RÅDETS FORORDNING (EF) Nr. 2027/97 af 9. oktober 1997 om luftfartsselskabers erstatningsansvar i tilfælde af ulykker
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 84, stk. 2,
under henvisning til forslag fra Kommissionen (1),
under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg (2),
i henhold til fremgangsmåden i traktatens artikel 189 C (3), og
ud fra følgende betragtninger:
(1) inden for den fælles transportpolitik er det nødvendigt at forbedre beskyttelsesniveauet for passagerer, der bliver involveret i luftfartsulykker;
(2) reglerne om erstatningsansvar i tilfælde af ulykker omhandles i konventionen angående indførelse af visse ensartede regler om international luftbefordring, undertegnet i Warszawa den 12. oktober 1929, og i den ændring af denne, som blev undertegnet i Haag den 28. september 1955, samt konventionen, der blev indgået den 18. september 1961 i Guadalajara, alt efter hvilken der finder anvendelse (i det følgende benævnt »Warszawa-konventionen«); Warszawa-konventionen anvendes over hele verden til gavn for både passagerer og luftfartsselskaber;
(3) Warszawa-konventionens erstatningsgrænser er for lave i forhold til de nuværende økonomiske og sociale normer og fører ofte til langvarige retssager, som skader luftfartens omdømme; medlemsstaterne har derfor hver for sig hævet erstatningsgrænsen og således skabt forskellige transportbetingelser i det indre marked for luftfart;
(4) desuden gælder Warszawa-konventionen kun for international transport; i det indre marked for luftfart skelnes der ikke længere mellem indenrigs- og udenrigsflyvning; det vil derfor være hensigtsmæssigt, at erstatningsansvaret i forbindelse med såvel indenrigs- som udenrigsflyvning har samme omfang og karakter;
(5) en fuldstændig fornyet gennemgang og revision af Warszawa-konventionen har længe været påkrævet, hvilket globalt på lang sigt vil være en mere ensartet og gennemførlig respons på spørgsmålet om luftfartsselskabers erstatningsansvar i tilfælde af ulykker; der bør fortsat gennem forhandling på internationalt plan gøres bestræbelser på at udvide de begrænsninger for erstatningsansvar, der er fastsat i Warszawa-konventionen;
(6) i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet er det ønskeligt, at der på fællesskabsplan gøres en indsats for at få harmoniseret luftfartsselskabers erstatningsansvar, hvilket igen kunne bruges som retningslinje for forbedret passagerbeskyttelse på verdensplan;
(7) det vil være hensigtsmæssigt at ophæve alle finansielle ansvarsgrænser i henhold til Warszawa-konventionens artikel 22, stk. 1, eller andre retlige eller kontraktlige begrænsninger, i overensstemmelse med de nuværende tiltag på internationalt plan;
(8) for at undgå, at ofre for ulykker ikke får tilkendt erstatning, bør ÅF-luftfartsselskaberne ikke kunne påberåbe sig konventionens artikel 20, stk. 1, i forbindelse med et erstatningskrav som følge af, at en passager er blevet dræbt eller har lidt skade på legeme eller helbred som omhandlet i Warszawa-konventionens artikel 17, hvis kravet ligger inden for en vis grænse;
(9) EF-luftfartsselskaber kan fritages for erstatningsansvar, såfremt den pågældende passagers uagtsomhed har været en medvirkende faktor;
(10) det er nødvendigt at præcisere forpligtelserne i denne forordning på baggrund af artikel 7 i Rådets forordning (EØF) nr. 2407/92 af 23. juli 1992 om udstedelse af licenser til luftfartsselskaber (4); i denne henseende skal EF-luftfartsselskaber være forsikret op til en vis grænse som fastsat i nærværende forordning;
(11) EF-luftfartsselskaber må altid kunne rejse krav over for tredjemand;
(12) hurtig udbetaling af forskudsbeløb vil i høj grad være en hjælp for tilskadekomne passagerer eller erstatningsberettigede personer til dækning af umiddelbare omkostninger i forbindelse med en luftfartsulykke;
(13) reglerne om erstatningsansvarets karakter og begrænsning, hvis en passager bliver dræbt eller lider skade på legeme eller helbred, indgår i transportbetingelserne i transportaftalen mellem luftfartsselskabet og passageren; for at mindske risikoen for konkurrenceforvridning bør luftfartsselskaber fra tredjelande give passagererne tilstrækkelige oplysninger om deres transportbetingelser;
(14) denne forordnings finansielle begrænsninger skal kunne revideres på baggrund af den økonomiske udvikling og udviklingen i internationale fora;
(15) Organisationen for International Civil Luftfart (ICAO) er for øjeblikket ved at revidere Warszawa-konventionen; indtil resultatet af denne revision foreligger, kunne midlertidige EF-foranstaltninger give passagererne en bedre beskyttelse; Rådet bør tage denne forordning op til fornyet overvejelse snarest muligt, efter at ICAO har revideret Warszawa-konventionen -
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:
Artikel 1
I denne forordning fastsættes EF-luftfartsselskabers forpligtelser med hensyn til at yde erstatning til passagerer i tilfælde af ulykke, såfremt en passager bliver dræbt eller lider skade på legeme eller helbred, hvis den ulykke, der har forårsaget skaden, fandt sted om bord i et luftfartøj eller i forbindelse med passagerens indstigning eller udstigning.
Denne forordning præciserer ligeledes nogle forsikringskrav for EF-luftfartsselskaber.
Denne forordning fastsætter endvidere krav til de oplysninger, der skal gives af luftfartsselskaber, som er etableret uden for Fællesskabet, og som udfører flyvninger til, fra eller inden for Fællesskabet.
Artikel 2
1. I denne forordning forstås ved:
a) luftfartsselskab: et lufttrafikforetagende med gyldig licens;
b) EF-luftfartsselskab: et luftfartsselskab med gyldig licens udstedt af en medlemsstat i overensstemmelse med bestemmelserne i forordning (EØF) nr. 2407/92;
c) erstatningsberettiget: en passager eller enhver person, som efter gældende ret har ret til at fremsætte krav i forbindelse med en passager;
d) ecu: den regningsenhed, som anvendes ved opstilling af De Europæiske Fællesskabers almindelige budget i henhold til traktatens artikel 207 og 209;
e) SDR: en særlig trækningsrettighed som fastsat af Den Internationale Valutafond.
f) Warszawa-konventionen: konventionen angående indførelse af visse ensartede regler om international luftbefordring, undertegnet i Warszawa den 12. oktober 1929, eller Warszawa-konventionen som ændret i Haag den 28. september 1955 og tillægskonventionen til Warszawa-konventionen, undertegnet i Guadalajara den 18. september 1961 - alt efter hvilken der finder anvendelse på befordringskontrakten - foruden alle gældende internationale instrumenter, som bygger på denne og er knyttet dertil.
2. Begreber i denne forordning, som ikke er defineret i stk. 1, er de samme som i Warszawa-konventionen.
Artikel 3
1. a) Et EF-luftfartsselskabs erstatningsansvar i tilfælde af, at en passager bliver dræbt eller lider skade på legeme eller helbred ved en ulykke, kan ikke underkastes nogen lov-, konventions- eller kontraktbestemt begrænsning.
b) Ved den forsikringsforpligtelse, som er fastsat i artikel 7 i forordning (EØF) nr. 2407/92, forstås et krav om, at et EF-luftfartsselskab skal være forsikret for mindst det i stk. 2, anførte erstatningsbeløb og derudover op til et rimeligt niveau.
2. Et luftfartsselskab kan ikke afvise eller begrænse erstatningsansvar for skader for et beløb på indtil 100 000 SDR udtrykt i ecu ved at bevise, at det selv og dets ansatte har taget alle nødvendige forholdsregler for at undgå skaden, eller at det ikke har været muligt for det eller dets ansatte at tage sådanne forholdsregler.
3. Uanset bestemmelserne i stk. 2 kan EF-luftfartsselskabet, hvis det beviser, at skaden helt eller delvis er forårsaget af den tilskadekomne eller dræbte persons uagtsomhed, helt eller delvis fritages for erstatningsansvar i overensstemmelse med den lovgivning, der finder anvendelse.
Artikel 4
I tilfælde af, at en passager bliver dræbt eller lider skade på legeme eller helbred som følge af ulykke, er der intet i denne forordning:
a) som indebærer, at et EF-luftfartsselskab er den eneste erstatningspligtige part, eller
b) som begrænser EF-luftfartsselskabets ret til at forsøge at opnå bidrag eller godtgørelse fra en anden part i overensstemmelse med gældende lovgivning.
Artikel 5
1. EF-luftfartsselskabet udbetaler omgående og senest 15 dage efter, at den erstatningsberettigede person er blevet identificeret, sådanne forskudsbeløb, som måtte være nødvendige til dækning af øjeblikkelige økonomiske behov, og som står i forhold til omfanget af den lidte skade.
2. Med forbehold af stk. 1, må en forskudsudbetaling ikke være mindre end 15 000 SDR udtrykt i ecu pr. passager i tilfælde af død.
3. Forskudsudbetaling er ikke ensbetydende med en anerkendelse af ansvaret og kan fraregnes et eventuelt senere erstatningsbeløb, som udbetales på grundlag af EF-luftfartsselskabets ansvar, men skal kun tilbagebetales i de i artikel 3, stk. 3, nævnte tilfælde eller, hvis det senere bevises, at den person, som modtog forskudsudbetalingen, ved uagtsomhed forårsagede eller bidrog til skaden eller ikke var en person, der var berettiget til erstatning.
Artikel 6
1. Bestemmelserne i artikel 3 og 5 indgår i EF-luftfartsselskabernes transportbetingelser.
2. EF-luftfartsselskabers agenturer, rejsebureauer, check-in diske og salgssteder giver på anmodning passagererne fyldestgørende oplysninger om bestemmelserne i artikel 3 og 5. Billetten eller et tilsvarende dokument skal indeholde et sammendrag af disse bestemmelser i et klart og letforståeligt sprog.
3. Luftfartsselskaber, der ikke er hjemmehørende i Fællesskabet, og som udfører flyvninger til, fra eller inden for Fællesskabet og ikke anvender bestemmelserne i artikel 3 og 5, oplyser klart og utvetydigt passagererne om dette ved billetkøb, som foretages i agenturer eller rejsebureauer eller ved check-in diske på medlemsstaternes territorium. Luftfartsselskaberne udleverer en formular med en redegørelse for deres betingelser til passagererne. Den omstændighed, at en ansvarsgrænse er indikeret på billetten eller et tilsvarende dokument, er ikke tilstrækkelig oplysning.
Artikel 7
Senest to år efter forordningens ikrafttræden udarbejder Kommissionen en beretning om anvendelsen af denne forordning, hvori der bl.a. tages hensyn til den økonomiske udvikling og udviklingen i internationale fora. Beretningen ledsages eventuelt af forslag om en revision af forordningen.
Artikel 8
Denne forordning træder i kraft et år efter offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Luxembourg, den 9. oktober 1997.
NEUVOSTON ASETUS (EY) N:o 2027/97,
annettu 9 päivänä lokakuuta 1997,
lentoliikenteen harjoittajien korvausvastuusta onnettomuustapauksissa
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 84 artiklan 2 kohdan,
ottaa huomioon komission ehdotuksen (1),
ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (2),
toimii perustamissopimuksen 189 c artiklassa määrättyä menettelyä noudattaen (3),
sekä katsoo, että
1) osana yhteistä liikennepolitiikkaa on tarpeen parantaa lento-onnettomuuksiin joutuneiden matkustajien suojaa,
2) onnettomuustapauksissa syntyvää korvausvastuuta koskevat säännöt määräytyvät, sen mukaan, mikä niistä tulee kulloiseenkin tapaukseen sovellettavaksi eräiden kansainvälistä ilmakuljetusta koskevien sääntöjen yhtäläistyttämisestä Varsovassa 12 päivänä lokakuuta 1929 allekirjoitetun yleissopimuksen tai mainitun yleissopimuksen, sellaisena kuin se on muutettuna Haagissa 28 päivänä syyskuuta 1955, ja Guadalajarassa 18 päivänä syyskuuta 1961 tehdyn yleissopimuksen mukaisesti, näistä käytetään kustakin, siitä riippuen, mitä niistä sovelletaan, nimitystä `Varsovan yleissopimus`; sekä matkustajien että lentoliikenteen harjoittajien eduksi Varsovan yleissopimusta sovelletaan maailmanlaajuisesti,
3) Varsovan yleissopimuksessa asetetut korvausvastuun rajat ovat liian alhaiset tämän päivän taloudellisiin ja yhteiskunnallisiin oloihin nähden ja johtavat usein pitkiin oikeuskäsittelyihin, jotka vahingoittavat lentoliikenteen kuvaa; tämän vuoksi jäsenvaltiot ovat korottaneet korvausvastuun rajoja eri tavoin, minkä seurauksena kansainvälisillä lentoliikenteen markkinoilla noudatettavien kuljetussopimusten ehdot poikkeavat toisistaan,
4) lisäksi Varsovan yleissopimus koskee ainoastaan kansainvälistä liikennettä; jako kotimaan ja kansainväliseen liikenteeseen on poistettu lentoliikenteen sisämarkkinoilta; siksi on tarpeen, että korvausvastuun laajuus ja luonne olisivat samanlaiset sekä kotimaan että kansainvälisessä liikenteessä,
5) jo pitkään on ollut tarvetta suorittaa Varsovan yleissopimuksen kokonaisarviointi ja -tarkistus, mikä pitkällä aikavälillä ja kansainvälisellä tasolla olisi yhtenäisempi ja käyttökelpoisempi vastaus kysymykseen lentoliikenteen harjoittajan korvausvastuusta onnettomuustapauksissa; olisi jatkettava pyrkimyksiä Varsovan yleissopimuksessa määrättyjen korvausvastuun rajojen korottamiseksi monenvälisellä tasolla käytävin neuvotteluin,
6) toissijaisuusperiaatteen mukaisesti on toivottavaa, että yhteisön tasolla toteutetaan toimia lentoliikenteen harjoittajan korvausvastuun yhdenmukaistamiseksi, mikä vuorostaan voisi toimia suuntaviivana matkustajien suojan parantamisesta maailmanlaajuisesti,
7) on aiheellista poistaa kaikki korvausvastuun rahamäärää koskevat Varsovan yleissopimuksen 22 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut rajoitukset tai muut lainsäädäntöön tai sopimuksiin perustuvat rajat tämänhetkisten kansainvälisten suuntausten mukaisesti,
8) sellaisten tilanteiden välttämiseksi, että onnettomuuksien uhrit eivät saa korvausta, yhteisön lentoliikenteen harjoittajat eivät saisi vedota Varsovan yleissopimuksen 20 artiklan 1 kohtaan tietyn enimmäismäärän osalta silloin, kun korvausvaatimus perustuu matkustajan kuolemaan, loukkaantumiseen tai muuhun Varsovan yleissopimuksen 17 artiklassa tarkoitettuun henkilövahinkoon,
9) yhteisön lentoliikenteen harjoittajat voidaan vapauttaa korvausvastuusta silloin, kun asianomainen matkustaja on huolimattomuudellaan myötävaikuttanut vahinkoon,
10) on tarpeen selventää tämän asetuksen velvoitteita huomioon ottaen lentoliikenteen harjoittajien luvista 23 päivänä heinäkuuta 1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2407/92 7 artikla (4); tältä osin yhteisön lentoliikenteen harjoittajien olisi oltava vakuutettuja tässä asetuksessa säädettyyn tiettyyn enimmäismäärään,
11) yhteisön lentoliikenteen harjoittajilla olisi oltava aina oikeus vaatia korvausta kolmansilta osapuolilta,
12) nopealla ennakkomaksun suorittamisella voidaan auttaa merkittävästi loukkaantuneita matkustajia tai korvaukseen oikeutettuja luonnollisia henkilöitä kattamaan lento-onnettomuudesta aiheutuneet välittömät kustannukset,
13) matkustajan kuolemasta, loukkaantumisesta tai muusta henkilövahingosta aiheutuvan korvausvastuun luonnetta ja rajoja koskevat säännöt ovat osa lentoliikenteen harjoittajan ja matkustajan välisen lentokuljetussopimuksen kuljetusehtoja; kilpailun vääristymisen riskin vähentämiseksi kolmansien maiden liikenteen harjoittajien olisi riittävästi tiedotettava matkustajille kuljetusehdoistaan,
14) on aiheellista ja tarpeen tarkistaa tässä asetuksessa säädettyjä rahamääriä taloudellisen kehityksen ja kansainvälisellä tasolla tapahtuvan kehityksen huomioon ottamiseksi, ja
15) Kansainvälinen siviili-ilmailujärjestö (ICAO) tarkistaa parhaillaan Varsovan yleissopimusta; kunnes kyseisen tarkistuksen tulokset ovat käytettävissä yhteisö voi tehostaa matkustajien suojelua väliaikaisilla toimilla; neuvoston olisi tarkistettava tätä asetusta mahdollisimman pian sen jälkeen, kun ICAO on tarkistanut Varsovan yleissopimusta,
ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN:
1 artikla
Tässä asetuksessa säädetään yhteisön lentoliikenteen harjoittajien velvollisuudesta suorittaa korvausta matkustajalle onnettomuustapauksissa matkustajan kuolemasta, loukkaantumisesta tai muusta henkilövahingosta johtuvan vahingon vuoksi, silloin kun vahingon aiheuttanut onnettomuus on tapahtunut ilma-aluksessa taikka ilma-alukseen nousemisen tai siitä poistumisen yhteydessä.
Tässä asetuksessa selvennetään myös tiettyjä yhteisön lentoliikenteen harjoittajiin kohdistuvia vakuutusta koskevia vaatimuksia.
Tässä asetuksessa säädetään myös tietyistä, yhteisöön, yhteisöstä tai yhteisön sisällä liikennettä harjoittavien tai yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneiden lentoliikenteen harjoittajien annettavaksi kuuluvia tietoja koskevista vaatimuksista.
2 artikla
1. Tässä asetuksessa tarkoitetaan:
a) `lentoliikenteen harjoittajalla` lentoliikenneyritystä, jolla on voimassa oleva liikennelupa;
b) `yhteisön lentoliikenteen harjoittajalla` lentoliikenteen harjoittajaa, jolla on asetuksen (ETY) N:o 2407/92 säännösten mukainen jäsenvaltion myöntämä voimassa oleva liikennelupa;
c) `korvaukseen oikeutetulla henkilöllä` matkustajaa tai henkilöä, joka sovellettavan lainsäädännön mukaisesti on matkustajan sijaan oikeutettu korvaukseen;
d) `eculla` laskentayksikköä, jota käytetään laadittaessa Euroopan yhteisöjen yleistä talousarviota perustamissopimuksen 207 ja 209 artiklan mukaisesti;
e) `erityisellä nosto-oikeudella` Kansainvälisen valuuttarahaston määrittelemää erityistä nosto-oikeutta;
f) `Varsovan yleissopimuksella` eräiden kansainvälistä ilmakuljetusta koskevien sääntöjen yhtäläistyttämisestä Varsovassa 12 päivänä lokakuuta 1929 allekirjoitettua yleissopimusta, tai Varsovan yleissopimusta, sellaisena kuin se on muutettuna Haagissa 28 päivänä syyskuuta 1955, ja Guadalajarassa 18 päivänä syyskuuta 1961 tehtyä Varsovan yleissopimusta täydentävää yleissopimusta, riippuen siitä, mitä niistä sovelletaan matkustajan kuljetussopimukseen, ja kaikkia tätä yleissopimusta täydentäviä ja siihen liittyviä voimassa olevia kansainvälisiä asiakirjoja.
2. Tässä asetuksessa olevat käsitteet, joita ei määritellä 1 kohdassa, ovat samat kuin Varsovan yleissopimuksessa käytetyt käsitteet.
3 artikla
1. a) Mitkään lainsäädännössä, yleissopimuksessa tai sopimusperusteisesti määritellyt rahamäärää koskevat rajat eivät koske yhteisön lentoliikenteen harjoittajan korvausvastuuta matkustajan kuolemasta, loukkaantumisesta tai muusta henkilövahingosta aiheutuvasta vahingosta onnettomuustapauksessa.
b) Asetuksen (ETY) N:o 2407/92 7 artiklassa tarkoitetun vakuutusvelvollisuuden käsitetään edellyttävän, että yhteisön lentoliikenteen harjoittaja on vakuutettu vähintään 2 kohdassa säädettyyn korvausvastuun rajaan saakka ja siitä lähtien kohtuulliseen rajaan saakka.
2. Yhteisön lentoliikenteen harjoittaja ei voi vapautua korvausvastuusta tai rajoittaa sitä niiden vahinkojen osalta, joiden määrä on enintään 100 000 erityistä nosto-oikeutta, näyttämällä, että hän sekä hänen palveluksessaan olevat ja hänen apulaisensa ovat toteuttaneet kaikki vahingon välttämiseksi tarpeelliset toimenpiteet tai että hänen tai heidän oli mahdotonta toteuttaa kyseisiä toimenpiteitä.
3. Sen estämättä, mitä 2 kohdassa säädetään, jos yhteisön lentoliikenteen harjoittaja näyttää loukkaantuneen tai kuolleen matkustajan huolimattomuudellaan aiheuttaneen vahingon tai myötävaikuttaneen siihen, lentoliikenteen harjoittaja voidaan sovellettavan lainsäädännön mukaisesti vapauttaa kokonaan tai osittain korvausvastuusta.
4 artikla
Kun matkustaja onnettomuuden seurauksena kuolee, loukkaantuu tai kärsii muun henkilövahingon, tämä asetus ei
a) merkitse, että yhteisön lentoliikenteen harjoittaja olisi ainoa korvausvastuussa oleva osapuoli, eikä
b) rajoita yhteisön lentoliikenteen harjoittajan oikeuksia hakea korvausta tai vahingonkorvausta muulta osapuolelta asiaan sovellettavan lainsäädännön mukaisesti.
5 artikla
1. Yhteisön lentoliikenteen harjoittajan on viipymättä ja viimeistään 15 päivän kuluttua siitä, kun korvaukseen oikeutetun luonnollisen henkilön henkilöllisyys on todettu, suoritettava ennakkomaksu, joka kattaa kyseisen henkilön välittömät taloudelliset tarpeet ja joka on suhteutettu hänen kärsimäänsä vahinkoon.
2. Kuolemantapauksessa kyseisen ennakkomaksun on oltava vähintään 15 000 erityistä nosto-oikeutta vastaava määrä ecuina matkustajaa kohti, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 1 kohdan soveltamista.
3. Ennakkomaksun suorittaminen ei merkitse korvausvastuun tunnustamista, ja se voidaan vähentää yhteisön lentoliikenteen harjoittajan korvausvastuun perusteella maksettavista myöhemmistä määristä, mutta se on maksettava takaisin ainoastaan 3 artiklan 3 kohdassa säädetyissä tapauksissa tai jos myöhemmin näytetään, että henkilö, jolle ennakkomaksu suoritettiin, huolimattomuudellaan aiheutti vahingon tai myötävaikutti siihen, tai että hän ei ollut korvaukseen oikeutettu henkilö.
6 artikla
1. Yhteisön lentoliikenteen harjoittajan kuljetusehtoihin on sisällyttävä 3 ja 5 artiklan säännökset.
2. Matkustajille on pyydettäessä annettava riittävästi tietoa 3 ja 5 artiklan säännöksistä yhteisön lentoliikenteen harjoittajien toimipaikoissa, matkatoimistoissa ja lähtöselvityspisteissä sekä myyntipisteissä. Matkalipussa tai sitä vastaavassa asiakirjassa on oltava yhteenveto selkeällä ja ymmärrettävällä kielellä.
3. Yhteisöön, yhteisöstä tai yhteisön sisällä liikennettä harjoittavien tai yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneiden lentoliikenteen harjoittajien, jotka eivät sovella 3 ja 5 artiklassa tarkoitettuja säännöksiä, on ilmoitettava tästä matkustajille nimenomaisesti ja selvästi matkalipun ostohetkellä jäsenvaltion alueella sijaitsevassa lentoliikenteen harjoittajan toimipaikassa, matkatoimistossa tai lähtöselvityspisteessä. Lentoliikenteen harjoittajien on annettava matkustajalle lomake, jossa selvitetään liikenteenharjoittajan soveltamat ehdot. Ainoastaan korvausvastuun rajan ilmoittaminen matkalipussa tai sitä vastaavassa asiakirjassa ei ole riittävä tieto.
7 artikla
Komissio laatii kahden vuoden kuluessa tämän asetuksen voimaantulosta selvityksen asetuksen soveltamisesta, jossa otetaan huomioon muun muassa taloudellinen kehitys ja kansainvälisellä tasolla tapahtunut kehitys. Selvitykseen voidaan liittää tämän asetuksen tarkistamista koskevia ehdotuksia.
8 artikla
Tämä asetus tulee voimaan yhden vuoden kuluttua siitä päivästä, jona se julkaistaan Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Luxemburgissa 9 päivänä lokakuuta 1997.