Kommissionens beslutning
af 18. juli 2001
om en procedure i henhold til EF-traktatens artikel 81 og EØS-aftalens artikel 53
Sag COMP/E-1/36.490 - Grafitelektroder
(meddelt under nummer K(2001) 1986)
(Kun den engelske og den tyske udgave er autentiske)
(EØS-relevant tekst)
(2002/271/EF)
KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,
under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde,
under henvisning til Rådets forordning nr. 17 af 6. februar 1962, første forordning om anvendelse af bestemmelserne i traktatens artikel 85 og 86(1), senest ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 1216/1999(2), særlig artikel 3 og 15,
under henvisning til Kommissionens beslutning af 24. januar 2000 om at indlede en procedure i den foreliggende sag,
efter at have givet de deltagende virksomheder lejlighed til at udtale sig om Kommissionens klagepunkter, jf. artikel 19, stk. 1, i forordning nr. 17 samt Kommissionens forordning (EF) nr. 2842/98 af 22. december 1998 om høring af parter i visse procedurer efter EF-traktatens artikel 85 og 86(3),
efter høring af Det Rådgivende Udvalg for Kartel- og Monopolspørgsmål, og
ud fra følgende betragtninger:
1. SAGSFREMSTILLING
1.1. RESUMÉ AF OVERTRÆDELSEN
(1) Denne beslutning, hvorved der pålægges bøder for overtrædelse af EF-traktatens artikel 81 og EØS-aftalens artikel 53, er rettet til følgende virksomheder:
- SGL Carbon AG (SGL)
- UCAR International Inc. (UCAR)
- VAW Aluminium AG (VAW)
- Showa Denko K.K. (Showa Denko)
- Tokai Carbon Co., Ltd (Tokai)
- Nippon Carbon Co., Ltd (Nippon)
- SEC Corporation (SEC)
- Carbide/Graphite Group, Inc. (C/G).
(2) Overtrædelsen består i, at producenter af grafitelektroder har deltaget i en vedvarende aftale og/eller samordnet praksis i strid med EF-traktatens artikel 81, stk. 1, og (fra 1. januar 1994) EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, som omfattede hele EU samt Norge, Østrig, Sverige og Finland, hvorved de:
- aftalte priserne på produktet
- aftalte og implementerede et arrangement for iværksættelse af prisforhøjelser
- opdelte markeder og tildelte markedsandelskvoter
- aftalte ikke at øge produktionskapaciteten
- aftalte ikke at overføre teknologi uden for karteldeltagernes kreds
- etablerede en ordning til at overvåge og håndhæve aftalerne.
(3) Virksomhederne deltog i overtrædelsen i følgende perioder:
- SGL: fra maj 1992 til marts 1998
- UCAR: fra maj 1992 til marts 1998
- VAW: fra maj 1992 til i hvert fald udgangen af 1996
- Showa Denko: fra maj 1992 til i hvert fald april 1997
- Tokai: fra maj 1992 til februar 1998
- Nippon: fra maj 1992 til februar 1998
- SEC: fra maj 1992 til februar 1998
- C/G: fra januar 1993 til november 1996.
1.2. GRAFITELEKTRODEINDUSTRIEN
1.2.1. PRODUKTMARKEDET
(4) Grafitelektroder er grafitsøjler støbt i keramisk masse, der primært anvendes i stålproduktionen i elektriske lysbueovne, også kaldet ministålværker (mini-mills). Produktionen i elektriske lysbueovne tegner sig aktuelt for omkring 35 % af stålproduktionen i EU, og denne andel er stigende. Stålproduktion i elektriske lysbueovne er som oftest en genvindingsproces, hvorved skrotstål omdannes til nyt stål. Elektroderne kan være op til 700 mm (30 tommer) i diameter og 2800 mm (9 fod) lange og veje op til 2200 kg. Elektroderne indgår i ovnens tagkonstruktion. Når ovnen er fyldt med udvalgt skrot, sænkes elektroderne, indtil spidserne næsten rører skrottet. Elektricitet ledes ind i elektroderne og springer fra elektrodespidsen til skrotstålet, hvorved grafitelektroderne danner tilstrækkelig varme (op til 3000 °C) til at smelte skrotstålet og raffinere smeltet stål til et færdigt produkt. I en gennemsnitlig 3 fase-AC-elektrisk lysbueovn anvendes der ni elektroder, samlet i tre gange tre søjler til smeltning af skrot. På grund af smelteprocessens intensitet er en elektrode brugt op i løbet af ca. otte timer.
(5) Grafitelektroder fremstilles ved anvendelse af jordoliekoks, et biprodukt fra olieindustrien, samt kultjærebeg. Fremstillingsprocessen består af seks trin, nemlig formning, gasuddrivning, imprægnering, yderligere gasuddrivning, grafitering og maskinbearbejdning. Under grafiteringen ophedes produktet elektrisk til over 3000 °C og omdannes fysisk til grafit, en krystallinsk form af kulstof, som er et unikt materiale med lav elektrisk ledningsevne, men høj varmeledningsevne, høj styrke og ydeevne ved høj temperatur, som gør det egnet til brug i elektriske lysbueovne. Det tager ca. to måneder at producere en elektrode. Der findes ingen produkter, der kan substituere grafitelektroder.
1.2.2. UDBUDDET AF GRAFITELEKTRODER
(6) De store producenter af grafitelektroder i den vestlige verden er multinationale selskaber. Der er tale om en verdensomspændende branche, som er karakteriseret ved en oligopolistisk struktur og høje adgangsbarrierer.
På verdensplan blev der i 1998 produceret omkring 1 mio. tons grafitelektroder.
I EU blev der produceret omkring 280000 tons grafitelektroder, hvoraf en betydelig del blev eksporteret til tredjelande.
(7) I 1998 blev der produceret grafitelektroder 50 steder rundt om i verden. Den største producent af grafitelektroder, UCAR, har en samlet produktionskapacitet på [...]*(4) fordelt på 12 steder; i EU har det tre produktionsanlæg (Frankrig, Spanien og Italien) med en kapacitet på ca. [...]*. Den næststørste producent af grafitelektroder på verdensplan er SGL Carbon med en kapacitet på [...]*. Det har produktionssteder i Europa og Nordamerika.
Showa Denko er den tredjestørste producent på verdensplan; det producerer i Japan og USA, men har ingen produktionsanlæg i Europa.
1.2.3. EFTERSPØRGSLEN EFTER GRAFITELEKTRODER
(8) Efterspørgslen efter grafitelektroder er direkte knyttet til produktionen af stål i elektriske lysbueovne; aftagerne er hovedsagelig stålproducenter, som tegner sig for omkring 85 % af efterspørgslen. Der findes omkring 200 producenter af elektrofremstillet stål i EU og Norge. I 1998 lå verdensproduktionen af råstål på 800 mio. tons, hvoraf 280 mio. tons (35 %) blev produceret i elektriske lysbueovne. EU havde en samlet stålproduktion på 160 mio. tons, heraf 60 mio. tons (38 %) produceret i elektroovne. Blandt EU-medlemsstaterne har Tyskland den største stålproduktion (45 mio. tons i 1995), men kun en fjerdedel (11,8 mio. tons) produceres i elektriske lysbueovne. For Italiens vedkommende foregår 60 % (15 mio. tons) af stålproduktionen i ministålværker, dvs. stålværker, der anvender elektriske lysbueovne til at fremstille stål ud fra skrot (i modsætning til den "traditionelle" proces, hvor jernmalm smeltes i højovne/iltblæste konvertere).
(9) Inden for de sidste 20 år har produktionen i elektriske lysbueovne fået stadig større betydning (35 % af produktionen på verdensplan i 1998 mod 18 % for 20 år siden).
I 1990'erne blev der bygget ministålværker, som både kunne producere pladestål og strengeprodukter. Desuden har en række store integrerede stålvalseværker i Europa (der anvender iltblæste konvertere) for en del af deres produktion skiftet den traditionelle fremstillingsproces ud med fremstilling i elektriske lysbueovne.
Den samlede mængde stål fremstillet i elektriske lysbueovne på verdensplan steg fra 196 mio. tons i 1987 til 270 mio. tons i 1997, svarende til en stigning på 38 % over en tiårig periode. Desuden var kapaciteten til stålfremstilling i elektroovn i 1995 blevet øget med ca. 20 mio. tons på verdensplan. Ifølge nogle prognoser vil den samlede kapacitet til elektrisk stålfremstilling komme på niveau med den oxygenbaserede inden for de næste ti år.
(10) Ifølge kartellets egne tal (se CMS-rapporten/prognoser for 1995 & 1996, nr. 72-73, bilag 20(5)) var efterspørgslen efter elektroder i EU i 1996 anslået til 160000 tons. Efterspørgslen i Italien, det største nationale marked, var anslået til 44000 tons, Tyskland 31000 tons, Spanien 24000 tons, Frankrig 18500 tons og Det Forenede Kongerige 16000 tons. (I Norge skønnedes efterspørgslen at ligge på 1200 tons).
(11) Grafitelektroder prissættes i den relevante nationale valuta pr. ton for en 24-tommer standardelektrode, frit leveret. Prisen pr. 1. januar 1998 var 5600 DEM/t (eller et tilsvarende beløb i en anden valuta). For de store elektrodemodeller (og DC-elektroder) lægges der 15-30 % oven i denne pris.
1.2.4. OMSTRUKTURERING AF INDUSTRIEN
(12) I 1980'erne førte forbedringer i både elektrodeteknologien og den elektriske stålfremstillingsteknologi til en betydelig nedgang i forbruget af elektroder pr. ton produceret stål (fra 6 kg/t i 1979 til 3 kg i 1991; det vesteuropæiske gennemsnit ligger nu omkring 2,4 kg).
Stålindustrien gennemgik også en omfattende omstrukturering i denne periode.
Frem til og i 1980'erne var grafitelektrodeindustrien i Europa karakteriseret ved et relativt stort antal producenter. I Tyskland var de største producenter Sigri, Conradty og VAW. I Frankrig og Belgien var de lokale producenter Pechiney og UCF. De italienske producenter var Union Carbide og Electrocarbonium. Anglo-Great Lakes og Union Carbide producerede elektroder i Det Forenede Kongerige. Andre producenter var Genosa i Spanien (ejet af Pechiney) og Steeg i Østrig, der var delvis ejet af Sigri. De amerikanske producenter Airco (ejet af BOC) og Great Lakes Carbon eksporterede elektroder til EØS-markedet, og det samme gjorde japanske producenter, heriblandt Showa Denko, Tokai og NCK.
Som følge af nedgangen i efterspørgslen efter elektroder indledtes en omstruktureringsproces i den verdensomspændende elektrodeindustri i slutningen af 1980'erne og begyndelsen af 1990'erne. Flere anlæg blev lukket. Sigri GmbH (100 % ejet af Hoechst) fusionerede med den amerikanskejede producent Great Lakes Carbon til SGL, som overtog SERS, Pechineys grafitafdeling, i 1993. I perioden 1990-1991 etablerede Union Carbide Corporation sin kulproduktafdeling som en separat enhed, UCAR. Airco blev frasolgt og omstruktureret som Carbide/Graphite Group.
Vestlige producenter søgte at udvide deres salg til det asiatiske marked for at udnytte den konstaterede overkapacitet. Den japanske grafitelektrodeindustri kom dermed under pres, og antallet af japanske producenter blev reduceret fra seks til fire.
(13) Indtil 1991 havde de to mindre tyske producenter af grafitelektroder, VAW Carbon GmbH og C. Conradty Nümberg GmbH, et fælles salgsselskab, Cova GmbH. Dette selskab ophørte med salgsvirksomheden i september 1991, men blev først formelt likvideret i 1994. Siden 1991 har de to selskaber haft hver sin separate salgsorganisation.
Den globale rationalisering af industrien reducerede antallet af vestlige producenter fra 16 til 9; de to ledende virksomheder på verdensplan, UCAR and SGL, havde da over [...]* % af det vesteuropæiske marked og [...]* % af verdensmarkedet.
I 1982 udnyttede industrien mindre end 60 % af sin kapacitet. I 1996 var kapacitetsudnyttelsen som følge af konsolidering og omstrukturering nået op på 85 %.
1.2.5. DET RELEVANTE GEOGRAFISKE MARKED FOR GRAFITELEKTRODER
(14) Efter Kommissionens mening omfatter markedet for grafitelektroder i hvert fald hele EØS. Der er imidlertid flere tegn på, at der er tale om et verdensomspændende marked.
(15) Som følge af omstruktureringsprocessen i den verdensomspændende grafitelektrodeindustri i slutningen af 1980'erne og begyndelsen af 1990'erne blev antallet af vestlige producenter stærkt reduceret. I den i denne beslutning omhandlede periode var markedet domineret af to globale førende virksomheder, UCAR og SGL, som havde mere end [...]* % af EØS-markedet og over [...]* % af verdensmarkedet.
(16) Transportomkostninger og toldbarrierer kan måske nok øge omkostningerne en smule, men de hindrer ikke producenterne i at drive virksomhed på verdensbasis. Dette fremgår bl.a af, at Carbide Graphite Group, uden at have produktionssteder uden for USA, var i stand til at erhverve en andel på omkring 7 % af det europæiske marked.
(17) Endelig bekræftes den verdensomspændende karakter af markedet for grafitelektroder af kartellets struktur, organisation og drift. De involverede producenter aftalte en ordning for kartellisering af verdensmarkedet for grafitelektroder, og de holdt regelmæssige møder, som dækkede verdensmarkedet (se særlig betragtning 49, 51 og 55).
(18) Kommissionen konkluderer derfor, at markedet for grafitelektroder er verdensomspændende.
1.2.6. HANDELEN MELLEM MEDLEMSSTATER
(19) EØS-markedet for grafitelektroder var i 1998 420 mio. EUR værd. Alle EU-medlemsstaterne samt Norge, der er kontraherende part i EØS-aftalen, er producenter af elektrofremstillet stål og aftagere af grafitelektroder. De to største elektrodeproducenter, SGL og UCAR, har produktionsanlæg i flere EU-medlemsstater. SGL har anlæg i Tyskland, Italien, Frankrig, Spanien, Østrig og Belgien, og UCAR har anlæg i Frankrig, Italien og Spanien. De to andre europæiske producenter, Conradty og VAW Carbon, producerer kun i Tyskland. Produktet markedsføres i alle EU-medlemsstaterne samt Norge (se nedenstående tabel). Ifølge oplysninger, Kommissionen har modtaget, forsendes ca. 44 % af den mængde grafitelektroder, der leveres inden for EU fra europæiske produktionsanlæg, på tværs af medlemsstaternes nationale grænser. Der er således tale om en betydelig handel mellem medlemsstaterne og - siden dets oprettelse - inden for EØS.
Nedenstående tabel viser de kombinerede mængder, der er leveret af SGL, VAW Carbon(6), Conradty og UCAR fra produktionssteder i EU til hver enkelt medlemsstat i 1996(7) (importen fra USA, Japan og andre lande er ikke medregnet).
TABELPOSITION
Norge er et stålproducerende land, men har ingen indenlandsk elektrodeproduktion. Det norske elektrodemarked - 1200-2000 tons om året - forsynes primært fra EU af UCAR, SGL og VAW.
Før Finland og Sverige tiltrådte EU i 1995, blev også deres efterspørgsel dækket fuldt ud ved import. Østrig (en relativt lille stålproducent) havde en indenlandsk leverandør (SGL), men omkring 300 tons elektroder blev importeret hvert år fra EU-medlemsstater.
1.2.7. PRODUCENTERNE
(20) Der er nu kun ni vestlige producenter, som forsyner det europæiske marked (EØS) med grafitelektroder. De to førende er SGL Carbon og UCAR, som tilsammen dækker [...]* % efterspørgslen i Europa. De to mindre europæiske producenter, VAW og Conradty, begge beliggende i Tyskland, tegner sig tilsammen for omkring [...]* % af markedet. C/G, der har en markedsandel på omkring [...]* %, leverer til EØS-markedet fra USA.
De japanske producenter har tilsammen 3-4 % af EØS-markedet. Indiske, kinesiske og russiske producenter dækker resten af efterspørgslen i henholdsvis EU og EØS.
(21) SGL Carbon AG (SGL) er verdens største producent af kul- og grafitprodukter med en markedsandel på verdensplan på rundt regnet 20 %. Det er verdens næststørste producent af grafitelektroder og ligger lige efter UCAR. Selskabet har hovedsæde i Wiesbaden, Tyskland.
SGL fokuserer på tre forretningsområder: kul og grafit, specialgrafit og tekniske produkter. Med 55 % af koncernomsætningen er kul og grafit selskabets vigtigste forretningsområde. Kerneproduktet på dette område er grafitelektroder.
Selskabet blev dannet ved to fusioner i henholdsvis 1992 og 1993. I februar 1992 fusionerede Sigri GmbH (som det hed på daværende tidspunkt), som da var helejet af Hoechst AG, sine aktiviteter inden for kul- og grafitproduktion med Great Lakes Carbon Group (GLC). I oktober 1993 blev grafitaktiviteterne i Pechiney SA, en stor fransk emballage- og aluminiumsproducent, overført til SGL. I december 1994 blev SGL omdannet fra et ikke-børsnoteret aktieselskab (GmbH) til et offentligt aktieselskab (AG). Siden juni 1996 har selskabet været fuldstændig uafhængig af Hoechst AG.
SGL's samlede omsætning på verdensplan i 2000 var på 2560 mio. DEM (ca. 1262 mio. EUR). Ifølge selskabets eget skøn havde det [...]* % af det europæiske grafitelektrodemarked i 1998. SGL's produktionsanlæg i EØS ligger i Tyskland, Italien, Frankrig, Spanien, Østrig og Belgien.
(22) UCAR International Inc. (UCAR) er verdens største producent af grafitelektroder og en af verdens førende producenter af grafit- og kulprodukter. Selskabet afsætter sine produkter i praktisk talt alle potentielle aftagerlande og har produktionsanlæg i Nord- og Sydamerika, Europa og Asien. Hovedforretningsstedet lå i Danbury, Connecticut, USA; koncernhovedsædet er nu i Nashville, Tennessee. Det europæiske hovedsæde ligger i Rungis, Frankrig.
UCAR var tidligere Carbon Products Division af Union Carbide Corporation. I februar 1991 solgte Union Carbide en kapitalandel på 50 % til Mitsubishi Corporation. I 1995 foretog UCAR en fremmedkapitalfinansieret rekapitalisering og en offentlig førstegangsemission på børsen.
(23) Selskabet beskæftiger sig med udvikling, fremstilling og afsætning af kul- og grafitprodukter til stål-, ferrolegerings- og aluminiumsindustrien, den kemiske industri, luft- og rumfartsindustrien og transportindustrien. Dets vigtigste produkter er grafitelektroder, kulelektroder, grafitspecialiteter, kulspecialiteter, katodeblokke og fleksibel grafit. Grafitelektroder tegnede sig for [...]* % af UCAR's indtægter i 1999.
Grafitelektroder fremstilles i otte lande. Afsætningen af grafitelektroder efter geografisk område fordelte sig således i 1998: USA og Canada - [...]* %; Afrika og Mellemøsten - [...]* %; Vesteuropa - [...]* %; Østeuropa - [...]* %; Mexico - [...]* %; Sydamerika - [...]* % og Østasien - [...]* %.
I EØS har UCAR produktionsanlæg i Frankrig, Italien og Spanien.
UCAR's samlede omsætning i 2000 var på 776 mio. USD (ca. 841 mio. EUR). Dets andel af det europæiske grafitelektrodemarked var på omkring [...]* % i 1998.
(24) VAW Aluminium AG (VAW) er en stor industrikoncern med forskellige aktiviteter og et netværk af datterselskaber. Produktionen af kul- og grafitprodukter foregår i Grevenbroich, Tyskland. VAW Aluminium AG fremstiller aluminium, valsede produkter, fleksibel emballage, støbte emner m.m.
Indtil den 31. december 1995 fungerede VAW Carbon GmbH (herefter "VAW Carbon"), et 100 %-ejet datterselskab af VAW Aluminium AG, som salgsselskab for kul- og grafitprodukter fremstillet af VAW Aluminium AG.
Den 1. januar 1996 blev hele VAW Aluminium AG's kul- og grafitproduktion i Grevenbroich overført til et andet 100 %-ejet datterselskab, som blev omdøbt til VAW Carbon GmbH og efterfølgende absorberede det "gamle" selskab af samme navn. Som led i en management buyout med virkning fra 1. juli 1998 blev alle aktiver i det "nye" VAW Carbon GmbH solgt til et nydannet selskab, Erftcarbon, hvis aktiekapital for 85 %'s vedkommende ejedes af NatWest Ventures (Nominees) Ltd, London og for 15 %'s vedkommende af ledelsen.
VAW Carbon tegnede sig for ca. 6 % af markedet for grafitelektroder i Europa i 1997. VAW Aluminium AG havde i 2000 en omsætning på verdensplan på 3693 mio. EUR.
(25) Showa Denko K.K. (SDK), som deltager i den japanske Fuyo-koncern, er et af de førende selskaber i den japanske kemiske industri, der består af fem store koncerner, der er aktive inden for den petrokemiske og kemiske industri, elektronik, uorganiske stoffer og aluminium. For yderligere at styrke og udvide aluminiumsaktiviteten fusionerede SDK med Showa Aluminium Corporation den 30. marts 2001. SDK's hovedkontor ligger i Tokyo. Et 100 %-ejet datterselskab af SDK, Showa Denko Carbon Inc. (SDC), har hjemsted i South Carolina, USA. Et europæisk datterselskab af SDK ligger i Düsseldorf (Showa Denko Europe GmbH).
SDK havde i 2000 en samlet koncernomsætning på verdensplan på 747 mia. JPY (ca. 7508 mio. EUR). SDK's afsætning af grafitelektroder i Europa i perioden 1992-1996 var hovedsagelig fremstillet i Tyskland. I 1995 afsatte det også sine produkter i Frankrig, Sverige og Det Forenede Kongerige.
(26) Tokai Carbon Co., Ltd (Tokai) er en af de førende producenter af carbon black (kønrøg), grafitelektroder og fint kulstofstål i Japan. Selskabets hovedkontor ligger i Tokyo. Kulprodukter tegnede sig for [...]* % af indtægterne i 1998. Selskabet har 12 konsoliderede datterselskaber, 11 i Japan og 1 i USA. Selskabet blev oprettet i 1918 og fusionerede med Toyo Carbon i 1992.
Tokai leverede grafitelektroder til Det Forenede Kongerige (1991-1998), Tyskland (1996-1998), Frankrig (kun 1997), Sverige (1991-1996) og Østrig (kun 1991).
Tokais samlede omsætning på verdensplan var i 2000 på 65 mia. JPY (ca. 471 mio. EUR).
(27) Nippon Carbon Co., Ltd (Nippon) er oprettet i 1915 og fremstiller elektroder og kulprodukter. Kunstige grafitelektroder, kønrøg, kulfiber og andre kulprodukter tegnede sig for 93 % af indtægterne i 1998. Selskabet har sit hovedkontor i Tokyo.
Selskabet havde i 2000 en omsætning på verdensplan på 19 mia. JPY (ca. 189 mio. EUR). I Europa solgte Nippon i periden 1992-1996 kun grafitelektroder til Finland, Det Forenede Kongerige og Irland.
(28) SEC Corporation (SEC) blev oprettet i 1934 med henblik på fremstilling af elektroder til elektriske lysbueovne. Selskabet er koncernforbundet med Ohtani Steel K.K., som ejer 23,61 % af den udstedte aktiekapital. SEC overtog Kyowa Carbon, der fremstiller kulprodukter, i 1986. Grafitelektroder udgjorde 45 % af de ukonsoliderede indtægter i regnskabsåret 1999. Selskabets hovedkontor ligger i Amagasaki, Hyogo, Japan.
SEC's salg af grafitelektroder i Europa var begrænset til det tyske marked og kun i årene 1992, 1994 og 1995.
SEC's samlede omsætning på verdensplan var i 2000 på 15,4 mia. JPY (ca. 155 mio. EUR).
(29) Carbide/Graphite Group Inc. (C/G), Aircos efterfølger, er en amerikansk producent af grafitelektroder, jordoliekoks og calciumcarbid-produkter. Det blev dannet ved en gearet management buyout (LBO) af Airco i juni 1988. C/G er den eneste producent af grafitelektroder, som selv producerer det vigtigste råstof i fremstillingen af grafitelektroder, jordoliekoks, til eget forbrug. Jordoliekoks sælges desuden til andre producenter af grafitelektroder. Selskabets koncernkontor ligger i Pittsburgh, Pennsylvania.
C/G's samlede omsætning på verdensplan i 2000 var på 207 mio. USD (ca. 225 mio. EUR).
C/G har ingen produktionsanlæg uden for USA. I Europa foregår salget gennem agenter. Det tegner sig for ca. 7 % af markedet for grafitelektroder på verdensplan og i Europa.
(30) Nedenstående gives en oversigt over den enkelte virksomheds relative betydning på henholdsvis verdensmarkedet og EØS-markedet:
TABELPOSITION
1.3. SAGSFORLØB
1.3.1. KOMMISSIONENS TIDLIGERE UNDERSØGELSE
(31) Kommissionen har ved en tidligere lejlighed undersøgt grafitelektrodemarkedet efter at have modtaget oplysninger om et eventuelt priskartel mellem de europæiske producenter. Undersøgelsen indledtes i 1983, og de berørte selskaber omfattede europæiske datterselskaber af Union Carbide Corporation, de to forgængere for SGL (Sigri og Great Lakes Carbon) og Condradtys og VAW Carbons daværende fælles distributionsselskab (Cova). Undersøgelsen afslørede en potentiel prisidentitet mellem de store producenter af grafitelektroder, men den tilvejebragte dokumentation ansås ikke for tilstrækkelig til at bevise eksistensen af en prisfastsættelsesaftale, og sagen blev afsluttet i 1986.
1.3.2. KOMMISSIONENS KONTROLUNDERSØGELSER I JUNI 1997
(32) Den 5. juni 1997 foretog Kommissionens tjenestemænd, ledsaget af repræsentanter for de berørte medlemsstaters konkurrencemyndigheder, i henhold til artikel 14, stk. 3, i forordning nr. 17(8) samtidige, uanmeldte kontrolundersøgelser i følgende virksomheder:
- SGL Carbon (Tyskland)
- VAW Carbon GmbH og VAW Aluminium AG (Tyskland)
- Conradty (Tyskland)
- UCAR (Frankrig).
Der blev ikke ved den lejlighed fundet direkte beviser på karteldannelse eller ulovlig praksis. Kommissionen kom imidlertid i SGL i besiddelse af en række tabeller over tidligere og fremtidige priser på grafitelektroder på de enkelte nationale EU-markeder for perioden 1. oktober 1994 til september 1996, hvis bevismæssige værdi først senere blev åbenbar, da Kommissionen kom i besiddelse af identiske eller tilsvarende tabeller fra andre producenter (UCAR, C/G, Showa Denko), jf. betragtning 63-65.
(33) I forbindelse med kontrolundersøgelsen hos VAW Carbon indrømmede en af virksomhedens repræsentanter, at den af SGL var blevet advaret om, at den kunne forvente, at Kommissionen ville foretage en kontrolundersøgelse (bilag 1: generel klagepunktsmeddelelse af 6. juni 1997). SGL bekræftede selv i sit svar i henhold til artikel 11 i forordning nr. 17, dateret den 30. juli 1997, at det havde advaret VAW og Conradty om de forestående undersøgelser. Også UCAR anfører [...]*, at det var blevet advaret på forhånd af SGL; da undersøgelsen startede, var alle de relevante sagsakter blevet "gennemgået", og belastende dokumenter var destrueret eller flyttet til et sikkert sted uden for kontorerne og medarbejdernes private hjem.
1.3.3. UNDERSØGELSER I ANDRE JURISDIKTIONER
(34) I USA udstedte anklagejuryen i maj 1997 en vidnestævning mod C/G. Federal Bureau of Investigation (FBI) foretog ransagninger hos en række producenter den 5. juni 1997. Disse undersøgelser resulterede i strafferetlig tiltale for ulovlig samordning af priser i strid med § 1 i Sherman Act 1890 mod SGL AG, UCAR International Inc., Showa Denko Carbon Inc. og Tokai Carbon Co. Ltd, jf. betragtning 42.
1.3.4. BEGÆRINGER I HENHOLD TIL ARTIKEL 11
(35) I december 1997 fremsendte Kommissionen begæringer om oplysninger i henhold til artikel 11 i forordning nr. 17 til 67 aftagere af grafitelektroder med anmodning om detaljerede oplysninger om leverandører, prissætning og rabatter.
Et første sæt begæringer i henhold til artikel 11 blev sendt til SGL, VAW Carbon og Conradty i perioden juni 1997 til juli 1998 med anmodning om detaljerede redegørelser for kontakter med konkurrenter, SGL's advarsler om den forestående undersøgelse og regnskaber over rejseudgifter for visse medarbejdere.
I december 1997 blev der fremsendt begæringer i henhold til artikel 11 (holdt i generelle vendinger) til de japanske producenter SDK, SEC, Tokai og Nippon, som ikke på daværende tidspunkt var under mistanke for direkte deltagelse i aftalerne. De tre sidstnævnte selskaber anførte i deres svar, at de fastsatte deres priser i Europa på grundlag af "markedsoplysninger" og forhandlinger med kunderne. I april-maj 1998 fremsendte Kommissionen yderligere anmodninger om oplysninger om de nævnte selskabers tilstedeværelse ved møder.
På baggrund af de oplysninger, Kommissionen modtog i løbet af 1998 og begyndelsen af 1999, fremsendtes et yderligere sæt begæringer i henhold til artikel 11 til SGL, VAW Carbon og Conradty i marts 1999 og til C/G den 8. juni 1999.
1.3.5. VIRKSOMHEDERNES REAKTIONER
(36) I februar 1998 kontaktede den japanske producent SDK Kommissionen (efter at have modtaget ovennævnte begæring om oplysninger) og udtalte, at virksomheden agtede at samarbejde fuldt ud i undersøgelserne. I 1998 formidlede den visse oplysninger til Kommissionen (hovedsagelig mundtligt, men også en del i form af dokumenter). [...]* indeholdt detaljerede oplysninger om kartellet, dets struktur, grundreglerne og møderne mellem konkurrenter.
I marts 1998 havde også UCAR kontaktet Kommissionen og mundtligt indrømmet sin deltagelse i et ulovligt kartel og tilbudt at samarbejde om dens undersøgelser. I sit svar af 20. august 1998 på Kommissionens begæring i henhold til artikel 11 bekræftede UCAR at være involveret i "ulovlige kontakter" mellem konkurrenter. UCAR fremlagde også visse dokumenter i løbet af 1998. Den 25. marts og den 22. april 1999 fremsendte UCAR's juridiske rådgivere på selskabets vegne skriftlige udtalelser fra [...]* og [...]*, som begge havde repræsenteret UCAR ved flere kartelmøder. Den 22. juni 1999 fremsendte UCAR en koncernudtalelse, der bl.a. indeholdt de tidligere meddelte oplysninger.
SGL tilkendegav over for Kommissionen i april 1998, at det var indstillet på at indrømme overtrædelsen og samarbejde om undersøgelserne. Trods fire møder med Kommissionens tjenestemænd (den 16. april, 21. april, 3. august og 1. december 1998) fremkom SGL ikke med nogen relevante oplysninger eller dokumenter. Den 8. juni 1999 fremsendte SGL omsider, efter at have modtaget en begæring om oplysninger i henhold til artikel 11 i marts 1999, en detaljeret udtalelse om kartellets drift, men hævdede ikke at være juridisk forpligtet hertil i henhold til artikel 11.
I juni 1998 kontaktede den amerikanske producent Carbide/Graphite Group Kommissionen med tilbud om samarbejde, og efterfølgende fremsendte det visse dokumenter vedrørende kartellet. Den 11. oktober 1999 fremsendte Carbide/Graphite en koncernudtalelse om kartellet til Kommissionen.
VAW Carbon, der i begyndelsen hævdede, at det ikke var i stand til og under alle omstændigheder ikke var forpligtet til at fremkomme med detaljerede oplysninger som svar på Kommissionens begæring om oplysninger af 31. marts 1999, meddelte ved brev af 12. juli 1999, at det ønskede at samarbejde om undersøgelsen og fremsendte en udtalelse om dets deltagelse i gennemførelsen af en kartelaftale.
Conradty har aldrig indrømmet at have deltaget i nogen form for hemmelige arrangementer.
Med undtagelse af SDK nægtede de japanske producenter i begyndelsen enhver deltagelse i prisfastsættelsesordninger for Europa og afgav ikke-forpligtende og undvigende svar. Selv om de bekræftede at have haft visse kontakter med SGL, UCAR og SDK på relevante tidspunkter, lød forklaringen, at formålet var almindelig informationsudveksling (SEC's artikel 11-svar af 13. juli 1998, Nippon Carbons artikel 11-svar af 18. december 1998, Tokais artikel 11-svar af 18. november 1998 og 1. marts 1999).
1.3.6. DEN ADMINISTRATIVE PROCEDURE
(37) Den 24. januar 2000 fremsendte Kommissionen en meddelelse om klagepunkter til adressaterne for denne beslutning. I betragtning af det utilstrækkelige direkte bevismateriale mod Conradty og visse uoverensstemmelser i forklaringerne vedrørende dets mulige deltagelse indledte Kommissionen ikke procedure over for denne virksomhed.
(38) Selskaberne havde adgang til at besigtige de dokumenter, Kommissionen havde indsamlet ved undersøgelsen, i perioden 14.-23. februar 2000. VAW Aluminium AG og Nippon benyttede sig ikke heraf.
(39) SGL hævder, at det ikke havde fuldstændig adgang til aktindsigt, idet Kommissionen afviste at give SGL adgang til sine interne dokumenter. SGL gør endvidere gældende, at Kommissionen ikke havde fremlagt en fortegnelse over og beskrivelse af sine interne dokumenter. Det var derfor ikke muligt for SGL at danne sig et fuldstændigt overblik over kontakterne mellem Kommissionen og andre selskaber som led i deres samarbejde (SGL's brev af 9. marts 2000, SGL's svar på klagepunktsmeddelelsen, s. 23).
Dette argument må afvises. Ifølge fast retspraksis (se domme afsagt af Retten i Første Instans i sag T-7/89 Hercules mod Kommissionen, Sml. 1991 II, s. 1711, præmis 54; forenede sager T-25/95 ff, Cimenteries CBR m.fl. mod Kommissionen, endnu ikke offentliggjort, præmis 420) er Kommissionen ikke forpligtet til, af hensyn til indsigelsesretten, at give aktindsigt i dens interne dokumenter under proceduren. En fortegnelse over og en beskrivelse af emnerne for Kommissionens interne dokumenter, som krævet af SGL, ville således ikke bidrage til udøvelsen af virksomhedens indsigelsesret.
For så vidt angår kontakter med virksomhederne som led i deres samarbejde, mener Kommissionen, at SGL's argumentation er baseret på en grundlæggende fejlagtig præmis. Dokumenter vedrørende kontakter med andre selskaber betragtes ikke som Kommissionens interne dokumenter og kan besigtiges i de dokumenter vedrørende undersøgelsen, som parterne havde adgang til; flere af dokumenterne blev imidlertid på de berørte selskabers anmodning behandlet som fortrolige.
(40) Efter at have afgivet skriftlig besvarelse af klagepunktsmeddelelsen deltog alle adressaterne for denne beslutning, med undtagelse af Nippon Carbon, i den mundtlige høring den 25. maj 2000. I den forbindelse havde virksomhederne også mulighed for at kommentere de skriftlige svar fra de øvrige parter, som var stillet til deres rådighed tre uger tidligere.
(41) I deres skriftlige svar på klagepunktsmeddelelsen anfægtede ingen af producenterne i det væsentlige de faktiske forhold, som Kommissionen baserede sin klagepunktsmeddelelse på.
1.3.7. RETSPROCESSER I ANDRE JURISDIKTIONER
(42) I forlængelse af de undersøgelser, der blev foretaget af justitsministeriet og Federal Bureau of Investigation (FBI), blev der i USA rejst strafferetlig sigtelse i henhold til § 1 i Sherman Act mod fire producenter: SDK Carbon Inc., det nordamerikanske datterselskab af SDK, Tokai Carbon Co. Ltd of Japan, UCAR International Inc. og SGL Carbon AG. Endvidere blev SGL's koncernchef personligt sigtet for ulovlig samordning.
C/G blev indrømmet immunitet inden for rammerne af justitsministeriets virksomhedsamnestiprogram og kunne således ikke retsforfølges.
Alle de anklagede erkendte sig skyldige i anklagerne og accepterede at betale bøder, der blev fastsat til 32,5 mio. USD for SDK; 6 mio. USD for Tokai Carbon; 110 mio. USD for UCAR; og for SGL 135 mio. USD.
I november 1999 erkendte også SEC og Nippon sig skyldige og accepterede at betale bøder, som blev fastsat til 4,8 mio. USD (SEC) og 2,5 mio. USD (Nippon).
Ud over bøden til koncernen blev SGL's koncernchef Robert Köhler idømt en personlig bøde og accepterede at betale 10 mio. USD. I en efterfølgende runde af retssager accepterede UCAR's tidligere koncernchef, Robert Krass, at erklære sig skyldig i sammensværgelse, afsone en 17-måneders fængselsstraf og betale en bøde på 1,25 mio. USD; UCAR's tidligere administrerende direktør blev også dømt som led i en "plea bargain agreement" til ni måneders fængsel og til at betale en bøde på 1 mio. USD.
I januar 2000 blev der rejst sigtelse mod det japanske selskab Mitsubishi Corporation, som havde ejet 50 % af UCAR's aktiekapital i perioden 1991-1995. I februar 2000 anlagde UCAR civilt søgsmål mod Mitsubishi Corporation og Union Carbide med henblik på at geninddrive penge, der uretmæssigt var trukket ud af selskabet i forbindelse med en påstået overtrædelse af den amerikanske selskabslovgivning. I februar 2001 blev Mitsubishi ved en nævningedomstol dømt for medvirken til ulovlig samordning mellem grafitelektrodeproducenter. Bøden blev fastsat til 134 mio. USD.
Endvidere blev der anlagt civile søgsmål mod UCAR, SGL, C/G og SDK ved USA's District Court på vegne af en bestemt gruppe aftagere med påstand om tredobbelte skadeserstatninger.
Den 18. marts 1999 blev UCAR idømt en bøde på 11 mio. CAD for overtrædelse af § 45 og 46 i den canadiske konkurrencelov. Den 18. juli 2000 erklærede også SGL sig skyldig og accepterede at betale en bøde på 12,5 mio. CAD.
Canadiske aftagere (stålproducenter) anlagde den 18. juni 1998 civile søgsmål mod UCAR, SGL, C/G og SDK med krav om skadeserstatning for ulovlig samordning og overtrædelse af den canadiske konkurrencelov. I nogle tilfælde blev der indgået aftale om betaling af erstatning.
Den 18. marts 1999 fremsendte det japanske monopoltilsyn advarsler til de fire japanske producenter (Tokai, SDK, Nippon og SEC) vedrørende formodet overtrædelse af den japanske monopollov.
1.4. NÆRMERE OPLYSNINGER OM OVERTRÆDELSEN
1.4.1. INDLEDENDE BEMÆRKNINGER: DOKUMENTATION
(43) De faktiske omstændigheder, der er anført i betragtning 44-93, er i det væsentlige baseret på følgende dokumentation:
- [...]*
- [...]*
- [...]*
- [...]*
- [...]*
- [...]*
- [...]*
- [...]*
- [...]*
- [...]*
1.4.2. INDLEDENDE KONTAKTER
(44) Kontakterne mellem de store producenter med henblik på at indgå markedsdelings- og prisfastsættelsesaftaler i Europa og andre steder indledtes i 1991.
De startede som bilaterale møder mellem Sigri (senere SGL) og UCAR. (Fusionen af Sigri og GLC til SGL fik virkning i februar 1992). Ifølge UCAR's [...]* udtalelse (indirekte bekræftet af VAW) var Sigri initiativtageren, [...]*.
På det første kendte møde, hvor Sigris og UCAR's salgsdirektører fastslog et "behov" for at forhøje priserne, blev det aftalt, at når Sigri annoncerede en prisforhøjelse i Tyskland, skulle UCAR følge efter, og det var rent faktisk også, hvad der skete.
Efter denne første bilaterale kontakt holdt de samme personer også møder med repræsentanter for de andre europæiske producenter, Pechiney og VAW Carbon [...]*.
(45) Kontakterne mellem de vestlige og de japanske producenter indledtes ligeledes i slutningen af 1991 og omfattede det globale marked.
Der blev afholdt møder i New York (mellem UCAR, SDK, Tokai, Nippon og SEC), i Milano i september 1991 (mellem UCAR og SDK (idet sidstnævnte repræsenterede alle de japanske producenter)) og i Tokyo i april 1992 (SGL, SDK, Tokai, Nippon og SEC).
På møderne drøftedes bl.a. priser og vilkår på det verdensomspændende grafitmarked [...]*.
(46) Planen om at oprette et verdensomspændende kartel med deltagelse af UCAR, SGL og de japanske producenter blev udviklet i marts 1992. UCAR's og SGL's [...]* mødtes i Zürich den 15. marts; næste dag havde de to et møde i Wiesbaden, hvor de aftalte at holde et "topmøde" med deres japanske kolleger med henblik på at aftale et globalt markedskontrolsystem. SGL beskylder UCAR's daværende [...]* for at have taget initiativet hertil. Hvad enten dette var tilfældet eller ej, var det SGL's [...]*, som fremlagde planen for japanerne under sit besøg i Tokyo den 6.-8. april 1992, og det var ligeledes ham, der udsendte skriftlige indbydelser [...]*.
Som et resultat af disse kontakter mødtes toplederne for verdens store grafitelektrodeproducenter i London efter indbydelse fra SGL den 21. maj 1992, hvor de nåede til enighed om strukturen, organisationen og driften af et verdensomspændende kartel med henblik på at kontrollere markedet (se betragtning 49-50).
1.4.3. ORGANISATION OG DELTAGERE
1.4.3.1. Struktur
(47) Producenterne anerkendte, at den verdensomspændende grafitelektrodeindustri nu var baseret på tre "ben": SGL, der repræsenterede Europa, UCAR, der repræsenterede USA, og SDK, Tokai, Nippon og SEC, der repræsenterede Japan som en gruppe [...]*. Kartellets struktur, organisation og drift var baseret på denne markedsopdeling.
Der blev holdt kartelmøder på forskellige niveauer:
- regelmæssige topledermøder ("Top Guy"meetings), UCAR's, SGL's og de japanske producenters [...]*, [...]* og [...]* (en gang om året eller hyppigere om nødvendigt)
- faste arbejdsmøder ("Working Level"meetings) mellem ovennævnte producenters [...]*, somme tider med deltagelse af VAW Carbon (to-tre gange om året)
- gruppemøder mellem de "europæiske" producenter uden japanerne (en gang eller to om året)
- nationale og regionale møder vedrørende bestemte markeder
- bilaterale møder mellem selskaberne.
1.4.3.2. Deltagere i møderne
(48)
TABELPOSITION
[...]*.
Nærmere oplysninger om deltagere, tidspunkter og steder for de fleste kartelmøders vedkommende findes i [...]*; se også [...]*.
At der var repræsentanter for Tokai, Nippon og SEC til stede på møderne, er enten indrømmet eller fremgår af rejseudgiftsregnskaberne - jf. Tokais svar af 18. november 1998 og 1. marts 1999, Nippons svar af 18. december 1998 og SEC's af 13. juli 1998 samt deres svar på klagepunktsmeddelelsen.
1.4.4. GRUNDPRINCIPPER FOR KARTELLET
(49) På det første topledermøde i London den 21. maj 1992 nåede de store producenter til enighed om de overordnede principper for kartelliseringen af markedet for grafitelektroder.
Deltagerne var SGL, UCAR, Mitsubishi (på daværende tidspunkt hovedaktionær i og salgsagent for UCAR samt selvstændig producent), SDK og Tokai (sidstnævnte repræsenterede også Nippons og SEC's interesser).
VAW Carbon, C/G og Conradty var ikke inviteret og deltog heller ikke.
Mødet blev ledet af SGL [...]*, som også talte på UCAR's vegne, idet de to vestlige producenter indtog en fælles holdning over for de japanske repræsentanter. Både SDK og Tokai hævder, at SGL og UCAR truede de japanske producenter og optrådte temmelig aggressivt over for dem [...]* (Tokais svar på klagepunktsmeddelelsen, s. 10).
(50) På mødet blev følgende grundprincipper fastlagt og aftalt [...]*:
- Prisen på grafitelektroder skulle fastsættes globalt.
- Beslutninger om det enkelte selskabs prissætning skulle ikke træffes af marketings- og salgsdirektørerne, men udelukkende af bestyrelsesformanden/direktørerne.
- "Hjemmemarkedsproducenten" (markedslederen) skulle fastsætte markedsprisen i sit hjemmemarkedsområde, og de øvrige producenter ville så "følge efter" (UCAR var udnævnt til markedsleder i USA og dele af Europa, SGL ledede resten af Europa, og de fire japanske producenter var markedsledere i Japan og dele af Fjernøsten).
- På "ikke-hjemmemarkederne" (eksportmarkeder, hvor der ikke fandtes nogen "hjemmemarkeds"-producent eller markedsledere) ville priserne blive fastlagt ved konsensus.
- Ikke-hjemmemarkedsproducenterne måtte ikke udvise aggressiv konkurrenceadfærd; markedsandele ville blive tildelt, og ikke-hjemmemarkedsproducenter ville eventuelt blive stillet over for et krav om at trække sig tilbage fra de andres hjemmemarkeder (beslutninger om tildeling af ikke-hjemmemarkeder eller eksportmarkeder ville blive truffet på de faste arbejdsmøder).
- Der måtte ikke ske nogen kapacitetsudvidelse (japanerne skulle reducere deres kapacitet).
- Det måtte ikke finde nogen teknologioverførsel sted uden for kredsen af karteldeltagende producenter.
De efterfølgende kartelmøder drejede sig bl.a. om gennemførelse, overvågning og, om nødvendigt, ændring af de grundprincipper, der var blevet vedtaget af toplederne på dette møde.
1.4.5. GENNEMFØRELSE AF KARTELAFTALEN
1.4.5.1. Kartelmøder
i) Topleder- og arbejdsmøder
(51) Topledermødet i London blev umiddelbart efter fulgt op af et arbejdsmøde i Zürich den 25. maj 1992. Deltagerne [...]* repræsenterede SGL, UCAR, SDK, Tokai, SEC, Nippon og VAW Carbon.
Verdensmarkedet for grafit blev gennemgået region for region. (Det drejede sig om Fjernøsten, Mellemøsten og Afrika, Vesteuropa, Østeuropa, Latinamerika og Nordamerika - se bilag 20). Der blev fordelt andele på forskellige markeder [...]*. SGL's [...]* blev udpeget til de japanske producenters kontaktperson for EØS-markedet ([...]* SGL's svar på klagepunktsmeddelelsen, s. 11).
(52) Det første møde om prisfastsættelse for den europæiske region fandt sted i Berlin den 3. juni 1992 med deltagelse af SGL's og UCAR's [...]* og [...]*. Producenterne nåede bl.a. til enighed om målpriser for EØS-markedet [...]*. SGL bestrider en sådan aftales eksistens [...]* (SGL's svar på klagepunktsmeddelelsen, s. 11-12). Da SGL imidlertid erkender, at nogle af koncernens medarbejdere havde befundet sig i Berlin for at deltage i et brancheforeningsmøde [...]*, finder Kommissionen UCAR's [...]* udtalelse mere overbevisende på dette punkt.
Den 28. august 1992 afholdtes der endnu et møde på højt plan om det europæiske marked og prisfastsættelse i Paris (Hotel Sofitel) mellem ledende medarbejdere fra SGL og UCAR [...]*.
Der blev afholdt endnu et arbejdsmøde med de japanske producenter i Lugano den 19. september 1992; UCAR og SGL mødtes kort forinden for at aftale mindstepriser for det europæiske marked, hvorefter priserne blev meddelt de japanske deltagere på mødet i Lugano. På samme møde blev der fastsat mængder og kvoter for regionerne uden for Europa (Mellem- og Fjernøsten, Latinamerika) [...]*.
(53) Endnu et møde [...]* mellem UCAR og SGL fandt sted i Milano i tiden omkring den 27.-30. oktober 1992, hvor man drøftede det europæiske marked. De noget fordægtige omstændigheder er beskrevet i [...]*. ([...]* var end ikke blevet forhåndsorienteret om mødet af sin overordnede); se også [...]*.
Det næste relevante møde var igen et arbejdsmøde, der fandt sted i Wien den 3. marts 1993. Der var deltagere fra SGL, UCAR, Tokai, SEC, Nippon og SDK. På mødet blev der udvekslet generelle oplysninger om grafitelektrodemarkedet region for region. Også oplysninger om priser og visse kunder blev udvekslet og drøftet [...]*.
(54) Senere kendte arbejdsmøder mellem SGL, UCAR og den japanske gruppe fandt sted i juli 1993 i Singapore; 8. september 1993 i Zürich; 16.-17. november 1993 i Zürich; 25. juli 1994 i Zürich; 6. februar 1995 i Tokyo; 11.-12. september 1995 i Rohrschach; april 1996 i Kyoto; juli 1996 i Meitingen; 12.-13. september 1996 i Rohrschach; april 1997 i Tokyo; august 1997 i Sydøstasien; november 1997 i Hongkong og februar 1998 i Bangkok [...]*.
UCAR, SGL og de japanske producenter kom til alle arbejdsmøderne. VAW Carbon erkender at have deltaget i disse møder indtil udgangen af 1996, men det deltog efter eget udsagn ikke så hyppigt som de andre deltagere; det deltog ikke i møder uden for Europa [...]*.
(55) Arbejdsmøderne drejede sig normalt om verdensmarkedet, idet de enkelte regioner (Nordamerika, Latinamerika, Vesteuropa, Østeuropa, Østasien og Mellemøsten/Nord-afrika) blev gennemgået hver for sig. Ud over drøftelser om prisfastsættelse og visse kunder blev der udvekslet oplysninger om deltagernes individuelle salgsmængder for en flerårig periode: det foregående år, det aktuelle år og prognoser for det efterfølgende år. Oplysningerne blev samlet efter region og opdelt på de enkelte lande for hver producent, idet japanerne udgjorde én gruppe, [...]*.
Mængdeoplysningerne for samtlige områder, herunder Europa, blev ajourført og gennemgået på hvert møde.
(56) Topledermøder vides at have fundet sted omkring den 20. august 1994 i Zürich, 5.-6. februar 1995 i Tokyo og 14.-15. marts 1995 i Paris. (Et møde i London den 13. november 1993 har måske også været besøgt af nogle topledere, [...]*).
På nogle af møderne blev de principper, der var vedtaget i London i maj 1992, bekræftet, og deltagerne blev mindet om nødvendigheden af at efterleve beslutningerne i praksis.
Toplederne aftalte endvidere at indføre et pristillæg for de store elektrodemodeller, dvs. 24-tommer standardelektroder (f.eks. 10 % pristillæg for 28-tommer elektroder og 40 % for 30-tommer elektroder).
Andre emner drejede sig om Showa Denkos amerikanske datterselskab SDC's produktion og markedsføring af 28 3/4-tommer elektroder, hvilket de andre producenter gjorde indsigelse imod med den begrundelse, at selv om SDC-produktet konkurrerede med deres 30-tommer elektroder, fastsatte SDC prisen, så den svarede til det billigere 28-tommer produkt. SGL og UCAR lagde angiveligt pres på SDK for at få det til enten at ophøre med at sælge produktet eller prissætte det i overensstemmelse med 30-tommer elektroder i stedet for 28-tommer elektroder. (SDC's produktion af denne model blev til sidst indstillet, efter at SDK havde afgivet forsikringer herom i april 1995; [...]*).
ii) Europæiske gruppemøder
(57) Fra og med 1992 afholdtes der, ud over topleder- og arbejdsmøder med de japanske producenter, tillige "gruppemøder" om vesteuropæisk prissætning hovedsagelig i Zürich og Lugano, hvori deltog repræsentanter for de to store producenter UCAR og SGL samt VAW Carbon.
Ifølge UCAR ophørte disse "europæiske gruppemøder" efter et års tid [...]*; efter SGL's overtagelse af Pechineys grafitelektrodeinteresser i 1993 mentes der (ifølge UCAR) ikke længere at være behov for, at alle de europæiske producenter mødtes som gruppe. Ifølge UCAR havde SGL tætte kontakter til de to andre tyske producenter, VAW Carbon og Conradty; UCAR havde ganske vist ikke førstehåndskendskab hertil, men mente, at SGL kommunikerede direkte med dem, når der var behov for at samordne prissætningen i Europa [...]*.
VAW Carbon anfører [...]*, at det tog del i sådanne møder "en eller to gange om året" (hvilket indebærer, at møderne fortsatte efter 1993).
iii) Bilaterale kontakter
(58) UCAR og SGL havde fortsat mange bilaterale kontakter i form af møder og telefonsamtaler med henblik på at samordne deres prissætning og markedsadfærd i Europa. Disse regelmæssige kontakter involverede ikke alene de europæiske [...]*, men også hyppige møder og telefonsamtaler mellem UCAR's og SGL's [...]* [...]*.
Med henblik på at hemmeligholde disse kontakter havde SGL's [...]* fået installeret en telefon og en fax til dette bestemte formål i sit hjem. Samtalerne fandt sted to-tre gange om måneden og drejede sig bl.a. om vedtagelse af "relevante markedsparametre" (ifølge SGL's udsagn).
De bilaterale telefonkontakter mellem UCAR og SGL blev suppleret med personlige møder to-tre gange om året, flere gange i Hilton Hotel i Zürich lufthavn, i et hotel i nærheden af Genève lufthavn, i Holiday Inn Hotel og Sofitel i Paris. Møderne fandt normalt sted om efteråret, når prisforhøjelserne for det næste år var under planlægning.
Ifølge SGL fulgte møderne ufravigeligt den samme dagsorden. Der blev udvekslet markedsoplysninger, herunder oplysninger om salgsmængder og prisniveauer; deltagerne drøftede også de realistisk mulige priser og salgsprognoser. På dette grundlag udarbejdede UCAR og SGL de nye målpriser for hvert nationalt marked. Der blev også indgået aftaler (Italien) om delvis at respektere "hjemmemarkeder" og bevare "faste kunder" [...]*.
iv) Forsigtighedsforanstaltninger med sigte på at hemmeligholde møder og kontakter
(59) Med henblik på at tilsløre og hemmeligholde deres kontakter og møder traf deltagerne omhyggelige forsigtighedsforanstaltninger [...]*:
- dokumenterne blev enten ikke omdelt på møderne eller blev efterfølgende destrueret
- mødeudgifterne blev betalt kontant, og der blev ikke henvist til disse møder i rejseregnskaberne
- telefonopringningerne blev foretaget direkte af de ledende koncernmedarbejdere uden at gå igennem sekretærerne (i en tidlig fase var SGL's [...]* uforvarende blevet nævnt ved navn i en telefonsamtale med UCAR og skulle altid efterfølgende omtales som "[...]*")
- mobiltelefoner og hjemmefax (på separate hertil beregnede linjer) blev anvendt til at kontakte konkurrenter; efter at myndighederne havde indledt deres undersøgelser, blev der kun taget kontakt, når det var strengt nødvendigt (UCAR's [...]* havde en mobiltelefon, der var tilsluttet et schweizisk net)
- der blev anvendt kodenavne for selskaberne og visse medarbejdere for at skjule deres virkelige identitet. SGL omtaltes som "BMW", UCAR som "Pinot"; den japanske gruppe gik under dæknavnet "Cold", der var sammensat af de første bogstaver i deres individuelle kodenavne "Chivas", "Ocean", "Lawn" og "Dry". VAW Carbon gik under navnet "Wave". Også enkeltpersoner havde kodenavne: UCAR's [...]* gik under navnet "Artemis"; andre blev kaldt "Moustache" og "Taurus" [...]*.
1.4.5.2. Aftale om europæiske priser
(60) I perioden 1992-1998 var der hyppige bilaterale kontakter mellem UCAR og SGL for at aftale og overvåge prissætningen i Europa (en oversigt findes i [...]*). De to selskabers [...]* for Europa (som også var med til arbejdsmøderne) udarbejdede prisanbefalinger, sædvanligvis på grundlag af oplysninger fra salgsdirektørerne i de forskellige lande. Disse "anbefalinger" blev drøftet af UCAR og SGL enten i forbindelse med deres personlige møder eller pr. telefon (se betragtning 58). UCAR's og SGL's drøftelser om prissætning foregik også i forbindelse med arbejdsmøderne med de japanske producenter. Japanerne blev så informeret om de europæiske priser på de globale kartelmøder, hvor der også drøftedes prissætning i andre dele af verden.
Under deres bilaterale kontakter fastsatte SGL og UCAR priserne for Vesteuropa med DEM som referencevaluta; de tilsvarende priser for det enkelte nationale marked blev dernæst fastsat i den pågældende valuta, idet grundideen var at sikre, at prisforskellene i Europa holdt sig inden for 5-10 % [...]*.
Hvis SGL's og UCAR's [...]* ikke kunne nå til enighed om priserne, blev beslutningen overladt til de to selskabers [...]*.
(61) UCAR har udleveret en tabel til Kommissionen, der for hver region og hver EU-medlemsstat viser de priser, der skulle gælde fra henholdsvis 1. juli 1992 og 1. januar 1993 (bilag 4).
Priserne er for de fleste landes vedkommende angivet i de nationale valutaer. For Nederlandene, Portugal og Grækenland er der anvendt DEM; og for Danmark, Finland og Norge svarer prisen til prisen i SEK i den pågældende nationale valuta.
Dokumentet blev sandsynligvis faxet til UCAR af SGL. (Det kan imidlertid også meget vel være, at dette rent faktisk var den prisliste, der var blevet vedtaget på arbejdsmødet den 25. maj 1992 eller på SGL's og UCAR's møde i Berlin den 3. juni 1992).
(62) Selv om de egentlige beslutningstagere i prissætningsspørgsmål for Europa var SGL og UCAR, blev spørgsmålet også behandlet i forbindelse med kontakter og møder mellem de to store og de mindre producenter, der var leverandører til det vesteuropæiske marked.
VAW Carbon bemærker i sin udtalelse [...]*, at på de europæiske møder, som det deltog i, drøftede deltagerne, hvor store prisforhøjelser markedet kunne bære i de forskellige lande (SGL ledede efter sigende altid diskussionerne). Ifølge VAW Carbon påtog den ene eller den anden af de to store producenter sig at lede og annoncere prisforhøjelsen.
Det var SGL, som meddelte de andre producenter, hvilke priser der skulle anvendes, samt "målpriserne" for det enkelte nationale marked i Europa.
(63) Under sin kontrolundersøgelse hos SGL i juni 1997 fandt Kommissionen flere pristabeller for perioden 1994-1997, der angav elektrodepriser for de forskellige lande og regioner i verden. Som led i prisfastsættelsesordningen blev målene for fremtidige prisforhøjelser fastsat et godt stykke tid i forvejen.
Der er således fundet en pristabel (dateret 12. august 1996), som viser de priser, der enten var trådt i kraft, eller som skulle træde i kraft på syv forskellige datoer i perioden 1. oktober 1994 til 1. juli 1996.
Nedenstående vises den del af tabellen, der vedrører Vesteuropa:
TABELPOSITION
(64) Den bevismæssige værdi af denne tabel (som ikke i sig selv peger i retning af en hemmelig aftale mellem producenterne, og som kunne forklares som et rent internt dokument) ligger i, at andre producenter var i besiddelse af stort set identiske tabeller, som nu er blevet fremlagt for Kommissionen.
En næsten identisk version af ovenstående tabel (ref. 13-6-95/GV) blev af SDK fremlagt for Kommissionen den 13. marts 1998 [...]*. En senere version, dateret 2. august 1995, blev af SGL faxet til SDK den 23. august (bilag 7).
Præcist den samme tabel, som var blevet sendt til SDK den 23. august, blev af SGL faxet til UCAR's bestyrelsesformand den 25. august 1995 (bilag 8).
Den 24. oktober 1995 blev det samme dokument faxet til Carbide/Graphite Group af dets tyske salgsagent, som havde modtaget det pr. fax fra VAW Carbon (bilag 9, C/G's svar i henhold til artikel 11 af 22. juli 1999, s. 6).
Tilsvarende pristabeller, der er fundet under kontrolundersøgelsen hos SGL, er vedføjet som bilag 10-14.
Disse regneark var klart et led i prisfastsættelsesaftalen vedrørende de europæiske markeder og kan betragtes som typiske eksempler på de dokumenter, der blev udarbejdet og anvendt af kartellet i hele dets levetid.
(65) [...]* fremlagde også håndskrevne tabeller udarbejdet af [...]* (bilag 15 og 16), som det kommenterer således: "Dette er eksempler på lister over verdensmarkederne for grafitelektroder med angivelse af nuværende og fremtidige prismål. [...]* Prislisterne blev regelmæssigt udarbejdet af SGL og distribueret til grafitelektrodeproducenterne."
([...]*, bilag II, s. 6)
SGL's aktive rolle i fastsættelsen og udbredelsen af de priser, der skulle gælde i Europa, bekræftes af bilag 17, der er et notat nedskrevet af C/G's daværende koncernchef i forbindelse med en telefonsamtale med SGL [...]* om målpriser på det europæiske marked - se også s. 3-4 i C/G's svar efter artikel 11 af 22. juli 1999.
1.4.5.3. Iværksættelse af prisforhøjelser
(66) Med henblik på at iværksætte de indbyrdes aftalte priser (som også var meddelt andre producenter) aftalte SGL og UCAR på forhånd, hvem af dem der først skulle annoncere prisstigningen over for kunderne. Når prisen først var fastsat, måtte den ikke underbydes.
Denne fremgangsmåde blev i princippet aftalt på et møde i Genève i oktober 1992 mellem de to [...]* i SGL og UCAR. (De aftalte også at respektere den eksisterende "fastkundestruktur" - dvs. ikke at søge at overtage det konkurrerende selskabs "faste" kunder ved attraktive tilbud).
Hvem af de to der blev udpeget til at "lede" prisstigningen på et bestemt nationalt marked i Europa, afhang af deres respektive position på det pågældende marked.
Eftersom SGL havde en større tilstedeværelse i Tyskland og Skandinavien end UCAR, havde det ansvaret for at meddele og lede prisstigningen på disse markeder. UCAR ledte normalt prisstigningerne i Frankrig og Det Forenede Kongerige. På de to andre større EU-elektrodemarkeder, Italien og Spanien, hvor UCAR og SGL stort set havde lige store markedsandele, besluttede de fra sag til sag, hvem af dem der "offentligt" skulle fungere som prisleder for at få den ny pris etableret på markedet [...]*.
(67) Prisforhøjelserne blev annonceret over for kunderne i hvert land af de nationale salgsdirektører, som havde kontakter med nogle af deres kolleger vedrørende prisgennemførelsen: [...]*.
Det var ikke normal praksis at udstede skriftlige prislister til kunderne (se imidlertid for Italiens vedkommende, betragtning 77). Prisforhøjelserne blev tilsyneladende annonceret mundtligt, selv om de undertiden på en kundes anmodning blev bekræftet pr. brev [...]*.
(68) UCAR og SGL anvendte ufravigeligt de aftalte listepriser over for deres kunder. I visse tilfælde blev der givet hemmelige rabatter, som ikke fremgik af fakturaen, og som der ikke fandtes skriftlige henvisninger til.
Ifølge UCAR kørte prisforhøjelserne efter et fast mønster i tiden efter 1992, i modsætning til perioden 1987-1991, før etableringen af kartellet [...]*.
(69) Prisforhøjelserne var ofte "forskudt", således at de trådte i kraft på forskellige tidspunkter i de forskellige lande eller landegrupper. I lande, hvor produktet blev faktureret i DEM, blev prisen normalt forhøjet på samme tid som i Tyskland. Forhøjelserne i Frankrig, Belgien og Luxembourg trådte normalt i kraft på et andet tidspunkt og bragte for en tid priserne på niveau i hele Europa (indtil processen startede forfra med en første prisstigning i DEM-området). En planlagt prisforhøjelse kunne lejlighedsvis blive udskudt. Således foreslog UCAR i begyndelsen af 1997 en prisforhøjelse for Europa med virkning fra den 1. juli 1997. Der var i forvejen iværksat en prisforhøjelse den 1. januar samme år, og SGL var "ikke særlig begejstret", men gik ikke desto mindre ind på at støtte UCAR, hvis det introducerede en forhøjelse. Ved denne lejlighed blev der imidlertid ikke iværksat nogen prisforhøjelse: [...]*.
Så snart den af markedslederne annoncerede prisstigning var accepteret af kunderne, fulgte de mindre producenter efter og anvendte de nye priser [...]*.
1.4.5.4. Prisforhøjelser 1992-1997
(70) Ved kartellets opstart (maj 1992) lå den "europæiske" pris for grafitelektroder på 3600 DEM/t (følgende markeder anvendte DEM: Tyskland, Skandinavien, Nederlandene, Grækenland, Portugal og Schweiz).
DEM-prisen steg ved en række trinvise forhøjelser (der kan identificeres ni af slagsen) og nåede op på 5400 DEM den 1. juli 1996, en 50 % stigning over fem år (se bilag 14).
I 1997 blev den prisforhøjelse, der var planlagt til den 1. juli 1997, af hensyn til den forestående kartelundersøgelse udskudt til 1998. I 1997/1998 fastholdtes priserne angiveligt på 5500 DEM/t. Pr. 1. januar 1998 var prisen 5600 DEM/t.
1.4.5.5. Opdeling af markedet
(71) Markedsandelskvoterne for de forskellige producenter var blevet aftalt i Zürich i maj 1992 [...]*.
Der findes ingen samtidig oversigt over de kvoter, der blev aftalt på dette møde.
I et internt SGL-dokument fra november 1996, hvori koncernens strategi fastlægges frem til 2000 (bilag 18), hedder det imidlertid: "Markedsandele/konkurrence
Markedsandelene vil forblive uændret på 25 % for SGL, 31 % for UCAR og 24 % for japanerne"
og længere henne anbefales følgende: "Fasthold balance med stabile markedsandele for SGL (25 %), UCAR (31 %) og japanerne (24 %)."
(Det drejer sig om verdensomspændende markedsandele).
For Vesteuropas vedkommende forudses følgende markedsandele for 1996: SGL 40 %, UCAR 31 %, C/G 8 %, japanerne 3 % og de "øvrige" (dvs. Conradty og VAW Carbon) 13 % (bilag 19). I mangel af andet bevismateriale må det antages, at disse tal, der ikke er blevet bestridt af parterne i deres skriftlige svar på klagepunktsmeddelelsen, svarer til de aftalte kvoter.
(72) På de efterfølgende arbejdsmøder gennemgik parterne deres omsætning på de forskellige markeder og udvekslede oplysninger med henblik på overvågning af overholdelsen af de tildelte kvoter.
Ifølge UCAR medbragte alle mødedeltagerne oplysninger om deres salgsmængder, som så blev sammenholdt og opstillet i tre kolonner: SGL, UCAR og de fire japanske producenter under ét. Oplysningerne blev samlet efter region og opdelt efter land inden for hver region [...]*. Dette bekræftes af Tokai, som bemærker, at disse "efterspørgselsprognoser" også viste overslagene for den nærmeste fremtid (Tokais svar på klagepunktsmeddelelsen, s. 8).
Med henblik på at formalisere udvekslingen af mængdeoplysninger og effektivisere indsamlingen af data foreslog SGL på topledermødet i Tokyo i februar 1995 at indføre et "centralt overvågningssystem" (CMS). Tokai blev af kartellet udpeget til at indsamle data fra de japanske producenter, UCAR og SGL. Bilag 20 er et eksempel på en sådan indberetning. Under overskriften "CMS-rapport/prognoser for 1995 & 1996" indledes den med en generel oversigt over verdensmarkedet og SGL's, UCAR's og japanernes regionalt opdelte positioner; verdensindustriens tre "ben" sammenlignes med en trekant, hvori det drejer sig om at holde markedsandelene i balance: "Balancen i markedsandelene inden for denne trekant har i disse fire år forrykket sig til fordel for Pinot..." [alias UCAR]. "Der er tegn på stigende skævvridning af balancen i markedsandelene inden for trekanten, som kan resultere i destruktive reaktioner fra den tabende part. Selv om det ikke er let at sige, hvad den rigtige balance er, må vi være meget omhyggelige med at sikre balance, eftersom vi alle i større eller mindre grad nyder frugterne af samarbejdet...". "De kommende år frem til 2000 vil være meget vigtige og et passende tidspunkt til at fremme en ny form for symbiose, hvor vi kan sikre rimelige fortjenester for alle, men modsat kan det, hvis den styrke, der er akkumuleret inden for rammerne af samarbejdet, frisættes på må og få, også resultere i, at det, vi hidtil har skabt, falder fra hinanden i disse år."
Fire tabeller er vedføjet (en femte, "Oversigt over salgsmængder og markedsandele", mangler).
(73) I den her omhandlede sammenhæng er de relevante tabeller "Oversigt over salgsmængder og efterspørgsel på verdensplan pr. udgangen af august 95" og "Prognose for salgsmængder og efterspørgsel 1996 på verdensplan pr. udgangen af august 95". For så vidt angår den vesteuropæiske region er alle de stålproducerende lande inkl. Norge medtaget. "Benelux" behandles som én enhed, og Irland synes at være medtaget under Det Forenede Kongerige. Dataene er opdelt på de enkelte lande under overskrifterne "Japan", "SGL", "UCAR", "VAW Carbon" og "øvrige". (UCAR's rekonstruerede data, der er opstillet i tre kolonner, synes at have overset dataene vedrørende VAW Carbon).
Mens kodenavnene "BMW", "Cold", "Pinot" og "Wave" anvendes i selve rapporten, er tilsløringen glippet i de vedføjede tabeller.
Selv om tabellen "Oversigt over salgsmængder og markedsandele" (som "General Overview" -kommentaren til verdensmarkedet er baseret på) mangler, har den efter alt at dømme dækket hvert af årene i perioden 1993-1996 og været opbygget på samme måde som tabellen "Fjernøsten - markedsoversigt pr. udgangen af august 1995" med en "retningsgivende" markedsandel for hver af producenterne og "justeringer" af de faktiske salgsmængder, således at de bringes i overensstemmelse med kvoterne.
De fremskrevne markedsandele for 1995 på verdensbasis ligger tæt på de "stabile markedsandele", der omtales i SGL's strategipapir (se betragtning 71): UCAR 32,1 % (mod 31 %); SGL 25,7 % (25 %) og japanerne 23,5 % (24 %).
For Vesteuropa så prognosen for 1995 således ud: SGL 41 %, UCAR 32,7 %, VAW Carbon 6,6 % og japanerne 3,2 %.
Tokai bestrider, at der blev drøftet detaljerede salgsmængder og tildeling af markedsandele på det europæiske marked med de japanske producenter (Tokais svar på klagepunktsmeddelelsen, s. 9-13). Selv om det kan være korrekt, skal det bemærkes, at Tokai (som alle de øvrige japanske producenter) blev informeret om de relevante tal vedrørende det europæiske marked og ikke gjorde indsigelse.
SGL hævder, at det centrale overvågningssystem aldrig blev ført ud i praksis (SGL's svar på klagepunktsmeddelelsen, s. 12). Dette er imidlertid det samme som at benægte ordlyden i det dokument, der er vedlagt som bilag 20. SGL's påstand modsiges også af andre producenters udtalelser (Tokais svar på klagepunktsmeddelelsen, s. 10) [...]*. Ifølge UCAR blev der fortsat udvekslet mængdeoplysninger på de sidste gruppemøder i Hongkong i november 1997 og i Bangkok i februar 1998 [...]* (se betragtning 91-92).
1.4.5.6. Lokale møder og kontakter
i) Generelt
(74) I kartellets levetid fandt der også hyppige kontakter og møder sted mellem parterne i de enkelte lande med henblik på at iværksætte og overvåge de priser, der var blevet aftalt på højere niveau på arbejdsmøderne.
For så vidt som de involverede enkeltpersoner havde fået instrukser om at træffe forholdsregler til at sløre og hemmeligholde deres kontakter med konkurrenter, foreligger der ikke særlig meget direkte bevismateriale, men det generelle mønster i den hemmelige adfærd fremgår af [...]* og [...]*.
Disse kontakter og møder dækkede Tyskland, Frankrig, Italien, Spanien og Det Forenede Kongerige.
ii) Tyskland
(75) SGL er den største lokale producent og klart markedslederen i Tyskland, men dette land er også et af UCAR's vigtigste markeder. Ifølge UCAR undersøgte aftagerne af grafitelektroder normalt markedet for priser to gange om året og anmodede om efteråret producenterne om prisangivelser for det følgende år. SGL underrettede UCAR om niveau og tidspunkt for iværksættelse af de foreslåede prisforhøjelser, og UCAR anvendte de samme grundpriser (selv om det hævder ofte at have givet rabatter). Priserne blev normalt forhøjet to gange om året.
Lejlighedsvis blev der afholdt møder på "lokalt" plan. Mens SGL hævder, at disse møder var af sporadisk, ikke-planlagt karakter og normalt blev holdt "tilfældigt" i forbindelse med brancheforeningsmøder ([...]*. SGL's svar på klagepunktsmeddelelsen, s. 12), tyder UCAR's udtalelser på, at de ikke foregik helt så spontant: repræsentanter for de to selskaber mødtes af og til og drøftede priser og udvekslede oplysninger om deres respektive salg i Tyskland (UCAR hævder, det generelt satte sin omsætning 15 % for lavt). Også visse kunder blev af og til taget op til drøftelse [...]*.
I disse møder, der fandt sted i restauranter og barer i forbindelse med den årlige "Eisenhüttentag" i Düsseldorf, deltog undertiden også en repræsentant for VAW Carbon [...]*; VAW Carbon erkender nu at have deltaget i møder vedrørende bestemte europæiske nationale markeder (udtalelse, s. 3). SGL har antydet uden at specificere nærmere, at der også var tale om sporadiske kontakter med Conradty indtil 1997 [...]*, men der er ikke noget uafhængigt bevis, der kan underbygge udtalelsen.
iii) Frankrig
(76) I slutningen af 1994/begyndelsen af 1995 kontaktede UCAR Frances [...]* sin kollega i SGL med henblik på at kontrollere kundepriserne.
Disse kontakter havde form af telefonsamtaler (ca. hver anden måned) og møder (ca. fire gange årligt).
UCAR er den førende producent i Frankrig (se betragtning 62) og fastsatte dermed priserne på det lokale marked. I forbindelse med iværksættelsen af en samordnet prisforhøjelse checkede UCAR's repræsentant med SGL, at det anvendte de samme priser.
Ifølge UCAR blev telefonkontakterne varetaget fra en offentlig telefonboks [...]*.
iv) Italien
(77) Der er ingen nævneværdig uenighed mellem UCAR og SGL om tidspunktet for fastsættelsen af "grundprincipperne" for den hemmelige aftale på det italienske marked, selv om de hver især hævder, at den anden var initiativtageren.
Den 27. oktober 1992 mødtes SGL's og UCAR's [...]*, sammen med andre medarbejdere, i Milano [...]*.
Fra dette tidspunkt holdt repræsentanter for UCAR og SGL kontakt for at drøfte enkelthederne i forbindelse med iværksættelsen af de aftalte priser på det italienske marked. Der blev afholdt regelmæssige møder, somme tider en gang om måneden, mellem marketingdirektørerne; mødestedet var SGL's kontor eller en restaurant i Milano. Også de administrerende direktører for UCAR's og SGL's italienske datterselskaber mødtes jævnligt. Formålet med møderne var at samordne foranstaltningerne til iværksættelse af prisforhøjelser, at analysere markedsudviklingen og sikre, at de aftalte markedsandele blev respekteret og underbydning undgået. Kunderne blev pr. brev informeret om forestående prisforhøjelser. I slutningen af november blev der udsendt prislister til kunderne med angivelse af de priser, der ville gælde fra den 1. januar [...]*.
(78) C/G har forelagt Kommissionen dokumenter fra dets italienske salgsagent vedrørende et møde mellem "vore velkendte konkurrenter", hvilket står for de fire producenter/leverandører, der opererer på det italienske marked (bilag 21 og 22).
Ifølge C/G's salgsagent (bilag 22): "fandt det annoncerede møde sted fredag den 12. november (1993). Aftaler og beslutninger som følger:
- den 22. november sender de deres kunder et brev med den nye officielle prisliste for 1994 samt deres salgsbetingelser
- officiel listepris: 5000 ITL/kg
- nettopris, der vil blive angivet: 4350 ITL/kg."
Ifølge C/G (svar efter artikel 11, s. 7) var "konkurrenterne" sandsynligvis SGL, UCAR, SDK og Cova. Da Cova ikke havde været aktiv på markedet siden 1991, henviser C/G formodentlig til VAW Carbon og Conradty. Der er intet andet bevis på, at SDK tog del i lokale møder vedrørende Italien.
Også SGL har bemærket (meddelelsen, s. 21), at der blev afholdt møder om det italienske marked med UCAR, Conradty, VAW Carbon og (ved kartellets start) Pechiney. Disse møder, der afholdtes en til to gange om året i en restaurant i Milano, drejede sig om prisfastsættelse og analyse af markedsudviklingen.
v) Spanien
(79) Direktørerne og salgsdirektørerne for UCAR's og SGL's spanske aktiviteter var også i regelmæssig (og hemmelig) kontakt i den omhandlede periode [...]*. Efter at kartelpriserne for det spanske marked var blevet fastsat på europæisk plan, blev salgsdirektørerne for Spanien informeret og tog telefonisk kontakt (under fiktive navne) for at træffe beslutning om de praktiske forholdsregler: hvem skulle "annoncere" først, og hvem skulle meddele, hvornår prisforhøjelsen trådte i kraft. Normalt var prisstigninger planlagt til at træde i kraft den 1. februar, og da de skulle varsles fire måneder før, fandt kontakterne som oftest sted i årets sidste fjerdedel.
Ud over telefonsamtalerne blev der undertiden afholdt møder, måske en gang om året, hvor det spanske marked blev drøftet. Møderne mellem salgsdirektørerne er bekræftet af SGL [...]*.
Foruden bilaterale møder (UCAR-SGL) var der lejlighedsvise kontakter mellem SGL og de to andre tyske producenter, der var leverandører til det spanske marked. En VAW-repræsentant telefonerede som regel til SGL to gange om året for at finde ud af, hvornår SGL agtede at annoncere en prisforhøjelse og med hvor stort et beløb [...]*.
vi) Det Forenede Kongerige
(80) UCAR's og SGL's markedsføringsrepræsentanter i Det Forenede Kongerige havde regelmæssig telefonisk kontakt i perioden 1995 til medio 1997 for at krydschecke deres priser til bestemte aftagere (som mistænktes for at give forsætligt vildledende oplysninger til deres leverandører for at få prisen ned).
Sådanne opringninger blev foretaget fra mønttelefoner. Ved mindst to lejligheder i 1996-1997 afholdtes der korte møder i et hotel ved M1-motorvejen ved Derby [...]*.
1.4.5.7. C/G's og VAW Carbons medvirken i kartellet
i) C/G
(81) I sin egenskab af nordamerikansk producent, der sælger sine produkter i EU via agenter, har C/G traditionelt indtaget en position som en, der "følger efter". Dets politik gik ud på at sælge til priser, der lå en smule under de priser, de to store leverandører på det europæiske marked fastsatte, hvilket afspejlede manglen på eftersalgsservice og selskabets status som anden eller tredje leverandør.
C/G deltog hverken i kartellets topleder- eller arbejdsmøder. Det erkender imidlertid, at det fik kendskab til kontakter mellem konkurrenter vedrørende grafitelektrodeforretningen [...]*. Selskabet erkender endvidere, at det tog del i bilaterale møder og havde telefonkontakter med konkurrenter om priser og markeder, først og fremmest med SGL, men også med UCAR, de japanske selskaber og VAW Carbon [...]*. Kontakterne indledtes omkring slutningen af 1991, da SGL's [...]* tog initiativ til at mødes med C/G's daværende koncernchef i New York. Ifølge C/G drejede drøftelserne sig bl.a. om rentabilitet og prisfastsættelse generelt, men ikke om specifikke spørgsmål [...]*.
Det første møde, hvor der drøftedes forretningsbetingelser og priser, fandt (efter C/G's udsagn) sted i januar 1993. Efter en frokost på Park Lane Hotel overrakte SGL's [...]* C/G's [...]* en prisliste (der nu er gået tabt eller destrueret) med lande, kolonner og datoer og fortalte ham, at det var SGL's målpriser (C/G's svar efter artikel 11, s. 9, [...]*). Det skal imidlertid bemærkes, at allerede medio 1992 tyder C/G's interne optegnelser på, at det kendte til visse arrangementer, der tog sigte på opdeling af markedet (se betragtning 85).
C/G erkender, at det havde yderligere møder og telefonsamtaler med SGL om mængder og priser (C/G's svar efter artikel 11, s. 8-9).
Den 12. september 1995 mødtes en af C/G's ledende medarbejdere med SGL's [...]* (bilag 23). Emnet for dette møde er ikke registreret, men C/G var allerede via VAW Carbon blevet informeret om den planlagte prisforhøjelse pr. 1. januar 1996 og modtog senere SGL's prisliste fra samme kilde (se betragtning 64).
(82) C/G har hele tiden været vag i sine udtalelser om kontakter med konkurrenter. Følgende registreringer af kontakter med SGL i 1996 kan imidlertid anses for at være typiske for spørgsmålet om C/G's kontakter i hele perioden.
I sommeren 1996 orienterede SGL's [...]* pr. telefon C/G's daværende bestyrelsesformand og koncernchef om gældende priser og målpriser, som denne skrev ned. Der havde i forvejen været adskillige telefonkontakter om samme emne [...]*.
Selv om SGL benægter det (SGL's svar på klagepunktsmeddelelsen, s. 13), fremgår det tydeligt af C/G's referat af samtalen (bilag 17), at SGL lagde pres på C/G for at få det til at indskrænke sit salg i Europa. I en fodnote hedder det: "(1) ikke længere indstillet på at tage træffere, hold mængden under kontrol (2) vis tilbageholdenhed (3) Europas forbrug af grafit - 24000 tons (4) SGL tager alle træfferne (5) [...]* (6) [...]* (7) [...]*."
(Ifølge C/G henviste nr. 5-7 til store faste kunder, som det frygtede kunne blive gengældelsesmål, hvis det ikke rettede sig efter SGL's ønsker, C/G's svar i henhold til artikel 11 af 22. juli 1999, s. 4).
SGL's [...]*, som tilsyneladende ved flere lejligheder bebrejdede C/G for at sælge for meget i Europa [...]*, sendte efterfølgende en fax til C/G's koncernchef den 25. september 1996 (bilag 24) med en liste over C/G's anslåede salg i de forskellige lande og regioner på verdensplan i perioden 1993-1996. Som svar på denne anmodning noterede C/G's koncernchef C/G's "faktiske" salg sammenlignet med SGL's skøn og faxede dokumentet tilbage til SGL's [...]*. (C/G's svar efter artikel 11 af 22. juli 1999, s. 2).
På et senere møde mellem repræsentanter for SGL og C/G i Frankfurt Lufthavn omkring den 19. november 1996 insisterede C/G's direktør for elektrodeafdelingen i C/G's salgsdivision på, at SGL's skøn over C/G's salg i faxen af 25. september var ukorrekte [...]*. Ud over sine møder og samtaler med SGL indrømmer C/G nu at have haft regelmæssige kontakter med både UCAR og de japanske producenter [...]*. Uanset hvor fragmentariske og sporadiske disse kontakter har været (og sådan fremstiller C/G dem), ville de ikke efterlade nogen tvivl hos selskabets ledende medarbejdere om, hvad de andre producenter forventede af C/G.
SGL forsøger at bagatellisere kontakterne med C/G ved at begrunde dem med, at C/G ønskede at sælge jordoliekoks til SGL (SGL's svar på klagepunktsmeddelelsen, s. 13). Dette modsiges imidlertid af C/G's udtalelse [...]*, C/G's svar i henhold til artikel 11 af 22. juli 1999 og af de ovennævnte dokumenter. Det fremgår klart af disse, af SGL frivilligt fremsendte oplysninger om målpriserne for grafitelektroder og iværksættelsesdatoerne og klagede over C/G's salgsmængde på visse europæiske markeder.
(83) C/G gør gældende [...]*, at det "ikke benyttede nogen af de oplysninger, det havde fået fra SGL's [...]*, i forbindelse med sin prisfastsættelse. C/G fastsatte sine priser på eksportmarkederne på grundlag af en række forskellige faktorer, herunder kundernes oplysninger til C/G's agenter om, hvad de betalte for grafitelektroder. C/G traf ikke nogen beslutninger om prissætning uden at have indhentet oplysninger fra de relevante kunder. C/G's prissætning var styret af disse oplysninger, ikke af oplysninger fra SGL's [...]* om, hvad der kunne ske i fremtiden".
(84) Efter Kommissionens opfattelse er denne forklaring imidlertid uvederhæftig: C/G var på forhånd orienteret om de prisforhøjelser og målpriser, der var vedtaget af UCAR og SGL for de europæiske markeder, og sørgede for ikke at hindre eller forstyrre deres planer. C/G var fuldt vidende om, at de priser, der betaltes af kunderne, og de målpriser, som SGL havde meddelt det, var én og samme ting. Ved på forhånd at orientere C/G om målpriserne fik hovedmændene i kartellet vished for, at deres priser ville blive fulgt af C/G, der (som det følgende bevismateriale viser) under alle omstændigheder tilpassede sin adfærd til kartellets ønsker og navnlig til SGL's.
(85) C/G gør endvidere gældende, at Kommissionens påstand i klagepunktsmeddelelsen om, at visse ledende medarbejdere var vidende om kartellets eksistens, ikke understøttes af de faktiske forhold (C/G's svar på klagepunktsmeddelelsen, s. 2).
I den forbindelse anfører Kommissionen, at der allerede den 22. juli 1992 - to måneder efter topledermødet i London - stod følgende i den ugentlige rapport til bestyrelsesformanden (bilag 25): "(Vi) har bogført 'vores andel' i Tyskland for anden halvdel. Alt til 4000 DEM +/MT."
C/G's anvendelse af udtrykket "vores andel" tyder stærkt på, at der allerede fandtes en form for vedtagelse om, at dets salg skulle begrænses på det tyske marked. VAW Carbon synes afgjort at have fået det indtryk (bilag 26), at C/G havde accepteret at begrænse sit salg i Tyskland. Trods C/G's påståede uvidenhed om, hvordan VAW Carbon kunne have fået dette indtryk (svar i henhold til artikel 11, s. 7), ville en sådan vedtagelse være i fuld overensstemmelse med SGL's gentagne instisteren på, at C/G havde solgt "for meget" i Europa.
C/G's medarbejdere var også vidende om det "uskrevne løfte", grafitproducenterne havde afgivet om ikke at udvide deres kapacitet som besluttet i London i maj 1992 (bilag 27).
C/G's agenter i Bruxelles henviste således åbent til, at en større kunde i Frankrig var gået over til C/G i stedet for SGL: "Vi drog fordel af en negativ aktion mod en af de store - SGL. De [den pågældende kunde] håber på at destabilisere kartellet ved at gøre én af parterne meget ulykkelig." (bilag 28).
(86) C/G's politik over for kartellet er sammenfattet i en fax af 11. november 1993 til dets tyske agenter. Som forklaring på, hvorfor agenterne straks skulle trække et tilbud tilbage om en rabat på 100 DEM til skandinaviske kunder (hvis fakturaer opstilles i DEM), skriver C/G's koncernchef: "Lad mig prøve at forklare, hvorfor vi indtager denne holdning. Som jeg tidligere har understreget, ligger vi på en fjerdeplads - langt efter de tre første - inden for verdensproduktionen af elektroder. I betragtning af at UCAR, SGL og den japanske gruppe tilsammen kontrollerer 85 % af verdensproduktionen, er vi ikke i en position, hvor vi kan gøre noget for at afholde dem fra at forhøje priserne på verdensplan."
(Se bilag 29)
C/G hævder, at de sidste kontakter med SGL fandt sted i november 1996 [...]*. Der foreligger ingen oplysninger, som tyder på noget andet (se også betragtning 115).
ii) VAW
(87) I sit første svar på Kommissionens begæring om oplysninger af 31. marts 1999 erkendte VAW Carbon, at det havde deltaget i "uformelle" møder med repræsentanter for SGL, UCAR og de fire japanske producenter. Ifølge VAW Carbon blev de møder, det deltog i, normalt holdt i Schweiz en til to gange om året. Det fremlagde imidlertid ikke nogen relevant dokumentation og hævdede ikke at være i stand til at give yderligere oplysninger om tidspunkter, steder og deltagere i bestemte møder. (I realiteten traf VAW Carbons repræsentant, ligesom de andre involverede, foranstaltninger til at skjule sin deltagelse i møderne ved bevidst ikke at lade rejseudgifterne indgå i regnskaberne).
Ved brev af 12. juli 1999 indrømmede VAW Carbon imidlertid i perioden 1. januar 1992 til udgangen af 1996 at have deltaget i regelmæssige møder om planlægning og gennemførelse af et kartel under ledelse af SGL og UCAR, hvor der blev fastsat salgskvoter og priser for grafitelektroder [...]*.
Ifølge VAW Carbon var de to store vidende om dets position som en, der "følger efter", og dets deltagelse i møder ville ikke have været nødvendig for kartellets succes. Mens SGL hævder, at det "kun informerede" VAW Carbon om mødetidspunkter og -steder (SGL's svar på klagepunktsmeddelelsen, s. 13), anfører VAW Carbon, at SGL havde insisteret på, at VAW deltog i de regelmæssige møder [...]*.
(88) VAW Carbon var med på det første arbejdsmøde i Zürich den 25. maj 1992, hvor markederne blev fordelt mellem deltagerne, og en prisliste blev udarbejdet.
Indtil udgangen af 1996 deltog VAW Carbons direktør i multilaterale (arbejds-) møder i Europa [...]*. Herefter blev selskabet ikke længere indbudt (det forklarer ikke grunden hertil).
VAW Carbon erkender også, at det deltog i separate europæiske gruppemøder en til to gange om året samt i møder, hvor bestemte nationale markeder blev drøftet.
VAW Carbon fungerede desuden som et forbindelsesled mellem kartellet og C/G gennem sine tyske salgsagenter - jf. bilag 9 og 30 (VAW Carbons direktør havde angiveligt modtaget prislisterne fra SGL).
VAW Carbons medvirken i overvågningen af salgsmængder (CMS-ordningen) fremgår af bilag 20.
VAW Carbon hævder at være ophørt med at deltage i "uformelle" møder med konkurrenter i slutningen af 1996. Der foreligger ingen oplysninger fra andre kartelmedlemmer, som peger i modsat retning (se betragtning 115).
1.4.5.8. Videreførelse af kartelmøderne efter undersøgelserne
(89) De kontrolundersøgelser, der blev gennemført på samme tid af Kommissionen og USA's konkurrencemyndigheder i juni 1997, fik ikke umiddelbart kartellet til at indstille sin virksomhed.
(90) SDK hævder, at det allerede havde meddelt, at det agtede at ophøre med at deltage i møderne på arbejdsmødet i Tokyo i april 1997 [...]*. I slutningen af 1996 havde kunder i USA på det kraftigste protesteret mod en annonceret prisforhøjelse på 9 %, der skulle træde i kraft i begyndelsen af 1997, og de havde endog offentligt udtalt, at de havde indbragt klage til justitsministeriet. Ifølge nogle af selskaberne var muligheden for en undersøgelse allerede forudset nogle måneder, før Kommissionens foretog sine kontrolbesøg.
(91) Umiddelbart efter Kommissionens kontrolundersøgelser den 5. juni 1997 - som SGL havde advaret de andre producenter om - drøftede SGL og UCAR resultatet af undersøgelsen. SGL forsikrede UCAR om, at der ikke var fundet belastende dokumenter [...]*.
Der blev holdt et møde i Malaysia i midten af juli 1997 med deltagelse af repræsentanter for SGL, Nippon, Tokai og SEC; SDK og UCAR afslog at deltage, og mødet blev holdt i deres fravær. Oplysninger om drøftelserne og transaktionerne foreligger ikke [...]*.
I november 1997 blev der holdt endnu et møde i Hongkong af halvanden dags varighed. Til stede var repræsentanter for SGL, UCAR, Tokai, SEC og Nippon. Man drøftede, hvor langt Kommissionen var kommet i sin procedure, og gennemgik CMS-mængdeoversigterne for hver region og hvert marked ([...]*; se også SGL's svar på klagepunktsmeddelelsen, s. 13).
(92) Det sidste kendte trepartsmøde fandt sted i Bangkok den 13. februar 1998 [...]*. Der var deltagere fra SGL og UCAR og på den japanske side fra Tokai, SEC og Nippon. Det centrale overvågningssystems tabeller blev igen ajourført efter den sædvanlige fremgangsmåde. SGL og UCAR informerede de japanske selskaber om de gældende europæiske priser.
Uden for arbejdsmøderne med de japanske producenter holdt UCAR's og SGL's europæiske salgsdirektører regelmæssig kontakt for at samordne deres priser på de europæiske markeder.
UCAR havde tilsyneladende ikke iværksat en prisforhøjelse i Europa den 1. juli 1997 som planlagt. Prisforhøjelsen blev udskudt til den 1. januar 1998. Telefonkontakterne og møderne drejede sig bl.a. om dette spørgsmål.
(93) Ud over de hyppige kontakter om prisfastsættelse mellem de europæiske [...]* førte UCAR's og SGL's [...]* også regelmæssige drøftelser (hvoraf én foregik via en mobiltelefon, der var registreret i Schweiz).
Disse bilaterale kontakter fortsatte indtil i hvert fald marts 1998 [...]*.
Mens SGL i sit svar på klagepunktsmeddelelsen (s. 13) nægter at have givet et sådant råd, hævder både SDK [...]* og SEC (svar på klagepunktsmeddelelsen, s. 12), at højtstående medarbejdere i SGL havde frarådet de japanske producenter at samarbejde om Kommissionens undersøgelser og besvare anmodninger om oplysninger efter artikel 11. I betragtning af, at SGL havde advaret flere andre karteldeltagere om de forestående kontrolundersøgelser (se betragtning 33), at ingen af de japanske producenter, bortset fra SDK, i starten samarbejdede med Kommissionen, og at deres svar på Kommissionens begæringer efter artikel 11 var yderst vage, finder Kommissionen disse udsagn troværdige.
UCAR hævder [...]*, at SGL's [...]* blev ved med at ringe til UCAR's salgsdirektør, også efter at denne var blevet afskediget. Der var tale om adskillige kontakter i perioden april 1998 til oktober 1998.
2. RETLIG VURDERING
2.1. EF-TRAKTATEN OG EØS-AFTALEN
2.1.1. FORHOLDET MELLEM EF-TRAKTATEN OG EØS-AFTALEN
(94) De omhandlede arrangementer dækkede alle stålproducerende lande i EØS, dvs. alle de nuværende EU-medlemsstater samt Norge (Island og Liechtenstein producerer ikke stål). Arrangementerne blev udvidet til Østrig, Sverige og Finland forud for deres tiltrædelse af EU den 1. januar 1995.
EØS-aftalen, som indeholder konkurrencebestemmelser, der svarer til bestemmelserne i EF-traktaten, trådte i kraft den 1. januar 1994. Nærværende beslutning omfatter derfor anvendelsen fra den nævnte dato af EØS-aftalens konkurrencebestemmelser (særlig EØS-aftalens artikel 53, stk. 1) på de arrangementer, der er gjort indsigelse imod.
For så vidt som arrangementerne påvirkede konkurrencen og handelen mellem EU-medlemsstater, finder EF-traktatens artikel 81 anvendelse; for så vidt angår kartellets transaktioner i Norge og deres virkninger for handelen mellem EU og de EFTA-stater, som var eller er part i EØS ("EFTA/EØS-stater"), samt mellem EFTA/EØS-staterne indbyrdes, finder EØS-aftalens artikel 53 anvendelse.
2.1.2. JURISDIKTION
(95) I henhold til EØS-aftalens artikel 56, stk. 1, litra c), og stk. 3, har Kommissionen beføjelse til i den foreliggende sag at bringe både EF-traktatens artikel 81, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, i anvendelse, eftersom kartellet havde en mærkbar indvirkning på handelen mellem medlemsstater og på konkurrencen i Fællesskabet.
2.2. ANVENDELSE AF EF-TRAKTATENS ARTIKEL 81 OG EØS-AFTALENS ARTIKEL 53
2.2.1. EF-TRAKTATENS ARTIKEL 81, STK. 1, OG EØS-AFTALENS ARTIKEL 53, STK. 1
(96) I EF-traktatens artikel 81, stk. 1, er det fastsat, at alle aftaler mellem virksomheder, alle vedtagelser inden for sammenslutninger af virksomheder og alle former for samordnet praksis, der kan påvirke handelen mellem medlemsstater, og som har til formål eller følge at hindre, begrænse eller fordreje konkurrencen inden for fællesmarkedet, er uforenelige med fællesmarkedet og er forbudt, navnlig sådanne, som består i direkte eller indirekte fastsættelse af købs- eller salgspriser eller af andre forretningsbetingelser, begrænsning af eller kontrol med produktion og afsætning eller opdeling af markeder eller forsyningskilder.
(97) EØS-aftalens artikel 53, stk. 1 (som er udformet efter samme model som EF-traktatens artikel 81, stk. 1), indeholder et identisk forbud mod aftaler osv., men erstatter i passagen a) "der kan påvirke handelen mellem medlemsstater" udtrykket "mellem medlemsstater" med udtrykket "mellem de kontraherende parter", og b) i passagen "hindre, begrænse eller fordreje konkurrencen inden for fællesmarkedet" erstattes udtrykket "inden for fællesmarkedet" med udtrykket "inden for det af denne aftale omfattede område".
2.2.2. AFTALER OG SAMORDNET PRAKSIS
(98) EF-traktatens artikel 81, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, forbyder aftaler mellem virksomheder, vedtagelser inden for sammenslutninger af virksomheder og samordnet praksis.
Der kan siges at foreligge en aftale i tilfælde, hvor parterne følger en fælles plan, der begrænser eller vil kunne begrænse deres individuelle kommercielle adfærd, fordi den fastlægger retningslinjerne for deres fælles aktivitet eller inaktivitet på markedet. Den behøver ikke at være udformet skriftligt, og der kræves heller ingen formaliteter, kontraktlige sanktioner eller håndhævelsesforanstaltninger. Aftalen kan være indgået direkte eller fremgå indirekte af parternes adfærd.
I dommen i forenede sager T-305/94 m.v. Limburgse Vinyl Maatschappij NV m.fl. mod Kommissionen (PVC II), Sml. 1999 II, s. 931, fastslog Retten i Første Instans (præmis 715), at "efter fast retspraksis er det, for at der kan være tale om en aftale i henhold til EF-traktatens artikel [81, stk. 1], tilstrækkeligt, at de pågældende virksomheder har udtrykt fælles vilje til at indrette deres adfærd på markedet på en bestemt måde".
(99) I EF-traktatens artikel 81, stk. 1,(9) sondres der mellem "samordnet praksis", "aftaler mellem virksomheder" og "vedtagelser inden for sammenslutninger af virksomheder". Formålet hermed er at lade forbuddet i den nævnte artikel omfatte en form for koordinering mellem virksomheder, hvorved disse ikke går så langt som til at afslutte en egentlig aftale, men dog bevidst erstatter den risiko, der er forbundet med normal konkurrence, med indbyrdes praktisk samarbejde (sag 48/69, Imperial Chemical Industries mod Kommissionen, Sml. 1972, s. 619).
De koordinerings- og samarbejdskriterier, der er fastlagt ved Domstolens retspraksis, og som på ingen måde kræver, at der udarbejdes en egentlig plan, skal forstås ud fra den grundtanke, der ligger bag traktatens konkurrenceregler, nemlig at enhver erhvervsdrivende uafhængigt skal fastlægge den politik, som han vil føre på fællesmarkedet. Dette krav om uafhængighed udelukker ganske vist ikke de erhvervsdrivendes ret til at foretage de nødvendige tilpasninger til deres konkurrenters faktiske eller forventede adfærd, men det forhindrer kategorisk enhver direkte eller indirekte kontakt mellem dem, som har til formål eller følge enten at påvirke en aktuel eller potentiel konkurrents markedsadfærd, eller at informere en sådan konkurrent om den markedsadfærd, som man har besluttet sig til - eller overvejer - selv at følge (forenede sager 40-48/73, m.v., Suiker Unie m.fl. mod Kommissionen, Sml. 1975, s. 1663).
(100) Virksomhedernes adfærd kan således falde ind under EF-traktatens artikel 81, stk. 1, som "samordnet praksis", selv når parterne ikke har aftalt eller besluttet på forhånd, hvad de hver især skal eller ikke skal gøre på markedet, men bevidst gennemfører eller tilslutter sig et hemmeligt samarbejde, som letter koordineringen af deres kommercielle adfærd. (Se også Førsteinstansrettens dom i sag T-7/89, Hercules mod Kommissionen, Sml. 1991 II, s. 1711, præmis 256).
Selv om begrebet samordnet praksis i henhold til EF-traktatens artikel 81, stk. 1, forudsætter ikke blot samordning mellem virksomhederne, men også en adfærd på markedet, der ligger i forlængelse af denne samordning samt årsagsforbindelse mellem samordningen og adfærden, må det antages - medmindre det modsatte bevises - at de virksomheder, som deltager i samordningen, og som forbliver aktive på markedet, tager hensyn til informationsudvekslingen med deres konkurrenter for at fastlægge deres adfærd på markedet. Dette gælder så meget desto mere, når samordningen finder sted regelmæssigt og over en lang periode (Domstolens dom af 8. juli 1999 i sag C-199/92P, Hüls mod Kommissionen, Sml. 1999 I, s. 4287, præmis 158-166).
(101) Det er ikke nødvendigt, navnlig ikke i forbindelse med en længerevarende kompleks overtrædelse, at Kommissionen fastslår, at overtrædelsen falder ind under enten den ene eller den anden kategori. Begreberne er flydende og kan overlappe hinanden. Ofte er det ikke engang realistisk at foretage en sådan sondring, fordi en overtrædelse samtidig kan frembyde karakteristika for begge former for ulovlig adfærd, mens nogle af dens elementer betragtet isoleret snarere bør klassificeres som den ene end den anden form. Det ville være unaturligt at opdele en sammenhængende adfærd, der har ét og samme formål, i forskellige særskilte overtrædelser. Et kartel kan derfor både være en aftale og en form for samordnet praksis samtidig. EF-traktatens artikel 81 indeholder ingen bestemt kategori, som en kompleks overtrædelse som den foreliggende kan falde ind under - jf. igen Førsteinstansrettens dom i sag T-7/89, Hercules mod Kommissionen, præmis 264.
I PVC II-dommen (se betragtning 98) fastslog Retten i Første Instans (præmis 696), at "det i forbindelse med en sammensat overtrædelse, der har involveret adskillige producenter, som i adskillige år har haft det mål at gennemføre en fælles markedsregulering, ikke kan kræves af Kommissionen, at den kvalificerer den enkelte virksomheds overtrædelse på et givet tidspunkt som enten en aftale eller en samordnet praksis, idet begge disse former for overtrædelse under alle omstændigheder er omfattet af traktatens artikel [81 EF]".
(102) En aftale efter EF-traktatens artikel 81, stk. 1, kan også mangle en del af den vished, der kræves for håndhævelse af en kommerciel civilretlig kontrakt. I forbindelse med et komplekst længerevarende kartel dækker udtrykket "aftale" ikke blot en samlet plan eller udtrykkeligt aftalte betingelser, men også gennemførelsen af det, der er aftalt på grundlag af de samme metoder og med henblik på det samme fælles mål.
(103) Som Domstolen (der stadfæstede Førsteinstansrettens dom) har fastslået i sag C-49/92P, Kommissionen mod Anic Partecipazioni SpA, Sml. 1999 I, s. 4125, præmis 81, følger det af selve ordlyden i EF-traktatens artikel 81, stk. 1, at en aftale kan bestå i ikke alene en enkeltstående handling, men også en række handlinger eller en sammenhængende adfærd.
Et komplekst kartel kan med rimelighed betragtes som en enkelt sammenhængende overtrædelse i den periode, hvor det eksisterer. Aftalen kan godt ændres fra tid til anden, eller kartellets ordninger kan tilpasses eller styrkes for at tage højde for nye udviklingstendenser. Det ændrer ikke noget ved gyldigheden af denne vurdering, at et eller flere elementer i en række handlinger eller en sammenhængende adfærd hver for sig muligvis udgør en overtrædelse af EF-traktatens artikel 81, stk. 1.
(104) Selv om et kartel er et fælles foretagende, kan parterne engagere sig forskelligt i det fælles arrangement. En eller flere virksomheder kan spille den ledende rolle. Der kan opstå interne konflikter og rivaliseringer, og nogle medlemmer vil måske endda snyde. Intet af disse elementer forhindrer dog, at arrangementet kan betragtes som en aftale/samordnet praksis efter EF-traktatens artikel 81, stk. 1, hvis parterne arbejder hen imod et fælles og sammenhængende mål.
Den omstændighed, at den enkelte part i et kartel deltager i overtrædelsen på sin egen måde, er dog ikke tilstrækkeligt til, at den ikke kan anses for at være ansvarlig for den samlede overtrædelse, herunder også for de handlinger, som foretages af andre deltagende, men som tager sigte på det samme konkurrencebegrænsende mål eller har den samme konkurrencebegrænsende virkning. En virksomhed, der deltager i en overtrædelse gennem egne handlinger, som bidrager til gennemførelsen af det fælles mål, er også ansvarlig for de handlinger, andre virksomheder har foretaget som led i den samme overtrædelse, for så vidt angår hele det tidsrum, hvor den har deltaget i det fælles arrangement. Dette er afgjort tilfældet, når der er ført bevis for, at den pågældende virksomhed var bekendt med de øvrige deltageres ulovlige adfærd eller med rimelighed kunne forudse den, og at den var indstillet på at løbe den dermed forbundne risiko (Domstolens dom i sagen Kommissionen mod Anic, præmis 83).
2.2.3. OVERTRÆDELSENS ART I DEN FORELIGGENDE SAG
(105) Det kan dokumenteres, at den for EU relevante hemmelige aftale mellem producenterne af grafitelektroder startede med kontakter allerede i begyndelsen af 1990 og udviklede sig i slutningen af 1991 og begyndelsen af 1992.
Det er ikke nødvendigt, for at der er tale om en overtrædelse af EF-traktatens artikel 81, stk. 1, at deltagerne på forhånd har aftalt en samlet fælles plan. Begrebet "aftale" i EF-traktatens artikel 81, stk. 1, dækker også indledende og foreløbige arrangementer og betinget eller delvis enighed, som opstår i løbet af den forhandlingsproces, der fører frem til en endelig aftale. Endvidere kan også forhandlingsprocessen og forberedelserne, der resulterer i vedtagelsen af en samlet plan om markedsregulering (afhængigt af omstændighederne), kvalificeres som en samordnet praksis.
I det foreliggende tilfælde vil Kommissionen imidlertid ved sin vurdering tage udgangspunkt i producenternes endelige vedtagelse og gennemførelse af den fælles kartelplan.
(106) På det første topledermøde i London den 21. maj 1992 aftalte de store producenter - SGL, UCAR og den japanske "gruppe" - grundprincipperne for en kartellisering af verdensmarkedet for grafitelektroder. De indgik aftale om prisfastsættelse, et arrangement vedrørende prisforhøjelser, fordeling af nationale markeder og markedsandelskvoter. Endvidere aftalte de at undlade enhver form for kapacitetsforøgelse og teknologioverførsel uden for kredsen af karteldeltagere. Der blev endvidere etableret en overvågnings- og håndhævelsesordning (for nærmere oplysninger, se betragtning 71-73).
Denne plan, som alle - også VAW Carbon - tilsluttede sig, blev gennemført over en flerårig periode på grundlag af de samme mekanismer og med det samme fælles formål at eliminere konkurrencen.
At planen og dens gennemførelse blev udarbejdet på regelmæssige møder, skal ikke betragtes som særskilte "aftaler", men som en del af det samme overordnede og ulovlige arrangement.
På baggrund af den fælles plan og det fælles formål at eliminere konkurrencen i grafitelektrodeindustrien, som producenterne vedvarende forfulgte, mener Kommissionen, at de pågældendes adfærd for så vidt angår EØS-markedet udgjorde en enkelt sammenhængende overtrædelse af EF-traktatens artikel 81, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, hvorfor der påhviler hver enkelt deltager et ansvar, for så vidt angår det tidsrum, hvor den har deltaget i det fælles arrangement.
(107) Selv om arrangementerne mellem producenterne kan anses for at have alle de karakteristiske træk ved en "aftale" kan visse faktuelle elementer i det ulovlige foretagende med rimelighed kvalificeres som en samordnet praksis (såfremt det var hensigtsmæssigt eller nødvendigt at gøre det).
C/G var marginalt involveret i kartellet og deltog ikke i nogen gruppemøder. Selv om det kun var periferisk tilknyttet, samarbejdede det dog og tilsluttede sig bevidst kartellets generelle mål. Dets kontakter med kartellet via SGL og andre satte det i stand til at tilpasse sin markedsadfærd til de andre producenters og gav disse mulighed for at operere ud fra den antagelse, at C/G ville "følge efter" og ikke forstyrre deres planlagte prisinitiativer.
Selv om en præcis kvalificering af overtrædelsen for C/G's vedkommende ikke er påkrævet (se PVC II-dommen, præmis 696), kan dets medvirken meget vel anses for at have flere af de karakteristiske træk ved en samordnet praksis. I det foreliggende tilfælde er der intet, der står og falder med den nøjagtige kvalificering af dets adfærd efter EF-traktatens artikel 81, stk. 1, for så vidt som C/G ikke kan påberåbe sig at have taget afstand fra det fælles arrangement, som det bevidst deltog i.
2.2.4. BEGRÆNSNING AF KONKURRENCEN
(108) Aftalekomplekset i den foreliggende sag havde til formål og til følge at begrænse konkurrencen i EU og EØS.
I EF-traktatens artikel 81, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, er det udtrykkeligt fastsat, at aftaler og samordnet praksis er konkurrencebegrænsende, når de består i:
- direkte eller indirekte fastsættelse af salgspriser eller andre forretningsbetingelser
- begrænsning af eller kontrol med produktion, afsætning eller teknisk udvikling
- opdeling af markeder eller forsyningskilder.
(109) Disse elementer er de vigtigste mål for de horisontale aftaler i den foreliggende sag. Da prisen er det vigtigste konkurrenceinstrument, tog alle de forskellige hemmelige arrangementer og ordninger, som producenterne vedtog, i sidste instans sigte på at hæve priserne til deres egen fordel til over det niveau, der kunne opnås under frie konkurrencevilkår. Markedsdeling og prisfastsættelse begrænser i sig selv konkurrencen som omhandlet i EF-traktatens artikel 81, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1.
(110) Kartellet må i den foreliggende sag betragtes som en helhed og på baggrund af de samlede omstændigheder, men de vigtigste konkurrencebegrænsende aspekter af det komplekse net af aftaler og arrangementer er:
- prisfastsættelse
- fordeling af markeder og markedsandele
- krav om, at "ikke-hjemmemarkeds"-producenter trak sig ud af eller undlod aggressiv konkurrence på bestemte markeder
- fastfrysning/begrænsning/nedlæggelse af produktionskapacitet
- begrænsning af teknologioverførsel uden for kartellet.
Disse hovedaspekter blev af kartelmedlemmerne hovedsagelig gennemført via:
- vedtagelse af samordnede prisforhøjelser
- udpegelse af en producent, der skulle "lede" prisforhøjelserne på det enkelte nationale marked
- cirkulering af lister over aktuelle og fremtidige målpriser med henblik på at koordinere prisforhøjelserne
- udformning og anvendelse af et indberetnings- og overvågningssystem med henblik på at sikre gennemførelsen af deres konkurrencebegrænsende aftaler
- deltagelse i regelmæssige møder og andre former for kontakter med henblik på at indgå aftale om ovennævnte konkurrencebegrænsninger og gennemføre og/eller ændre dem efter omstændighederne.
2.2.5. PÅVIRKNING AF HANDELEN MELLEM EU-MEDLEMSSTATER OG MELLEM DE KONTRAHERENDE PARTER I EØS-AFTALEN
(111) Den vedvarende aftale mellem producenterne havde en mærkbar indvirkning på samhandelen mellem EU-medlemsstater og mellem de kontraherende parter i EØS-aftalen.
EF-traktatens artikel 81, stk. 1, tager sigte på aftaler, som kan hindre virkeliggørelsen af et enhedsmarked mellem EU-medlemsstaterne, enten ved opsplitning af nationale markeder eller ved påvirkning af konkurrencestrukturen inden for fællesmarkedet. På samme måde tager EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, sigte på aftaler, som hindrer virkeliggørelsen af et homogent europæisk økonomisk samarbejdsområde.
Som påvist i afsnittet "Handelen mellem medlemsstater" (se betragtning 19) er markedet for grafitelektroder karakteriseret ved en betydelig handel mellem EU-medlemsstaterne. Der er også tale om betydelig samhandel mellem EU- og EFTA-landene: Norge får dækket sit behov 100 % ved import, primært fra SGL, UCAR og VAW Carbon, og også før Østrig, Finland og Sverige blev medlemmer af EU, dækkede Østrig en stor del af sit behov ved import, og de to andre lande dækkede hele deres efterspørgsel efter grafitelektroder ved import, hovedsagelig fra EU.
Anvendelsen af EF-traktatens artikel 81, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, på et kartel er ikke begrænset til den del af medlemmernes afsætning, der faktisk indebærer transport af varer fra en medlemsstat til en anden. Det er heller ikke en forudsætning for anvendelse af disse bestemmelser, at det påvises, at deltagernes individuelle adfærd, i modsætning til kartellets adfærd som helhed, påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne (se Førsteinstansrettens dom i sag T-13/89, Imperial Chemical Industries mod Kommissionen, Sml. 1992 II, s. 1021, præmis 304).
I den foreliggende sag omfattede kartelarrangementerne praktisk talt al handel i EU og EØS inden for denne vigtige branche. Det forhold, at "ikke-hjemmemarkeds"-producenter trak sig ud af bestemte markeder, og eksistensen af en prisfastsættelses- og kvotaordning kan formodes at have medført, at handelsmønstret mellem karteldeltagerne indbyrdes automatisk ændredes i forhold til, hvordan det ellers ville have set ud (se Domstolens dom i forenede sager 209-215 og 218/78, Van Landewyck m.fl. mod Kommissionen (Sml. 1980, s. 3125, præmis 170)).
For så vidt angår kartellets salgsaktiviteter i lande, der ikke er medlemmer af EU/EØS, falder de uden for denne beslutning.
2.2.6. KONKURRENCEBESTEMMELSER GÆLDENDE FOR ØSTRIG, FINLAND, NORGE OG SVERIGE
(112) EØS-aftalen trådte i kraft den 1. januar 1994. I det tidsrum forud for denne dato, hvor kartellet fungerede, er den eneste bestemmelse af relevans for nærværende procedure EF-traktatens artikel 81. For så vidt angår de kartelarrangementer, som omfattede Østrig, Finland, Norge og Sverige før denne dato (hvor disse var medlemmer af EFTA), vil de ikke blive betragtet som en overtrædelse af EF-traktatens artikel 81, stk. 1.
I perioden 1. januar til 31. december 1994 fandt bestemmelserne i EØS-aftalen anvendelse på de fire EFTA-medlemsstater, som havde tilsluttet sig EØS; kartellet udgjorde således en overtrædelse af EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, og af EF-traktatens artikel 81, stk. 1, og Kommissionen har beføjelse til at anvende begge bestemmelser. Kartellets transaktioner i disse fire EFTA-stater i denne etårige periode er omfattet af EØS-aftalens artikel 53, stk. 1.
Efter Østrigs, Finlands og Sveriges tiltrædelse af EU den 1. januar 1995 fandt EF-traktatens artikel 81, stk. 1, anvendelse på kartellet, for så vidt det påvirkede disse markeder. Kartellets virksomhed i Norge udgjorde fortsat en overtrædelse af EØS-aftalens artikel 53, stk. 1.
Det fremgår af det ovenstående, at for så vidt angår kartellets aktiviteter i Østrig, Finland, Norge og Sverige, udgjorde det en overtrædelse af EØS- og/eller EU-konkurrencereglerne fra og med den 1. januar 1994.
2.2.7. OVERTRÆDELSENS VARIGHED
(113) Selv om det fremgår af udtalelserne fra både SDK og UCAR, at kontakterne mellem UCAR, Sigri og de japanske producenter allerede var indledt i 1991, vil Kommissionen i den foreliggende sag begrænse sin vurdering i henhold til konkurrencereglerne og udmålingen af eventuelle bøder til tiden efter maj 1992, dvs. tidspunktet for det første topledermøde i London, da grundprincipperne for kartelliseringen af markedet blev vedtaget.
For så vidt som kartellet dækkede Østrig, Finland, Norge og Sverige, udgør dette naturligvis ikke en overtrædelse af konkurrencereglerne, før EØS-aftalen trådte i kraft den 1. januar 1994.
UCAR's, SGL's og de japanske producenters deltagelse i overtrædelsen fra og med den 21. maj 1992 er påvist ved, at deres respektive bestyrelsesformænd/direktører eller (i Nippons og SEC's tilfælde) en anden virksomhed, som repræsenterede deres interesser, deltog i det første topledermøde.
Under alle omstændigheder er det uden betydning, at Nippon og SEC ikke deltog i det første topledermøde den 21. maj 1992, eftersom de begge var repræsenteret af Tokai og selv deltog i det første arbejdsmøde kun fire dage senere, og det samme gælder VAW Carbon.
C/G's medvirken i det hemmelige arrangement vil blive regnet fra januar 1993, da den hemmelige prisaftale blev drøftet åbent for første gang (se betragtning 81).
(114) På trods af de kontrolundersøgelser, der blev gennemført på samme tid af Federal Bureau of Investigation og Kommissionen, fortsatte kartelmøderne indtil i hvert fald den 13. februar 1998, hvor det sidste kendte arbejdsmøde fandt sted med deltagelse af repræsentanter for SGL, UCAR og tre af de japanske producenter - SEC, Nippon og Tokai. SGL og UCAR fortsatte deres ulovlige kontakter i mindst en måned mere (se betragtning 93).
Selv om UCAR har anført (betragtning 93), at SGL tog initiativ til yderligere kontakter i løbet af de følgende seks måneder, vil Kommissionen, da denne påstand ikke kan underbygges, ved fastlæggelsen af eventuelle bøder lægge til grund, at SGL's og UCAR's deltagelse i kartellet ophørte i marts 1998. For de tre japanske producenter - SEC, Nippon og Tokai - vil medio februar blive betragtet som det relevante tidspunkt.
SDK var allerede på ovennævnte tidspunkt ophørt med at deltage i møderne. Selv om det anfører, at den nye øverste ledelse i Tokyo allerede i januar 1997 havde udstedt et direktiv om, at deltagelse i konkurrencebegrænsende adfærd ikke ville blive tolereret, tog en SDK-repræsentant rent faktisk til mødet i Tokyo den 9.-10. april 1997, angiveligt for at informere de øvrige kartelmedlemmer om, at det ikke længere ville deltage. Andre kartelmedlemmer, som ikke omtaler SDK som deltager i efterfølgende møder [...]*, bekræfter (indirekte) dette. April 1997 kan derfor betragtes som det tidspunkt, hvor SDK trak sig ud af arrangementerne (Showa Denkos svar på klagepunktsmeddelelsen, s. 8).
(115) VAW Carbon hævder at have ophørt med at deltage i møderne i slutningen af 1996. I mangel af modbevis vil Kommissionen betragte dette som det relevante tidspunkt for fastsættelsen af varigheden for dette selskabs vedkommende.
C/G anfører, at dets direktør i 1996 anmodede SGL [...]* om at holde op med at telefonere til C/G (svar i henhold til artikel 11, s. 9). Det sidste møde, det erkender at have deltaget i, var i Frankfurt i november 1996, hvilket vil blive betragtet som det tidspunkt, hvor C/G trak sig ud af kartellet [...]*.
2.2.8. ADRESSATERNE FOR NÆRVÆRENDE PROCEDURE
(116) Det kan på grundlag af de faktiske forhold, der er beskrevet i første del af denne beslutning, fastslås, at SGL, UCAR, Showa Denko, Tokai, Nippon, SEC og C/G har deltaget direkte i kartellet. Hvert enkelt selskab er derfor ansvarligt for overtrædelsen og er derfor adressat for nærværende beslutning.
(117) Spørgsmålet om adressat opstår kun i ét tilfælde i forbindelse med spørgsmålet om, hvorvidt ansvaret for et datterselskabs adfærd påhviler moderselskabet. Dette spørgsmål vedrører VAW Carbon.
Det oprindelige VAW Carbon GmbH (registreret i Grevenbroich) fungerede indtil den 31. december 1995 som et "rent salgsselskab" ("reine Vertriebsgesellschaft") for kul- og grafitprodukter fremstillet af VAW Aluminium AG. Ifølge VAW Carbons svar af 9. juli 1999 på Kommissionens begæring om oplysninger af 28. juni 1999 (punkt 2) var det et helejet datterselskab af VAW Aluminium AG.
VAW Aluminium AG er en stor industrikoncern med forskellige aktiviteter og et netværk af datterselskaber. Dens kul- (og grafitelektrode-) sektor var genstand for en koncernomstrukturering to gange i kartelperioden.
(118) Pr. 1. januar 1996 blev samtlige kul- og grafitaktiviteter (herunder produktion og salg) af VAW Aluminium AG overført til dets 100 % ejede datterselskab Ingal GmbH, Bonn, som (noget forvirrende) blev omdøbt til VAW Carbon GmbH (det "nye" VAW Carbon GmbH). I januar 1996 absorberede det det gamle VAW Carbon GmbH (Grevenbroich), som blev slettet fra selskabsregistret.
I forbindelse med en gearet management buyout i september 1998 (finansieret hovedsagelig af NatWest Ventures (Nominees) Ltd of London) blev det "nye" VAW Carbon GmbH's forretning og aktiver med VAW's samtykke erhvervet af et nydannet selskab, Erftcarbon GmbH & Co KG, hvori NatWest ejer 85 % og ledelsen 15 % af aktiekapitalen.
I henhold til artikel 14 i købekontrakten påhvilede ansvaret for eventuelle bøder og sanktioner, som det "nye" VAW Carbon GmbH måtte blive pålagt i forbindelse med Kommissionens undersøgelse i den foreliggende sag, fortsat dette selskab.
Det "nye" VAW Carbon GmbH eksisterer stadig, men kun som et sovende selskab uden kommerciel aktivitet. Dets eneste nuværende aktiver er de penge, der er modtaget fra salget.
(119) Kommissionen rettede klagepunktsmeddelelsen til VAW Aluminium AG, VAW Carbon GmbH's moderselskab.
(120) Under den administrative procedure i den foreliggende sag gjorde VAW Aluminium AG gældende, at klagepunktsmeddelelsen og eventuelle beslutninger skulle rettes ikke til det selv, men til VAW Carbon GmbH. Ifølge VAW Aluminium AG var dets datterselskab fuldt ansvarlig for salg og markedsføring af produktet. VAW Aluminium AG har aldrig været involveret i kartellet (VAW's svar på klagepunktsmeddelelsen, s. 1-2).
(121) Kommissionen afviser VAW Aluminium AG's argumenter. I sin nylige dom Stora Kopparbergs Bergslags SG mod Kommissionen (sag C-286/98 P, Sml. 2000 I, s. 9925, præmis 28) har Domstolen stadfæstet Førsteinstansrettens dom, hvori det blev fastslået, at et moderselskab kan holdes ansvarligt for sit datterselskabs adfærd, og hvori det anførtes, at, "da der var tale om, at moderselskabet ejede hele aktiekapitalen i datterselskabet, kunne Retten (...) retmæssigt lægge til grund, at moderselskabet faktisk øvede afgørende indflydelse på datterselskabets adfærd (...)".
I den foreliggende sag er denne antagelse ikke blevet modbevist. VAW Aluminium AG har ikke ført beviser til støtte for sin påstand om, at VAW Carbon GmbH har handlet selvstændigt.
VAW Aluminium AG's påstand om, at det var fuldstændig uvidende om dets helejede datterselskabs konkurrencebegrænsende adfærd, modsiges endvidere af det faktum, at Kommissionen under sin kontrolundersøgelse hos VAW Aluminium AG fandt en notits om, at hr. Müller fra VAW Carbon GmbH havde informeret VAW Aluminium AG om Kommissionens forestående kartelundersøgelser (se betragtning 33; bilag 1: generel klagepunktsmeddelelse af 6. juni 1997).
(122) Kommissionen mener derfor, at VAW Aluminium AG kan holdes ansvarligt for VAW Carbons adfærd. I den foreliggende sag er dette også rimeligt.
(123) Kommissionen bemærker, at VAW Aluminium AG indtil den 1. januar 1996 selv var primært og direkte involveret i fremstillingen af kul- og grafitprodukter; det "gamle" VAW Carbon GmbH (som det ejede 100 %) var blot salgsorganisationens virksomhedsidentitet. Det forhold, at VAW Aluminium AG's kul- og grafitproduktionsaktivitet et års tid senere var placeret i et 100 %-ejet datterselskab, ændrer ikke Kommissionens vurdering i denne henseende.
Endelig mener Kommissionen, at der kan være visse vanskeligheder forbundet med at indsamle bøder fra et sovende selskab uden kommerciel virksomhed, hvis fortsatte eksistens helt og holdent er afhængig af de fiskale fordele, det sikrer VAW Aluminium AG.
Af ovennævnte grunde er denne beslutning rettet til VAW Aluminium AG.
2.3. LØSNINGER
2.3.1. ARTIKEL 3 I FORORDNING NR. 17
(124) Når Kommissionen konstaterer, at der foreligger en overtrædelse af EF-traktatens artikel 81, stk. 1, eller EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, kan den i henhold til artikel 3 i forordning nr. 17 pålægge de pågældende virksomheder at bringe overtrædelsen til ophør.
Overtrædelsen fortsatte længe efter, at Kommissionen og de amerikanske myndigheder på samme tid havde foretaget kontrolundersøgelser. Dokumentation blev destrueret forud for den forventede undersøgelse. I januar 1998 havde SGL desuden forsøgt at overtale de japanske producenter til ikke at samarbejde med Kommissionen. Under disse omstændigheder kan det ikke med sikkerhed siges, om overtrædelsen er ophørt, og der er rent faktisk tegn på, at det modsatte er tilfældet.
(125) Det er derfor nødvendigt, at Kommissionen pålægger de virksomheder, som denne beslutning er rettet til, at bringe overtrædelsen til ophør (hvis dette ikke allerede er sket) og for fremtiden afholde sig fra aftaler, samordnet praksis eller vedtagelser inden for sammenslutninger af virksomheder med samme eller tilsvarende formål eller virkning.
2.3.2. ARTIKEL 15, STK. 2, I FORORDNING NR. 17
2.3.2.1. Generelle betragtninger
(126) I henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17(10) kan Kommissionen ved beslutning pålægge virksomheder bøder på mindst 1000 EUR og højst 1 mio. EUR, idet sidstnævnte beløb dog kan forhøjes til 10 % af omsætningen i det sidste regnskabsår i hver af de virksomheder, som har medvirket ved overtrædelsen, såfremt de forsætligt eller uagtsomt overtræder EF-traktatens artikel 81, stk. 1, og/eller artikel 53, stk. 1, i EØS-aftalen.
(127) Ved fastsættelsen af bødens størrelse skal Kommissionen tage hensyn til alle relevante forhold og især overtrædelsens grovhed og varighed - de to kriterier, som udtrykkeligt er anført i artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17.
(128) Hver enkelt deltagende parts rolle i overtrædelsen vil blive vurderet på individuel basis. Kommissionen vil ved fastsættelsen af bøden tage hensyn til enhver skærpende eller formildende omstændighed og i givet fald anvende meddelelsen om bødefritagelse eller bødenedsættelse i kartelsager(11).
2.3.2.2. Bødernes grundbeløb
(129) Grundbeløbet fastsættes i forhold til overtrædelsens grovhed og varighed.
i) Overtrædelsens grovhed
(130) Ved vurderingen af overtrædelsens grovhed skal Kommissionen tage hensyn til overtrædelsens art, overtrædelsens konkrete indvirkning på markedet og det berørte markeds udstrækning.
- Overtrædelsens art
(131) Det fremgår af de ovenfor beskrevne faktiske forhold, at overtrædelsen i den foreliggende sag hovedsagelig bestod i markedsdeling og prisfastsættelse, som i sig selv er en særlig alvorlig overtrædelse af EF-traktatens artikel 81, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1.
(132) Kartellet udgjorde en bevidst tilsidesættelse af EF-traktatens artikel 81, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1. Med fuldt kendskab til, at deres handlinger var ulovlige, oprettede de førende producenter i fællesskab et hemmeligt og institutionaliseret system, som skulle begrænse konkurrencen i en vigtig erhvervssektor.
(133) Kartelarrangementerne, der gennemsyrede hele industrien, blev udtænkt, ledet og aktivt støttet på højeste niveau i de enkelte deltagende virksomheder og fungerede udelukkende til gavn for de deltagende producenter og til skade for deres kunder og i sidste ende offentligheden.
(134) Kommissionen mener derfor, at overtrædelsen i den foreliggende sag skal betragtes som en meget alvorlig overtrædelse af EF-traktatens artikel 81, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1.
- Overtrædelsens faktiske indvirkning på grafitelektrodemarkedet i EØS
(135) Kommissionen mener, at den overtrædelse, der blev begået af producenter, som i den for denne beslutning relevante periode dækkede næsten 90 % af verdens- og EØS-markedet for grafitelektroder, havde en faktisk indvirkning på grafitelektrodemarkedet i EØS. Priserne blev ikke alene aftalt, men også annonceret og gennemført.
(136) Kartellet var karakteriseret ved en vedvarende fastsættelse af målpriser (se betragtning 60-65). Når først de to store producenter, SGL og UCAR, var nået til enighed om priserne, aftalte de på forhånd, hvem af dem der skulle annoncere forhøjelserne over for kunderne. Så snart prisforhøjelsen var accepteret af kunderne, fulgte de mindre producenter efter og anvendte de nye priser. Uanset at en planlagt prisforhøjelse lejlighedsvis blev udskudt eller ikke iværksat, fulgte de priser, der blev anvendt på markedet i en seksårig periode, i vidt omfang de priser, der var aftalt af kartellet (se betragtning 66-69).
(137) Som følge af et betydeligt fald i forbruget af grafitelektroder og en omstrukturering af hele industrien i 1980'erne styrtdykkede de europæiske grafitelektrodepriser. Dette resulterede i, at priserne i 1990-1991 var omkring 50 % lavere end i slutningen af 1996. Kartelaftalerne blev gennemført ved en række "trinvise forhøjelser" i perioden 1992-1996. I denne periode blev priserne næsten fordoblet. Kun i 1997 blev de planlagte prisforhøjelser udskudt og stagnerede med henblik på den forestående kartelundersøgelse (se betragtning 70). Prisforhøjelserne havde således en klar indvirkning på markedet, i det mindste ved, at de aftalte priser ikke alene blev annonceret, men også gennemført.
(138) UCAR hævder, at kartellet kun havde en begrænset indvirkning på stålindustrien. På grund af det urentable prisniveau i begyndelsen af 1990'erne var prisforhøjelser nødvendige for at begrunde en fortsat fremstilling af grafitelektroder. Prisforhøjelserne gav også mulighed for kvalitetsforbedringer til fordel for stålindustrien (UCAR's svar på klagepunktsmeddelelsen, s. 18).
(139) I modsætning til UCAR mener Kommissionen, at den betydelige stigning i prisen på grafitelektroder (se betragtning 70) mellem 1992 og 1996/97 må fortolkes under hensyn til, at kartelmedlemmerne havde indgået aftale om målpriser, markedsdeling og et indberetnings- og overvågningssystem (se betragtning 135). Selv om det er vanskeligt at sige, om og i hvilket omfang priserne ville have været anderledes uden kartellet, har den bevidste gennemførelse af kartelaftalerne skabt en alvorlig risiko for, at priserne var højere end under normale konkurrencevilkår.
(140) Kommissionen afviser også det argument, at fordelene ved industriel og kommerciel aktivitet såsom kvalitetsforbedringer og beskæftigelse skulle tjene til at modvirke de negative følger af overtrædelserne af konkurrencereglerne. Under alle omstændigheder har UCAR ikke påvist en klar forbindelse mellem de påståede kvalitetsforbedringer og kartellet.
(141) C/G gør gældende, at i betragtning af dets beskedne tilstedeværelse i Europa og dets traditionelle position som en, der "følger efter", havde dets adfærd ingen negativ indvirkning på konkurrencen. C/G's kontakter med sine konkurrenter ændrede ikke C/G's prisfastsættelsesadfærd; det ville have prissat på nøjagtig samme måde, hvis disse kontakter aldrig var opstået (C/G's svar på klagepunktsmeddelelsen, s. 12, og økonomisk analyse fremlagt ved den mundtlige høring).
(142) Kommissionen er enig i, at C/G kun "fulgte efter" de priser, der blev fastsat af andre producenter. Det er imidlertid klart, at det som følge af deltagelsen i kartellet modtog vigtige pris- og salgsoplysninger. C/G var derfor i en helt anden position end andre marginale markedsdeltagere, som ikke havde samme førstehåndsinformationer. Enhver påstand om, at C/G fortsat fulgte en uafhængig prisstrategi, er på ingen måde troværdig og må afvises.
(143) Kommissionen konkluderer, at de af nærværende beslutning berørte parter ikke har været i stand til at modbevise dens resultater vedrørende overtrædelsens faktiske indvirkning på grafitelektrodemarkedet i EØS.
- Det berørte geografiske markeds udstrækning
(144) Med henblik på at vurdere overtrædelsens grovhed skal det bemærkes, at kartellet omfattede hele fællesmarkedet og efter EØS-aftalens indgåelse hele EØS.
- Kommissionens konklusion om overtrædelsens grovhed
(145) Under hensyn til alle disse elementer mener Kommissionen, at de af denne beslutning berørte virksomheder har begået en meget alvorlig overtrædelse.
- Differentieret behandling
(146) Inden for kategorien meget alvorlige overtrædelser er der inden for skalaen af påregnelige bøder mulighed for en differentieret behandling af virksomhederne, der tager hensyn til de deltagende virksomheders økonomiske mulighed for at skade konkurrencen væsentligt og at fastsætte bøden til en størrelse, som sikrer, at den har afskrækkende virkning. En sådan fremgangsmåde er især nødvendig, når de virksomheder, der deltager i overtrædelsen, er af vidt forskellig størrelse.
(147) I nærværende sag, som omfatter flere virksomheder, vil det være nødvendigt ved fastsættelsen af bødernes grundbeløb at tage hensyn til hver enkelt virksomheds størrelse og følgelig til hver virksomheds ulovlige adfærds reelle indvirkning på konkurrencen.
(148) Virksomhederne kan med henblik herpå principielt inddeles i tre kategorier, som opstilles i forhold til deres betydning på det relevante marked, under forbehold af eventuel justering for at tage andre elementer, navnlig behovet for effektiv afskrækning, i betragtning.
(149) Som grundlag for en sammenligning af virksomhedernes relative betydning på det relevante marked finder Kommissionen det rimeligt i det foreliggende tilfælde at lægge produktomsætningen på verdensplan til grund. Dette understøttes af, at der er tale om et verdensomspændende kartel, hvis vedvarende mål bl.a. var en opdeling af markeder på verdensbasis, hvorved det skadede konkurrencen på EØS-markedet. Endvidere giver den verdensomspændende omsætning for en given part i kartellet et fingerpeg om dens bidrag til kartellets effektivitet som helhed eller omvendt om, i hvilken grad det ville have bidraget til at gøre kartellet ustabilt, hvis den pågældende part ikke havde deltaget. Sammenligningen er foretaget på grundlag af den verdensomspændende produktomsætning i overtrædelsens sidste år (1998).
(150) Det fremgår tydeligt af den tidligere omhandlede tabel (se betragtning 30), at SGL og UCAR var de to største producenter af grafitelektroder på verdensmarkedet og EØS-markedet. De vil derfor blive placeret i den første kategori. C/G, SDK og Tokai, som havde væsentligt lavere andele af verdensmarkedet (mellem 5 og 10 %), er placeret i den anden kategori. VAW, SEC og Nippon, der alle har en andel af verdensmarkedet på under 5 %, er placeret i den tredje kategori.
(151) På grundlag af ovenstående vil det rimelige udgangspunkt for en bøde ifølge kriteriet om relativ betydning på det relevante marked for hver kategori være som følger:
- SGL og UCAR: 40 mio. EUR
- C/G, SDK og Tokai: 16 mio. EUR
- VAW, SEC og Nippon: 8 mio. EUR.
(152) For at
a) sikre, at bøden virker tilstrækkelig afskrækkende
b) tage hensyn til, at store virksomheder har retlige og økonomiske reserver og infrastrukturer, som sætter dem i stand til lettere at indse, at deres adfærd udgør en overtrædelse, og at være klar over følgerne heraf i henhold til konkurrencelovgivningen,
vil Kommissionen vurdere, hvorvidt der er behov for yderligere justering af udgangspunktet for fastsættelse af bødebeløbet for nogen af virksomhederne.
(153) For så vidt angår VAW Aluminium AG(12) og SDK finder Kommissionen, at det rimelige udgangspunkt for fastsættelse af bøde, som det fremgår af kriteriet om relativ størrelse på det relevante marked, skal justeres yderligere opad med henblik på at tage deres størrelse og samlede ressourcer i betragtning.
(154) På grundlag af ovenstående finder Kommissionen, at behovet for afskrækning kræver, at udgangspunktet for fastsættelse af VAW Aluminium AG's bøde som anført under betragtning 151 forhøjes med 1,25 til 10 mio. EUR. For så vidt angår SDK, der er langt den største af de af denne beslutning berørte virksomheder, bør udgangspunktet for fastsættelse af bøde som anført under betragtning 151 forhøjes med 2,5 til 40 mio. EUR.
ii) Overtrædelsens varighed
(155) Som nævnt mener Kommissionen, at SGL, UCAR, Tokai, Nippon og SEC overtrådte EF-traktatens artikel 81, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, fra maj 1992 til februar/marts 1998. De har begået en langvarig overtrædelse på fem år og ni til ti måneder. Det beløb, der fastsættes på grund af overtrædelsens grovhed, vil derfor blive forhøjet med 55 % for hver virksomhed.
(156) SDK og VAW har begået en middellang overtrædelse på fire år og syv til elleve måneder. Det beløb, der fastsættes på grund af overtrædelsens grovhed, vil derfor blive forhøjet med 45 % for hver virksomhed.
(157) C/G har begået en middellang overtrædelse på tre år og ti måneder. Det beløb, der fastsættes på grund af overtrædelsen grovhed, vil derfor blive forhøjet med 35 %.
iii) Konklusion vedrørende grundbeløbene
(158) Kommissionen fastsætter således bødernes grundbeløb for så vidt angår SGL og UCAR til 62 mio. EUR, for VAW Aluminium AG's vedkommende til 14,5 mio. EUR, for SDK's vedkommende til 58 mio. EUR, for Tokais vedkommende til 24,8 mio. EUR, for C/G's vedkommende til 21,6 mio. EUR og for SEC's og Nippons vedkommende til 12,4 mio. EUR.
2.3.2.3. De enkelte bøder
(159) På grundlag af konklusionerne vedrørende bødernes grundbeløb vil Kommissionen for hvert selskab på individuelt grundlag vurdere eventuelle skærpende og formildende omstændigheder og ligeledes vurdere de enkelte virksomheders stilling på grundlag af meddelelsen om bødefritagelse eller bødenedsættelse i kartelsager.
i) SGL
- Skærpende omstændigheder
(160) Ved overtrædelsens karakter skal der i SGL's tilfælde tages følgende skærpende omstændigheder i betragtning:
- SGL var en af kartellets ledere og ophavsmænd
- det forsøgte at obstruere Kommissionens procedure ved at advare andre selskaber om de forestående undersøgelser
- det fortsatte den åbenlyse og indiskutable overtrædelse efter, at kontrolundersøgelserne havde fundet sted.
- SGL's argumenter
(161) SGL bestrider Kommissionens konklusion om, at det var en af kartellets ledere og ophavsmænd. Det gør gældende, at UCAR og dets tidligere moderselskaber, Union Carbide og Mitsubishi Corporation, indledte kontakterne og spillede den førende rolle (SGL's svar på klagepunktsmeddelelsen, s. 14-16).
- Kommissionens argumenter
(162) Det fremgår af de faktiske forhold som beskrevet i første del af denne beslutning, at SGL var kartellets "europæiske" ben (se betragtning 47). Det var SGL, der sammen med UCAR traf de vigtigste beslutninger om målpriser og markedstildeling i EU-medlemsstaterne, og som havde regelmæssige kontakter med VAW Carbon og C/G.
(163) Den omstændighed, at UCAR ligeledes spillede en førende rolle i overtrædelsen, hverken undskylder eller gør SGL's adfærd mindre alvorlig. De to virksomheder var langt de stærkeste kartelmedlemmer og havde den samme ambition, nemlig at være den førende på verdensgrafitmarkedet.
- Konklusion
(164) Under hensyn til ovennævnte væsentlige skærpende omstændigheder er en forhøjelse af bødens grundbeløb med 85 % berettiget.
- Formildende omstændigheder
(165) Der foreligger ingen formildende omstændigheder i forbindelse med overtrædelsen, der berettiger til bødenedsættelse for SGL's vedkommende.
(166) Det rimelige bødebeløb er derfor 114,7 mio. EUR.
- Anvendelse af meddelelsen om bødefritagelse eller bødenedsættelse
(167) Kommissionen vil dog nedsætte den ellers rimelige bøde i erkendelse af SGL's samarbejde som fastsat i meddelelsen om bødefritagelse eller bødenedsættelse.
(168) I henhold til afsnit D i meddelelsen kan en virksomhed dog, uden at opfylde alle betingelser i afsnit B eller C, opnå en nedsættelse på mellem 10 og 50 % af den bøde, som den ellers ville have fået pålagt, hvis den (f.eks.):
- inden udsendelsen af en klagepunktsmeddelelse forsyner Kommissionen med oplysninger, dokumenter eller andet bevismateriale, som bidrager til at fastslå overtrædelsens eksistens
- efter at have modtaget klagepunktsmeddelelsen meddeler Kommissionen, at den ikke bestrider de faktiske omstændigheder, som Kommissionen bygger sine indvendinger på.
(169) Selv om overtrædelsen fortsatte flere måneder efter, at kontrolundersøgelsen havde fundet sted, samarbejdede SGL på de tidligste stadier, og der bør tages tilstrækkeligt hensyn hertil ved bødenedsættelsen.
- SGL's argumenter
(170) SGL hævder, at dets samarbejde om det væsentlige gik meget længere end de andre selskabers bidrag, og at det havde prioritetsstatus. De første kontakter med Kommissionen fandt sted så tidligt som i begyndelsen af april 1998, da selskabet udtalte, at det var villigt til at samarbejde. Det var imidlertid de sideløbende kriminal- og civilretlige retssager i USA og uforeneligheden mellem de forskellige strafforfølgningssystemer, som hindrede SGL i at fremlægge relevante oplysninger.
(171) SGL gør gældende, at umiddelbart efter at der var indgået en "studehandel" (a plea agreement) med det amerikanske justitsministerium, forelagde det den 8. juni 1999 Kommissionen en detaljeret og frivillig udtalelse (SGL's svar på klagepunktsmeddelelsen, s. 2, 5-8).
- Kommissionens argumenter
(172) De betingelser, hvorunder et selskab, der ønsker at samarbejde med Kommissionen, kan indrømmes en bødenedsættelse, er fastsat i meddelelsen om bødefritagelse. Det er op til det enkelte selskab omhyggeligt at overveje de fordele, der kan være forbundet med et samarbejde med Kommissionen, og hvilke vanskeligheder der eventuelt kan opstå i forbindelse med andre sager og navnlig retssagen i USA. Da ethvert samarbejde inden for rammerne af meddelelsen om bødefritagelse er frivilligt, er det op til den enkelte virksomhed at vælge fremgangsmåde og tidspunkt. Kommissionen kan imidlertid kun tage hensyn til reelle og faktiske bidrag.
(173) I betragtning af at SGL ikke reelt havde samarbejdet siden de første kontakter i april 1998, fremsendte Kommissionen den 31. marts 1999 en formel begæring om oplysninger efter artikel 11 i forordning nr. 17. I modsætning til hvad SGL hævder, var Kommissionen fuldt bemyndiget til at stille de spørgsmål, der var indeholdt i begæringen. SGL afgav imidlertid kun delvise svar. Først efter en yderligere erindringsskrivelse af 31. maj 1999, hvorved Kommissionen forbeholdt sig ret til at vedtage en formel beslutning efter artikel 11, stk. 5, i forordning nr. 17, fremsendte SGL den 8. juni 1999 en koncernudtalelse vedrørende dets deltagelse i kartellet.
(174) Da samarbejde i henhold til meddelelsen om bødefritagelse skal være frivilligt og navnlig uden for udøvelsen af undersøgelsesbeføjelse, er det Kommissionens opfattelse, at en væsentlig del af oplysningerne i udtalelsen rent faktisk udgør SGL's svar på Kommissionens formelle begæring om oplysninger. SGL's udtalelse vil kun blive betragtet som et frivilligt bidrag som fastsat i meddelelsen om bødefritagelse eller bødenedsættelse for de oplysningers vedkommende, som gik ud over, hvad der anmodedes om i henhold til artikel 11, navnlig hvad angår oplysningerne om visse møder, som Kommissionen ikke havde kendskab til, og om den nationale gennemførelse af kartellet i Europa.
(175) Efter undersøgelse af alle disse faktorer vil Kommissionen nedsætte den bøde, den ellers ville have pålagt SGL, med 30 % i henhold til afsnit D, stk. 2, første led, i meddelelsen om bødefritagelse.
(176) SGL vil derfor få pålagt en bøde på 80,29 mio. EUR.
- Ansvar for overtrædelsen i forhold til princippet om "ne bis in idem"
(177) Under proceduren fremførte SGL flere argumenter vedrørende dets mulighed for at ifalde bøde i henhold til princippet om "ne bis in idem" (se SGL's skriftlige svar på klagepunktsmeddelelsen, s. 17-21, og en retlig undersøgelse af princippet "ne bis in idem" forelagt på den mundtlige høring).
(178) SGL gjorde (ikke helt konsekvent) gældende, at:
a) i henhold til det generelle strafferetlige princip "ne bis in idem" kan det ikke forfølges eller straffes anden gang for den samme handling i henhold til EF-konkurrencelovgivningen, idet det ved domfældelsen og bødepålægget i USA allerede var blevet straffet for alle de forhold, det var kendt skyldig i
b) USA havde pålagt SGL en bøde, der var fastsat på grundlag af den samlede verdensomsætning
c) ud fra almindelige retfærdigheds- og rimelighedsprincipper burde Kommissionen ved fastsættelsen af bødebeløbene "modregne" den bøde, selskabet var blevet pålagt i USA, såvel som ethvert pønalt begrundet erstatningselement i den skadeserstatning, det var blevet pålagt at betale.
- Kommissionens argumenter
(179) Kommissionen afviser alle SGL's argumenter. Den mener ikke, at bøder pålagt andetsteds, navnlig ikke i USA, har nogen indvirkning på de bøder, der pålægges for overtrædelse af EU's konkurrenceregler. At USA (eller et andet tredjeland) har udøvet sin (kriminal)retlige kompetence til at gribe ind over for kartelvirksomhed, kan på ingen måde begrænse eller udelukke Kommissionens jurisdiktion i henhold til EF's konkurrencelovgivning.
(180) Hvad der er vigtigere, er, at det ikke er korrekt (som hævdet af SGL), at Kommissionen agtede at straffe selskabet for nøjagtigt de samme forhold som de amerikanske retsinstanser. I henhold til territorialitetsprincippet finder EF-traktatens artikel 81 kun anvendelse på konkurrencebegrænsninger i fællesmarkedet. Artikel 53 i EØS-aftalen finder på samme måde kun anvendelse på konkurrencebegrænsninger på EØS-markedet. Den amerikanske monopollovgivning er ligeledes begrænset til USA's territoriale område. De amerikanske myndigheder udøver kun jurisdiktion i det omfang, adfærden har en direkte og forsætlig indvirkning på USA's handel.
(181) For fuldstændighedens skyld henviser Kommissionen også til nedsættelsen af den bøde, selskabet fik pålagt i USA. Som Kommissionen påviste under den mundtlige høring i forbindelse med fremlæggelsen af strafudmålingsredegørelsen og beregningerne vedrørende bødeudmålingerne (begge er offentlige dokumenter) fra de amerikanske retsprocedurer, var bødens grundbeløb i USA kun beregnet på grundlag af SGL's omsætning i USA og var som sådan blevet accepteret af SGL. Som det fremgik af beregningerne vedrørende bødeudmålingerne, havde SGL forhandlet en meget betydelig nedsættelse af bødebeløbet til under den normale mindstestørrelse, fordi der ud fra kriteriet om "evnen til at betale" blev taget hensyn til de forventede bødepålæg i EU og Canada og til civile erstatningssager.
(182) SGL handler således på en inkonsekvent måde, når det sikrer sig en nedsættelse af det rimelige bødebeløb, det er blevet pålagt i USA, ved henvisning til sandsynlige bøder i EU og dernæst i denne jurisdiktion påberåber sig bødefritagelse.
(183) At en virksomhed er blevet pålagt at betale erstatning i en civil retssag, er denne sag uvedkommende. Skadeserstatninger i forbindelse med civilretlige sager, som har til formål at yde erstatning for skader, som et kartel har påført individuelle selskaber eller forbrugere, kan ikke sammenlignes med offentligretlige sanktioner for ulovlig adfærd.
- Evne til at betale
- SGL's argumenter
(184) SGL gør gældende, at selskabets finansielle situation var svækket som følge af de høje bøder, det havde fået pålagt af andre konkurrencemyndigheder, og af de skadeserstatninger, det var blevet dømt til at betale i forbindelse med civilretlige sager. Yderligere sanktioner pålagt af Kommissionen kunne føre til konkurs.
- Kommissionens argumenter
(185) Under hensyn til dette argument anmodede Kommissionen om detaljerede oplysninger om selskabets finansielle stilling(13). Efter at have gennemgået selskabets svar af 6. juni 2001 konkluderer Kommissionen, at det ikke er berettiget at justere bødebeløbet i den foreliggende sag. Ved bødefastsættelsen at tage hensyn til en virksomheds tabgivende finansielle situation som følge af generelle markedsvilkår eller ændringer i selskabets koncernstruktur ville være det samme som at indrømme en uberettiget konkurrencefordel til virksomheder, der er dårligst tilpasset markedsvilkårene. Endelig er der ingen begrundelse for at modregne bøder pålagt af andre konkurrencemyndigheder eller civile skadeserstatninger (se betragtning 179-183).
(186) SGL vil derfor få pålagt en samlet bøde på 80,29 mio. EUR.
ii) UCAR
- Skærpende omstændigheder
(187) Ved overtrædelsens karakter skal der i UCAR's tilfælde tages følgende skærpende omstændigheder i betragtning:
- UCAR var en af kartellets ledere og ophavsmænd
- det fortsatte den åbenlyse og indiskutable overtrædelse efter, at der var gennemført kontrolundersøgelser.
- UCAR's argumenter
(188) UCAR hævder, at SGL var den førende virksomhed på EØS-markedet (UCAR's svar på klagepunktsmeddelelsen, s. 4). SGL ledede generelt prisforhøjelserne og havde en større markedsandel end UCAR.
- Kommissionens argumenter
(189) Både UCAR og SGL var drivende kræfter bag kartellet. De indledte kontakterne i 1991, udviklede hele planen om at danne et kartel og organiserede det første topledermøde i maj 1992, hvor de indtog "en fælles holdning" over for de andre producenter.
(190) Med hensyn til EØS-markedet fremgår det af de ovenfor beskrevne faktiske omstændigheder, at UCAR og SGL indgik aftale om nye målpriser for hvert nationalt marked, respekt for hjemmemarkeder og bevarelse af nøglekunder. UCAR indrømmer selv, at det generelt styrede prisforhøjelserne i Frankrig og Det Forenede Kongerige (se betragtning 66, [...]*). For flere andre EØS-markeders vedkommende blev det besluttet fra sag til sag, om UCAR eller SGL skulle tage føringen.
(191) At SGL ligeledes spillede en førende rolle i overtrædelsen, undskylder ikke UCAR's adfærd. Begge virksomheder var langt de stærkeste kartelmedlemmer og havde den samme ambition, nemlig at være markedsleder.
(192) På grundlag af ovenstående er det rimeligt at forhøje grundbeløbet for UCAR's vedkommende med 60 %. Den pålagte bøde bliver derfor på 99,2 mio. EUR.
- Formildende omstændigheder
- Program for overholdelse af konkurrencereglerne
- UCAR's argumenter
(193) UCAR gør gældende, at det som det eneste af de selskaber, der var involveret i overtrædelsen, traf særlige forholdsregler over for medarbejdere med ansvar for overtrædelsen og iværksatte et omfattende program for overholdelse af konkurrencereglerne (UCAR's svar på klagepunktsmeddelelsen, s. 14-16).
- Kommissionens argumenter
(194) Kommissionen hilser det velkomment, at UCAR efter kartelundersøgelserne foretog en intern undersøgelse og iværksatte et program for overholdelse af konkurrencereglerne. Dette initiativ kan imidlertid ikke fritage Kommissionen for dens pligt til at straffe den meget alvorlige overtrædelse af konkurrencereglerne, som UCAR har begået.
- Økonomiske vanskeligheder i hele grafitelektrodeindustrien
- UCAR's argumenter
(195) Ifølge UCAR bør Kommissionen som formildende omstændighed tage hensyn til, at grafitelektrodeindustrien som helhed og UCAR i særdeleshed stod over for økonomiske vanskeligheder i begyndelsen af 1990'erne (UCAR's svar på klagepunktsmeddelelsen, s. 17).
- Kommissionens argumenter
(196) Kommissionen finder ikke, at den af UCAR påberåbte situation kan udgøre en formildende omstændighed.
(197) Det skal understreges, at en virksomhed i sin kamp for at klare vanskelige markedsvilkår eller en nedgang i efterspørgslen kun må anvende metoder, der er i overensstemmelse med konkurrencereglerne. Prisfastsættelse og markedsopdeling er afgjort ikke lovlige metoder til at overvinde vanskelige markedsvilkår. Det er heller ikke tilladt virksomheder at omgå EF's konkurrenceregler på grund af påstået overkapacitet.
- Konklusion
(198) Kommissionen konkluderer, at der ikke er nogen formildende omstændigheder i forbindelse med UCAR's overtrædelse, der kan berettige til bødenedsættelse.
(199) Den beregnede bøde til UCAR udgør 99,2 mio. EUR. Da det endelige beregnede beløb under ingen omstændighed må overstige 10 % af UCAR's omsætning på verdensplan (jf. artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17), vil bøden imidlertid blive fastsat til 84,1 mio. EUR, således at denne grænse ikke overskrides.
- Anvendelse af meddelelsen om bødefritagelse eller bødenedsættelse
(200) Meddelelsen vil blive anvendt på UCAR. Selv om det ikke var det første selskab, som fremsendte afgørende bevismateriale til Kommissionen, bidrog det væsentligt til at påvise vigtige aspekter af sagen.
(201) UCAR kontaktede Kommissionen i marts 1998 og meddelte, at det agtede at samarbejde. I juni 1998 fremlagde det flere dokumenter og navnlig en pristabel, der var identisk med den, Kommissionen havde fundet under sin kontrolundersøgelse hos SGL. Det var det første selskab, som erkendte at have "ulovlige kontakter med konkurrenter" som svar på en formel begæring om oplysninger. I marts og april 1999 forelagde det Kommissionen to udtalelser fra tidligere medarbejdere, der indeholdt detaljerede oplysninger om kartellets organisation og struktur, både på internationalt og europæisk plan. I juni 1999 fremlagde UCAR en detaljeret koncernudtalelse.
(202) Kommissionen vil derfor nedsætte UCAR's bøde med 40 % i henhold til afsnit D, stk. 2, første led, i meddelelsen om bødefritagelse eller bødenedsættelse.
- Evne til at betale
- UCAR's argumenter
(203) UCAR anfører, at dets finansielle situation på grund af den seneste tids prisfald og nedgang i omsætningen i grafitelektrodeindustrien er forværret i en sådan grad, at dets evne til at betale en bøde er stærkt reduceret. Da omkring 70 % af UCAR's forretningsvirksomhed er baseret på grafitelektroder, er det særligt berørt af denne situation (UCAR's svar på klagepunktsmeddelelsen, s. 27-34).
(204) UCAR gør desuden gældende, at dets tidligere moderselskaber, Union Carbide og Mitsubishi, drog fordel af kartellet gennem en række dividender og andre transaktioner kulminerende i en gearet rekapitalisering i januar 1995.
(205) Endelig anfører UCAR, at selskabets finansielle situation er blevet yderligere svækket af de høje bøder, det blev pålagt af de amerikanske og canadiske konkurrencemyndigheder, og civile skadeserstatninger.
- Kommissionens argumenter
(206) Hvad angår UCAR's første argument anmodede Kommissionen om detaljerede oplysninger om selskabets finansielle stilling(14). Efter at have gennemgået selskabets svar af 25. maj 2001 konkluderer Kommissionen, at det ikke er berettiget at justere bødebeløbet i den foreliggende sag. Ved bødefastsættelsen at tage hensyn til en virksomheds tabgivende finansielle situation som følge af generelle markedsvilkår eller ændringer i selskabets koncernstruktur ville være det samme som at give en uberettiget konkurrencefordel til virksomheder, der er dårligst tilpasset markedsforholdene.
(207) UCAR's andet argument ændrer ikke overtrædelsens grovhed eller nødvendigheden af at tage hensyn til den afskrækkende virkning. Endelig er der ingen begrundelse for at modregne bøder pålagt af andre konkurrencemyndigheder eller civile skadeserstatninger (se betragtning 179-183).
(208) Den samlede bøde, der pålægges UCAR, vil derfor være 50,4 mio. EUR.
iii) SDK, Tokai, SEC og Nippon
- Skærpende omstændigheder
(209) For Tokai, SEC og Nippon må Kommissionen tage hensyn til en skærpende omstændighed, nemlig at de fortsatte deres åbenlyse og indiskutable overtrædelse, efter at Kommissionen havde gennemført sine kontrolundersøgelser.
(210) Tokais, SEC's og Nippons bøder vil derfor blive forhøjet med 10 %.
- Formildende omstændigheder
(211) Tokai og SEC anfører, at Kommissionen som en formildende omstændighed bør tage hensyn til deres udelukkende passive rolle i arrangementerne vedrørende EØS-markedet. På samme måde anfører Nippon Carbon, at det spillede en yderst begrænset rolle (SEC's svar på klagepunktsmeddelelsen, s. 16-17; Nippon Carbons svar af 17. maj 2000 på klagepunktsmeddelelsen, s. 2). Tokai anfører endvidere, at dets delvise ikke-gennemførelse af "hjemmeproducentprincippet" ved at øge sit salg til EU i den omhandlede periode bør anses for en formildende omstændighed (Tokais svar på klagepunktsmeddelelsen, s. 12-13).
(212) Med hensyn til de japanske producenters rolle er Kommissionen af den opfattelse, at de i det væsentlige må karakteriseres som aktive kartelmedlemmer. Dette følger ikke alene af deres deltagelse i topleder- og arbejdsmøderne i en lang periode, men også af deres adfærd under møderne, hvor de deltog aktivt i drøftelserne. Dette gælder i særlig grad for Tokai og SDK, som var de største japanske producenter.
(213) Selv om de japanske producenter ikke deltog i specifikke europæiske gruppemøder, blev de holdt ajour om målpriserne af SGL og UCAR. Endvidere er det ubestridt, at et af kartellets grundprincipper, nemlig at ikke-hjemmeproducenter ikke måtte udvise aggressiv konkurrenceadfærd, også gjaldt for EØS-markedet. At de japanske producenter holdt sig borte fra EØS-markedet, må derfor ses i lyset af deres tilslutning til kartellets grundprincipper og ikke som et tegn på passiv adfærd.
(214) Det samme skal der tages hensyn til i forbindelse med Tokais andet argument - delvis ikke-gennemførelse af hjemmeproducentprincippet. Selv om Tokai øgede sit salg en smule i perioden 1992-1996, overholdt det kartellets grundprincipper.
(215) Kommissionen konkluderer derfor, at der ikke er nogen formildende omstændigheder, som kan anvendes på hverken Tokai, SEC eller Nippon.
(216) Følgende bøder til virksomhederne anses derfor for rimelige (før eventuel nedsættelse i henhold til meddelelsen om bødefritagelse eller bødenedsættelse):
- SDK: 58 mio. EUR
- Tokai: 27,28 mio. EUR
- SEC: 13,64 mio. EUR
- Nippon: 13,64 mio. EUR.
- Anvendelse af meddelelsen om bødefritagelse eller bødenedsættelse
- SDK
(217) I henhold til meddelelsen om bødefritagelse eller bødenedsættelse vil Kommissionen tage i betragtning, at SDK var det første selskab, som fremsendte væsentligt og afgørende bevismateriale om kartellet. Flere afgørende dokumenter blev fremsendt til Kommissionen i marts 1998 (navnlig CMS-rapporten og flere prislister), [...]*. Dette bevismateriale hjalp i væsentlig grad Kommissionen med at fastlægge de faktiske forhold, der danner grundlag for den foreliggende beslutning.
(218) I henhold til afsnit C i meddelelsen om bødefritagelse eller bødenedsættelse nedsættes SDK's bøde med 70 %.
- Tokai, SEC og Nippon
(219) Tokai, SEC og Nippon Carbon har ikke bestridt de faktiske forhold, der gøres gældende i klagepunktsmeddelelsen. SEC fremsendte desuden en mødeliste med angivelse af mødedeltagerne (bilag 7 til dets svar på klagepunktsmeddelelsen).
(220) Kommissionen afviser imidlertid både SEC's og Nippon Carbons argument om, at de opretholdt et vedvarende og fuldstændigt samarbejde i forbindelse med kontrolundersøgelsen (SEC's svar på klagepunktsmeddelelsen, s. 12-13, Nippon Carbons brev af 17. maj 2000). Deres ret vage svar på flere af Kommissionens begæringer om oplysninger efter artikel 11 i forordning nr. 17 kan ikke betragtes som frivilligt samarbejde som omhandlet i ovennævnte meddelelse.
(221) Kommissionen afviser endvidere SEC's forsøg på at retfærdiggøre sin adfærd ved at påberåbe sig, at SGL og et andet japansk selskab anbefalede det ikke at samarbejde. Dette er muligvis sandt, men det er klart SEC's egen koncernbeslutning og -ansvar at samarbejde om Kommissionens undersøgelse.
(222) Hvert af de tre selskaber vil derfor få nedsat bøderne i henhold til afsnit D, stk. 2, andet led, i meddelelsen om bødefritagelse eller bødenedsættelse med 10 %.
- Konklusion
(223) De fire virksomheder pålægges derfor følgende bøder:
- SDK: 17,4 mio. EUR
- Tokai: 24,5 mio. EUR
- SEC: 12,2 mio. EUR
- Nippon: 12,2 mio. EUR.
iv) VAW
- Formildende omstændigheder
(224) VAW Carbon gør gældende, at det kun spillede en passiv rolle i kartellet. Ligesom C/G havde det en position som en, der "fulgte efter", og dets deltagelse i møder var ikke nødvendig for kartellets succes [...]*.
(225) VAW Carbon må anses for et aktivt medlem af kartellet. Dets repræsentanter deltog i flere arbejdsmøder i Europa og i separate europæiske gruppemøder. Det var involveret i drøftelser om priser og overvågning af salgsmængder (se betragtning 88). Dets aktive deltagelse i prisdrøftelser modsiger også VAW Carbons andet argument om, at det kun "fulgte efter". Endelig afviser Kommissionen VAW Carbons sidste argument. VAW Carbons deltagelse i kartellet var led i den overordnede kartelordning, der havde til formål at kontrollere verdensmarkedet og inddrage de vigtigste producenter.
(226) VAW Carbon anfører desuden, at det handlede under et vist pres fra SGL. Kommissionen bemærker imidlertid, at dette ikke fritager VAW fra dets virksomhedsansvar. Det kunne navnlig have indberettet sagen til Kommissionen.
(227) Kommissionen konkluderer, at der ikke foreligger nogen formildende omstændigheder, som finder anvendelse på VAW.
- Anvendelse af meddelelsen om bødefritagelse eller bødenedsættelse
(228) I sit svar af 10. maj 1999 på Kommissionens anmodning om detaljerede oplysninger af 31. marts 1999 i henhold til artikel 11 i forordning nr. 17 hævdede VAW Carbon i begyndelsen, at det ikke var forpligtet til at besvare visse spørgsmål, og at det under alle omstændigheder ikke var i stand til at fremlægge dokumenter eller oplysninger.
(229) Først ved brev af 12. juli 1999 meddelte VAW Carbon, at det agtede at samarbejde, og fremsendte en udtalelse vedrørende dets deltagelse. Kommissionen mener imidlertid, at en stor del af oplysningerne i denne udtalelse i realiteten må betragtes som VAW Carbons svar på Kommissionens formelle begæring om oplysninger af 31. marts 1999.
(230) Kun i det omfang, de fremsendte oplysninger gik længere end til de oplysninger, Kommissionen anmodede om i henhold til artikel 11, og de oplysninger, Kommissionen i forvejen rådede over, kunne VAW Carbons udtalelse anses for at være et relevant bidrag som omhandlet i meddelelsen om bødefritagelse eller bødenedsættelse.
(231) Under hensyn til, at VAW Carbons samarbejde påbegyndtes, før Kommissionen vedtog sin klagepunktsmeddelelse, og at det fortsatte derefter, indrømmes VAW Aluminium AG en bødenedsættelse på 20 % i henhold til afsnit D, stk. 2, første led, i meddelelsen om bødefritagelse eller bødenedsættelse.
(232) Som tidligere nævnt (se betragtning 117-123) holder Kommissionen VAW Aluminium AG som VAW Carbon GmbH's moderselskab ansvarlig for dets 100 %-ejede datterselskabs konkurrencebegrænsende adfærd.
(233) VAW Aluminium AG vil få pålagt en samlet bøde på 11,6 mio. EUR.
v) C/G
- Formildende omstændigheder
(234) Som en formildende omstændighed vil Kommissionen tage hensyn til, at C/G kun spillede en passiv rolle i overtrædelsen. Det deltog ikke i nogen topleder- eller arbejdsmøder, og det havde en position som en, der "følger efter" (se betragtning 81).
(235) En yderligere nedsættelse vil blive indrømmet C/G på grundlag af dets delvise ikke-gennemførelse af de konkurrencestridige aftaler. I perioden 1993-1996 øgede C/G rent faktisk sit salg i Europa og overholdt dermed ikke kartellets grundprincip om begrænsning af salget på "ikke-hjemmemarkeder".
(236) C/G's bøde vil derfor blive nedsat med 40 %. Den pålagte bøde for C/G bliver derfor på 12,96 mio. EUR
(237) Kommissionen vil imidlertid ikke godtage C/G's argument om, at det handlede under økonomisk pres. Selv om det måtte være korrekt, at andre producenter lagde pres på C/G, var det stadig C/G's egen beslutning og ansvar at deltage i overtrædelsen.
(238) Med hensyn til strukturel overkapacitet i sektoren er det tidligere fastslået (se betragtning 197), at virksomheder kun må anvende metoder, som er i overensstemmelse med EF's konkurrenceregler, til at håndtere vanskelige markedsvilkår.
- Anvendelse af meddelelsen om bødefritagelse eller bødenedsættelse
(239) I henhold til afsnit D, stk. 2, første led, i meddelelsen vil C/G få bøden nedsat med 20 % i erkendelse af, at det har fremsendt vigtige oplysninger til Kommissionen.
(240) I modsætning til hvad C/G gør gældende, er det ikke berettiget til en nedsættelse på mindst 50 %. Selv om det allerede i juli 1998 fremsendte visse dokumenter vedrørende kontakter mellem konkurrenter til Kommissionen, var det først i oktober 1999, der blev fremsendt en koncernudtalelse, hvori C/G imidlertid var tvetydig med hensyn til sin rolle i kartellet. Svaret af 21. juli 1999 på Kommissionens formelle begæring om oplysninger efter artikel 11 i forordning nr. 17 kan ikke betragtes som et frivilligt bidrag som omhandlet i meddelelsen om bødefritagelse eller bødenedsættelse.
- Evne til at betale
(241) C/G gør gældende, at dets aktuelle finansielle situation er meget alvorlig. Som følge af nedgangen på markedet for grafitelektroder, krisen i stålsektoren, de høje oliepriser og den amerikanske dollars styrke er selskabet i dag i høj grad fremmedfinansieret. Høje skadeserstatninger i forbindelse med sagsanlæg i USA har svækket selskabet yderligere.
(242) Under hensyn til dette argument anmodede Kommissionen om detaljerede oplysninger om selskabets finansielle stilling(15). Efter at have gennemgået selskabets svar af 25. maj 2001 konkluderer Kommissionen, at det ikke er berettiget at justere bødebeløbet i den foreliggende sag. Ved bødefastsættelsen at tage hensyn til en virksomheds tabgivende finansielle situation som følge af generelle markedsvilkår eller ændringer i selskabets koncernstruktur ville være det samme som at give en uberettiget fordel til virksomheder, der er dårligst tilpasset markedsvilkårene. Endelig er der ingen begrundelse for at modregne bøder pålagt af andre konkurrencemyndigheder eller skadeserstatninger (se betragtning 179-183).
(243) C/G vil derfor få pålagt en samlet bøde på 10,3 mio. EUR.
2.3.2.4. De endelige bødebeløb, der pålægges under nærværende procedure
(244) Herefter fastsætter Kommissionen følgende bøder, der pålægges i henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17:
- SGL Carbon AG: 80,2 mio. EUR
- UCAR International Inc.: 50,4 mio. EUR
- VAW Aluminium AG: 11,6 mio. EUR
- Showa Denko K.K.: 17,4 mio. EUR
- Tokai Carbon Co. Ltd: 24,5 mio. EUR
- Nippon Carbon Co. Ltd: 12,2 mio. EUR
- SEC Corporation: 12,2 mio. EUR
- The Carbide Graphite Group: 10,3 mio. EUR -
VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:
Artikel 1
Følgende virksomheder har overtrådt EF-traktatens artikel 81, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, ved at have deltaget på den måde og i det omfang, der er anført i begrundelsen, i et kompleks af aftaler og samordnet praksis i grafitelektrodesektoren:
SGL Carbon AG fra maj 1992 til marts 1998
UCAR International Inc. fra maj 1992 til marts 1998
VAW Aluminium AG fra maj 1992 til udgangen af 1996
Showa Denko K.K. fra maj 1992 til april 1997
Tokai Carbon, Co. Ltd fra maj 1992 til februar 1998
Nippon Carbon Co. Ltd fra maj 1992 til februar 1998
SEC Corporation fra maj 1992 til februar 1998
The Carbide Graphite Group Inc. fra januar 1993 til november 1996.
Artikel 2
De i artikel 1 omhandlede virksomheder bringer omgående den nævnte overtrædelse til ophør, hvis ikke det allerede er sket. I forbindelse med deres virksomhed inden for grafitelektrodeindustrien afholder de sig fremover fra aftaler eller samordnet praksis, der kan have samme virkning eller formål som overtrædelsen.
Artikel 3
De i artikel 1 omhandlede virksomheder pålægges følgende bøder for den i artikel 1 omhandlede overtrædelse:
a) SGL Carbon AG: 80,2 mio. EUR
b) UCAR International Inc.: 50,4 mio. EUR
c) VAW Aluminium AG: 11,6 mio. EUR
d) Showa Denko K.K.: 17,4 mio. EUR
e) Tokai Carbon Co. Ltd: 24,5 mio. EUR
f) Nippon Carbon Co. Ltd: 12,2 mio. EUR
g) SEC Corporation: 12,2 mio. EUR
h) The Carbide Graphite Group Inc.: 10,3 mio. EUR.
Artikel 4
Bøderne indbetales inden tre måneder efter meddelelsen af denne beslutning på følgende konto:
Konto nr. 642-0029000-95
Europa-Kommissionen
Banco Bilbao Vizcaya Argentaria (BBVA)
SWIFT Code: BBVABEBB - IBAN Code: BE 76 6420 0290 0095
Avenue des Arts/Kunstlaan 43 B - 1040 Bruxelles/Brussel.
Efter tre måneder påløber der automatisk renter til den sats, som Den Europæiske Centralbank anvender ved sine primære markedsoperationer på den første arbejdsdag i den måned, hvor beslutningen vedtages, plus 3,50 procentpoint, dvs. 8,04 %.
Artikel 5
Denne beslutning er rettet til:
1. SGL Carbon AG Rheingaustraße 182 D - 65203 Wiesbaden
2. UCAR International Inc. 3102 West End Avenue, Suite 1100 Nashville, Tennessee 37203 USA
3. VAW Aluminium AG Georg-von-Boeselager Straße 25 D - 53117 Bonn
4. Showa Denko K.K. 13-9, Shiba Daimon 1 - Chome Minato-ku
Tokyo 105-8517 Japan
5. Tokai Carbon Co. Ltd Aoyama Building
2-3, Kita - Aoyama, 1 - Chome Minato-ku
Tokyo 107 Japan
6. Nippon Carbon Co. Ltd 6-1, Hatchobori, 2 - Chome Chuo-ku
Tokyo 1047-0032 Japan
7. SEC Corporation Doi Building
5, Misonomachi Amagasaki
Hyogo HY 660 Japan
8. The Carbide Graphite Group Inc. One Gateway Center, 19th Floor Pittsburgh, PA 15222-1416 USA.
Denne beslutning kan tvangsfuldbyrdes i henhold til EF-traktatens artikel 256.
Udfærdiget i Bruxelles, den 18. juli 2001.
Komission päätos,
tehty 18 päivänä heinäkuuta 2001
EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan soveltamisesta
Asia COMP/E-1/36.490 - Grafiittielektrodit
(tiedoksiannettu numerolla K(2001) 1986)
(Ainoastaan englannin- ja saksankieliset tekstit ovat todistusvoimaiset)
(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
(2002/271/EY)
EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,
ottaa huomioon Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen,
ottaa huomioon 6 päivänä helmikuuta 1962 annetun neuvoston asetuksen N:o 17 eli perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan ensimmäisen täytäntöönpanoasetuksen(1), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 1216/1999(2), ja erityisesti sen 3 ja 15 artiklan,
ottaa huomioon 24 päivänä tammikuuta 2000 tehdyn komission päätöksen menettelyn aloittamisesta tässä asiassa,
on antanut kyseisille yrityksille mahdollisuuden esittää huomautuksensa komission esittämistä väitteistä asetuksen N:o 17 19 artiklan 1 kohdan ja kuulemisesta tietyissä EY:n perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan mukaisissa menettelyissä 22 päivänä joulukuuta 1998 annetun komission asetuksen (EY) N:o 2842/98(3) mukaisesti,
on kuullut kilpailunrajoituksia ja määräävää markkina-asemaa käsittelevää neuvoa-antavaa komiteaa,
sekä katsoo seuraavaa:
1 TOSISEIKAT
1.1 RIKKOMISTA KOSKEVA TIIVISTELMÄ
(1) Tämä päätös, jossa määrätään sakot EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan rikkomisesta, on osoitettu seuraaville yrityksille:
- SGL Carbon AG ("SGL")
- UCAR International Inc. ("UCAR")
- VAW Aluminium AG ("VAW")
- Showa Denko K.K. ("Showa Denko")
- Tokai Carbon Co., Ltd ("Tokai")
- Nippon Carbon Co., Ltd ("Nippon")
- SEC Corporation ("SEC")
- Carbide/Graphite Group, Inc. ("C/G").
(2) Rikkominen muodostuu grafiittielektrodeja valmistavien yritysten osallistumisesta jatkuvaan sopimukseen ja/tai yhdenmukaistettuun menettelytapaan EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan ja (1 päivästä tammikuuta 1994) ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohdan vastaisesti koko yhteisön aluella sekä Norjassa, Itävallassa, Ruotsissa ja Suomessa, jolloin kyseiset yritykset
- vahvistivat tuotteen hinnat,
- sopivat hinnankorotusten täytäntöönpanomekanismista ja toteuttivat sen,
- jakoivat markkinat ja markkinaosuuskiintiöt,
- sopivat, etteivät lisää tuotantokapasiteettia,
- sopivat, etteivät siirrä tekniikkaa muille kuin kartellin osanottajille,
- perustivat sopimusten seurantaa ja täytäntöönpanoa koskevan järjestelyn.
(3) Yritykset syyllistyivät rikkomiseen seuraavina ajankohtina:
- SGL: toukokuusta 1992 maaliskuuhun 1998
- UCAR: toukokuusta 1992 maaliskuuhun 1998
- VAW: toukokuusta 1992 vähintään vuoden 1996 loppuun
- Showa Denko: toukokuusta 1992 vähintään huhtikuuhun 1997
- Tokai: toukokuusta 1992 helmikuuhun 1998
- Nippon: toukokuusta 1992 helmikuuhun 1998
- SEC: toukokuusta 1992 helmikuuhun 1998
- C/G: tammikuusta 1993 marraskuuhun 1996.
1.2 GRAFIITTIELEKTRODITEOLLISUUS
1.2.1 TUOTEMARKKINAT
(4) Grafiittielektrodit ovat keraamisesti vuorattuun muottiin valettuja grafiittipalkkeja, joita käytetään ensi sijassa terästeollisuuden valokaariuuneissa, joita sanotaan myös "pienoistehtaiksi" ("mini-mills"). Valokaarimenetelmän osuus yhteisön teräksenvalmistuksessa on 35 prosenttia, ja se on kasvussa. Teräksen valmistus valokaariuunissa on itse asiassa kierrätysprosessi, jossa romuteräs muunnetaan uudeksi teräkseksi. Elektrodien läpimitta voi olla 700 mm ja pituus 2800 mm, ja ne voivat painaa lähes 2200 kg. Elektrodit ovat osa uunin holvirakennetta. Uuni täytetään valikoidulla romulla, minkä jälkeen elektrodit lasketaan niin alas, että niiden kärjet melkein koskettavat romua. Elektrodien kautta johdetaan sähköä, joka kulkee elektrodinkärjestä romuteräkseen. Koska elektrodit johtavat sähköä, ne tuottavat riittävästi lämpöä (jopa 3000 °C) romuteräksen sulattamiseksi ja sulan teräksen raffinoimiseksi lopputuotteeksi. Yleensä kolmivaiheisessa vaihtovirtavalokaariuunissa käytetään romun sulattamisessa yhdeksää elektrodia, jotka on yhdistetty kolmen elektrodin palkeiksi. Sulatusprosessin intensiteetin takia yksi elektrodi kestää noin kahdeksan tuntia.
(5) Grafiittielektrodien valmistuksessa käytetään neulakoksia ("needle coke"), joka on öljyteollisuuden sivutuote, sekä kivihiilitervaa. Valmistusprosessissa on kuusi vaihetta: muovaus, lämpökäsittely, kyllästäminen, toinen lämpökäsittely, grafitointi ja työstäminen. Grafitoinnin aikana tuote kuumennetaan sähköllä yli 3000 asteeseen ja se muuttuu grafiitiksi. Grafiitti on hiilen kiteinen muoto ja ainutlaatuinen materiaali, sillä se johtaa heikosti sähköä mutta tuottaa paljon lämpöä. Se on myös erittäin vahvaa ja koska sitä voidaan käyttää korkeissa lämpötiloissa, se soveltuu valokaariuuneihin. Elektrodin valmistusprosessi kestää noin kaksi kuukautta. Grafiittielektrodeja ei voi korvata muilla tuotteilla.
1.2.2 GRAFIITTIELEKTRODIEN TARJONTA
(6) Grafiittielektrodien suurimmat läntiset valmistajat ovat monikansallisia yrityksiä. Liiketoiminta on maailmanlaajuista, ja sille on ominaista oligopolistinen rakenne ja korkeat markkinoille tulon esteet.
Maailman grafiittielektrodien kokonaistuotanto oli noin 1 miljoonaa tonnia vuonna 1998.
Yhteisössä tuotettiin noin 280000 tonnia grafiittielektrodeja. Huomattava osa tästä vietiin kolmansiin maihin.
(7) Vuonna 1998 grafiittielektrodeja tuotettiin noin 50 laitoksessa eri puolilla maailmaa. Suurimmalla grafiittielektrodien tuottajalla UCAR:llä on 12 tuotantolaitosta, joiden kokonaistuotantokapasiteetti on [...](4). Yhteisön alueella sillä on kolme tuotantolaitosta (Ranskassa, Espanjassa ja Italiassa), joiden kapasiteetti on noin [...]. Toiseksi suurin tuottaja on SGL Carbon, jonka kapasiteetti on [...]. Sillä on tuotantolaitoksia Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa.
Showa Denko on maailman kolmanneksi suurin grafiittielektrodien valmistaja. Sillä on tuotantolaitoksia Japanissa ja Yhdysvalloissa, mutta ei Euroopassa.
1.2.3 GRAFIITTIELEKTRODIEN KYSYNTÄ
(8) Grafiittielektrodien kysyntä liittyy suoraan teräksen valmistukseen valokaariuunissa. Asiakkaat ovat pääosin teräksentuottajia, joiden osuus on noin 85 prosenttia kysynnästä. Yhteisössä ja Norjassa on noin 200 valokaariuunia käyttävää teräksentuottajaa. Vuonna 1998 maailman raakateräksen tuotanto oli 800 miljoonaa tonnia, josta 280 miljoonaa tonnia (35 prosenttia) tuotettiin valokaariuuneissa. Yhteisössä terästä tuotettiin 160 miljoonaa tonnia, josta 60 miljoonaa (38 prosenttia) valokaariuunissa. Saksa on yhteisön suurin teräksentuottaja (1997: 45 miljoonaa tonnia), mutta ainoastaan neljännes tästä määrästä (11,8 miljoonaa tonnia) tuotetaan valokaariuunimenetelmällä. Italia tuottaa noin 60 prosenttia (15 miljoonaa tonnia) teräksestään pienoistehtaissa, toisin sanoen terästehtaissa, joissa käytetään valokaariuunia teräksen tuottamiseksi romusta (toinen menetelmä on jalostaa terästä rautamalmista tavanomaisella masuunin ja happikonvertterin yhdistelmällä).
(9) Viimeisten kahdenkymmenen vuoden aikana valokaariuunimenetelmän käyttö on lisääntynyt (35 prosenttia koko maailman tuotannosta vuonna 1998 verrattuna 18 prosenttiin kaksikymmentä vuotta sitten).
1990-luvulla pienoistehtaita rakennettiin valssatun teräksen ja pitkien tuotteiden valmistukseen. Eräät suuret eurooppalaiset integroituneet terästehtaat (joissa käytetään masuunia ja happikonverttereita) ovat siirtyneet osittain valokaariuunin käyttöön perinteisten menetelmien sijaan.
Sähköteräksen valmistus nousi 196 miljoonasta tonnista vuonna 1987270 miljoonaan tonniin vuonna 1997 eli 38 prosenttia kymmenen vuoden aikana. Vuonna 1995 sähköteräksen nettokapasitteetti kasvoi noin 20 miljoonaa tonnia koko maailmassa. Eräiden ennusteiden mukaan sähköteräskapasiteetti saavuttaa happiteräskapasiteetin kymmenessä vuodessa.
(10) Kartellin omien lukujen mukaan (ks. CMS-raportti ja -ennuste 1995 & 1996, 72-73 kohta, liite 20(5)) elektrodien kysynnän yhteisössä arviointiin olevan 160000 tonnia vuonna 1996. Italiassa, joka muodostaa suurimmat kansalliset markkinat, kysynnäksi arvioitiin 44000 tonnia, Saksassa 31000 tonnia, Espanjassa 24000 tonnia, Ranskassa 18500 tonnia ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa 16000 tonnia. (Norjan kysynnäksi arvioitiin 1200 tonnia.)
(11) Grafiittielektrodit hinnoitellaan kansallisessa valuutassa tonneittain läpimitaltaan 24 tuuman vakioelektrodin mukaan tehtaalle toimitettuna. Tammikuun 1 päivänä 1998 hinta oli 5600 Saksan markkaa tonnilta (tai vastaava). Suurempien elektrodien (sekä tasavirtaelektrodien) hinta on 15-30 prosenttia korkeampi.
1.2.4 ALAN RAKENNEUUDISTUKSET
(12) 1980-luvulla elektrodeja ja sähköä käyttävän teräksen valmistustekniikan kehitys johti elektrodien käyttömäärän huomattavaan supistumiseen tuotettua terästonnia kohden laskettuna (kuudesta kilosta tonnilta vuonna 1979 kolmeen kiloon vuonna 1991; nykyisin Länsi-Euroopassa käytetään keskimäärin n. 2,4 kiloa).
Myös terästeollisuudessa tehtiin huomattavia rakenneuudistuksia.
1980-luvun lopulle asti eurooppalaiselle grafiittielektroditeollisuudelle oli ominaista, että alalla oli suhteellisen paljon kansallisella tasolla toimivia tuottajia. Saksassa suurimmat valmistajat olivat Sigri, Conradty ja VAW. Ranskassa ja Belgiassa paikalliset tuottajat olivat Pechiney ja UCF. Italiassa valmistajat olivat Union Carbide ja Electrocarbonium. Yhdistyneessä kuningaskunnassa elektrodeja valmistivat Anglo-Great Lakes ja Union Carbide. Muita tuottajia olivat (Pechineyn omistama) espanjalainen Genosa ja Sigrin osittain omistama itävaltalainen Steeg. Amerikkalaiset Airco (BOC:n omistama) ja Great Lakes Carbon veivät elektrodeja ETA-markkinoille samoin kuin japanilaiset, kuten Showa Denko, Tokai ja NCK.
Elektrodien kysynnän vähentyessä elektroditeollisuudessa alkoi maailmanlaajuinen rakenneuudistus 1980-luvun lopussa ja 1990-luvun alussa. Useita tehtaita suljettiin. Hoechstin omistama Sigri GmbH fuusioitui amerikkalaisen Great Lakes Carbonin kanssa muodostaen SGL:n, joka osti Pechineyn grafiittiliiketoimintayksikön SERS:n vuonna 1993. Vuosina 1990-1991 Union Carbide Corporation erotti hiilituoteliiketoimintansa erilliseksi yksiköksi UCAR:ksi. Airco myytiin ja rakenneuudistuksen jälkeen siitä tuli Carbide/Graphite Group.
Länsimaiset valmistajat yrittivät laajentaa myyntiään Aasian markkinoille liikakapasiteetin käyttämiseksi. Tämä aiheutti paineita japanilaiselle grafiittielektroditeollisuudelle ja japanilaisten valmistajien määrä väheni kuudesta neljään.
(13) Vuoteen 1991 asti kahdella pienemmällä saksalaisella grafiittielektrodien valmistajalla VAW Carbon GmbH:lla ja C. Conradty Nürnberg GmbH:lla oli yhteinen myyntiyhtiö Cova GmbH. Yhtiö lopetti myyntitoiminnan syyskuussa 1991, mutta se purettiin virallisesti vasta vuonna 1994. Vuodesta 1991 kyseisillä yhtiöillä on ollut omat erilliset myyntiorganisaationsa.
Alan rationalisoinnin johdosta länsimaisten valmistajien määrä väheni 16:sta yhdeksään. Maailman suurimmilla valmistajilla UCAR:llä ja SGL:llä on yli [...] prosentin markkinaosuus Länsi-Euroopassa ja [...] prosentin markkinaosuus maailmanlaajuisesti.
Vuonna 1982 alan kapasiteetin käyttöaste oli alle 60 prosenttia. Yhdistymisten ja rakenneuudistusten seurauksena käyttöaste oli noussut 85 prosenttiin vuonna 1996.
1.2.5 GRAFIITTIELEKTRODIEN MERKITYKSELLISET MAANTIETEELLISET MARKKINAT
(14) Komissio katsoo, että grafiittielektrodien markkinat ovat vähintään ETA:n laajuiset. Useat seikat viittaavat kuitenkin siihen, että grafiittielektrodien markkinat ovat maailmanlaajuiset.
(15) Maailman grafiittielektroditeollisuuden rakenneuudistus 1980-luvun lopussa ja 1990-luvun alussa johti länsimaisten tuottajien lukumäärän huomattavaan supistumiseen. Tässä päätöksessä tarkasteltavan ajanjakson aikana markkinoita hallitsivat alan maailmanlaajuisesti johtavat yritykset UCAR ja SGL, joilla on yli [...] prosenttia ETA-markkinoista ja yli [...] prosenttia maailmanmarkkinoista.
(16) Kuljetuskustannukset ja tariffiesteet voivat johtaa jonkin verran korkeampiin kustannuksiin, mutta ne eivät kuitenkaan estä tuottajia käymästä kauppaa maailmanlaajuisesti. Tästä on osoituksena se, että Carbide Graphite Group, jolla ei ole tuotantolaitoksia muualla kuin Yhdysvalloissa, pystyi käymään kauppaa Euroopassa ja hankkimaan noin seitsemän prosentin markkinaosuuden.
(17) Grafiittielektrodimarkkinoiden maailmanlaajuisen luonteen vahvistaa myös itse kartellin rakenne, organisaatio ja toiminta. Kartelliin osallistuneet valmistajat sopivat yleisestä järjestelmästä, jolla perustettiin grafiittielektrodien maailmanmarkkinoille kartelli, ja järjestivät säännöllisesti kokouksia, jotka kattoivat maailmanmarkkinat (ks. jäljempänä erityisesti 49, 51 ja 55 kappale).
(18) Komissio päättelee tämän johdosta, että grafiittielektrodien markkinat ovat maailmanlaajuiset.
1.2.6 VALTIOIDEN VÄLINEN KAUPPA
(19) Grafiittielektrodien markkinoiden arvo ETA-alueella oli noin 420 miljoonaa euroa vuonna 1998. Kaikki yhteisön jäsenvaltiot sekä Norja ETA:n sopimuspuolena valmistavat sähköterästä ja käyttävät grafiittielektrodeja. Suurimmilla elektrodienvalmistajilla SGL:llä ja UCAR:llä on tuotantolaitoksia useissa jäsenvaltioissa. SGL:llä on tehtaita Saksassa, Italiassa, Ranskassa, Espanjassa, Itävallassa ja Belgiassa. UCAR:n laitokset sijaitsevat Ranskassa, Italiassa ja Espanjassa. Muilla eurooppalaisilla valmistajilla Conradtylla ja VAW Carbonilla on tuotantoa ainoastaan Saksassa. Tuotetta myydään kaikissa jäsenvaltioissa sekä Norjassa (ks. taulukko jäljempänä). Komission saamien tietojen mukaan noin 44 prosenttia yhteisön alueella sijaitsevissa tuotantolaitoksissa valmistetuista elektrodeista toimitetaan kansallisten rajojen yli toisiin jäsenvaltioihin. Jäsenvaltioiden välisen kaupan volyymi on näin ollen merkittävä samoin kuin kaupan määrä ETA:ssa sen perustamisen jälkeen.
Seuraavasta taulukosta ilmenevät SGL:n, VAW Carbonin(6), Conradtyn ja UCAR:n toimitukset yhteisössä sijaitsevilta tuotantolaitoksilta kuhunkin jäsenvaltioon vuonna 1996(7) (lukuihin ei sisälly tuontia Yhdysvalloista, Japanista ja muista maista).
TAULUKON PAIKKA
Norja on teräksentuottaja, mutta sillä ei ole omaa elektrodituotantoa. Norjan markkinoille toimitetaan 1200-2000 tonnia elektrodeja vuodessa ensi sijassa yhteisön alueelta (UCAR, SGL ja VAW).
Ennen yhteisöön liittymistään vuonna 1995 myös Suomi ja Ruotsi toivat kaikki tarvitsemansa elektrodit. Itävallassa (suhteellisen pieni teräksentuottaja) oli kotimainen toimittaja (SGL), mutta elektrodeja tuotiin noin 300 tonnia vuosittain jäsenvaltioista.
1.2.7 TUOTTAJAT
(20) ETA-markkinoille grafiittielektrodeja toimittavia länsimaisia valmistajia on enää yhdeksän: kaksi suurinta ovat SGL Carbon ja UCAR, jotka toimittavat yhteensä [...]*. Kaksi pienempää valmistajaa ovat VAW ja Conradty, jotka molemmat toimivat Saksassa. Niiden yhteenlaskettu markkinaosuus on noin [...]*. C/G, jonka markkinaosuus on noin [...]*, toimittaa tuotteet ETA-markkinoille Yhdysvalloista.
Japanilaisten tuottajien markkinaosuus on noin 3-4 prosenttia ETA:ssa. Intialaiset, kiinalaiset ja venäläiset valmistajat toimittavat loput yhteisön ja ETA:n tarvitsemista elektrodeista.
(21) SGL Carbon AG (SGL) on maailman suurin hiili- ja grafiittituotteiden valmistaja, ja sen maailmanlaajuinen markkinaosuus on noin 20 prosenttia. Se on maailman toiseksi suurin grafiittielektrodien valmistaja UCAR:n jälkeen. Yhtiön päätoimipaikka sijaitsee Wiesbadenissa Saksassa.
SGL:n tuotantorakenne on keskittynyt kolmelle liiketoiminta-alalle: hiili ja grafiitti, erikoisgrafiitti ja tekniset tuotteet. Hiilen ja grafiitin osuus konsernin myynnistä on 55 prosenttia, eli se on yhtiön tärkein liiketoiminta-ala. Tärkein tuote on grafiittielektrodit.
Yhtiö muodostui kahdesta vuosina 1992 ja 1993 toteutetusta fuusiosta. Helmikuussa 1992 silloinen Sigri GmbH, joka oli Hoechst AG:n omistuksessa, yhdisti hiili- ja grafiittituotteiden valmistuksensa Great Lakes Carbon Groupin (GLC) kanssa. Lokakuussa 1993 suuren ranskalaisen pakkaus- ja alumiinivalmistajan Pechiney SA:n grafiittitoiminta siirrettiin SGL:lle. Joulukuussa 1994 SGL muutettiin rajavastuuyhtiöstä (GmbH) pörssissä noteerattavaksi osakeyhtiöksi (AG). Kesäkuusta 1996 yhtiö on ollut täysin riippumaton Hoechst AG:stä.
SGL:n maailmanlaajuinen kokonaisliikevaihto oli 2560 miljoonaa Saksan markkaa (noin 1262 miljoonaa euroa) vuonna 2000. Omien arvioidensa mukaan sen osuus Euroopan grafiittielektrodimarkkinoilla oli [...]* vuonna 1998. SGL:n ETA:ssa sijaitsevat tuotantolaitokset ovat Saksassa, Italiassa, Ranskassa, Espanjassa, Itävallassa ja Belgiassa.
(22) UCAR International Inc. (UCAR) on maailman suurin grafiittielektrodien valmistaja ja johtavia grafiitti- ja hiilituotteiden valmistajia. Sillä on myyntiä lähes kaikissa maissa ja tuotantoa Pohjois- ja Etelä-Amerikassa, Euroopassa ja Aasiassa. Yhtiön päätoimipaikka sijaitsi aikaisemmin Danburyssa Connecticutissa, mutta nykyisin pääkonttori on Nashvillessä Tennesseessä. Sen Euroopan-pääkonttori sijaitsee Ranskan Rungisissa.
UCAR oli aikaisemmin Union Carbide Corporationin hiilituotteiden liiketoimintayksikkö. Helmikuussa 1991 Union Carbide myi 50 prosentin osuuden yhtiöstä Mitsubishi Corporationille. Vuonna 1995 UCAR toteutti pääomarakenteen vahvistamisen velkarahalla ja listautui pörssiin.
(23) Yritys kehittää, valmistaa ja myy hiili- ja grafiittituotteita teräs-, rautaseos-, alumiini-, kemikaali-, ilmailu- ja liikenneteollisuudelle. Sen tärkeimpiä tuotteita ovat grafiittielektrodit, hiilielektrodit, erikoisgrafiittituotteet, erikoishiilituotteet, katodielementit ja joustava grafiitti. Grafiittielektrodien osuus oli [...] prosenttia UCAR:n kokonaistuloista vuonna 1999.
Grafiittielektrodeja valmistetaan kahdeksassa maassa. Niiden myynti jakautui maantieteellisesti seuraavasti vuonna 1998: Yhdysvallat ja Kanada - [...] prosenttia, Afrikka ja Lähi-Itä - [...] prosenttia; Länsi-Eurooppa - [...] prosenttia; Itä-Eurooppa - [...] prosenttia; Meksiko - [...] prosenttia; Etelä-Amerikka - [...] prosenttia sekä Aasia ja Tyynenmeren alue - [...] prosenttia.
ETA:ssa UCAR:llä on tuotantolaitoksia Ranskassa, Italiassa ja Espanjassa.
UCAR:n kokonaisliikevaihto oli 776 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria (noin 841 miljoonaa euroa) vuonna 2000. Sen osuus Euroopan grafiittielektrodimarkkinoista oli noin [...] prosenttia vuonna 1998.
(24) VAW Aluminium AG on suuri teollisuusyhtymä, jolla on hyvin erilaisia toimintoja ja tytäryhtiöverkosto. Sen hiili- ja grafiittituotteiden tuotantolaitokset sijaitsevat Grevenbroichissa Saksassa. VAW Aluminium AG valmistaa alumiinia, valssattuja tuotteita, joustopakkauksia, valutavaraa jne.
VAW Carbon GmbH (jäljempänä "VAW Carbon"), joka on VAW Aluminium AG:n kokonaan omistama tytäryhtiö, toimi 31 päivään joulukuuta 1995 VAW Aluminium AG:n hiili- ja grafiittituotteiden myyntiyhtiönä.
VAW Aluminium AG:n Grevenbroichissa sijaitseva hiili- ja grafiittituotanto siirrettiin 1 päivänä tammikuuta 1996 toiselle tytäryhtiölle, joka nimettiin uudelleen VAW Carbon GmbH:ksi ja johon myöhemmin sulautui samanniminen "vanha" yhtiö. Heinäkuun 1 päivänä 1998 toteutetun johdollemyynnin yhteydessä "uuden" VAW Carbon GmbH:n koko omaisuus myytiin vastaperustetulle Erftcarbon-yhtiölle. Tämän yhtiön osakepääomasta 85 prosenttia on lontoolaisen NatWest Ventures (Nominees) Ltd:n omistuksessa ja 15 prosenttia johdon omistuksessa.
VAW Carbonin osuus grafiittielektrodien markkinoilla Euroopassa oli noin 6 prosenttia vuonna 1997. VAW Aluminium AG:n maailmanlaajuinen liikevaihto oli 3693 miljoonaa euroa vuonna 2000.
(25) Showa Denko K.K. (SDK) on osa japanilaista Fuyo-yhtymää. Se on Japanin johtavia kemian alan yrityksiä, johon kuuluu viisi liiketoimintaryhmää: petrokemia, kemia, elektroniikka, epäorgaaniset materiaalit ja alumiini. Vahvistaakseen ja laajentaakseen alumiiniliiketoimintaansa SDK fuusioitui Showa Aluminium Corporationin kanssa 30 päivänä maaliskuuta 2001. SDK:n pääkonttori sijaitsee Tokiossa. Sen kokonaan omistama tytäryhtiö Showa Denko Carbon, Inc. (SDC) toimii Etelä-Carolinassa Yhdysvalloissa. SDK:lla on myös tytäryhtiö Saksan Düsseldorfissa (Showa Denko Europe GmbH).
SDK:n maailmanlaajuinen konserniliikevaihto oli 747 miljardia jeniä (noin 7508 miljoonaa euroa) vuonna 2000. Vuosina 1992-1996 SDK myi grafiittielektrodeja Euroopassa ensisijaisesti Saksassa. Vuonna 1995 sillä oli myyntiä myös Ranskassa, Ruotsissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa.
(26) Tokai Carbon Co., Ltd (Tokai) on johtavia japanilaisia hiilimustan, grafiittielektrodien ja hienon hiilen valmistajia. Yhtiön pääkonttori sijaitsee Tokiossa. Hiilituotteiden osuus liikevaihdosta oli [...]* vuonna 1998. Yhtiöllä on kaksitoista konsolidoitua tytäryhtiötä, joista yksitoista on Japanissa ja yksi Yhdysvalloissa. Yhtiö on perustettu vuonna 1918 ja se fuusioitui Toyo Carbonin kanssa vuonna 1992.
Tokai on toimittanut grafiittielektrodeja Yhdistyneeseen kuningaskuntaan (1991-1998), Saksaan (1996-1998), Ranskaan (vain vuonna 1997), Ruotsiin (1991-1996) ja Itävaltaan (vain vuonna 1991).
Tokain maailmanlaajuinen kokonaisliikevaihto oli 65 miljardia jeniä (noin 471 miljoonaa euroa) vuonna 2000.
(27) Nippon Carbon Co., Ltd (Nippon) on perustettu vuonna 1915, ja se valmistaa elektrodeja ja hiilituotteita. Keinotekoisten grafiittielektrodien, hiilimustan, hiilikuidun ja muiden hiilituotteiden osuus tuloista oli 93 prosenttia vuonna 1998. Yhtiön pääkonttori sijaitsee Tokiossa.
Yhtiön maailmanlaajuinen liikevaihto oli 19 miljardia jeniä (noin 189 miljoonaa euroa) vuonna 2000. Vuosina 1992-1996 Nippon myi grafiittielektrodeja Euroopassa ainoastaan Suomeen, Yhdistyneeseen kuningaskuntaan ja Irlantiin.
(28) SEC Corporation (SEC) on perustettu vuonna 1934. Se valmistaa valokaariuunien elektrodeja. Yhtiö on Ohtani Steel K.K:n osakkuusyhtiö, ja Ohtani omistaa 23,61 prosenttia SEC:n osakkeista. SEC osti hiilituotteita valmistavan Kyowa Carbonin vuonna 1986. Grafiittielektrodien osuus konsolidoimattomista tuloista oli 45 prosenttia vuonna 1999. Yhtiön pääkonttori sijaitsee Amagasakissa Hyogossa.
SEC myi grafiittielektrodeja Euroopassa ainoastaan Saksan markkinoille vuosina 1992, 1994 ja 1995.
SEC:n maailmanlaajuinen kokonaisliikevaihto vuonna 2000 oli 15,4 miljardia jeniä (noin 155 miljoonaa euroa).
(29) Carbide/Graphite Group Inc. (C/G), Aircon seuraaja, on yhdysvaltalainen grafiittielektrodien, neulakoksin ja kalsiumkarbidituotteiden valmistaja. Yhtiö muodostettiin johdon ostettua Aircon kesäkuussa 1988. C/G on ainoa grafiittielektrodien valmistaja, joka tuottaa itse grafiittielektrodien valmistuksessa käytettyä tärkeintä raaka-ainetta, neulakoksia. Neulakoksia myydään myös muille elektrodien valmistajille. Yhtiön pääkonttori sijaitsee Pittsburghissa Pennsylvaniassa.
C/G:n maailmanlaajuinen kokonaisliikevaihto oli 207 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria (noin 225 miljoonaa euroa) vuonna 2000.
C/G:llä ei ole tuotantolaitoksia muualla kuin Yhdysvalloissa. Euroopassa se myy tuotteita välittäjien kautta. Sen markkinaosuus grafiittielektrodeissa on noin 7 prosenttia sekä maailmanlaajuisesti tarkasteltuna että Euroopassa.
(30) Seuraavassa taulukossa esitellään kunkin yrityksen liikevaihto maailmanlaajuisesti ja ETA-markkinoilla sekä niiden koko:
TAULUKON PAIKKA
1.3 MENETTELY
1.3.1 KOMISSION AIKAISEMPI TUTKIMUS
(31) Komissio on myös aikaisemmin tutkinut grafiittielektrodien markkinoita. Tutkimus alkoi vuonna 1983 komission saatua tietoja mahdollisesta eurooppalaisten valmistajien hintakartellista. Kyseisiin yhtiöihin kuuluivat Union Carbide Corporationin eurooppalaiset tytäryhtiöt, SGL:n kaksi edeltäjää (Sigri ja Great Lakes Carbon) sekä Conradtyn ja VAW Carbonin silloinen yhteinen jakeluyhtiö (Cova). Tutkimuksessa ilmeni, että suurimpien grafiittielektrodien valmistajien hinnat olivat lähes samanlaiset, mutta näytön ei katsottu riittävän todisteeksi hintojen vahvistamista koskevan sopimuksen olemassaolosta, ja asian käsittely lopetettiin vuonna 1986.
1.3.2 KOMISSION KESÄKUUSSA 1997 TEKEMÄT TARKASTUKSET
(32) Kesäkuun 5 päivänä 1997 komission virkamiehet, jotka toimivat asetuksen N:o 17(8) 14 artiklan 3 kohdan nojalla ja joiden mukana oli kyseisten jäsenvaltioiden kilpailuviranomaisten edustajia, tekivät samanaikaiset ja ennalta ilmoittamattomat tarkastukset seuraavissa yrityksissä:
- SGL Carbon (Saksa)
- VAW Carbon GmbH ja VAW Aluminium AG (Saksa)
- Conradty (Saksa)
- UCAR (Ranska).
Tuolloin ei löydetty suoria todisteita kartellista tai laittomista käytännöistä. Komissio löysi kuitenkin SGL:n toimitiloista taulukoita, joihin oli merkitty grafiittielektrodien aikaisempia ja tulevia hintoja kullakin yhteisön kansallisella markkina-alueella 1 päivästä lokakuuta 1994 syyskuuhun 1996. Taulukon todistusarvo selvisi vasta, kun samanlaiset tai samantapaiset taulukot saatiin muilta tuottajilta (UCAR, C/G, Showa Denko): ks. jäljempänä 63-65 kappale.
(33) VAW Carbonin luona tehdyn tarkastuksen aikana eräs sen edustajista myönsi, että SGL oli varoittanut sitä komission tutkimuksesta. (Liite 1: 6 päivänä kesäkuuta 1997 päivätty ilmoitusta koskeva pöytäkirja.) SGL itse vahvisti 30 päivänä heinäkuuta 1997 päivätyssä asetuksen N:o 17 11 artiklan mukaisessa vastauksessaan varoittaneensa VAW:tä ja Conradtya tulevista tarkastuksista. UCAR toteaa myös [...], että SGL varoitti sitä etukäteen; tarkastuksen alkuun mennessä kaikki olennaiset asiakirjat oli "tarkistettu" ja raskauttavat asiakirjat oli tuhottu tai siirretty turvalliseen paikkaan pois toimistoista ja kodeista.
1.3.3 MUILLA LAINKÄYTTÖALUEILLA TEHDYT TARKASTUKSET
(34) C/G haastettiin Yhdysvalloissa toukokuussa 1997 todistamaan suuren valamiehistön eteen. Liittovaltion poliisi (Federal Bureau of Investigation) suoritti tuomioistuimen antamien etsintälupien nojalla etsinnät useiden valmistajien luona 5 päivänä kesäkuuta 1997. Tarkastusten seurauksen aloitettiin rikosoikeudenkäynti SGL AG:tä, UCAR International Inc:iä, Showa Denko Carbon Inc:iä ja Tokai Carbon Co. Ltd:iä vastaan vuonna 1890 annetun Sherman Actin 1 §:ssä kielletyn hintojen vahvistamista koskevan salaisen sopimuksen vuoksi: ks. jäljempänä 42 kappale.
1.3.4 ASETUKSEN N:o 17 11 ARTIKLAN MUKAISET PYYNNÖT
(35) Joulukuussa 1997 komissio lähetti asetuksen N:o 17 11 artiklan mukaiset tietopyynnöt noin 67:lle grafiittielektrodien käyttäjälle pyytäen niiltä yksityiskohtaisia tietoja toimittajista, hinnoittelusta ja alennuksista.
Ensimmäiset 11 artiklan mukaiset pyynnöt lähetettiin SGL:lle, VAW Carbonille ja Conradtylle kesäkuun 1997 ja heinäkuun 1998 välisenä aikana. Pyynnöissä kysyttiin yksityiskohtaisia tietoja yhteydenpidosta kilpailijoihin, SGL:n varoituksista tulevasta tarkastuksesta ja eräiden työntekijöiden matkakustannuksista.
Joulukuussa 1997 11 artiklan mukaiset (yleiset) pyynnöt lähetettiin japanilaisille SDK:lle, SEC:lle, Tokaille ja Nipponille, joiden ei tuolloin epäilty osallistuneen suoraan sopimuksiin. Kolme viimeksi mainittua yhtiötä ilmoitti vastauksissaan asettavansa Euroopan-hintansa "markkinatietojen" perusteella ja neuvotellen asiakkaiden kanssa. Tietoja pyydettiin lisää huhti-toukokuussa 1998 yhtiöiden osallistumisesta kokouksiin.
Vuonna 1998 ja vuoden 1999 alkupuolella saatujen tietojen perusteella komissio lähetti uudet 11 artiklan mukaiset tietopyynnöt SGL:lle, VAW Carbonille ja Conradtylle maaliskuussa 1999 ja C/G:lle 8 päivänä kesäkuuta 1999.
1.3.5 YRITYSTEN VASTAUKSET
(36) Helmikuussa 1998 (saatuaan tietopyynnön) japanilainen SDK otti yhteyttä komissioon ja ilmoitti tekevänsä varauksettomasti yhteistyötä komission kanssa sen tutkiessa asiaa. Vuoden 1998 aikana se toimitti joitain tietoja (pääosin suullisesti mutta osin myös kirjallisesti) komissiolle. [...], johon sisältyi yksityiskohtaisia tietoja kartellista, sen rakenteesta, perussäännöistä ja kilpailijoiden välisistä kokouksista.
Maaliskuussa 1998 myös UCAR otti yhteyttä komissioon ja myönsi suullisesti osallistuneensa laittomaan kartelliin ja tarjosi yhteistyötä komission tutkimuksissa. Elokuun 20 päivänä 1998 antamassaan vastauksessa komission 11 artiklan mukaiseen pyyntöön UCAR vahvisti osallistuneensa "laittomiin yhteyksiin" kilpailijoiden kanssa. UCAR toimitti vuoden 1998 aikana myös joitain asiakirjatodisteita. UCAR:n lakimiehet toimittivat 25 päivänä maaliskuuta ja 22 päivänä huhtikuuta 1999 yhtiön puolesta kirjalliset lausunnot, joiden tekijät olivat [...] ja [...]. Molemmat olivat edustaneet UCAR:ää useissa kartellin kokouksissa. UCAR toimitti 22 päivänä kesäkuuta 1999 yrityslausunnon, johon sisältyi aikaisemmin ilmoitetut tiedot.
SGL ilmoitti komissiolle huhtikuussa 1998 olevansa valmis myöntämään rikkomisen ja toimimaan yhteistyössä tutkimuksen aikana. Neljästä komission virkamiesten kanssa pidetystä kokouksesta (16 päivänä huhtikuuta, 21 päivänä huhtikuuta, 3 päivänä elokuuta ja 1 päivänä joulukuuta 1998) huolimatta SGL ei toimittanut asian kannalta olennaisia tietoja tai asiakirjoja. Lopulta 8 päivänä kesäkuuta 1999 saatuaan maaliskuussa lähetetyn 11 artiklan mukaisen tietopyynnön SGL toimitti yksityiskohtaisen lausunnon kartellin toiminnasta, mutta ilmoitti, että 11 artiklan perusteella sillä ei ole mitään oikeudellista velvoitetta tehdä niin.
Kesäkuussa 1998 yhdysvaltalainen Carbide/Graphite Group otti yhteyttä komissioon, tarjosi yhteistyötä ja toimitti myöhemmin joitain kartellia koskevia olennaisia asiakirjoja. Lokakuun 11 päivänä 1999 Carbide/Graphite toimitti komissiolle kartellia koskevan yrityslausunnon.
VAW Carbon oli alun perin ilmoittanut, että se ei voi eikä sillä ole velvollisuutta toimittaa yksityiskohtaisia tietoja vastauksena 31 päivänä maaliskuuta 1999 päivättyyn komission tietopyyntöön. Yhtiö ilmoitti 12 päivänä heinäkuuta 1999 päivätyllä kirjeellä haluavansa toimia komission kanssa yhteistyössä tutkimuksen aikana ja toimitti lausunnon osallistumisestaan kartellin toteuttamiseen.
Conradty ei ole koskaan myöntänyt osallistuneensa salaisiin järjestelyihin.
SDK:ta lukuun ottamatta japanilaiset valmistajat kielsivät aluksi osallistuneensa järjestelyihin hintojen vahvistamiseksi Euroopassa ja antoivat yleisiä ja vältteleviä vastauksia. Vaikka ne vahvistivat, että niillä oli ollut asian kannalta olennaisina päivinä joitain yhteyksiä SGL:ään, UCAR:ään ja SDK:hon, ne totesivat yhteydenpidon olleen yleisluonteista tietojenvaihtoa (SEC:n 11 artiklan mukainen vastaus 13 päivänä heinäkuuta 1998; Nippon Carbonin 11 artiklan mukainen vastaus 18 päivänä joulukuuta 1998; Tokain 11 artiklan mukaiset vastaukset 18 päivänä marraskuuta 1998 ja 1 päivänä maaliskuuta 1999).
1.3.6 HALLINNOLLINEN MENETTELY
(37) Komissio lähetti 24 päivänä tammikuuta 2000 väitetiedoksiannon yhtiöille, joille tämä päätös on osoitettu. Koska Conradtya vastaan ei ollut riittävästi suoria asiakirjatodisteita ja sen mahdollisesta osallistumisesta annetuissa lausunnoissa oli epäjohdonmukaisuuksia, komission menettely ei kohdistunut tähän yritykseen.
(38) Yritykset saivat tutustua komission tutkimusasiakirjoihin 14 päivästä helmikuuta 23 päivään helmikuuta 2000. VAW Aluminium AG ja Nippon eivät kuitenkaan tutustuneet asiakirjoihin.
(39) SGL väittää, että se ei saanut tutustua kaikkiin asiakirjoihin, koska komissio kieltäytyi paljastamasta sisäisiä asiakirjojaan. SGL väittää edelleen, että komissio ei toimittanut luetteloa sisäisistä asiakirjoistaan eikä niiden kuvausta. Näin ollen SGL:n oli mahdotonta saada kokonaiskuvaa komission ja muiden yritysten välisistä yhteyksistä niiden yhteistyön puitteissa (SGL:n kirje 9 päivänä maaliskuuta 2000, SGL:n vastaus väitetiedoksiantoon, s. 23).
Tämä väite on hylättävä. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan (ks. ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomiot asiassa T-7/89, Hercules v. komissio, Kok. 1991, s. II-1711, 54 kohta; ja yhdistetyt asiat T-25/95 jne., Cimenteries CBR ja muut v. komissio, ei vielä julkaistu, 420 kohta) puolustautumisoikeuksien toteutuminen ei edellytä sitä, että komissio asettaa sisäisiä asiakirjojaan saataville menettelyn aikana. SGL:n pyytämä luettelo ja kuvaus sisäisistä asiakirjoista ei näin ollen edistäisi yrityksen puolustautumisoikeuksien käyttöä.
Yhteistyön aikaisten yritysten ja komission välisten yhteyksien osalta komissio katsoo, että SGL:n näkemys perustuu vääriin olettamuksiin. Yhteydet muihin yhtiöihin eivät sisälly sisäisiin asiakirjoihin. Yhteydenpitoa koskevat asiakirjat kuuluvat tavanomaiseen tutkimusaineistoon, johon osapuolet saivat tutustua. Yhtiöiden omasta pyynnöstä useita asiakirjoja käsiteltiin kuitenkin luottamuksellisina.
(40) Vastattuaan kirjallisesti väitetiedoksiantoon Nippon Carbonia lukuun ottamatta kaikki yhtiöt, joille tämä päätös on osoitettu, osallistuivat asiaa koskeneeseen kuulemistilaisuuteen, joka pidettiin 25 päivänä toukokuuta 2000. Kuulemistilaisuudessa yhtiöille annettiin mahdollisuus esittää huomioita toisten osapuolten kirjallisista vastauksista, jotka olivat niiden saatavilla kolme viikkoa aikaisemmin.
(41) Väitetiedoksiantoon antamissaan kirjallisissa vastauksissa yksikään valmistajista ei merkittävästi kiistänyt tosiseikkoja, joihin komissio perusti väitetiedoksiantonsa.
1.3.7 MENETTELYT MUILLA LAINKÄYTTÖALUEILLA
(42) Yhdysvaltain oikeusministeriön ja liittovaltion poliisin (Federal Bureau of Investigation) tutkimusten jälkeen Yhdysvalloissa nostettiin syytteet Sherman Actin 1 §:n perusteella neljää valmistajaa vastaan, jotka ovat SDK:n yhdysvaltalainen tytäryhtiö SDK Carbon Inc., japanilainen Tokai Carbon Co. Ltd, UCAR International Inc. ja SGL Carbon AG. Lisäksi SGL:n toimitusjohtajaa syytettiin henkilökohtaisesti osallisuudesta salaiseen sopimukseen.
C/G vapautettiin syytteistä oikeusministeriön yrityksiä koskevan armahdusohjelman perusteella.
Kaikki syytetyt myönsivät syytteet oikeiksi ja suostuivat maksamaan sakot, joiden määräksi asetettiin 32,5 miljoonaa dollaria SDK:lle, 6 miljoonaa dollaria Tokai Carbonille, 110 miljoonaa dollaria UCAR:lle ja 135 miljoonaa dollaria SGL:lle.
Marraskuussa 1999 myös SEC ja Nippon myönsivät syytteet oikeiksi ja suostuivat maksamaan sakot, joiden määräksi asetettiin 4,8 miljoonaa dollaria SEC:lle ja 2,5 miljoonaa dollaria Nipponille.
SGL:lle määrätyn sakon lisäksi yrityksen toimitusjohtaja Robert Köhler määrättiin maksamaan henkilökohtaisesti 10 miljoonan Yhdysvaltain dollarin sakko. Tätä seuranneissa muissa oikeuskäsittelyissä UCAR:n entinen hallituksen puheenjohtaja ja toimitusjohtaja Robert Krass myönsi osallisuutensa salaiseen sopimukseen. Hänet tuomittiin 17 kuukaudeksi vankilaan ja määrättiin maksamaan 1,25 miljoonaa dollaria sakkoja. UCAR:n entinen operatiivinen johtaja tuomittiin syytekauppaa (plea bargain) koskevan sopimuksen perusteella yhdeksäksi kuukaudeksi vankilaan ja määrättiin maksamaan 1 miljoonaa dollaria sakkoja.
Tammikuussa 2000 nostettiin syyte japanilaista Mitsubishi Corporationia vastaan, joka oli omistanut 50 prosenttia UCAR:n osakkeista vuosina 1991-1995. Helmikuussa 2000 UCAR nosti siviilikanteen Mitsubishi Corporationia ja Union Carbidea vastaan saadakseen takaisin rahamäärän, joka sen mukaan oli peritty siltä perusteetta Yhdysvaltain yhtiölainsäädännön rikkomisesta. Helmikuussa 2001 Mitsubishi tuomittiin kahden viikon valamiesoikeudenkäynnin jälkeen osallisuudesta grafiittielektrodien valmistajien salaiseen sopimukseen. Yhtiö määrättiin maksamaan sakkoja 134 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria.
Lisäksi nostettiin siviilikanne Yhdysvaltain piirituomioistuimessa ostajaryhmän puolesta, joka vaati kolminkertaista vahingonkorvausta UCAR:ltä, SGL:ltä, C/G:ltä ja SDK:lta.
Maaliskuun 18 päivänä 1999 tuomioistuin totesi UCAR:n syylliseksi ja määräsi sen maksamaan 11 miljoonan Kanadan dollarin suuruinen sakon Kanadan kilpailulain 45 ja 46 §:n vastaisesta rikoksesta. Heinäkuun 18 päivänä 2000 myös SGL myönsi syyllisyytensä ja suostui maksamaan 12,5 miljoonaa Kanadan dollaria sakkoja.
Kanadassa ostajat (teräksenvalmistajat) nostivat siviilikanteen 18 päivänä kesäkuuta 1998 UCAR:ää, SGL:ää, C/G:tä ja SDK:ta vastaan vaatien vahingonkorvausta salaisesta sopimuksesta ja Kanadan kilpailulain rikkomisesta. Eräissä tapauksissa on sovittu korvauksesta.
Maaliskuun 18 päivänä 1999 Japanin kilpailuvirasto (Japan Fair Trade Commission) esitti varoitukset neljälle japanilaiselle valmistajalle (Tokai, SDK, Nippon ja SEC) epäillen näiden rikkoneen Japanin monopolinvastaista lakia.
1.4 RIKKOMISTA KOSKEVAT YKSITYISKOHDAT
1.4.1 ALUSTAVAT HUOMIOT: ASIAKIRJATODISTEET
(43) Kappaleissa 44-93 esitetyt seikat perustuvat ensi sijassa seuraaviin todisteisiin:
- [...]
- [...]*
- [...]*
- [...]*
- [...]*
- [...]*
- [...]*
- [...]*
- [...]*
- [...]*
1.4.2 ALUSTAVAT YHTEYDET
(44) Suurimmat valmistajat ottivat ensi kerran yhteyttä toisiinsa vuonna 1991 tarkoituksena tehdä markkinoiden jakamista ja hintojen vahvistamista koskevat sopimukset Euroopassa ja muualla.
Aluksi yhteydenpito oli Sigrin (myöhemmin SGL) ja UCAR:n kahdenvälistä yhteydenpitoa. (Sigrin ja GLC:n fuusio, josta muodostui SGL, toteutui helmikuussa 1992.), UCAR:n [...] lausunnon mukaan (jonka VAW vahvisti välillisesti) aloite tuli Sigriltä [...].
Ensimmäisessä tiedetyssä yhteydenpidossa, jossa Sigrin ja UCAR:n myyntijohtajat totesivat "tarpeen" korottaa hintoja, sovittiin, että Sigri ilmoittaisi tulevasta hinnankorotuksesta Saksassa ja UCAR seuraisi tätä. Näin todella tapahtui.
Ensimmäisen kahdenvälisen yhteydenpidon jälkeen kyseiset henkilöt pitivät kokouksia myös muiden eurooppalaisten valmistajien (Pechiney ja VAW Carbon) kanssa [...].
(45) Länsimaisten ja japanilaisten tuottajien välinen yhteydenpito alkoi myös vuoden 1991 loppupuolella ja koski koko maailman markkinoita.
Kokouksia järjestettiin New Yorkissa (UCAR:n, SDK:n, Tokain, Nipponin ja SEC:n kesken), Milanossa syyskuussa 1991 (UCAR:n ja SDK:n kesken; (viimeksi mainittu edusti kaikkia japanilaisia valmistajia) ja Tokiossa huhtikuussa 1992 (SGL, SDK, Tokai, Nippon ja SEC).
Kokouksissa keskusteltiin grafiittimarkkinoiden hinnoista ja olosuhteista maailmanlaajuisesti [...].
(46) Suunnitelma maailmanlaajuisen kartellin perustamiseksi UCAR:n, SGL:n ja japanilaisten valmistajien kesken laadittiin maaliskuussa 1992. UCAR:n ja SGL:n [...] tapasivat Zürichissä 15 päivänä maaliskuuta; seuraavana päivänä kyseiset kaksi [...] tapasivat Wiesbadenissa ja sopivat "huipputapaamisen" järjestämisestä japanilaisten virkaveljiensä kanssa sopiakseen markkinoiden hallintaa koskevasta maailmanlaajuisesta järjestelmästä. SGL syyttää UCAR:n silloista [...] aloitteen tekemisestä [...]. Riippumatta siitä, tapahtuiko näin, suunnitelmaa ehdotti japanilaisille SGL:n [...] itse vieraillessaan Tokiossa 6-8 päivänä huhtikuuta 1992 ja lisäksi hän lähetti kirjalliset kutsut [...].
Näiden yhteyksien seurauksena maailman johtavien grafiittielektrodien valmistajien ylimmät johtajat tapasivat Lontoossa SGL:n kutsusta 21 päivänä toukokuuta 1992 ja sopivat maailmanlaajuisen kartellin rakenteesta, toimintatavoista ja organisaatiosta markkinoiden hallitsemiseksi (ks. jäljempänä 49-50 kappale).
1.4.3 ORGANISOINTI JA OSANOTTAJAT
1.4.3.1 Rakenne
(47) Valmistajat katsoivat, että maailman grafiittielektroditeollisuus nojasi nyt maailmanlaajuisesti kolmeen pilariin: SGL:ään, joka edusti eurooppalaisia valmistajia, UCAR:ään, joka edusti Yhdysvaltoja, ja Japania edustavien valmistajien ryhmään (SDK, Tokai, Nippon ja SEC) [...]. Kartellin rakenne, organisointi ja toiminta perustuivat tähän yhteiseen arvioon markkinoista.
Kartellikokouksia järjestettiin useilla tasoilla:
- ajoittaiset ylimmän johdon kokoukset UCAR:n [...] tai [...], SGL:n ja japanilaisten tuottajien [...] kesken (kerran vuodessa tai tarvittaessa useammin),
- säännölliset työskentelytason kokoukset, joihin osallistuivat kyseisten yhtiöiden ja joskus VAW Carbonin [...] (kaksi tai kolme kertaa vuodessa),
- eurooppalaisten tuottajien ryhmäkokoukset ilman japanilaisia (kerran tai kaksi kertaa vuodessa),
- tiettyjä markkinoita koskevat kansalliset tai alueelliset tapaamiset,
- yhtiöiden kahdenväliset yhteydet.
1.4.3.2 Kokousten osanottajat
(48)
TAULUKON PAIKKA
Ks. [...].
Useimpien kartellikokousten päivämäärät, pitopaikat ja osanottajat ilmenevät [...]; ks. myös [...].
Tokain, Nipponin ja SEC:n edustajien osallistuminen kokouksiin on joko myönnetty tai se ilmenee edustajien matkustustiedoista: ks. Tokain vastaukset 18 päivänä marraskuuta 1998 ja 1 päivänä maaliskuuta 1999; Nipponin vastaus 18 päivänä joulukuuta 1998 ja SEC:n vastaus 13 päivänä heinäkuuta 1998 sekä niiden vastaukset väitetiedoksiantoon.
1.4.4 KARTELLIN PERUSPERIAATTEET
(49) Ensimmäisessä ylimmän johdon kokouksessa, joka pidettiin Lontoossa 21 päivänä toukokuuta 1992, suurimmat valmistajat sopivat yleisjärjestelystä, jonka mukaan grafiittielektrodien maailmanmarkkinoille perustettaisiin kartelli.
Kokoukseen osallistuivat SGL, UCAR, Mitsubishi (joka oli tuolloin UCAR:n enemmistöosakas ja sen myyntiedustaja ja jolla oli myös omaa tuotantoa), SDK ja Tokai (joka edusti myös Nipponin ja SEC:n etuja).
VAW Carbonia ja C/G:tä ei ollut kutsuttu eivätkä ne osallistuneet kokoukseen.
Kokousta johti SGL:n [...], joka puhui myös UCAR:n puolesta. Nämä kaksi länsimaista tuottajaa ottivat yhteisen kannan japanilaisiin tuottajiin nähden. Itse asiassa SDK ja Tokai toteavat molemmat, että SGL ja UCAR uhkailivat japanilaisia tuottajia ja käyttäytyivät melko aggressiivisesti niitä kohtaan ([...] Tokain vastaus väitetiedoksiantoon, s. 10).
(50) Kokouksen aikana esitettiin ja hyväksyttiin seuraavat perusperiaatteet [...].
- Grafiittielektrodien hinnat olisi asetettava maailmanlaajuisesti.
- Ainoastaan kunkin yrityksen hallituksen puheenjohtajan tai toimitusjohtajan oli tehtävä hinnoittelua koskevat päätökset, ei kaupallisen johtajan.
- "Kotimainen tuottaja" (markkinajohtaja) asettaisi markkinahinnat kotimarkkinoillaan ja muut tuottajat seuraisivat tätä hinnoittelua (UCAR nimitettiin Yhdysvaltojen ja eräiden Euroopan osien markkinajohtajaksi; SGL johti Euroopan muita osia ja neljä japanilaista tuottajaa olivat Japanin ja eräiden Kaukoidän alueiden markkinajohtajia).
- Muilla kuin kotimarkkinoilla (vientimarkkinat, joilla ei ollut kotimaista tuottajaa tai markkinajohtajaa) hinnat asetettaisiin yhteisymmärryksessä.
- Muiden kuin kotimaisten tuottajien ei pitäisi kilpailla aggressiivisesti; markkinaosuudet jaettaisiin siten, että muiden kuin kotimaisten tuottajien olisi lopulta vetäydyttävä muiden kotimarkkinoilta (muiden kuin kotimarkkinoiden tai vientimarkkinoiden jakamisesta aiottiin päättää säännöllisissä työskentelytason kokouksissa).
- Kapasiteettia ei laajennettaisi (japanilaisten oli määrä vähentää kapasiteettiaan).
- Tekniikkaa ei pitäisi siirtää muille kuin kartelliin osallistuville valmistajille.
Kartellin myöhemmissä kokouksissa käsiteltiin ylimmän johdon kokouksessa sovitun perussunnitelman täytäntöönpanoa, seurantaa ja tarvittaessa sen muuttamista.
1.4.5 KARTELLISOPIMUKSEN TÄYTÄNTÖÖNPANO
1.4.5.1 Kartellikokoukset
i) Ylimmän johdon ja työskentelytason kokoukset
(51) Melkein välittömästi Lontoossa pidetyn ylimmän johdon kokouksen jälkeen pidettiin työskentelytason kokous Zürichissä 25 päivänä toukokuuta 1992. Osanottajat [...] olivat SGL:stä, UCAR:stä, SDK:stä, Tokaista, SEC:stä, Nipponista ja VAW Carbonista.
Maailman grafiittimarkkinoita tarkasteltiin alueittain. (Nämä olivat Kaukoitä; Lähi-Itä ja Afrikka; Länsi-Eurooppa; Itä-Eurooppa; Latinalainen Amerikka ja Pohjois-Amerikka: ks. liite 20.) Markkinaosuudet jaettiin [...]. SGL:n [...] nimitettiin japanilaisten tuottajien yhteyshenkilöksi ETA-markkinoilla ([...] SGL:n vastaus väitetiedoksiantoon, s. 11).
(52) Ensimmäinen Euroopan hintojen vahvistamista koskeva kokous pidettiin Berliinissä 3 päivänä kesäkuuta 1992 ja siihen osallistuivat SGL:n [...] ja UCAR:n [...]. Valmistajat sopivat muun muassa ETA-markkinoiden tavoitehinnoista [...]. SGL kiistää tällaisen sopimuksen olemassaolon (SGL:n vastaus väitetiedoksiantoon, s. 11-12). Koska SGL kuitenkin myöntää, että sen johto oli edustettuna Berliinissä alan järjestökokouksessa [...], komissio katsoo, että UCAR:n lausunto on vakuuttavampi tältä osin.
Toinen korkean tason kokous pidettiin 28 päivänä elokuuta 1992, jolloin käsiteltiin Euroopan markkinoita ja hinnoittelua. Kokous pidettiin Pariisissa (hotelli Sofitel) ja siihen osallistui SGL:n ja UCAR:n johtajia [...].
Toinen työskentelytason kokous pidettiin japanilaisten tuottajien kanssa Luganossa 19 päivänä syyskuuta 1992. Juuri sitä ennen UCAR ja SGL tapasivat sopiakseen Euroopan markkinoiden vähimmäishinnoista. Nämä hinnat ilmoitettiin sitten Luganon kokoukseen osallistuneille japanilaisille. Samassa kokouksessa asetettiin volyymit ja kiintiöt Euroopan ulkopuolisille alueille (Lähi-Itä ja Kaukoitä, Latinalainen Amerikka) [...].
(53) UCAR:n ja SGL:n [...] piti kokouksen Milanossa noin 27-30 päivänä lokakuuta 1992 keskustellakseen Euroopan markkinoista. Kokouksen salaisuutta kuvataan [...] ([...] esimies ei ollut edes kertonut tälle kokouksesta etukäteen); ks. myös [...].
Seuraava olennainen kokous järjestettiin jälleen työskentelytasolla Wienissä 3 päivänä maaliskuuta 1993. Kokouksessa olivat edustettuina SGL, UCAR, Tokai, SEC, Nippon ja SDK. Kokouksessa vaihdettiin yleisesti tietoja grafiittielektrodien markkinoista alueittain. Lisäksi vaihdettiin tietoja hinnoista ja eräistä asiakkaista sekä keskusteltiin niistä [...].
(54) Myöhemmin pidetyksi tiedetyt SGL:n, UCAR:n ja japanilaisen ryhmän väliset työskentelytason kokoukset järjestettiin heinäkuussa 1993 Singaporessa; 8 päivänä syyskuuta 1993 Zürichissä; 16-17 päivänä marraskuuta 1993 Zürichissä; 25 päivänä heinäkuuta 1994 Zürichissä; 6 päivänä helmikuuta 1995 Tokiossa; 11-12 päivänä syyskuuta 1995 Rohrschachissa; huhtikuussa 1996 Kiotossa; heinäkuussa 1996 Meitingenissa; 12-13 päivänä syyskuuta 1996 Rohrschachissa; huhtikuussa 1997 Tokiossa; elokuussa 1997 Kaakkois-Aasiassa; marraskuussa 1997 Hongkongissa ja helmikuussa 1998 Bangkokissa [...].
UCAR, SGL ja japanilaiset valmistajat osallistuivat kaikkiin työskentelytason kokouksiin. VAW Carbon myöntää osallistuneensa näihin kokouksiin vuoden 1996 loppuun asti, mutta hieman harvemmin kuin muut osallistujat; se ei osallistunut Euroopan ulkopuolella pidettyihin kokouksiin [...].
(55) Nämä työskentelytason kokoukset kattoivat yleensä maailmanmarkkinat, ja kutakin aluetta (Pohjois-Amerikkaa, Latinalaista Amerikkaa, Länsi-Eurooppaa, Itä-Eurooppaan Aasiaa ja Tyynenmeren aluetta sekä Lähi-Itää ja Pohjois-Afrikkaa) käsiteltiin erikseen. Hinnoittelua ja joitain asiakkaita koskevien keskustelujen lisäksi osanottajat vaihtoivat tietoja myyntivolyymeistaan usean vuoden ajalta: edelliseltä vuodelta, kuluvalta vuodelta ja seuraavan vuoden ennusteista. Tiedot laskettiin yhteen alueittain ja jaettiin maittain kutakin valmistajaa kohden siten, että japanilaiset yhtiöt muodostivat yhden ryhmän [...].
Kaikkia alueita, myös Eurooppaa, koskevat volyymitiedot saatettiin ajan tasalle ja korjattiin kussakin kokouksessa.
(56) Tiedetään, että ylimmän johdon kokouksia pidettiin joko 20 päivänä elokuuta 1994 tai sen tienoilla Zürichissä, 5-6 päivänä helmikuuta 1995 Tokiossa ja 14-15 päivänä maaliskuuta 1995 Pariisissa. (Lontoossa 13 päivänä marraskuuta 1993 pidettyyn kokoukseen on saattanut osallistua myös ylempää johtoa [...])
Eräissä näissä kokouksissa vahvistettiin Lontoossa toukokuussa 1992 sovitut periaatteet ja osanottajia muistutettiin siitä, että on tärkeää toimia päätösten mukaisesti.
Ylin johto sopi myös eräistä hintalisistä suurten elektrodien osalta, toisin sanoen 24 tuuman vakioelektrodien hintaan lisättiin lisämaksu (esimerkiksi 10 prosentin lisämaksu 28 tuuman elektrodeille ja 40 prosentin lisämaksu 30 tuuman elektrodeille).
Muita käsiteltyjä asioita olivat Showa Denkon yhdysvaltalaisen tytäryhtiön SDC:n 28 3/4 tuuman elektrodien tuotanto ja markkinointi. Muut valmistajat vastustivat tätä, sillä vaikka SDC:n tuote kilpaili niiden 30 tuuman elektrodien kanssa, SDC oli hinnoitellut sen halvemman 28 tuuman tuotteen mukaan. SGL:n ja UCAR:n väitetään painostaneen SDK:ta joko lopettamaan tuotteen myynnin tai hinnoittelemaan sen 30-tuumaisten elektrodien mukaan eikä 28-tuumaisten tuotteiden mukaan. (SDC lopetti tämän mallin valmistuksen sen jälkeen, kun SDK oli vakuuttanut huhtikuussa 1995 tekevänsä niin; [...].)
ii) Eurooppalaiset ryhmäkokoukset
(57) Japanilaisten valmistajien kanssa pidettyjen ylimmän johdon ja työskentelytason kokousten lisäksi vuodesta 1992 alkaen pidettiin "ryhmäkokouksia" Länsi-Euroopan hinnoista Zürichissä ja Luganossa. Näihin kokouksiin osallistui kahden suuren tuottajan UCAR:n ja SGL:n sekä VAW Carbonin edustajia.
UCAR:n mukaan eurooppalaisten ryhmäkokousten pitäminen lopetettiin noin vuoden jälkeen [...]. Sen jälkeen kun SGL oli hankkinut omistukseensa Pechineyn grafiittielektroditoiminnan vuonna 1993, eurooppalaisten valmistajien ei tarvinnut enää (UCAR:n mukaan) kokoontua ryhmänä. UCAR:n mukaan SGL piti tiiviisti yhteyttä kahteen muuhun saksalaisvalmistajaan VAW Carboniin ja Conradtyyn. Vaikka UCAR:llä ei ollut asiasta välitöntä tietoa, se uskoi, että SGL oli suoraan yhteydessä näihin yhtiöihin, kun oli tarvetta koordinoida Euroopan hintoja [...].
VAW Carbon toteaa [...], että se osallistui näihin kokouksiin "kerran tai kahdesti vuodessa" (mikä viittaa siihen, että kokouksia pidettiin myös vuoden 1993 jälkeen).
iii) Kahdenväliset yhteydet
(58) UCAR ja SGL pitivät usein yhteyttä toisiinsa sekä kokouksissa että puhelimitse koordinoidakseen hinnoitteluaan ja markkinakäyttäytymistään Euroopassa. Yhteyttä ei pidetty säännöllisesti ainoastaan Euroopan [...] tasolla vaan myös UCAR:n [...] ja SGL:n [...] kokoontuivat usein ja pitivät yhteyttä puhelimitse [...].
Pitääkseen yhteydet salaisina SGL:n [...] asennutti kotiinsa tähän yhteydenpitoon tarkoitetun puhelimen ja faksin. Keskusteluja käytiin kahdesti tai kolmesti kuukaudessa ja niiden yhteydessä sovittiin olennaisista markkinaparametreista (kuten SGL ilmaisee asian).
UCAR:n ja SGL:n kahdenvälisiä puhelinyhteyksiä täydensivät henkilökohtaiset tapaamiset kaksi tai kolme kertaa vuodessa, useita kertoja Hilton-hotellissa Zürichin lentokentällä, Geneven lentokentän lähellä olevassa hotellissa, Holiday Inn -hotellissa ja Sofitel-hotellissa Pariisissa. Kokoukset pidettiin yleensä syksyllä, jolloin suunniteltiin seuraavan vuoden hinnankorotuksia.
SGL:n mukaan kokousten asialista oli poikkeuksetta samanlainen. Osanottajat vaihtoivat markkinatietoja, mukaan luettuna tiedot myyntivolyymeista ja hintatasosta. Lisäksi keskusteltiin hinnoista, jotka oli mahdollista saavuttaa, sekä myyntiennusteista. Tämän pohjalta UCAR ja SGL asettivat uudet tavoitehinnat kaikille kansallisille markkinoille. Ne sopivat myös osittain (Italia) kotimarkkinoiden käsitteen kunnioittamisesta ja avainasiakkaiden säilyttämisestä [...].
iv) Varotoimet kokousten ja yhteyksien salaamiseksi
(59) Peittääkseen tai salatakseen yhteydenpidot ja kokoukset osanottajat ryhtyivät moninaisiin varotoimenpiteisiin [...]:
- asiakirjoja ei joko jaettu kokouksissa tai ne tuhottiin jälkeenpäin,
- kokouskulut maksettiin käteisellä eikä matkalaskuissa ollut erityistä mainintaa kyseisistä kokouksista,
- johdon väliset puhelut käytiin suoraan eikä niitä välitetty sihteerien kautta (alussa SGL:n [...] oli vahingossa mainittu nimeltä soitettaessa UCAR:lle ja sen jälkeen häneen oli aina viitattava salaperäisesti nimellä [...]),
- matkapuhelimia ja kotifakseja (jotka oli asennettu erilliselle linjalle) käytettiin otettaessa yhteyttä kilpailijoihin; kun viranomaiset aloittivat tutkimukset, yhteyttä otettiin vain kun se oli ehdottoman välttämätöntä (UCAR:n [...] hankki matkapuhelimen, joka toimi sveitsiläisessä verkossa),
- yrityksille ja eräille henkilöille luotiin koodinimet henkilöllisyyden peittämiseksi. SGL:ään viitattiin nimellä "BMW"; UCAR oli "Pinot"; japanilainen ryhmä oli "Cold", joka johdettiin ryhmän jäsenten omista koodinimistä "Chivas", "Ocean", "Lawn" ja "Dry". VAW Carbon tunnettiin nimellä Wave. Myös henkilöille annettiin koodinimiä: UCAR:n [...] oli Artemis; muut olivat Moustache ja Taurus [...].
1.4.5.2 Euroopan hintoja koskeva sopimus
(60) Vuosina 1992-1998 UCAR ja SGL tapasivat kahden kesken useita kertoja sopiakseen Euroopan hinnoittelusta ja seuratakseen sitä (nämä tapaamiset on lueteltu [...]). Näiden yritysten Euroopan [...] tai [...] (jotka osallistuivat myös työskentelytason kartellikokouksiin) laativat hintasuosituksia yleensä eri maiden myyntipäälliköiltä saatujen tietojen perusteella. UCAR ja SGL keskustelivat näistä suosituksista joko henkilökohtaisissa tapaamisissa tai puhelimitse (ks. edellä 58 kappale). UCAR ja SGL keskustelivat hinnoista myös työskentelytason kokouksissa tai niiden yhteydessä japanilaisten tuottajien kanssa. Japanilaisille kerrottiin Euroopan hinnoista maailmanlaajuisia markkinoita koskevissa kokouksissa, joissa keskusteltiin myös muiden maanosien hinnoista.
SGL ja UCAR sopivat kahdenvälisissä yhteydenpidoissaan Länsi-Euroopan hinnoista käyttäen Saksan markkaa viitevaluuttana. Kansallisten markkinoiden hinnat laskettiin sitten kyseisen maan valuutassa. Perusajatuksena oli, että eri Euroopan maissa käytettävät hinnat poikkeaisivat toisistaan korkeintaan viidestä kymmeneen prosenttia (ks. esimerkiksi [...]).
Jos SGL:n ja UCAR:n [...] eivät päässeet sopimukseen hinnoista, päätöksen tekivät yhtiöiden [...].
(61) UCAR toimitti komissiolle taulukon, josta ilmenevät 1 päivän heinäkuuta 1992 ja 1 päivän tammikuuta 1993 välisenä aikana kullakin alueella ja kussakin jäsenvaltiossa sovelletut hinnat (liite 4).
Hinnat on annettu yleensä kansallisessa valuutassa. Alankomaiden, Portugalin ja Kreikan osalta on käytetty Saksan markkaa ja Tanskan, Suomen ja Norjan osalta hinta on Ruotsin kruunuina ilmoitettua hintaa vastaava määrä kansallisessa valuutassa.
On luultavaa, että SGL lähetti asiakirjan faksilla UCAR:lle. (Saattaa kuitenkin olla niin, että tämä oli itse asiassa myös hinnasto, josta oli sovittu työskentelytason kokouksessa 25 päivänä toukokuuta 1992 tai SGL:n ja UCAR:n kokouksessa Berliinissä 3 päivänä kesäkuuta 1992.)
(62) Vaikka Euroopan hinnoista todellisuudessa päättivät SGL ja UCAR, asiasta keskusteltiin myös yhteydenpidoissa ja kokouksissa, joita pidettiin näiden kahden suuren yhtiön ja pienempien Länsi-Euroopan markkinoille tuotteita toimittavien yhtiöiden välillä.
VAW Carbon toteaa lausunnossaan [...], että niissä Euroopassa pidetyissä kokouksissa, joihin se osallistui, osanottajat vaihtoivat näkemyksiä hinnankorotusten määristä, jotka eri maiden markkinoiden arveltiin kestävän (SGL:n sanottiin johtaneen aina näitä neuvottelujja). VAW Carbonin mukaan jompikumpi suurista valmistajista otti tehtäväkseen johtaa hinnankorotuksia markkinoilla.
SGL ilmoitti Euroopassa sovellettavat hinnat ja kansallisten markkinoiden tavoiteet muille valmistajille.
(63) SGL:ssä kesäkuussa 1997 tekemänsä tarkastuksen aikana komissio löysi useita hinnastoja vuosilta 1994-1997, joista ilmenivät eri maiden ja maanosien elektrodihinnat. Hinnankorotustavoitteet asetetiin hyvissä ajoin osana hintojen vahvistamista.
Komissio löysi hinnaston (päivätty 12 päivänä elokuuta 1996), josta ilmenevät hinnat olivat tulleet voimaan seitsemänä ajankohtana 1 päivän lokakuuta 1994 ja 1 päivän heinäkuuta 1996 välisenä aikana tai niitä oli sovellettava kyseisistä ajankohdista lähtien.
Länsi-Eurooppaa koskeva osa ilmenee seuraavasta taulukosta:
TAULUKON PAIKKA
(64) Tämän taulukon (josta sinänsä ei ilmene valmistajien välistä salaista yhteistyötä ja joka voisi olla pelkästään sisäinen asiakirja) tärkein merkitys on siinä, että muilla tuottajilla oli lähes samanlaiset taulukot, jotka nyt on toimitettu komissiolle.
Komissio sai SDK:lta lähes samanlaisen taulukon (viite 13-6-95/GC) 13 päivänä maaliskuuta 1998 [...]. SGL faksasi 23 päivänä elokuuta 1995 SDK:lle myöhemmän version, joka oli päivätty 2 päivänä elokuuta 1995 (liite 7).
SGL faksasi täysin saman taulukon, joka oli lähetetty SDK:lle 23 päivänä elokuuta, UCAR:n hallituksen puheenjohtajalle 25 päivänä elokuuta 1995 (liite 8).
Saman asiakirjan lähetti Carbide/Graphite Groupille sen saksalainen myyntiedustaja 24 päivänä lokakuuta 1995. Kyseinen myyntiedustaja oli saanut sen faksitse VAW Carbonilta (liite 9: C/G:n 11 artiklan mukainen vastaus, 22 päivänä heinäkuuta 1999, s. 6).
Samantapaiset hinnastot löydettiin SGL:ssä tehdyn tarkastuksen aikana ja ne on liitetty tähän päätökseen (liitteet 10-14).
Taulukot olivat selvästi osa hintojen vahvistamista Euroopan markkinoilla, ja ne voidaan katsoa tyypillisiksi asiakirjoiksi, joita kartelli laati ja käytti toimintansa aikana.
(65) [...] toimitti myös käsinkirjoitettuja taulukoita, jotka oli laatinut [...] (liitteet 15 ja 16), joka on antanut niistä seuraavan selityksen:
"These are examples of lists of world graphite electrode markets with current and future price objectives. [...] The price lists were prepared by SGL on a periodic basis and distributed to the graphite electrode producers." [Nämä ovat esimerkkejä maailman grafiittielektrodimarkkinoita koskevista luetteloista, joissa on ilmoitettu silloiset ja tulevat hintatavoitteet. [...] SGL laati hinnastot kausittain ja ne jaettiin grafiittielektrodien valmistajille.]
([...], liite II, s. 6.)
SGL:n aktiivisen aseman Euroopassa sovellettavan hinnan levittämisessä vahvistaa liite 17, jossa on C/G:n silloisen toimitusjohtajan muistiinpano puhelinkeskustelusta, jonka hän oli käynyt SGL:n [...] kanssa Euroopan markkinoita koskevista tavoitehinnoista: ks. myös s. 3-4, C/G:n 11 artiklan mukainen vastaus, 22 päivänä heinäkuuta 1999.
1.4.5.3 Hinnankorotusten toteuttaminen
(66) Pannakseen täytäntöön sopimansa hinnat (joista oli ilmoitettu muille valmistajille) SGL ja UCAR sopivat etukäteen, kumpi niistä ilmoittaisi korotuksesta ensimmäisenä asiakkailleen. Kun hinta oli vakiintunut, sitä alhaisempaa hintaa ei voinut enää soveltaa.
Tästä menettelystä tehtiin periaatepäätös Genevessä lokakuussa 1992 järjestetyssä kokouksessa SGL:n ja UCAR:n kahden [...] kesken. (He sopivat myös kunnioittavansa silloista "asiakasrakennetta", toisin sanoen kilpailevan yhtiön vakioasiakkaita ei houkuteltaisi tarjouksin.)
Se, kumpi yhtiöistä johti hinnankorotusta tietyillä markkinoilla Euroopassa, riippui yhtiön asemasta näillä markkinoilla.
Koska SGL:llä oli Saksassa ja Skandinaviassa suurempi markkinaosuus kuin UCAR:llä, se vastasi hinnankorotusten ilmoittamisesta ja niiden täytäntöönpanosta ensimmäisenä näillä markkinoilla. UCAR puolestaan johti hinnankorotuksia yleensä Ranskassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Muilla tärkeillä yhteisön elektrodimarkkinoilla Italiassa ja Espanjassa, missä UCAR:llä ja SGL:llä oli suurin piirtein samansuuruiset markkinaosuudet, ne päättivät kulloinkin erikseen, kumpi niistä toimisi julkisesti hintajohtajana saadakseen uuden hinnan vakiintumaan markkinoilla [...].
(67) Kussakin maassa kansalliset myyntipäälliköt ilmoittivat asiakkaille hinnankorotuksista. Myyntipäälliköt olivat jonkin verran yhteydessä toisiinsa hintojen täytäntöönpanon suhteen [...].
Kirjallisten hinnastojen antaminen asiakkaille ei ollut tavanomainen käytäntö (ks. kuitenkin Italiaa koskeva osuus, jäljempänä 77 kappale). Hinnankorotuksista ilmoitettiin ilmeisesti suullisesti, vaikka joskus asiakkaan pyynnöstä ne vahvistettiin kirjeitse [...].
(68) UCAR ja SGL sovelsivat poikkeuksetta sovittuja listahintoja asiakkaisiinsa. Eräissä tapauksissa myönnettiin luottamuksellisesti alennuksia, jotka eivät näkyneet laskussa tai joihin ei viitattu kirjallisesti.
UCAR:n mukaan asiakkailta perityistä hinnankorotuksista tuli vakiintunut käytäntö vuoden 1992 jälkeen, toisin kuin vuosina 1987-1991 ennen kartellin perustamista [...].
(69) Hinnankorotukset olivat usein asteittaisia ja ne tulivat voimaan eri päivinä eri maissa tai maaryhmissä. Maissa, joissa tuote laskutettiin Saksan markoissa, hintaa korotettiin samaan aikaan kuin Saksassa. Ranskassa, Belgiassa ja Luxemburgissa korotukset tulivat voimaan eri päivänä ja saattoivat hinnat muiden Euroopan hintojen tasalle joksikin aikaan (kunnes prosessi alkoi uudestaan ja hintoja korotettiin ensimmäisenä Saksan markkaa käyttävällä alueella). Joskus suunniteltua hinnankorotusta lykättiin. Esimerkiksi vuoden 1997 alussa UCAR ehdotti Euroopan-hintojen korottamista 1 päivästä heinäkuuta 1997. Hintoja oli korotettu jo 1 päivänä tammikuuta kyseisenä vuonna eikä ajatus "innostanut" SGL:ää, mutta se päätti kuitenkin tukea UCAR:ää, jos tämä toteuttaisi korotuksen. Hintoja ei kuitenkaan korotettu ([...]).
Heti kun asiakkaat olivat hyväksyneet markkinajohtajien ilmoittaman hinnankorotuksen, pienemmät tuottajat seurasivat suurten valmistajien esimerkkiä ja sovelsivat uusia hintoja [...].
1.4.5.4 Hinnankorotukset 1992-1997
(70) Kartellin alkuvaiheessa (toukokuussa 1992) grafiitielektrodien Euroopan-hinta oli 3600 Saksan markkaa tonnilta (Saksan markkaa käytettiin Saksassa, Skandinaviassa, Alankomaissa, Kreikassa, Portugalissa ja Sveitsissä).
Saksan markkoina ilmoitettu hinta nousi asteittain (korotuksia on ollut noin yhdeksän) ja oli 5400 Saksan markkaa 1 päivänä heinäkuuta 1996. Korotus oli siis 50 prosenttia viiden vuoden aikana (ks. liite 14).
Vuonna 1997 hinnankorotusta, jonka piti tulla voimaan 1 päivänä heinäkuuta 1997, lykättiin tulevan kartellitutkimuksen vuoksi vuoteen 1998. Vuosina 1997/1998 hinnat pysähtyivät ja olivat 5500 Saksan markkaa tonnilta. Tammikuun 1 päivästä 1998 hinta oli 5600 Saksan markkaa tonnilta.
1.4.5.5 Markkinoiden jakaminen
(71) Eri valmistajille asetetuista markkinaosuuskiintiöistä oli sovittu Zürichissä toukokuussa 1992 [...].
Tässä kokouksessa sovituista kiintiöistä ei ole sen aikaisia merkintöjä.
SGL:n sisäisessä muistiossa marraskuulta 1996 määritetään kuitenkin sen strategia vuoteen 2000 asti (liite 18) seuraavasti: "Market Share/Competition
Market shares will stay stable with 25 % for SGL, 31 % for UCAR and 24 % for Japanese"
[Markkinaosuudet/kilpailu
Markkinaosuudet pysyvät vakaina, jolloin SGL:n osuus on 25 prosenttia, UCAR:n 31 prosenttia ja japanilaisten 24 prosenttia]
ja suositellaan myöhemmin, että: "Follow equilibrium with stable market shares for SGL (25 %), UCAR (31 %) and Japanese (24 %)."
[Tasapainoa on noudatettava, jotta markkinaosuudet pysyvät vakaina seuraavasti: SGL (25 prosenttia), UCAR (31 prosenttia) ja japanilaiset (24 prosenttia).]
[Kyse on maailmanlaajuisista markkinaosuuksista].
Länsi-Euroopan osalta kunkin valmistajan markkinaosuus oli ennusteen mukaan seuraava: SGL 40 prosenttia, UCAR 31 prosenttia, C/G 8 prosenttia, japanilaiset 3 prosenttia ja muut (nimittäin Conradty ja VAW Carbon) 13 prosenttia (liite 19). Muiden todisteiden puuttuessa ja koska osapuolet eivät kiistäneet näitä lukuja väitetiedoksiantoon antamissaan kirjallisissa vastauksissa, voidaan olettaa, että luvut vastaavat sovittuja kiintiöitä.
(72) Työskentelytason kokouksissa osanottajat tarkastelivat myyntiään eri markkinoilla ja vaihtoivat tietoja seuratakseen annettujen kiintiöiden noudattamista.
UCAR:n mukaan kaikki osanottajat toivat kokouksiin tietoja myyntivolyymistaan, jotka sitten yhdistettiin ja taulukoitiin kolmeen osaan valmistajien mukaan: SGL, UCAR ja neljä japanilaista yhtiötä yhdessä. Tiedot laskettiin yhteen alueittain ja jaettiin maittain kunkin alueen osalta [...]. Tämän vahvistaa Tokai, joka toteaa, että näissä kysyntäennusteissa oli myös arvioita lähitulevaisuuden tilanteesta (Tokain vastaus väitetiedoksiantoon, s. 8).
Volyymia koskevan tiedonvaihdon vakiinnuttamiseksi ja tietojenkeruun tehostamiseksi SGL ehdotti ylimmän johdon kokouksessa Tokiossa helmikuussa 1995 keskusseuranta- eli CMS-järjestelmän käyttöönottoa (CMS, Central Monitoring System). Kartelli nimitti Tokain keräämään tietoja japanilaisilta tuottajilta, UCAR:ltä ja SGL:ltä. Liite 20 on esimerkki tällaisesta raportista. Raportin otsikkona on "CMS-raportti/ennuste 1995 & 1996" (CMS Report/Forecast 1995 & 1996), ja se alkaa yleisellä katsauksella maailmanmarkkinoihin ja SGL:n, UCAR:n ja japanilaisten yhtiöiden asemaan eri alueilla. Näitä alan maailmanteollisuuden kolmea pilaria verrataan kolmioon, jossa markkinaosuuksien on oltava tasapainossa:
"The balance in market shares within this triangle in these 4 years inclines to Pinot..." [Tässä kolmiossa markkinaosuuksien tasapaino kallistuu näiden neljän vuoden aikana Pinot'n suuntaan... (tarkoittaa UCAR:ää]
"There is a sign of enlarging distortion in the balance of market shares within the triangle which might result in some destructive reactions from the losing part. Though it is not easy to say what the just balance is, we have to be vary (sic) careful about the balance all the more we are more or less enjoying the fruit of the co-operation..." [On merkkejä markkinaosuuksien epätasapainon lisääntymisestä kolmiossa, mikä saattaa johtaa häviävän osapuolen toteuttamiin tuhoaviin toimenpiteisiin. Vaikka ei ole helppoa sanoa, mikä on oikeudenmukainen tasapaino, meidän on oltava erittäin varovaisia tasapainon suhteen ennen kaikkea siksi, että nautimme enemmän tai vähemmän yhteistyön hedelmistä...]
"The coming years till 2000 will be very important and adequate for us to promote a new way of symbiosis in which we can all secure reasonable profits, while on the other hand from another point of view these years, by disorderly releasing the power accumulated and reserved under the co-operation, could be years of destruction of what we have so far formed into a shape." [Aika vuoteen 2000 asti on erittäin tärkeä ja riittää edistämään uutta symbioosia, jossa voimme kaikki varmistaa kohtuullisen voiton, mutta toisaalta nämä vuodet voivat olla tuhon vuosia, jos yhteistyön puitteissa kerätty ja varattu voima vapautetaan epäjärjestelmällisesti, jolloin se voi tuhota sen, mitä tähän mennessä olemme saaneet muodostettua.]
Liitteenä on neljä taulukkoa (viides, myyntivolyymia ja markkinaosuutta koskeva katsaus puuttuu).
(73) Tämän päätöksen kannalta tärkeät taulukot ovat "Myyntivolyymia ja kysyntää koskeva maailmanlaajuinen katsaus elokuun lopussa 1995" ja "Vuoden 1996 myyntivolyymia ja kysyntää koskeva maailmanlaajuinen ennuste elokuun lopussa 1995". Länsi-Euroopan osalta kaikki teräksentuottajamaat, mukaan lukien Norja, ovat mukana taulukossa. Benelux-maita käsitellään yhtenä kokonaisuutena, ja Irlanti näyttää sisältyvän Yhdistyneen kuningaskunnan lukuihin. Kokonaismäärä on jaettu maittain ja otsikoina ovat "Japani", "SGL", "UCAR", "VAW Carbon" ja "Muut". (UCAR:n muistikuvassa siitä, että tiedot taulukoitiin vain kolmen otsikon alle, ei ole otettu huomioon VAW Carbonia koskevia tietoja).
Vaikka itse raportissa käytetään koodinimiä "BMW", "Cold", "Pinot" ja "Wave", taulukkoliitteissä peitenimien käyttö on unohtunut.
Vaikka taulukko "Myyntivolyymia ja markkinaosuutta koskeva katsaus" (johon maailmanmarkkinoita koskeva yleiskatsaus perustuu) puuttuu, näyttää siltä, että se on kattanut vuodet 1993-1996 ja että siinä on noudatettu samaa järjestelmää kuin taulukossa "Kaukoidän markkinakatsaus elokuun lopussa 1995", jossa on "ohjearvo" kunkin valmistajan markkinaosuudeksi ja todellista myyntiä koskevat oikaisut kiintiöiden noudattamiseksi.
Vuodeksi 1995 ennustetut maailmanlaajuiset markkinaosuudet ovat lähellä "vakiintuneita markkinaosuuksia", joihin SGL viittaa strategiapaperissaan (ks. edellä 71 kappale): UCAR 32,1 prosenttia (verrattuna 31 prosenttiin); SGL 25,7 prosenttia (25 prosenttia) ja japanilaiset 23,5 prosenttia (24 prosenttia).
Vuodeksi 1995 ennustetut markkinaosuudet Länsi-Euroopassa ovat SGL 41 prosenttia, UCAR 32,7 prosenttia, VAW Carbon 6,6 prosenttia ja japanilaiset 3,2 prosenttia.
Tokai kiistää, että Euroopan markkinoiden volyymista tai markkinaosuuksien jaosta olisi keskusteltu yksityiskohtaisesti japanilaisten valmistajien kanssa (Tokain vastaus väitetiedoksiantoon, s. 9-13). Vaikka näin olisikin, on todettava, että Tokaille (samoin kuin muille japanilaisille tuottajille) ilmoitettiin Euroopan markkinaluvut eivätkä ne vastustaneet tätä menettelyä.
SGL väittää, että keskusseurantajärjestelmää ei koskaan toteutettu (SGL:n vastaus väitetiedoksiantoon, s. 12). Tämä on kuitenkin vastoin liitteen 20 asiakirjatodisteen nimenomaista sanamuotoa. SGL:n väite on myös ristiriidassa muiden tuottajien lausuntojen kanssa (Tokain vastaus väitetiedoksiantoon, s. 10; [...]). UCAR:n mukaan volyymitietoja vaihdettiin vielä viimeisissä ryhmäkokouksissa Hongkongissa marraskuussa 1997 ja Bangkokissa helmikuussa 1998 [...] (ks. jäljempänä 91-92 kappale).
1.4.5.6 Paikalliset kokoukset ja yhteydet
i) Yleistä
(74) Kartellin toiminta-aikana osanottajat tapasivat toisiaan ja pitivät yhteyttä myös yksittäisten maiden tasolla ottaakseen käyttöön korkeammalla tasolla eli työskentelytason kokouksissa sovitut hinnat ja seuratakseen niitä.
Koska kyseisille henkilöille oli annettu ohjeeksi ryhtyä varotoimiin peittääkseen tai salatakseen yhteytensä kilpailijoihin, ei ole paljoakaan suoria todisteita. Salaisen toiminnan yleismuodot käyvät ilmi [...] ja [...].
Nämä yhteydet ja kokoukset koskivat Saksaa, Ranskaa, Italiaa, Espanjaa ja Yhdistynyttä kuningaskuntaa.
ii) Saksa
(75) SGL on tärkein paikallinen valmistaja ja selvä markkinajohtaja Saksassa, mutta maa on myös yksi UCAR:n tärkeimmistä markkinoista. UCAR:n mukaan grafiittielektrodiasiakkaat tekevät hintakyselyjä markkinoilla yleensä kaksi kertaa vuodessa ja pyytävät syksyllä tuottajilta hintatarjoukset seuraavaksi vuodeksi. SGL ilmoitti ehdotettujen hinnankorotusten tason ja aikataulun UCAR:lle, joka sovelsi samoja perushintoja (vaikka se väittää antaneensa usein alennuksia). Hintoja korotettiin yleensä kahdesti vuodessa.
Joskus kokouksia pidettiin paikallistasolla. Vaikka SGL väittää, että tällainen yhteydenpito oli satunnaista, yleensä suunnittelematonta ja tapaamiset pidettiin "sattumalta" alan järjestöjen kokousten yhteydessä ([...]; SGL:n vastaus väitetiedoksiantoon, s. 12), UCAR:n selvitys viittaa johonkin suunnitellumpaan: kyseisten kahden yhtiön edustajat tapasivat ajoittain ja keskustelivat hinnoista ja vaihtoivat lyhyesti tietoja myynnistään Saksassa (UCAR väittää ilmoittaneensa myyntinsä yleensä 15 prosenttia alhaisemmaksi). Lisäksi joskus keskusteltiin eräistä asiakkaista [...].
Näihin kokouksiin, jotka pidettiin ravintoloissa tai baareissa ja vuosittaisen "Eisenhüttentag"-tapahtuman yhteydessä Düsseldorfissa, osallistui joskus myös VAW Carbonin edustaja [...]; VAW Carbon myöntää puolestaan osallistuneensa erityisesti Euroopan kansallisia markkinoita koskeviin kokouksiin (lausunto, s. 3). SGL on antanut ymmärtää antamatta asiasta tarkempia tietoja, että yhteyksiä oli joskus myös Conradtyyn vuoteen 1997 asti [...], mutta tätä lausuntoa tukevia riippumattomia todisteita ei ole.
iii) Ranska
(76) Vuoden 1994 loppupuolella tai vuoden 1995 alussa UCAR Francen [...] ottivat yhteyttä kollegoihinsa SGL:ssä tarkastaakseen asiakkaille tarjotut hinnat.
Yhteyttä pidettiin puhelimitse (noin kahden kuukauden välein) ja kokouksin (noin neljästi vuodessa).
Koska UCAR on johtava valmistaja Ranskassa (ks. edellä 62 kappale), se vakiinnutti hinnat näillä markkinoilla. Kun hintoja nostettiin yhteisesti, UCAR:n edustajalla oli tapana tarkastaa SGL:ltä, että se sovelsi samoja hintoja.
UCAR:n mukaan puheluihin käytettiin puhelinkioskeja [...].
iv) Italia
(77) UCAR:n ja SGL:n välillä ei ole merkittävää erimielisyyttä siitä, koska Italian markkinoilla käytettävistä salaisen yhteistyön perussäännöistä määrättiin, vaikka kumpikin mainitsee toisen aloitteentekijäksi.
SGL:n ja UCAR:n [...] tapasivat 27 päivänä lokakuuta 1992 Milanossa. Mukana oli myös muita yhtiöiden työntekijöitä [...].
Tästä ajankohdasta lähtien UCAR:n ja SGL:n edustajat pitivät yhteyttä toisiinsa keskustellakseen sovittujen hintojen täytäntöönpanosta Italian markkinoilla. Markkinointipäälliköiden välisiä kokouksia järjestettiin säännöllisesti, joskus jopa kerran kuukaudessa. Kokouspaikkana oli SGL:n toimisto tai jokin milanolainen ravintola. Myös UCAR:n ja SGL:n italialaisten tytäryhtiöiden toimitusjohtajat tapasivat ajoittain. Näiden tapaamisten tarkoituksena oli koordinoida hintojenkorotusten täytäntöönpanoa koskevia toimenpiteitä sekä analysoida markkinakehitystä ja varmistaa, että noudatettiin sovittuja markkinaosuuksia ja vältettiin alhaisempia hintoja. Asiakkaille ilmoitettiin sen jälkeen kirjeitse tulevista hinnankorotuksista. Marraskuun loppuun mennessä asiakkaille lähetettiin hinnastot, jotka tulisivat voimaan seuraavan vuoden tammikuun alusta [...].
(78) C/G on toimittanut komissiolle italialaisen myyntiedustajansa asiakirjoja, jotka liittyvät "hyvin tunnettujen kilpailijoidemme" kanssa pidettyyn kokoukseen; kilpailijoilla tarkoitettiin Italian markkinoilla toimivia neljää valmistajaa/toimittajaa (liitteet 21 ja 22).
C/G:n myyntiedustajan mukaan (liite 22): "ilmoitettu kokous pidettiin perjantaina 12 päivänä marraskuuta (1993). Kokouksessa päätettiin ja sovittiin seuraavaa:
- he lähettävät 22 päivänä marraskuuta asiakkailleen kirjeen, jossa on uusi vuoden 1994 virallinen hinnasto sekä myyntiehdot
- virallisessa hinnastossa oleva virallinen hinta: 5000 Italian liiraa kilolta
- nettohinta, jota aiotaan tarjota, on 4350 Italian liiraa kilolta."
C/G:n mukaan (11 artiklan mukainen vastaus, s. 7) kyseiset kilpailijat olivat luultavasti SGL, UCAR, SDK ja Cova. Koska Cova ei ole toiminut vuoden 1991 jälkeen, C/G luultavasti viittaa VAW Carboniin ja Conradtyyn. SDK:n osallistumisesta Italian paikalliskokouksiin ei ole muita todisteita.
SGL on myös todennut (lausunto, s. 21), että Italian markkinoita koskeviin kokouksiin osallistuivat UCAR, Conradty, VAW Carbon ja (kartellin alkuvaiheessa) Pechiney. Näitä kokouksia pidettiin kerran tai kahdesti vuodessa jossain milanolaisessa ravintolassa, jolloin määritettiin hinta ja analysoitiin markkinakehitystä.
v) Espanja
(79) UCAR:n ja SGL:n Espanjan-toiminnoista vastaavat toimitusjohtajat ja myyntipäälliköt olivat myös säännöllisesti (ja salaisesti) yhteydessä toisiinsa tarkastelun kohteena olevana aikana [...]. Kun Espanjan markkinoiden kartellihinnat oli vahvistettu Euroopan tasolla, hinnat ilmoitettiin Espanjan myyntipäälliköille, jotka sopivat puhelimitse (käyttäen valenimiä) käytännön järjestelyistä: kuka ilmoittaisi hinnoista ensin ja koska hinnankorotus tulisi voimaan. Koska hinnankorotukset tulivat yleensä voimaan 1 päivänä helmikuuta ja niistä oli ilmoitettava nelisen kuukautta aikaisemmin, yhteydenpito tapahtui yleensä vuoden viimeisellä neljänneksellä.
Puhelinsoittojen lisäksi järjestettiin kokouksia ehkä kerran vuodessa, jolloin keskusteltiin Espanjan markkinoista. Myös SGL vahvistaa myyntipäälliköiden pitäneen kokouksia [...].
Kahdenvälisten (UCAR/SGL) kokousten lisäksi SGL ja kaksi muuta saksalaista tuottajaa, jotka toimittivat tuotteita Espanjan markkinoille, olivat silloin tällöin yhteydessä toisiinsa. VAW:n edustajalla oli tapana soittaa puhelimitse SGL:lle noin kahdesti vuodessa saadakseen tietää, koska SGL aikoi ilmoittaa hinnankorotuksesta ja kuinka suuri korotus oli [...].
iv) Yhdistynyt kuningaskunta
(80) Yhdistyneessä kuningaskunnassa UCAR:n ja SGL:n markkinointiedustajat ottiva silloin tällöin yhteyttä toisiinsa puhelimitse vuodesta 1995 vuoden 1997 puoliväliin saakka tarkastaakseen tietyiltä asiakkailta veloitetun hinnan (näiden asiakkaiden epäiltiin antavan tahallaan vääriä tietoja tavarantoimittajille alentaakseen hintoja).
Puheluihin käytettiin yleisöpuhelimia. Vuosina 1996 ja 1994 järjestettiin ainakin kaksi lyhyttä tapaamista M1-moottoritien varrella olevassa hotellissa lähellä Derbyä [...].
1.4.5.7 C/G:n ja VAW Carbonin osallistuminen kartelliin
i) C/G
(81) C/G on yhdysvaltalainen tuottaja, joka myy tuotteita yhteisön alueella välittäjien kautta. Se on aina ollut hintaseuraaja ja asettaa hintansa kahden suurimman tuottajan hintoja alhaisemmaksi Euroopan markkinoilla. Tämä johtuu siitä, että sillä ei ole myynnin jälkeisiä tukipalveluja ja useimmille asiakkaille se on joko toisella tai kolmannella sijalla oleva toimittaja.
C/G ei osallistunut ylimmän johdon tai työskentelytason kartellikokouksiin. Se myöntää kuitenkin saaneensa tietää kilpailijoiden välisistä yhteyksistä grafiittielektrodialalla [...]. Se myöntää lisäksi osallistuneensa kahdenvälisiin kokouksiin ja pitäneensä yhteyttä kilpailijoihin puhelimitse keskustellakseen hinnoista ja markkinoista. Yhteyksiä oli ensi sijassa SGL:ään, mutta myös UCAR:ään, japanilaisiin yhtiöihin ja VAW Carboniin [...]. Yhteydenpito alkoi luultavasti vuoden 1991 loppupuolella, jolloin SGL:n [...] teki aloitteen tavatakseen C/G:n silloisen toimitusjohtajan New Yorkissa. C/G:n mukaan keskustelut liityivät alan kannattavuuteen ja hinnoitteluun, mutta niissä ei käsitelty asioita yksityiskohtaisesti [...].
Ensimmäinen tapaaminen, jossa keskusteltiin toimintaolosuhteista ja hinnoista oli (C/G:n mukaan) tammikuussa 1993. Park Lane -hotellissa järjestetyn lounaan jälkeen SGL:n [...] antoi C/G:n [...] hinnaston (joka on kadonnut tai hävitetty), josta ilmenivät maat ja hinnat taulukkomuodossa, ja kertoi hänelle niiden olevan SGL:n tavoitehintoja (C/G:n 11 artiklan mukainen vastaus, s. 9; [...]). On kuitenkin huomattava, että jo vuoden 1992 puolivälissä C/G:n sisäiset asiakirjat viittaavat siihen, että yhtiö tiesi markkinoiden jakamista koskevista järjestelyistä (ks. jäljempänä 85 kappale).
C/G myöntää, että sillä oli muita tapaamisia SGL:n kanssa ja että se piti tähän yhteyttä puhelimitse volyymeista ja hinnoista keskustelemiseksi (C/G:n 11 artiklan mukainen vastaus, s.8-9).
Eräs C/G:n johtaja tapasi SGL:n [...] 12 päivänä syyskuuta 1995 (liite 23). Kokouksen keskustelunaiheista ei ole merkintöjä, mutta C/G oli jo saanut tietoonsa VAW Carbonin kautta, että hintoja aiottiin korottaa 1 päivänä tammikuuta 1996, ja myöhemmin se sai VAW Carbonilta SGL:n hinnaston (ks. edellä 64 kappale).
(82) C/G ei ole kertonut tarkemmin yhteyksistään kilpailijoihin. Seuraavat tiedot sen yhteyksistä SGL:ään vuonna 1996 voitaneen katsoa tyypillisiksi keskustelunaiheiksi koko tarkastelukaudella.
Kesällä 1996 SGL:n [...] soitti C/G:n silloiselle hallituksen puheenjohtajalle ja toimitusjohtajalle ja ilmoitti tälle sovellettavat hinnat ja tavoitehinnat, jotka tämä kirjoitti muistiin. Samasta asiasta oli jo käyty useita puhelinkeskusteluja [...].
Vaikka SGL yrittää kiistää asian (SGL:n vastaus väitetiedoksiantoon, s. 13), keskustelua koskevista C/G:n muistiinpanoista (liite 17) ilmenee, että SGL painosti C/G:tä rajoittamaan myyntiään Euroopassa. Sivun alalaidassa on seuraava huomautus:
"(1) not prepared to take hits anymore, keep volume under control (2) show restraint (3) Europe consumption of graphite - 24000 tonnes (4) SGL taking all the hits (5) [...] (6) [...] (7) [...]." (1) ei halua enää kärsiä takaiskuja, volyymi pidettävä kurissa (2) oltava kurinalaisia (3) Euroopan grafiittikulutus - 24000 tonnia (4) SGL:ään kohdistuvat kaikki takaiskut (5) [...] (6) [...] (7) [...].
(C/G:n mukaan numerot 5-7 olivat tärkeitä asiakkaita, joiden se pelkäsi joutuvan vastatoimenpiteiden kohteeksi, jos se ei noudattaisi SGL:n toivomuksia; C/G:n 11 artiklan mukainen vastaus, 22 päivänä heinäkuuta 1999, s. 4).
SGL:n [...], joka ilmeisesti oli useita kertoja syyttänyt C/G:tä liiasta myynnistä Euroopassa [...], lähetti faksin C/G:n toimitusjohtajalle 25 päivänä syyskuuta 1996 (liite 24) luetellen arvionsa C/G:n myynnistä eri maissa ja maanosissa vuosina 1993-1996. Vastauksena tähän vaatimukseen C/G:n toimitusjohtaja ilmoitti C/G:n todellisen myynnin verrattuna SGL:n arvioihin ja faksasi tiedot SGL:n [...] (C/G:n 11 artiklan mukainen vastaus, 22 päivänä heinäkuuta 1999, s. 2).
SGL:n ja C/G:n edustajien myöhemmässä tapaamisessa Frankfurtin lentokentällä noin 19 päivänä marraskuuta 1996 C/G:n elektrodiliiketoimintayksikön myynnistä vastaava johtaja väitti, että SGL:n 25 päivänä syyskuuta lähettämässä faksissa oleva arvio C/G:n myynnistä oli väärä [...]. SGL:n kanssa pidettyjen kokousten ja käytyjen keskustelujen lisäksi C/G myöntää, että sillä oli ajoittaisia yhteyksiä UCAR:ään ja japanilaisiin tuottajiin [...]. Vaikka kyseiset yhteydet olivat satunnaisia tai ajoittaisia (kuten C/G niitä kuvaa), niiden perusteella yhtiön johto oli täysin selvillä siitä, mitä muut tuottajat odottivat C/G:ltä.
SGL yrittää vähätellä yhteyksiään C/G:hen sanoen, että ne olivat tarpeen siksi, että C/G halusi myydä neulakoksia SGL:lle (SGL:n vastaus väitetiedoksiantoon, s. 13). Tämä on kuitenkin vastoin C/G:n lausuntoa [...] ja sen 22 päivänä heinäkuuta 1999 päivättyä 11 artiklan mukaista vastausta sekä edellä mainittuja asiakirjoja. Näistä asiakirjoista ilmenee selvästi, että SGL ilmoitti vapaaehtoisesti grafiittielektrodien tavoitehintoja ja täytäntöönpanoajankohtia koskevia tietoja ja valitti C/G:n myyntivolyymista eräillä Euroopan markkinoilla.
(83) C/G puolestaan väittää [...], että se "did not use any of the information given to it by SGL's [...] in setting its prices. Rather, C/G set its prices in export markets based on a variety of factors, including what customers told C/G's agents they were paying for graphite electrodes. C/G would not make any decisions with respect to pricing without getting information from the relevant customers. C/G's pricing was driver by that information, not by information given to it by SGL's [...] about what might happen in the future" [ei käyttänyt SGL:n [...] sille antamia tietoja asettaessaan hintoja. C/G asetti vientimarkkinoiden hinnat eri tekijöiden perusteella, kuten sen, mitä asiakkaat kertoivat C/G:n edustajille maksavansa grafiittielektrodeista. C/G ei tehnyt hintapäätöksiä ilman asiakkailta saatuja tietoja. C/G:n hinnoittelu perustui tähän informaatioon, ei tietoihin, jotka SGL:n [...] oli sille antanut mahdollisista tulevista toimista.]
(84) Komissio katsoo kuitenkin, että tämä selitys ei ole todenmukainen. C/G:lle ilmoitettiin etukäteen UCAR:n ja SGL:n päättämistä Euroopan markkinoita koskevista hinnankorotuksista ja tavoitehinnoista ja varmistettiin, että se ei estänyt tai sekoittanut niiden suunnitelmia. Se oli hyvin tietoinen siitä, että asiakkaiden maksamat hinnat ja SGL:n sille ilmoittamat tavoitehinnat olivat samat. Ilmoittamalla tavoitehinnat etukäteen C/G:lle kartellin johtajat saivat takuun siitä, että C/G seuraisi niiden hintoja. C/G sopeutti käyttäytymisensä (kuten jäljempänä olevista todisteista ilmenee) kartellin ja erityisesti SGL:n toiveiden mukaiseksi.
(85) C/G väittää edelleen, että tosiasiat eivät tue komission väitetiedoksiannossaan esittämää väitettä, jonka mukaan yrityksen eräät johtohenkilöt tiesivät kartellista (C/G:n vastaus väitetiedoksiantoon, s. 2).
Tässä yhteydessä komissio toteaa, että jo niinkin varhain kuin 22 päivänä heinäkuuta 1992 - kaksi kuukautta Lontoossa pidetyn ylimmän johdon kokouksen jälkeen - hallituksen puheenjohtajalle osoitetussa viikkoraportissa todettiin seuraavaa (liite 25).
"(We) have effectively booked 'our share' in Germany for the second half. All at DM 4000 +/MT." [(Me) olemme kirjanneet "osuutemme" Saksassa toiseksi vuosipuoliskoksi. Kaikki hintaan 4000+ Saksan markkaa/MT.]
C/G:n viittaus "osuuteemme" kertoo vahvasti siitä, jonkinlaiseen yhteisymmärrykseen oli jo päästy ja että myyntiä oli rajoitettava kyseisillä markkinoilla. Ainakin VAW Carbonilla näyttää olleen käsitys (liite 26), että C/G oli sopinut rajoittavansa myyntiään Saksassa. Huolimatta siitä, että C/G väitti olevansa tietämätön syistä, miksi VAW Carbon oli saanut tällaisen käsityksen (11 artiklan mukainen vastaus, s. 7), tällainen näkemys olisi täysin johdonmukainen sen kanssa, että SGL väitti toistuvasti C/G:n myyneen "liikaa" Euroopassa.
Myös C/G:n työntekijät tiesivät maailman grafiitintuottajien "kirjoittamattomasta lupauksesta" olla lisäämättä kapasiteettiaan, kuten päätettiin Lontoossa toukokuussa 1992 (liite 27).
Itse asiassa C/G:n edustajat Brysselissä viittasivat avoimesti yhteen suureen ranskalaiseen asiakkaaseen, joka oli siirtänyt ostonsa SGL:ltä C/G:lle: "We benefited of a negative action against one of the Biggies - SGL. They [meaning the customers in questions] hope to destabilise the cartel in making one party very unhappy." [Me hyödyimme erääseen suureen yhtiöön - SGL:ään - kohdistetuista kielteisistä toimista. Ne [tarkoittaen kyseistä asiakasta] haluavat horjuttaa kartellia tekemällä yhdestä osapuolesta hyvin onnettoman.] (Liite 28).
(86) C/G:n toimintaperiaate kartellin suhteen on tiivistetty sen saksalaisille edustajille osoitettuun ja 11 päivänä marraskuuta 1993 päivättyyn faksiin. Selittääkseen, miksi edustajien oli heti peruutettava 100 Saksan markan alennus, jota oli tarjottu skandinaavisille asiakkaille (joita laskutettiin Saksan markoissa), C/G:n ylimmän johdon edustaja kirjoittaa seuraavaa:
"Let me try and explain why we are taking this position. As I've told you before, we are a distant No 4 in Electrode production in the world. With UCAR, SGL and the Japanese as a group controlling over 85 % of the world's production, we are not in a position to do anything do disrupt their willingness and ability to increase prices in the world." [Yritän selittää miksi olemme ottaneet tällaisen kannan. Kuten kerroin aikaisemmin, olemme kaukana neljännellä sijalla elektrodien tuotannossa maailmassa. Koska UCAR:n, SGL:n ja japanilaisryhmän osuus on yli 85 prosenttia maailman tuotannosta, me emme voi tehdä mitään, mikä häiritsisi heidän halukkuuttaan ja kykyään nostaa maailmanmarkkinahintoja.]
(Ks. liite 29.)
C/G väittää olleensa viimeksi yhteydessä SGL:ään marraskuussa 1996 [...]. Mitään tämän vastaisia tietoja ei ole (ks. myös jäljempänä 115 kappale).
ii) VAW
(87) Alustavassa vastauksessaan 31 päivänä maaliskuuta 1999 päivättyyn komission tietopyyntöön VAW Carbon myönsi osallistuneensa "epävirallisiin" kokouksiin SGL:n, UCAR:n ja neljän japanilaisen valmistajan edustajien kanssa. VAW Carbonin mukaan kokoukset, joihin se osallistui järjestettiin yleensä Sveitsissä kerran tai kahdesti vuodessa. Se ei kuitenkaan toimittanut asiaa koskevia asiakirjoja ja totesi, että ei pysty toimittamaan tarkempia tietoja kokousten päivämääristä, kokouspaikoista tai osanottajista. (Muiden osanottajien tapaan VAW Carbonin edustaja ryhtyi toimenpiteisiin salatakseen osallistumisensa kokouksiin välttämällä matkalaskujen ilmoittamista.)
Kirjeessään, joka on päivätty 12 päivänä heinäkuuta 1999, VAW Carbon kuitenkin myönsi osallistuneensa säännöllisesti kokouksiin 1 päivästä tammikuuta 1992 vuoden 1996 loppuun. Kokouksissa käsiteltiin SGL:n ja UCAR:n johtaman kartellin suunnittelua ja täytäntöönpanoa ja vahvistettiin grafiittielektrodien määräkiintiöt ja hinnat [...].
VAW Carbonin mukaan sen asema hintaseuraajana oli hyvin kahden suuren kilpailijan tiedossa, ja sen osallistuminen kokouksiin ei olisi ollut edes tarpeellista kartellin menestymisen kannalta. Vaikka SGL väittää, että se "ainoastaan ilmoitti" VAW Carbonille kokouspäivämäärät ja -paikat (SGL:n vastaus väitetiedoksiantoon, s. 13), VAW Carbon toteaa, että SGL oli vaatinut VAW:tä osallistumaan säännöllisiin kokouksiin [...].
(88) VAW Carbon oli läsnä ensimmäisessä työskentelytason kokouksessa Zürichissä 25 päivänä toukokuuta 1992, jolloin jaettiin eri markkinat osanottajien kesken ja laadittiin hinnasto.
Vuoden 1996 loppuun asti VAW Carbonin toimitusjohtaja osallistui Euroopassa järjestettyihin monenvälisiin (työskentelytason) kokouksiin [...]. Tämän jälkeen sitä ei enää kutsuttu (yhtiö ei ole ilmoittanut syytä tähän).
VAW Carbon myöntää myös osallistuneensa erillisiin eurooppalaisiin ryhmäkokouksiin kerran tai kahdesti vuodessa sekä tiettyjä kansallisia markkinoita käsitteleviin kokouksiin.
VAW Carbon toimi myös kartellin ja C/G:n välisenä linkkinä saksalaisten myyntiedustajiensa kautta: ks. liitteet 9, 30 (VAW Carbonin toimitusjohtaja oli oletettavasti saanut hinnastot SGL:ltä).
VAW Carbonin osallistuminen myyntimäärien seurantaan (keskusseuranta- eli CMS-järjestelmä) ilmenee liitteestä 20.
VAW Carbon väittää lopettaneensa osallistumisensa kilpailijoiden kanssa pidettyihin "epävirallisiin" kokouksiin vuoden 1996 loppupuolen paikkeilla. Muut kartellin jäsenet eivät ole antaneet päinvastaisia tietoja (ks. jäljempänä 115 kappale).
1.4.5.8 Kartellikokousten jatkaminen tarkastusten jälkeen
(89) Komission ja Yhdysvaltojen kilpailuviranomaisten samanaikaisesti kesäkuussa 1997 tekemät tarkastukset eivät heti lopettaneet kartellin toimintaa.
(90) SDK väittää ilmoittaneensa aikeestaan lopettaa kokouksiin osallistuminen Tokiossa huhtikuussa 1997 järjestetyssä työskentelytason kokouksessa [...]. Vuoden 1996 lopussa yhdysvaltalaiset asiakkaat olivat vastustaneet voimakkaasti aiottua 9 prosentin hinnankorotusta, jonka piti tulla voimaan vuoden 1997 alussa, ja ne olivat jopa ilmoittaneet julkisesti tehneensä valituksen oikeusministeriölle. Eräiden tietojen mukaan tarkastuksen mahdollisuutta oli ennakoitu jo useita kuukausia ennen komission käyntejä.
(91) Komission tehtyä tarkastukset 5 päivänä kesäkuuta 1997 - joista SGL oli varoittanut muita valmistajia - SGL ja UCAR keskustelivat tarkastuksen tuloksista. SGL vakuutti UCAR:lle, että raskauttavia asiakirjoja ei ollut löytynyt [...].
Heinäkuun puolivälissä 1997 SGL:n, Nipponin, Tokain ja SEC:n edustajat pitivät kokouksen Malesiassa. SDK ja UCAR kieltäytyivät osallistumasta, ja kokous pidettiin niiden poissa ollessa. Keskusteluista ja toimenpiteistä ei ole yksityiskohtaisia tietoja. [...]
Marraskuussa 1997 pidettiin toinen kokous Hongkongissa. Kokous kesti puolitoista päivää ja siihen osallistuivat SGL, UCAR, Tokai, SEC ja Nippon. Ne keskustelivat komission menettelyn tilanteesta ja tarkistivat keskusseurantajärjestelmän volyymitaulukot kunkin alueen ja markkinan osalta. ([...]; ks. myös SGL:n vastaus väitetiedoksiantoon, s. 13)
(92) Viimeinen tiedossa oleva kolmikantakokous pidettiin Bangkokissa 13 päivänä helmikuuta 1998 [...]. Kokouksessa oli osanottajia SGL:stä ja UCAR:stä ja japanilaisten puolelta Tokaista, SEC:stä ja Nipponista. Keskusseurantajärjestelmän taulukot saatettiin jälleen ajan tasalle tavanomaisen käytännön mukaan. SGL ja UCAR ilmoittivat japanilaisille yhtiöille silloisista Euroopan-hinnoista.
Japanilaisten kanssa käytyjen työskentelytason kokousten lisäksi UCAR:n ja SGL:n Euroopan myyntijohtajat jatkoivat säännöllistä yhteydenpitoa koordinoidakseen hintansa Euroopan markkinoilla.
UCAR ei ollut ilmeisesti pannut täytäntöön hinnankorotusta 1 päivänä heinäkuuta 1997, kuten Euroopan osalta oli suunniteltu. Hinnankorotusta lykättiin 1 päivään tammikuuta 1998. Muun muassa tätä asia käsiteltiin puhelinkeskusteluissa ja kokouksissa.
(93) Sen lisäksi, että Euroopan [...] pitivät toisiinsa usein yhteyttä keskustellakseen hinnoista, UCAR:n ja SGL:n [...] keskustelivat toistensa kanssa säännöllisesti (käyttäen esimerkiksi kerran Sveitsiin rekisteröityä matkapuhelinta).
Nämä kahdenväliset yhteydet jatkuivat ainakin maaliskuuhun 1998 [...].
Vaikka SGL kieltää väitetiedoksiantoon antamassaan vastauksessa (s. 13) antaneensa tällaisia neuvoja, [...] ja SEC (vastaus väitetiedoksiantoon, s. 12) vahvistavat, että SGL:n ylin johto oli kertonut japanilaisille valmistajille, että näiden ei pitäisi tehdä yhteistyötä komission kanssa sen tutkimuksissa eikä vastata 11 artiklan mukaisiin tietopyyntöihin. Koska SGL oli varoittanut useita kartellin jäseniä tulevista tarkastuksista (ks. edellä 27 kappale) ja SDK:ta lukuun ottamatta yksikään japanilaisista valmistajista ei aluksi toiminut yhteistyössä komission kanssa ja niiden vastaukset 11 artiklan mukaisiin komission tietopyyntöihin olivat epämääräisiä, nämä lausunnot ovat komission mielestä uskottavia.
UCAR toteaa [...], että SGL:n [...] soitti UCAR:n myyntijohtajalle senkin jälkeen kun tämä oli erotettu yhtiöstä. Kyseiset myyntijohtajat ottivat yhteyttä toisiinsa useita kertoja huhti-lokakuussa 1998.
2 OIKEUDELLINEN ARVIONTI
2.1 EY:N PERUSTAMISSOPIMUS JA ETA-SOPIMUS
2.1.1 EY:N PERUSTAMISSOPIMUKSEN JA ETA-SOPIMUKSEN VÄLINEN SUHDE
(94) Kuvattuja järjestelyjä sovellettiin kaikkiin terästä tuottaviin ETA-maihin, toisin sanoen kaikkiin nykyisiin jäsenvaltioihin sekä Norjaan (Islannissa ja Liechtensteinissa ei ole teräksenvalmistusta). Kyseiset järjestelyt koskivat Itävaltaa, Suomea ja Ruotsia ennen niiden liittymistä yhteisöön 1 päivänä tammikuuta 1995.
ETA-sopimus, johon sisältyvät kilpailumääräykset ovat samanlaiset kuin EY:n perustamissopimuksessa, tuli voimaan 1 päivänä tammikuuta 1994. Näin ollen tässä päätöksessä otetaan huomioon, että näitä sääntöjä (ensi sijassa ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohta) sovelletaan kyseisestä päivämäärästä alkaen niihin järjestelyihin, joita komissio vastustaa.
Sikäli kuin järjestelyt vaikuttivat jäsenvaltioiden väliseen kilpailuun ja kauppaan, sovelletaan EY:n perustamissopimuksen 81 artiklaa. Kartellin toiminta Norjassa ja sen vaikutus yhteisön ja ETA-maihin kuuluvien tai kuuluneiden Efta-valtioiden (jäljempänä ETA:n Efta-valtiot) väliseen kauppaan sekä ETA:n Efta-valtioiden keskinäiseen kauppaan kuuluvat ETA-sopimuksen 53 artiklan soveltamisalaan.
2.1.2 TOIMIVALTA
(95) ETA-sopimuksen 56 artiklan 1 kohdan c alakohdan ja 3 kohdan mukaan komissiolla on nyt tarkasteltavassa asiassa toimivalta soveltaa sekä EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohtaa että ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohtaa, sillä kartellilla oli tuntuva vaikutus jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ja yhteisön sisäiseen kilpailuun.
2.2 EY:N PERUSTAMISSOPIMUKSEN 81 ARTIKLAN JA ETA-SOPIMUKSEN 53 ARTIKLAN SOVELTAMINEN
2.2.1 EY:N PERUSTAMISSOPIMUKSEN 81 ARTIKLAN 1 KOHTA JA ETA-SOPIMUKSEN 53 ARTIKLAN 1 KOHTA
(96) EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdassa kielletään yhteismarkkinoille soveltumattomina kaikki yritysten väliset sopimukset, yritysten yhteenliittymien päätökset sekä kaikki yhdenmukaistetut menettelytavat, jotka ovat omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ja joiden tarkoituksena on estää, rajoittaa tai vääristää kilpailua yhteismarkkinoilla tai joista seuraa, että kilpailu estyy, rajoittuu tai vääristyy yhteismarkkinoilla, ja erityisesti sellaiset sopimukset, päätökset ja menettelytavat, joilla suoraan tai välillisesti vahvistetaan osto- tai myyntihintoja taikka muita kauppaehtoja, rajoitetaan tai valvotaan tuotantoa ja markkinoita tai jaetaan markkinoita tai hankintalähteitä.
(97) ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohdassa (joka on muotoiltu EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan mukaan) on samanlainen sopimuksia ym. koskeva kielto, mutta siinä korvataan a) jäsenvaltioiden välistä kauppaa koskeva ehto sopimuspuolten välistä kauppaa koskevalla ehdolla ja b) kilpailun estymistä, rajoittumista tai vääristymistä yhteismarkkinoilla koskeva ehto (ETA-) sopimuksen soveltamisaluetta koskevalla ehdolla.
2.2.2 SOPIMUKSET JA YHDENMUKAISTETUT MENETTELYTAVAT
(98) EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdassa ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohdassa kielletään sopimukset, yritysten yhteenliittymien päätökset ja yhdenmukaistetut menettelytavat.
Sopimus on kyseessä silloin, kun osapuolet noudattavat yhteistä suunnitelmaa, joka rajoittaa tai todennäköisesti rajoittaa niiden yksilöllistä kaupallista käyttäytymistä määräämällä periaatteet, jotka koskevat niiden keskinäisiä toimenpiteitä tai toimenpiteistä pidättymistä markkinoilla. Sopimuksen ei tarvitse olla kirjallinen. Mitään muotoseikkoja, sopimukseen perustuvia seuraamuksia tai täytäntöönpanotoimenpiteitä ei tarvita. Sopimus voi olla ilmeinen tai se voi olla osapuolten käyttäytymisestä pääteltävä.
Yhdistetyissä asioissa T-305/94 jne., Limburgse Vinyl Maatschappij N.V. ja muut v. komissio (PVC II), Kok. 1999, s. II-931, antamassaan tuomiossa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi (715 kohta), että "vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan on niin, että jotta kyseessä on perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu sopimus, riittää, että kyseessä olevat yritykset ovat ilmaisseet yhteisen tahtonsa käyttäytyä markkinoilla tietyllä tavalla".
(99) EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdassa(9) erotetaan "yhtenmukaistetut menettelytavat" "yritysten välisistä sopimuksista" ja "yritysten yhteenliittymien päätöksistä". Tavoitteena on saattaa artiklassa olevan kiellon soveltamisalaan sellainen yritysten välinen yhteensovittamisen muoto, jolla tietoisesti korvataan kilpailun riskit käytännön yhteistyöllä ilman, että asiasta olisi tehty varsinaista sopimusta (asia 48/69, Imperial Chemical Industries v. komissio, Kok. 1972, s. 619).
Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä määrättyjä yhteensovittamisen ja yhteistyön kriteerejä on tarkasteltava sellaisesta perustamissopimuksen kilpailua koskeville määräyksille ominaisesta näkökulmasta, jonka mukaan jokaisen yrityksen on itsenäisesti määrättävä yhteismarkkinoilla noudatettavaksi aikomastaan toimintalinjasta. Kyseisissä kriteereissä ei vaadita varsinaisen suunnitelman tekemistä. Vaikka tämä itsenäisyysvaatimus ei suljekaan pois yritysten oikeutta sopeuttaa toimintaansa oman harkintansa mukaan kilpailijoidensa todettuun tai odotettuun käyttäytymiseen, sen kanssa on kuitenkin ehdottomasti ristiriidassa, että tällaiset yritykset olisivat keskenään minkäänlaisessa suorassa tai epäsuorassa yhteydessä joko pyrkimällä vaikuttamaan todellisen tai mahdollisen kilpailijan markkinakäyttäytymiseen tai paljastamalla tällaiselle kilpailijalle päätetty tai suunnitteilla oleva markkinakäyttäytyminen. (Yhdistetyt asiat 40-48/73, jne. Suiker Unie ja muut v. komissio, Kok. 1975, s. 1663.)
(100) Näin ollen käyttäytyminen saattaa kuulua EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan yhdenmukaistettuna menettelytapana myös silloin, kun osapuolet eivät ole nimenomaisesti liittyneet yhteiseen suunnitelmaan, joka määrittelee niiden markkinatoiminnan, vaan tietoisesti ottavat käyttöön sellaisia salaisia toimintatapoja tai noudattavat niitä, jotka helpottavat niiden kaupallisen käyttäytymisen yhteensovittamista. (Ks. myös ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomio asiassa T-7/89, Hercules v. komissio, Kok. 1991, s. II-1711, 256 kohta.)
Vaikka yhdenmukaistetun menettelytavan käsite, sellaisena kuin se ilmenee 81 artiklan 1 kohdan sanamuodosta, kattaa paitsi yritysten välisen yhteistoiminnan, myös tätä yhteistoimintaa seuraavan markkinakäyttäytymisen ja näiden kahden seikan välisen syy-yhteyden, voidaan olettaa, jollei vastakkaista näyttöä esitetä, että yhteistoimintaan osallistuvat ja edelleen markkinoilla toimivat yritykset ottavat markkinakäyttäytymisessään huomioon kilpailijoidensa kanssa vaihdetut tiedot. Näin on etenkin siinä tapauksessa, että yhteistoiminta jatkuu pitkän ajanjakson kuluessa säännöllisenä. (Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 8 päivänä heinäkuuta 1999 asiassa C-199/92 P, Hüls v. komissio, Kok. 1999, s. I-4287, 158-166 kohta.)
(101) Erityisesti monitahoisessa ja pitkäaikaisessa rikkomisasiassa komission ei tarvitse kuvailla markkinakäyttäytymistä yksinomaan jommaksikummaksi edellä mainitun laittoman käyttäytymisen muodoksi. Sopimuksen ja yhdenmukaistetun menettelytavan käsitteet ovat joustavia ja voivat olla päällekkäisiä. Saattaa olla, että ei ole edes realistisesti mahdollista tehdä eroa näiden käsitteiden välille, sillä rikkomiseen voi liittyä samanaikaisesti kummankin kielletyn käyttäytymisen piirteitä, kun taas erikseen tarkasteltuna jotain toimintaa voidaan luonnehtia vain jommaksikummaksi käyttäytymisen muodoksi. Olisi kuitenkin keinotekoista jakaa saman yleistavoitteen omaava yhteinen toiminta useisiin eri rikkomismuotoihin. Tämän vuoksi kartelli voi olla samanaikaisesti sekä sopimus että yhdenmukaistettu menettelytapa. EY:n perustamissopimuksen 81 artiklassa ei ole määräystä ryhmästä, johon nyt käsiteltävänä olevan asian tapainen monitahoinen rikkominen kuuluisi - ks. myös ensimmäisen oikeusasteen tuomio asiassa T-7/89, Hercules v. komissio, 264 kohta.
PVC II -tuomiossaan (ks. edellä 98 kappale) ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi (696 kappale) että "kun kyse on monitahoisesta kilpailusääntöjen rikkomisesta, jossa useat tuottajat ovat useiden vuosien ajan tavoitelleet sitä, että ne voisivat yhdessä ohjata markkinoita, komissiolta ei voida edellyttää, että se yksilöisi kunkin yrityksen ja kunkin hetken osalta täsmällisesti rikkomisen sopimukseksi tai yhdenmukaistetuksi menettelytavaksi, kun perustamissopimuksen [81] artiklassa joka tapauksessa tarkoitetaan kumpaakin näistä kilpailusääntöjen rikkomisen muodoista".
(102) EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu sopimus ei vaadi samaa varmuusastetta kuin kaupallinen sopimus pantaessa se täytäntöön yksityisoikeudellisen lainsäädännön perusteella. Pitkäaikaisen ja monitahoisen kartellin kohdalla sopimuskäsitettä voidaan soveltaa paitsi mihin tahansa yleiseen suunnitelmaan tai mihin tahansa käsitteisiin, joista on nimenomaisesti sovittu, myös sellaisten asioiden täytäntöönpanoon, joista on sovittu samoin menettelyin ja saman tavoitteen saavuttamiseksi.
(103) Kuten yhteisöjen tuomioistuin (vahvistaessaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomion) totesi asiassa C-49/92 P, komissio v. Anic Partecipazioni SpA, Kok. 1999, s. I-4125, 81 kappale, EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan käsitteistä seuraa, että sopimus voi kattaa yksittäisen toimenpiteen lisäksi useiden toimenpiteiden kokonaisuuden tai jatkuvan toiminnan.
Monitahoinen kartelli voidaan sen vuoksi käsittää yhdeksi jatkuvaksi rikkomiseksi koko sen olemassaolon ajan. Sopimus voi vaihdella ajoittain tai sen mekanismeja voidaan sopeuttaa tai vahvistaa kehityksen mukaisesti. Arvioinnin paikkansapitävyyteen ei vaikuta se mahdollisuus, että yksi tai useampi toimintasarjan tai jatkuvan käyttäytymistavan osa voisi itsessään muodostaa EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan rikkomisen.
(104) Vaikka kartelli on yhteistoimintaa, kullakin sopimuksen osapuolella on oma tehtävänsä. Yksi tai useampi yritys voi olla johtavassa asemassa kartellinjohtajana. Kartellilla voi olla sisäisiä konflikteja ja kilpailutilanteita ja sen jäsenet voivat jopa pettää toisiaan, mutta tämä ei kuitenkaan estä sitä, että järjestely muodostaa EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan mukaisen sopimuksen / yhdenmukaistetun menettelytavan silloin, kun kartellilla on yksi yhteinen ja jatkuva tavoite.
Pelkästään se, että kukin kartellin osanottaja voi toimia kartellissa omiin olosuhteisiinsa soveltuvalla tavalla, ei sulje pois sen vastuuta rikkomisesta kokonaisuudessaan, mukaan lukien muiden osanottajien toiminta, jolla on sama laiton tarkoitus ja sama kilpailunvastainen vaikutus. Yritys, joka osallistuu yhteiseen laittomaan toimintaan toimenpitein, jotka myötävaikuttavat yhteisen tavoitteen toteutumiseen, on samalla tavalla vastuussa myös muiden yritysten käyttäytymisestä saman rikkomisen osalta koko siltä ajalta, jolloin se osallistui yhteiseen järjestelyyn. Näin on erityisesti silloin, kun todetaan yrityksen tienneen muiden osanottajien lainvastaisesta käyttäytymisestä tai voineen kohtuudella ennakoida sen tai olleen siitä tietoinen sekä olleen valmis hyväksymään siihen sisältyvän riskin (yhteisöjen tuomioistuimen tuomio asiassa komissio v. Anic, 83 kohta).
2.2.3 RIKKOMISEN LUONNE KÄSITELTÄVÄSSÄ ASIASSA
(105) On näyttöä siitä, että yhteisöön vaikuttanut grafiittielektrodien valmistajien salainen yhteistyö alkoi yhteydenotoilla jo vuonna 1990 ja kehittyi vuoden 1991 lopussa ja vuoden 1992 alkupuolella.
EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan rikkomisesta on kyse myös silloin kun osanottajat eivät ole sopineet etukäteen kattavasta yhteisestä suunnitelmasta. EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdassa käytetty sopimuksen käsite koskee alustavaa yhteisymmärrystä ja osittaisia ja ehdollisia sopimuksia, jotka ovat täydelliseen sopimukseen johtavassa neuvotteluvaiheessa. Neuvottelu- ja valmisteluprosessia, joka johtaa yleissuunnitelman hyväksymiseen markkinoiden sääntelemiseksi, voidaan (olosuhteista riippuen) luonnehtia yhdenmukaistetuksi menettelytavaksi.
Tarkasteltavassa asiassa komissio kuitenkin aloittaa arviointinsa tarkastelemalla sitä, kuinka valmistajat hyväksyivät ja panivat täytäntöön yhteisen kartellisuunnitelman.
(106) Ensimmäisessä ylimmän johdon kokouksessa Lontoossa 21 päivänä toukokuuta 1992 suuret tuottajat - SGL, UCAR ja japanilaisten ryhmä - sopivat perusperiaatteista, joita ne soveltaisivat perustaessaan maailmanlaajuisen grafiittielektrodimarkkinoiden kartellin. Ne sopivat hintojen vahvistamisesta, hinnankorotusmekanismin käyttöönotosta, kansallisten markkinoiden jakamisesta ja markkinaosuuskiintiöistä. Ne sopivat myös pidättäytyvänsä tuotantokapasiteetin lisäämisestä tai tekniikan siirtämisestä muille kuin kartellin osanottajille. Lisäksi perustettiin seuranta- ja täytäntöönpanojärjestelmä (ks. tarkemmin edellä 71-73 kappale).
Tämä suunnitelma, jota kaikki osanottajat sekä VAW Carbon tukivat, pantiin täytäntöön usean vuoden aikana käyttäen samoja mekanismeja yhteisenä tavoitteenaan kilpailun hävittäminen.
Suunnitelman käsittelemistä säännöllisissä kokouksissa ei katsota salaiseksi sopimukseksi, vaan saman laittoman suunnitelman täytäntöönpanemiseksi.
Koska valmistajien yhteisenä suunnitelmana ja tavoitteena oli jatkuvasti kilpailun poistaminen grafiittielektroditeollisuuden alalla, komissio katsoo, että ETA-markkinoiden osalta kyseinen toiminta muodostaa EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohtaa ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohtaa koskevan yhden jatkuvan rikkomisen, jossa kunkin osanottajan on kannettava vastuu siltä ajalta, jona se osallistui yhteiseen järjestelyyn.
(107) Vaikka valmistajien välisillä järjestelyillä voidaan katsoa olevan kaikki sopimuksen käsitteeltä vaadittavat ominaisuudet, eräät laittoman yhteistyön tavat voitaisiin hyvin katsoa yhdenmukaistetuksi menettelytavaksi (jos tämä olisi aiheellista tai tarpeellista).
C/G oli hyvin vähän tekemisissä kartellin kanssa eikä itse asiassa osallistunut yhteenkään ryhmäkokoukseen. Vaikka se oli tavallaan kartellin laidalla, se kuitenkin toimi yhteistyössä kartellin kanssa ja tietoisesti tuki kartellin yleistavoitteita. Sen yhteydet kartelliin SGL:n ja muiden kautta antoivat sille mahdollisuuden sovittaa markkinakäyttäytymisensä lähemmin muiden valmistajien toimintaan ja antoivat muille valmistajille varmuuden, että se seuraisi niiden esimerkkiä eikä vastustaisi suunniteltuja hinnankorotuksia.
Vaikka C/G:n osalta ei ole tarpeen luokitella rikkomista tarkasti (ks. PVC II -tuomio, 696 kohta), sen osallistumisessa on pikemminkin yhdenmukaistetun menettelytavan piirteitä. Sen toiminnan tarkka luokittelu ei ole kuitenkaan 81 artiklan 1 kohdan kannalta olennaista: C/G ei voi sanoutua irti järjestelmästä, johon se osallistui tietoisesti.
2.2.4 KILPAILUN RAJOITTAMINEN
(108) Käsiteltävään asiaan liittyvien sopimusten tarkoituksena ja vaikutuksena oli kilpailun rajoittaminen yhteisössä ja ETA:ssa.
EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohtaan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohtaan sisältyvät nimenomaisesti kilpailua rajoittavina sopimukset ja yhdenmukaistetut menettelytavat, joilla:
- suoraan tai välillisesti vahvistetaan myyntihintoja taikka muita kauppaehtoja,
- rajoitetaan tai valvotaan tuotantoa, markkinoita taikka teknistä kehitystä,
- jaetaan markkinoita tai hankintalähteitä.
(109) Nämä ovat nyt käsiteltävässä asiassa tarkasteltujen horisontaalisten järjestelyjen pääasialliset tavoitteet. Koska hinta on tärkein kilpailukeino, valmistajien käyttämien erilaisten salaisten järjestelyjen ja mekanismien tavoitteena oli nostaa hintaa niiden omaksi hyödyksi yli sen tason, joka olisi määräytynyt vapaan kilpailun olosuhteissa. Markkinoiden jakaminen ja hintojen vahvistaminen ovat luonteeltaan sellaisia, että ne rajoittavat kilpailua EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdassa ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla.
(110) Kartellia on tarkasteltava kokonaisuutena ja kaikki olosuhteet huomioon ottaen, mutta sopimusten ja järjestelyjen pääkohdat, jotka voidaan katsoa kilpailunrajoituksiksi, ovat seuraavat:
- hintojen vahvistaminen,
- markkinoiden jakaminen ja markkinaosuuskiintiöt,
- vaatimus, jonka mukaan muiden kuin "kotimarkkinoiden" valmistajien on vetäydyttävä tietyiltä markkinoilta tai ne eivät saa kilpailla "aggressiivisesti" näillä markkinoilla,
- tuotantokapasiteetin pitäminen samana, sen rajoittaminen tai sulkeminen,
- tekniikan siirron rajoittaminen kartellin ulkopuolella.
Kartellin jäsenet panivat nämä pääkohdat täytäntöön käyttämällä ensisijaisesti seuraavia keinoja:
- sopimalla yhdenmukaisista hinnankorotuksista,
- määrittämällä tuottajan, joka "johti" hinnankorotuksia tietyillä kansallisilla markkinoilla,
- toimittamalla luettelon sovelletuista ja tulevista tavoitehinnoista hinnankorotusten yhteensovittamiseksi,
- kehittämällä raportointi- ja seurantajärjestelmän ja soveltamalla sitä rajoittavien sopimusten täytäntöönpanon varmistamiseksi,
- osallistumalla säännöllisiin kokouksiin ja pitämällä muuten yhteyttä sopiakseen edellä mainituista rajoituksista ja pannakseen ne täytäntöön tai muuttaakseen niitä tarvittaessa.
2.2.5 VAIKUTUS JÄSENVALTIOIDEN VÄLISEEN KAUPPAAN JA ETA:N SOPIMUSPUOLTEN VÄLISEEN KAUPPAAN
(111) Valmistajien välisellä jatkuvalla sopimuksella oli tuntuva vaikutus jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ja ETA:n sopimuspuolten väliseen kauppaan.
EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan kohteena ovat sopimukset, jotka saattavat haitata jäsenvaltioiden välisten yhtenäismarkkinoiden saavuttamista joko jakamalla kansalliset markkinat tai vaikuttamalla yhteismarkkinoiden kilpailurakenteeseen. Myös ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohta on suunnattu sopimuksiin, jotka haittaavat yhtenäisen Euroopan talousalueen saavuttamista.
Kuten valtioiden välistä kauppaa koskevassa jaksossa todettiin (ks. edellä 19 kappale), grafiittielektrodimarkkinoille on ominaista jäsenvaltioiden välisen kaupan huomattava määrä. Myös yhteisön ja Eftan välisen kaupan määrä on huomattava. Norja tuo maahan kaikki tarvitsemansa elektrodit hankkimalla ne ensi sijassa SGL:ltä, UCAR:ltä ja VAW Carbonilta. Ennen Itävallan, Suomen ja Ruotsin liittymistä yhteisöön Itävalta toi maahan merkittävän määrän elektrodeja ja Suomi ja Ruotsi kaikki tarvitsemansa grafiittielektrodit.
EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohdan soveltaminen kartelliin ei kuitenkaan rajoitu siihen osaan jäsenten myyntiä, johon nimenomaan liittyy tavaroiden siirtämistä jäsenvaltiosta toiseen. Määräysten soveltamiseksi ei tarvitse todistaa, että kunkin osanottajan oma toiminta, verrattuna kartellin toimintaan kokonaisuutena, vaikutti jäsenvaltioiden väliseen kauppaan (ks. ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomio asiassa T-13/89, Imperial Chemical Industries v. komissio, Kok. 1992, s. II-1021, 304 kappale).
Nyt käsiteltävässä asiassa kartellijärjestelyt kattoivat lähes kaiken kaupan, jota käytiin yhteisössä ja ETA:ssa tällä tärkeällä teollisuudenalalla. Muiden kuin kotimarkkinatuottajien vetäytymisen tietyillä markkinoilta, hintojen vahvistamisen ja kiintiöiden jakamisen on täytynyt johtaa tai oli todennäköistä, että se johtaisi, automaattisesti erilaisiin kauppavirtoihin kuin muuten (katso yhteisöjen tuomioistuimen tuomio yhdistetyissä asioissa 209-215 ja 218/78, Van Landewyck ja muut v. komissio, Kok. 1980, s. 3125, 170 kappale).
Kartellin toiminta, joka liittyi myyntiin yhteisön tai ETA:n ulkopuolisiin maihin, ei kuulu tämän päätöksen piiriin.
2.2.6 ITÄVALTAAN, SUOMEEN, NORJAAN JA RUOTSIIN SOVELLETTAVIEN KILPAILUSÄÄNTÖJEN MÄÄRÄYKSET
(112) ETA-sopimus tuli voimaan 1 päivänä tammikuuta 1994. Tätä päivämäärää edeltävän ajanjakson osalta, jolloin kartelli toimi, ainoa tämän menettelyn kannalta olennainen määräys on EY:n perustamissopimuksen 81 artikla. Kartellijärjestelyjä, jotka koskivat Itävaltaa, Suomea, Norjaa ja Ruotsia ennen tätä ajankohtaa (silloiset Eftan jäsenvaltiot), ei katsota EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan mukaiseksi rikkomiseksi.
ETA-sopimuksen määräyksiä sovellettiin kyseisiin ETA:an liittyneisiin neljään Efta-valtioon 1 päivästä tammikuuta 31 päivään joulukuuta 1994. Näin ollen kartelli rikkoi ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohtaa sekä EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohtaa ja komissiolla on toimivalta soveltaa molempia määräyksiä. Kartellin toiminta näissä neljässä Efta-valtiossa kyseisen yhden vuoden aikana kuuluu ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan.
Itävallan, Suomen ja Ruotsin liityttyä yhteisöön 1 päivänä tammikuuta 1995 kartellin toiminta tuli EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan soveltamisalan piiriin siltä osin kuin se vaikutti näihin markkinoihin. Kartellin toiminta Norjassa oli edelleen ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohdan vastaista.
Edellä olevasta seuraa, että kartellin toiminta Itävallassa, Suomessa, Norjassa ja Ruotsissa oli ETA:n ja/tai yhteisön kilpailusääntöjen vastaista 1 päivästä tammikuuta 1994.
2.2.7 RIKKOMISEN KESTO
(113) Vaikka sekä SDK:n että UCAR:n lausunnoista ilmenee, että UCAR:n, Sigrin ja japanilaisten tuottajien väliset yhteydet olivat alkaneet jo vuoden 1991 alkupuolella, komissio rajoittaa tässä asiassa kilpailusääntöjen mukaisen arviointinsa ja mahdollisen sakkojen määräämisen toukokuusta 1992 alkaneeseen ajanjaksoon, sillä kyseisenä ajankohtana järjestettiin ensimmäinen ylimmän johdon tapaaminen Lontoossa, jolloin sovittiin markkinoita koskevan kartellin perusperiaatteista.
On tietenkin huomattava, että kartellin toiminta Itävallassa, Suomessa, Norjassa ja Ruotsissa oli kilpailusääntöjen vastaista vasta 1 päivästä tammikuuta 1994, jolloin ETA-sopimus tuli voimaan.
UCAR:n, SGL:n ja japanilaisten valmistajien osallistumisen rikkomiseen 21 päivästä toukokuuta 1992 vahvistaa niiden toimitusjohtajien tai (Nipponin ja SEC:n osalta) niitä edustavan toisen yhtiön toimitusjohtajan osallistuminen ensimmäiseen ylimmän johdon kokoukseen.
Se, että Nippon ja SEC eivät osallistuneet ensimmäiseen ylimmän johdon kokoukseen 21 päivänä toukokuuta 1992, ei ole ratkaisevaa, koska Tokai esiintyi niiden edustajana ja ne itse olivat läsnä ensimmäisessä työskentelytason kokouksessa vain neljä päivää myöhemmin samoin kuin VAW Carbon.
C/G:n osallistumisen salaiseen yhteistyöhön lasketaan alkaneen tammikuussa 1993, jolloin hinnoittelua koskevasta salaisesta yhteistyöstä keskusteltiin ensimmäisen kerran (ks. edellä 81 kappale).
(114) Yhdysvaltain liittovaltion poliisin ja komission suorittamista tarkastuksista huolimatta kartellikokoukset jatkuivat ainakin 13 päivään helmikuuta 1998, jolloin tietojen mukaan pidettiin viimeinen työskentelytason kokous, johon osallistuivat SGL:n, UCAR:n ja kolmen japanilaisen valmistajan (SEC, Nippon ja Tokai) edustajat. SGL ja UCAR jatkoivat laittomia yhteyksiään vielä ainakin kuukauden ajan (ks. edellä 93 kappale).
Vaikka UCAR on todennut (ks. edellä 93 kappale), että seuraavien kuuden kuukauden aikana yhteydenpidon aloittajana oli SGL, todisteiden puuttuessa komissio katsoo sakkojen määrää arvioidessaan, että SGL:n ja UCAR:n osallistuminen kartelliin päättyi maaliskuussa 1998. Kolmen japanilaisen valmistajan (SEC, Nippon ja Tokai) kohdalla kyseiseksi päivämääräksi katsotaan helmikuun puoliväli.
SDK oli jo tällöin vetäytynyt kokouksista. Vaikka se toteaa, että sen uusi ylin johto Tokiossa oli antanut jo tammikuussa 1997 ohjeen, jonka mukaan kilpailunvastaista toimintaa ei suvaittaisi, SDK:n edustaja osallistui Tokiossa 9 ja 10 päivänä huhtikuuta 1997 järjestettyyn kokoukseen oletettavasti ilmoittaakseen muille kartellin jäsenille, että se ei enää osallistuisi kartellikokouksiin. Tämän vahvistavat (epäsuorasti) muut kartellin jäsenet, jotka eivät mainitse SDK:n osallistuneen myöhempiin kokouksiin [...]. Näin ollen voidaan katsoa, että SDK vetäytyi järjestelyistä huhtikuussa 1997 (Showa Denkon vastaus väitetiedoksiantoon, s. 8).
(115) VAW Carbon väittää, että se ei osallistunut kokouksiin vuoden 1996 lopun jälkeen. Päinvastaisten todisteiden puuttuessa komissio ottaa tämän ajankohdan huomioon määrittäessään rikkomisen kestoa sen osalta. C/G sanoo, että vuonna 1996 sen toimitusjohtaja pyysi SGL:n [...] lopettamaan puhelinsoitot C/G:lle (11 artiklan mukainen vastaus, s. 9). Viimeinen kokous, johon se myöntää osallistuneensa, pidettiin Frankfurtissa marraskuussa 1996, joka katsotaan päivämääräksi, jolloin C/G vetäytyi kartellista [...].
2.2.8 MENETTELYN KOHTEENA OLEVAT YRITYKSET
(116) Tämän päätöksen ensimmäisessä jaksossa esitellyt tosiseikat osoittavat, että SGL, UCAR, Showa Denko, Tokai, Nippon, SEC ja C/G osallistuivat suoraan kartelliin. Sen vuoksi kukin yhtiö on vastuussa rikkomisesta ja on tämän päätöksen vastaanottaja.
(117) Kysymys päätöksen oikeasta vastaanottajasta koskee vain yhtä yhtiötä, jonka osalta on tarkasteltava tytäryhtiön toiminnan lukemista emoyhtiön tiliin. Tämä yhtiö on VAW Carbon.
Alkuperäinen VAW Carbon GmbH (rekisteröity Grevenbroichissa) toimi 31 päivään joulukuuta 1995 "pelkkänä myyntiyhtiönä" ("reine Vertriebsgesellschaft") myyden VAW Aluminium AG:n valmistamia hiili- ja grafiittituotteita. VAW Carbonin 9 päivänä heinäkuuta 1999 komission 28 päivänä kesäkuuta 1999 päivättyyn tietopyyntöön antaman vastauksen mukaan (2 kohta) se oli VAW Aluminium AG:n kokonaan omistama tytäryhtiö.
VAW Aluminium AG on suuri teollisuusyhtymä, jolla on erilaisia toimintoja ja joukko tytäryhtiöitä. Sen hiili- ja grafiittielektroditoimialalla tehtiin kahdesti rakenneuudistuksia kartellin toimintakauden aikana.
(118) Tammikuun 1 päivänä 1996 VAW Aluminium AG:n koko hiili- ja grafiittitoiminta (mukaan lukien tuotanto ja myynti) siirrettiin sen täysin omistamalle ja Bonnissa toimivalle tytäryhtiölle Ingal GmbH:lle, joka nimettiin (hieman erehdyttävästi) VAW Carbon GmbH:ksi ("uusi" VAW Carbon GmbH). Tammikuussa 1996 siihen liitettiin "vanha" VAW Carbon GmbH (Grevenbroich), joka poistettiin yhtiörekisteristä.
Syyskuussa 1998 yhtiön johto osti lainarahoituksella (rahoittajana oli ensisijaisesti NatWest Ventures (Nominees) Ltd of London (jäljempänä "NatWest")) "uuden" VAW Carbon GmbH:n liiketoiminnan ja omaisuuden VAW:n suostumuksella. Ostajana oli vasta perustettu yhtiö Erftcarbon GmbH & Co KG, jonka osakepääomasta NatWest omistaa 85 prosenttia ja yhtiön johto 15 prosenttia.
Ostosopimuksen 14 artiklan mukaan vastuu mahdollisista sakoista tai seuraamuksista, joista "uusi" VAW Carbon GmbH olisi saattanut joutua vastuuseen komission tutkimuksen perusteella nyt käsiteltävässä asiassa, jäi kuitenkin kyseiselle yritykselle.
Uusi VAW Carbon GmbH on edelleen olemassa, mutta ainoastaan pöytälaatikkoyhtiönä ilman toimintaa. Sen ainoa omaisuus ovat myynnistä saadut varat.
(119) Komissio osoitti väitetiedoksiannon VAW Aluminium AG:lle, joka on VAW Carbon GmbH:n emoyhtiö.
(120) Tätä asiaa koskevan hallinnollisen menettelyn aikana VAW Aluminium AG väitti, että väitetiedoksianto ja mahdollinen päätös olisi osoitettava VAW Carbon GmbH:lle, ei VAW Aluminiumille. VAW Aluminium AG:n mukaan sen tytäryhtiö vastasi täysin tuotteen myynnistä ja markkinoinnista. VAW Aluminium AG ei koskaan osallistunut kartelliin (VAW:n vastaus väitetiedoksiantoon, s. 1-2).
(121) Komissio ei hyväksy VAW Aluminium AG:n väitteitä. Jokin aika sitten asiassa C-286/98 P, Stora Kopparbergs Bergslags SG v. komissio, Kok. 2000, s. I-9925, 28 kohta, antamassaan tuomiossa yhteisöjen tuomioistuin vahvisti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomion ja katsoi, että emoyhtiö saattaa olla vastuussa tytäryhtiönsä toiminnasta, todeten, että "kun emoyhtiö kerran omisti täysin tytäryhtiönsä, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on saanut perustellusti lähteä siitä, (...), että emoyhtiö todella oli vaikuttanut ratkaisevasti tytäryhtiönsä toimintaan (...)".
Nyt käsiteltävässä asiassa tätä olettamusta ei ole todistettu vääräksi. VAW Aluminium AG ei toimittanut todisteita, jotka tukisivat sen väitettä, että VAW Carbon GmbH oli toiminut itsenäisesti.
Lisäksi VAW Aluminium AG:n väite, että se oli täysin tietämätön omistamansa tytäryhtiön kilpailunvastaisesta käyttäytymisestä, on ristiriidassa sen kanssa, että komissio löysi VAW Aluminium AG:ssä tekemässään tarkastuksessa ilmoituksen, jonka mukaan VAW Carbon GmbH:n herra Müller oli ilmoittanut VAW Aluminium AG:lle komission tulevista kartellitutkimuksista (ks. edellä 33 kappale; liite 1: 6 päivänä kesäkuuta 1997 päivätty pöytäkirja).
(122) Komissio katsoo tämän perusteella, että VAW Aluminium AG:tä voidaan pitää vastuussa VAW Carbonin käyttäytymisestä.
(123) Komissio huomauttaa, että 1 päivään tammikuuta 1996 saakka VAW Aluminium AG itse valmisti pääasiassa hiili- ja grafiittituotteita. Vanha VAW Carbon GmbH (joka siis oli täysin sen omistama) oli ainoastaan sen myyntiorganisaatio yhtiömuodossa. Se, että noin vuosi sen jälkeen VAW Aluminium AG:n hiili- ja grafiittituotanto oli sen täysin omistamassa tytäryhtiössä, ei muuta komission arviota tässä suhteessa.
Komissio katsoo lopuksi, että voi olla vaikeaa periä sakkoja pöytälaatikkoyhtiöltä, jolla ei ole liiketoimintaa ja jonka olemassaolo riippuu täysin veroeduista, joita siitä kertyy VAW Aluminium AG:lle.
Näistä syistä tämä päätös on osoitettu VAW Aluminium AG:lle.
2.3 KORJAUSTOIMENPITEET
2.3.1 ASETUKSEN N:o 17 3 ARTIKLA
(124) Jos komissio toteaa, että EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohtaa tai ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohtaa on rikottu, se voi vaatia kyseisiä yrityksiä lopettamaan rikkomisen asetuksen N:o 17 3 artiklan mukaisesti.
Rikkominen jatkui kauan sen jälkeen, kun komissio ja Yhdysvaltojen viranomaiset olivat tehneet samanaikaiset tarkastukset. Asiakirjoja tuhottiin ennen aiottua tarkastusta. Tammikuussa 1998 SGL oli myös yrittänyt suostutella japanilaisia valmistajia pidättäytymään yhteistyöstä komission kanssa. Näin ollen on mahdotonta sanoa varmuudella, onko rikkominen päättynyt. Itse asiassa on viitteitä päinvastaisesta.
(125) Tämän perusteella on välttämätöntä, että komissio vaatii yrityksiä, joille tämä päätös on osoitettu, lopettamaan rikkomisen (jolleivät ne ole jo tehneet niin) ja pidättäytymään kaikista sopimuksista, yhdenmukaistetuista menettelytavoista tai yritysten yhteenliittymien päätöksistä, joilla on sama tai samantapainen tavoite tai vaikutus.
2.3.2 ASETUKSEN N:o 17 15 ARTIKLAN 2 KOHTA
2.3.2.1 Yleiset näkökohdat
(126) Asetuksen N:o 17(10) 15 artiklan 2 kohdan mukaan komissio voi päätöksellään määrätä yrityksille sakon, joka on vähintään 1000 ja enintään 1000000 euroa taikka tätä suurempi mutta enintään 10 prosenttia kunkin rikkomiseen osallisen yrityksen edellisen tilikauden liikevaihdosta, jos ne tahallaan tai tuottamuksesta rikkovat perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohtaa ja/tai ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohtaa.
(127) Sakon suuruutta määrätessään komission on otettava huomioon kaikki merkitykselliset seikat, erityisesti rikkomisen vakavuus ja kesto, jotka ovat asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdassa mainitut kaksi kriteeriä.
(128) Kunkin rikkomiseen osallistuneen yrityksen asema arvioidaan erikseen. Komissio ottaa huomioon sakossa mahdolliset raskauttavat tai lieventävät seikat ja soveltaa tarvittaessa sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa annettua tiedonantoa(11).
2.3.2.2 Sakkojen perusmäärä
(129) Perusmäärä määritetään rikkomisen vakavuuden ja keston perusteella.
i) Vakavuus
(130) Arvioidessaan rikkomisen vakavuutta komissio ottaa huomioon sen luonteen, todellisen vaikutuksen markkinoihin ja merkityksellisten maantieteellisten markkinoiden koon.
- Rikkomisen luonne
(131) Edellä esitetyn perusteella nyt tarkasteltava rikkominen muodostui ensi sijassa markkinoiden jakamista ja hintojen vahvistamista koskevista käytännöistä, jotka luonteeltaan ovat erittäin vakavia EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohdan rikkomisia.
(132) Kartellilla rikottiin tahallaan EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohtaa ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohtaa. Täysin tietoisena toimintansa laittomuudesta johtavat valmistajat kokoontuivat perustaakseen salaisen ja muodollisen järjestelmän, jonka tarkoituksena oli rajoittaa kilpailua tärkeällä teollisuudenalalla.
(133) Kartellijärjestelyt ulottuivat koko teollisuuteen. Ne laadittiin ja niitä johdettiin ja kehitettiin kyseisten yritysten ylimmällä tasolla, ja ne toimivat täysin kartelliin osallistuvien valmistajien hyödyksi ja niiden asiakkaiden ja viime kädessä suuren yleisön haitaksi.
(134) Komissio katsoo näin ollen, että rikkominen oli luonteeltaan erittäin vakava EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohdan vastainen rikkominen.
- Rikkomisen todellinen vaikutus ETA:n grafiittielektrodimarkkinoihin
(135) Komissio katsoo, että rikkomisella, johon syyllistyneiden grafiittielektrodien valmistajien markkinaosuus tämän päätöksen kattamalla ajanjaksolla oli lähes 90 prosenttia maailman ja ETA:n markkinoilla, oli todellinen vaikutus ETA:n grafiittielektrodimarkkinoihin. Hinnoista ei ainoastaan sovittu, vaan niistä ilmoitettiin ja ne pantiin täytäntöön.
(136) Kartellille oli luonteenomaista tavoitehintojen jatkuva vahvistaminen (ks. edellä 60-65 kappale). Kun suurimmat valmistajat SGL ja UCAR olivat sopineet hinnoista, ne sopivat etukäteen, kumpi niistä ilmoittaisi korotuksista asiakkaille. Heti kun asiakkaat olivat hyväksyneet hinnankorotukset, pienemmät tuottajat seurasivat suurempien esimerkkiä ja ottivat käyttöön uudet hinnat. Huolimatta siitä, että joskus suunniteltua korotusta lykättiin tai sitä ei toteutettu, markkinoilla sovelletut hinnat seurasivat kartellin sopimia hintoja huomattavassa määrin kuuden vuoden ajan (ks. edellä 66-69 kappale).
(137) Grafiittielektrodien kysynnän huomattavan vähenemisen ja 1980-luvulla koko alaan vaikuttaneiden rakenneuudistusten vuoksi grafiittielektrodien hinnat romahtivat Euroopassa. Tämän johdosta vuosien 1990-1991 hinnat olivat noin 50 prosenttia alhaisemmat kuin vuoden 1996 lopussa. Kartellisopimukset toteutettiin asteittaisina hinnankorotuksina vuosina 1992-1996. Tänä aikana hinnat lähes kaksinkertaistuivat. Vain vuonna 1997 (tulevan kartellitutkimuksen vuoksi) jo suunniteltuja hinnankorotuksia lykättiin ja hinnat jäivät ennalleen (ks. edellä 70 kappale). Näin hinnankorotuksilla oli selvä vaikutus markkinoihin ainakin siten, että sovituista hinnoista ei ainoastaan ilmoitettu vaan niitä myös sovellettiin.
(138) UCAR väittää, että kartellilla oli ainoastaan rajallinen vaikutus terästeollisuuteen. Koska 1990-luvun alun hinnat olivat kannattamattomia, hinnankorotukset olivat tarpeen grafiittielektrodien valmistuksen jatkamiseksi. Korotukset sallivat myös laadun parantamisen, mikä hyödytti terästeollisuutta (UCAR:n vastaus väitetiedoksiantoon, s. 18).
(139) Toisin kuin UCAR komissio katsoo, että vuosien 1992 ja 1996/1997 välisenä aikana tapahtunutta grafiittielektrodien huomattavaa hinnannousua (ks. edellä 70 kappale) on tulkittava sen perusteella, että kartellin jäsenet olivat sopineet tavoitehinnoista, markkinaosuuksien jakamisesta sekä raportointi- ja seurantajärjestelmästä (ks. edellä 135 kappale). Vaikka on vaikea sanoa, olisivatko hinnat olleet erilaiset ja missä määrin ilman kartellia, kartellisopimusten tunnollinen täytäntöönpano aiheutti vakavan vaaran, että hinnat olivat korkeammat kuin tavanomaisissa kilpailuolosuhteissa.
(140) Komissio hylkää myös näkemyksen, että teollisuus- ja liiketoiminnan hyötyä, kuten laadumparantumista tai työllisyyttä, olisi käytettävä korvaamaan kilpailusääntöjen rikkomisen kielteiset vaikutukset. UCAR ei ole kuitenkaan osoittanut, että laadun parantumisen ja kartellin välillä olisi selvä yhteys.
(141) C/G väittää, että koska sillä on pieni markkinaosuus Euroopassa ja se on yleensä ollut hintaseuraaja, sen toiminnalla ei ole ollut kielteisiä vaikutuksia kilpailuun. C/G:n yhteydet kilpailijoihin eivät muuttaneet sen hinnoittelukäytäntöä, vaan se asetti hinnat kuten se olisi tehnyt ilman kyseisiä yhteyksiä (C/G:n vastaus väitetiedoksiantoon, s. 12 ja kuulemistilaisuudessa esitetty taloustutkimus).
(142) Komissio on samaa mieltä C/G:n kanssa siitä, että se oli ainoastaan hintaseuraaja markkinoilla. On kuitenkin ilmeistä, että osallistumalla kartelliin se sai tärkeitä hinta- ja myyntitietoja. C/G oli näin ollen täysin erilaisessa asemassa muihin pieniin markkinatoimijoihin verrattuna, sillä näillä ei ollut samoja ensi käden tietoja. Väite, että C/G asetti edelleen hintansa itsenäisesti, ei ole uskottava, ja se on hylättävä.
(143) Komissio päättelee näin ollen, että tämän päätöksen kohteena olevat osapuolet eivät ole pystyneet kiistämään komission havaintoja rikkomisen tosiasiallisesta vaikutuksesta ETA-alueen grafiittielektrodimarkkinoihin.
- Merkityksellisten maantieteellisten markkinoiden koko
(144) Rikkomisen vakavuuden arvioimiseksi on tärkeää huomata, että kartelli kattoi yhteismarkkinat kokonaan sekä koko ETA:n sen perustamisesta alkaen.
- Rikkomisen vakavuutta koskeva komission päätelmä
(145) Ottaen huomioon kaikki edellä mainitut seikat komissio katsoo, että tämän päätöksen kohteena olevat yritykset ovat syyllistyneet erittäin vakavaan rikkomiseen.
- Erilainen kohtelu
(146) Kun on kyse erittäin vakavasta kilpailusääntöjen rikkomisesta, todennäköisten sakkojen ehdotettu suuruus mahdollistaa yritysten erilaisen kohtelun, jotta voidaan ottaa huomioon rikkomiseen syyllistyneiden todelliset taloudelliset mahdollisuudet aiheuttaa merkittävää vahinkoa kilpailulle ja asettaa sakon määrä tasolle, joka varmistaa, että sillä on riittävä rikkomista estävä vaikutus. Komissio toteaa, että tämä menettely on erityisesti tarpeen silloin, kun rikkomiseen syyllistyneiden yritysten koot vaihtelevat huomattavasti, kuten nyt käsiteltävänä olevassa asiassa.
(147) Tässä asiassa, joka koskee useaa yritystä, sakkojen perusmäärä on asetettava siten, että otetaan huomioon kunkin yrityksen laittoman toiminnan painoarvo ja sen todellinen vaikutus kilpailuun.
(148) Tämän vuoksi kyseiset yritykset voidaan periaatteessa jakaa kolmeen ryhmään sen mukaan, miten tärkeä asema niillä on kyseisillä markkinoilla, sillä edellytyksellä, että jakoa voidaan tarvittaessa oikaista ottamalla huomioon muita tekijöitä ja erityisesti tarve varmistaa sakon rikkomista ehkäisevä vaikutus.
(149) Jotta voidaan vertailla yrityksen tärkeyttä markkinoilla, komissio katsoo, että nyt tarkasteltavassa asiassa on aiheellista ottaa perustaksi tuotteista kertyvä maailmanlaajuinen liikevaihto. Tätä tukee se, että kartelli kattoi koko maailman ja sen tavoitteena oli muun muassa jakaa markkinat maailmanlaajuisesti ja pidättäytyä kilpailusta ETA-markkinoilla. Lisäksi kartellin kunkin osanottajan maailmanlaajuinen liikevaihto antaa viitteitä sen panoksesta kartellin tehokkuuteen kokonaisuutena tai käänteisesti tarkasteltuna viitteitä epävakaudesta, joka olisi vaikuttanut kartelliin, jos kyseinen yritys ei olisi osallistunut siihen. Vertailu tehdään rikkomisen viimeisenä vuotena (1998) tuotteista kertyneen maailmanlaajuisen liikevaihdon perusteella.
(150) Edellä olevasta taulukosta (ks. edellä 30 kappale) ilmenee selvästi, että SGL ja UCAR olivat grafiittielektrodien kaksi suurinta valmistajaa sekä maailmanmarkkinoilla että ETA-markkinoilla. Ne sijoittuvat sen vuoksi ensimmäiseen ryhmään. C/G, SDK ja Tokai, joilla on huomattavasti pienemmät osuudet maailmanmarkkinoilla (5-10 prosenttia), kuuluvat toiseen ryhmään. VAW:llä, SEC:llä ja Nipponilla on kullakin alle 5 prosentin markkinaosuus, ja ne kuuluvat sen vuoksi kolmanteen ryhmään.
(151) Edellä olevan perusteella sakon, joka määrätään yrityksen markkina-aseman mukaan, aiheellinen lähtökohta kunkin ryhmän osalta on seuraava:
- SGL ja UCAR: 40 miljoonaa euroa,
- C/G, SDK ja Tokai: 16 miljoonaa euroa,
- VAW, SEC ja Nippon: 8 miljoonaa euroa.
(152) Jotta
a) varmistetaan, että sakolla on riittävä ehkäisevä vaikutus ja
b) otetaan huomioon se, että suurilla yrityksillä on lainsäädäntöön ja talouteen liittyviä tietoja ja infrastruktuureja, joiden vuoksi ne voivat helpommin havaita, muodostaako niiden toiminta rikkomisen ja olla tietoisia rikkomisen kilpailuoikeudellisista seuraamuksista,
komissio määrittää, onko perusmäärää oikaistava jonkin yrityksen osalta.
(153) VAW Aluminium AG:n(12) ja SDK:n osalta komissio katsoo aiheelliseksi, että yrityksen markkina-aseman mukaan määriteltyä sakkoa on oikaistava ylöspäin, kun otetaan huomioon yritysten koko ja kokonaisresurssit.
(154) Edellä olevan perusteella komissio katsoo, että VAW Aluminium AG:n tapauksessa rikkomisen estävän vaikutuksen tarpeen vuoksi 151 kohdassa määriteltyä sakon perusmäärää on korotettava kertoimella 1,25 10 miljoonaan euroon. Koska SDK on ehdottomasti suurin tämän päätöksen kohteena oleva yritys, sen 151 kohdassa määriteltyä sakon perusmäärää on korotettava kertoimella 2,5 40 miljoonaan euroon.
ii) Rikkomisen kesto
(155) Kuten mainittiin, komissio katsoo, että SGL, UCAR, Tokai, Nippon ja SEC rikkoivat EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohtaa ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohtaa toukokuusta 1992 helmi-maaliskuuhun 1998. Ne syyllistyivät pitkäaikaiseen rikkomiseen, joka kesti viisi vuotta ja yhdeksän-kymmenen kuukautta. Rikkomisen vakavuuden perusteella määriteltyä perusmäärää korotetaan sen vuoksi 55 prosenttia kunkin yhtiön osalta.
(156) SDK ja VAW syyllistyivät keskipitkään rikkomiseen, joka kesti neljä vuotta seitsemän kuukautta SDK:n osalta ja neljä vuotta yksitoista kuukautta VAW:n osalta. Rikkomisen vakavuuden perusteella määriteltyä perusmäärää korotetaan sen vuoksi 45 prosenttia kunkin yhtiön osalta.
(157) C/G syyllistyi keskipitkään rikkomiseen, joka kesti kolme vuotta kymmenen kuukautta. Rikkomisen vakavuuden perusteella määriteltyä perusmäärää korotetaan sen vuoksi 35 prosenttia.
iii) Perusmääriä koskeva päätelmä
(158) Komissio asettaa sakkojen perusmääräksi 62 miljoonaa euroa SGL:lle ja UCAR:lle, 14,5 miljoonaa euroa VAW Aluminium AG:lle, 58 miljoonaa euroa SDK:lle, 24,8 miljoonaa euroa Tokaille, 21,6 miljoonaa euroa C/G:lle ja 12,4 miljoonaa euroa SEC:lle ja Nipponille.
2.3.2.3 Yksittäiset sakot
(159) Sakkojen perusmäärää koskevien päätelmiensä perusteella komissio arvioi kunkin yrityksen osalta erikseen mahdollisia raskauttavia tai lieventäviä seikkoja ja soveltaa tarvittaessa sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa annettua tiedonantoa.
i) SGL
- Raskauttavat seikat
(160) Rikkomisen vakavuutta lisäävät SGL:n tapauksessa seuraavat raskauttavat seikat:
- sen asema yhtenä kartellin johtajana ja alkuunpanijana,
- se yritti estää komission menettelyä varoittamalla muita yrityksiä tulevista tarkastuksista,
- se jatkoi selvää ja kiistämätöntä rikkomista tarkastusten jälkeen.
- SGL:n väitteet
(161) SGL kiistää komission päätelmän, jonka mukaan se olisi ollut yksi kartellin johtajista ja alkuunpanijoista. Se väittää, että UCAR ja tämän entiset emoyhtiöt Union Carbide ja Mitsubishi Corporation aloittivat yhteydenpidon ja johtivat kartellia (SGL:n vastaus väitetiedoksiantoon, s. 14-16).
- Komission väitteet
(162) Tämän päätöksen ensimmäisessä jaksossa esitetyistä seikoista ilmenee, että SGL oli kartellin eurooppalainen pilari (ks. edellä 47 kappale). SGL teki yhdessä UCAR:n kanssa jäsenvaltioissa sovellettavia tavoitehintoja ja markkinoiden jakoa koskevat tärkeät päätökset ja sillä oli säännöllisiä yhteyksiä VAW Carboniin ja C/G:hen.
(163) Sillä, että myös UCAR oli johtavassa asemassa rikkomisessa, ei voi puolustaa tai vähätellä SGL:n toimintaa. Molemmat yritykset olivat ehdottomasti kartellin tärkeimmät jäsenet ja niillä oli sama tavoite: johtaa maailman grafiittimarkkinoita.
- Päätelmä
(164) Edellä mainittujen merkittävien raskauttavien seikkojen vuoksi on perusteltua korottaa sakon perusmäärää 85 prosenttia.
- Lieventävät seikat
(165) SGL:n tapauksessa ei ole rikkomiseen liittyviä lieventäviä seikkoja, joilla voisi perustella sakon määrän alentamista.
(166) Aiheellinen sakon määrä on näin ollen 114,7 miljoonaa euroa.
- Sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa annetun tiedonannon soveltaminen
(167) Komissio alentaa muuten aiheellista sakon määrää SGL:n toimittua yhteistyössä sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa annetun tiedonannon mukaisesti.
(168) Tiedonannon D kohdan mukaan yritykselle, joka ei täytä kaikkia B tai C kohdassa esitettyjä edellytyksiä, voidaan silti myöntää merkittävä 10-50 prosentin alennus sakosta, joka sille olisi määrätty, jos (esimerkiksi):
- se toimittaa komissiolle ennen väitetiedoksiannon lähettämistä tietoja, asiakirjoja tai muita todisteita, jotka auttavat rikkomisen todistamisessa,
- saatuaan väitetiedoksiannon se ilmoittaa komissiolle, että se ei kiistä niiden seikkojen olemassaoloa, joihin komission esittämät syytökset perustuvat.
(169) Vaikka rikkominen jatkui useita kuukausia tarkastuksen jälkeen, SGL toimi yhteistyössä komission kanssa varhaisessa vaiheessa ja tämä on otettava riittävästi huomioon myönnettävässä alennuksessa.
- SGL:n väitteet
(170) SGL väittää, että sen yhteistyö oli huomattavasti muiden yritysten yhteistyötä laajempaa ja että se teki yhteistyötä komission kanssa varhaisemmassa vaiheessa. Yhtiö otti ensimmäisen kerran yhteyttä komissioon jo huhtikuussa 1998, jolloin se ilmoitti olevansa halukas toimimaan yhteistyössä komission kanssa. Samaan aikaan Yhdysvalloissa käynnissä olleet rikos- ja yksityisoikeudelliset oikeusmenettelyt ja syytejärjestelmien yhteensopimattomuus estivät SGL:ää toimittamasta asiaan liittyviä tietoja.
(171) SGL toteaa edelleen, että heti sen jälkeen kun se oli tehnyt syytekauppaa koskevan sopimuksen Yhdysvaltojen oikeusministeriön kanssa, se toimitti komissiolle 8 päivänä kesäkuuta 1999 yksityiskohtaisen vapaaehtoisen lausunnon (SGL:n vastaus väitetiedoksiantoon, s. 2, 5-8).
- Komission väitteet
(172) Sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieventämisestä annetussa tiedonannossa on selvästi esitetty edellytykset, joiden perusteella komission kanssa yhteistyötä tekevälle yritykselle voidaan myöntää alennus sakoista. Kunkin yrityksen on itse harkittava huolellisesti, mitä hyötyä on komission kanssa tehtävästä yhteistyöstä ja mitä vaikeuksia saattaa aiheutua muista ja erityisesti Yhdysvalloissa käynnistetyistä menettelyistä. Koska tiedonannon mukainen yhteistyö on vapaaehtoista, kukin yhtiö voi valita sopivan yhteistyötavan ja -ajan. Komissio voi kuitenkin ottaa huomioon ainoastaan yhtiön todellisen panoksen.
(173) Koska SGL ei tarjonnut todellista yhteistyötä huhtikuussa 1998 tehtyjen ensimmäisten yhteydenottojen jälkeen, komissio lähetti sille asetuksen N:o 17 11 artiklan mukaisen tietopyynnön 31 päivänä maaliskuuta 1999. Toisin kuin SGL väittää, komissiolla oli täysi oikeus esittää pyynnön sisältämät kysymykset. SGL vastasi kuitenkin vain osittain. Vasta kun komissio lähetti muistutuksen 31 päivänä toukokuuta 1999, jolloin komissio varasi oikeuden tehdä asetuksen N:o 17 11 artiklan 5 kohdan mukainen muodollinen päätös, SGL toimitti 8 päivänä kesäkuuta 1999 yrityslausunnon osallistumisestaan kartelliin.
(174) Koska kaiken edellä mainitun tiedonannon mukaisen yhteistyön on oltava vapaaehtoista ja erityisesti tutkimuksia koskevan toimivallan ulkopuolista, komissio katsoo, että merkittävä osa lausunnossa olevista tiedoista on itse asiassa SGL:n vastauksia komission tietopyyntöön. SGL:n lausunto katsotaan vapaaehtoiseksi tiedonannossa tarkoitetussa merkityksessä vain siltä osin kuin annetut tiedot ylittävät 11 artiklan mukaisesti pyydetyt tiedot erityisesti sellaisia kokouksia koskevien tietojen osalta, joista komissio ei ollut tietoinen, sekä kartellin toteuttamisesta kansallisesti Euroopassa.
(175) Harkittuaan huolellisesti kaikkia näitä seikkoja komissio alentaa sakkoa, jonka se olisi muuten määrännyt SGL:lle, 30 prosenttia soveltaen sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieventämisestä annetun tiedonannon D kohdan 2 alakohdan ensimmäistä luetelmakohtaa.
(176) SGL:n on näin ollen maksettava 80,29 miljoonan euron sakko.
- Vastuu rikkomisesta "ne bis in idem" -periaatteen mukaan
(177) Menettelyn aikana SGL esitti useita väitteitä vastuustaan maksaa sakkoja "ne bis in idem" -periaatteen mukaan (ks. SGL:n kirjallinen vastaus väitetiedoksiantoon, s. 17-21, sekä kuulemistilaisuudessa esitetty oikeustieteellinen tutkimus "ne bis in idem"-periaatteesta).
(178) SGL väitti useita kertoja (eikä täysin johdonmukaisesti), että:
a) rikosoikeuden "ne bis in idem"-periaatteen mukaan sitä ei pitäisi syyttää tai rangaista toistamiseen samasta asiasta EY:n kilpailuoikeuden mukaan, sillä se oli jo täysin sovittanut tekonsa Yhdysvalloissa langetetulla tuomiolla ja sakolla;
b) Yhdysvalloissa SGL:ää oli sakotettu maailmanlaajuisen kokonaisliikevaihdon perusteella;
c) oikeuden ja kohtuuden yleisten periaatteiden nojalla komission on mahdollista sakkoa laskiessaan ottaa huomioon vähennyksenä Yhdysvalloissa määrätty sakko ja siviilioikeudenkäynneissä määrättyihin korvauksiin mahdollisesti sisältyvä rangaistuksellinen osa.
- Komission väitteet
(179) Komissio hylkää kaikki SGL:n väitteet. Se katsoo, että muualla, erityisesti Yhdysvalloissa, määrätyillä sakoilla ei ole minkäänlaista vaikutusta sakkoihin, jotka määrätään yhteisön kilpailusääntöjen rikkomisesta. Se, että Yhdysvalloissa (tai jossain muussa yhteisön ulkopuolisessa maassa) käytetään (rikosoikeudellista) toimivaltaa kartellitoimintaa vastaan ei millään tavoin rajoita tai sulje pois yhteisön kilpailuoikeuteen perustuvaa komission toimivaltaa.
(180) Erityisesti on huomattava, että ei ole totta (kuten SGL väitti), että komissio aikoi määrätä sakkoja täysin samoista syistä kuin Yhdysvaltojen tuomioistuimet. Alueellisuusperiaatteen mukaisesti EY:n perustamissopimuksen 81 artiklaa sovelletaan ainoastaan yhteismarkkinoita koskeviin kilpailunrajoituksiin ja ETA-sopimuksen 53 artiklaa ETA-markkinoita koskeviin kilpailunrajoituksiin. Samoin Yhdysvaltain kilpailuviranomaiset käyttävät toimivaltaansa vain siltä osin kuin rikkomisella on suora ja tahallinen vaikutus Yhdysvaltojen kauppaan.
(181) Asian käsittelemiseksi täydellisesti komissio viittaa myös Yhdysvalloissa määrätyn rikosoikeudellisen sakon alentamiseen. Kuten komissio osoitti kuulemistilaisuudessa esittäessään Yhdysvaltojen oikeuskäsittelyihin liittyvät tuomiolauselman ja sakkolaskelmat (molemmat ovat julkisia asiakirjoja), Yhdysvalloissa oli laskettu perussakon määrä SGL:n Yhdysvaltain-myynnin perusteella ja SGL oli hyväksynyt sen. Kuten sakkolaskelmista ilmeni, Yhdysvalloissa määrätty rikosoikeudellinen sakko oli tavanomaista vähimmäismäärää alhaisempi, koska SGL oli neuvotellut erittäin huomattavan alennuksen siihen, jotta otettaisiin huomioon sen oletettu maksukyky maksaa yhteisössä ja Kanadassa määrättävät sakot ja siviilioikeudenkäynneissä määrättävät korvaukset.
(182) Näin ollen SGL toimii ristiriitaisesti turvatessaan ensin alennuksen Yhdysvalloissa määrättyyn sakkoon viittaamalla yhteisössä todennäköisesti määrättäviin rangaistuksiin ja väittäessään sitten tällä lainkäyttöalueella, että sille ei pitäisi määrätä sakkoja ollenkaan.
(183) Samoin se, että yrityksille on siviilioikeudenkäynneissä mahdollisesti määrätty vahingonkorvausvelvollisuus, ei ole asian kannalta olennaista. Korvausten maksamista siviilioikeudenkäyntien johdosta, joiden tavoitteena on korvata kartellin aiheuttamat haitat yksittäisille yrityksille tai kuluttajille, ei voida verrata laittoman toiminnan vuoksi määrättyihin julkisoikeudellisiin seuraamuksiin.
- Maksukyky
- SGL:n väitteet
(184) SGL väittää, että yhtiön taloudellinen tilanne heikkeni muiden kilpailuviranomaisten asettamien korkeiden sakkojen ja siviilioikeudenkäynneissä määrättyjen vahingonkorvausten vuoksi. Komission määräämät seuraamukset voisivat johtaa yhtiön konkurssiin.
- Komission väitteet
(185) Tätä väitettä arvioidessaan komissio pyysi yksityiskohtaisia tietoja yhtiön taloudellisesta tilanteesta(13). Tutkittuaan yhtiön 6 päivänä kesäkuuta 2001 antamaa vastausta komissio päättelee, että ei ole aiheellista muuttaa sakon määrää tässä tapauksessa. Yleisistä markkinaolosuhteista tai yhtiön yritysrakenteessa tehdyistä muutoksista aiheutuneen tappiollisen taloudellisen tilanteen huomioon ottaminen sakkoa määrättäessä merkitsisi itse asiassa kohtuuttoman kilpailuedun antamista yrityksille, jotka ovat sopeutuneet markkinaolosuhteisiin kaikkein huonoiten. Tässä tapauksessa ei ole myöskään perusteltua alentaa sakkoja toisten kilpailuviranomaisten määräämien sakkojen määrällä tai siviilioikeudenkäynneissä määrätyillä vahingonkorvauksilla (ks. edellä 179-183 kappale).
(186) SGL:lle määrätty kokonaissakko on sen vuoksi 80,29 miljoonaa euroa.
ii) UCAR
- Raskauttavat seikat
(187) Rikkomisen vakavuutta lisäävät UCAR:n tapauksessa seuraavat raskauttavat seikat:
- sen asema yhtenä kartellin johtajana ja alkuunpanijana,
- se jatkoi selvää ja kiistämätöntä rikkomista tarkastusten jälkeen.
- UCAR:n väitteet
(188) UCAR väittää, että SGL oli päätekijä ETA-markkinoilla (UCAR:n vastaus väitetiedoksiantoon, s. 4). SGL johti hinnankorotuksia yleisesti ja sen markkinaosuus oli korkeampi kuin UCAR:llä.
- Komission väitteet
(189) Sekä UCAR että SGL olivat kartellin johtavia voimia. Ne aloittivat yhteydenpidon vuonna 1991, laativat kartellin perustamista koskevan suunnitelman ja järjestivät ensimmäisen ylimmän johdon kokouksen toukokuussa 1992, jolloin ne ottivat yhteisen linjan muiden tuottajien suhteen.
(190) ETA-markkinoita koskevista tosiseikoista ilmenee, että UCAR ja SGL sopivat uusista tavoitehinnoista kaikkien kansallisten markkinoiden osalta erikseen, kotimarkkinoiden kunnioittamisesta ja avainasiakkaiden säilyttämisestä. UCAR itse myöntää, että se yleensä johti hinnankorotuksia Ranskassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa (ks. edellä 66 kappale [...]. Useiden muiden ETA-markkinoiden osalta päätettiin kussakin tapauksessa erikseen, johtaisiko hinnankorotusta UCAR vai SGL.
(191) Sillä, että myös SGL:llä oli johtava asema rikkomisessa, ei voi puolustella UCAR:n toimintaa. Molemmat yritykset olivat ehdottomasti kartellin tärkeimmät jäsenet ja niillä oli sama tavoite eli olla markkinajohtajia.
(192) Edellä olevan perusteella sakon perusmäärää on korotettava UCAR:n tapauksessa 60 prosenttia. Aiheellinen sakon määrä on näin ollen 99,2 miljoonaa euroa.
- Lieventävät seikat
- Sääntöjen noudattamista koskeva ohjelma
- UCAR:n väitteet
(193) UCAR toteaa olleensa ainoa rikkomiseen syyllistynyt yhtiö, joka ryhtyi erityistoimiin rikkomisesta vastuussa olevien työntekijöidensä suhteen ja otti käyttöön laajan sääntöjen noudattamista koskevan ohjelman (UCAR:n vastaus väitetiedoksiantoon, s. 14-16).
- Komission väitteet
(194) Komissio suhtautuu myönteisesti siihen, että kartellitarkastusten jälkeen UCAR teki yhtiönsisäisen tutkimuksen ja otti käyttöön sääntöjen noudattamista koskevan ohjelman. Tämä ohjelma ei voi kuitenkaan johtaa siihen, että komissio luopuisi velvollisuudestaan määrätä seuraamuksia erittäin vakavasta kilpailusääntöjen rikkomisesta, johon UCAR syyllistyi.
- Grafiittielektroditeollisuuden taloudelliset vaikeudet
- UCAR:n väitteet
(195) UCAR:n mukaan komission olisi otettava huomioon lieventävänä seikkana se, että koko grafiittielektroditeollisuus ja erityisesti UCAR oli taloudellisissa vaikeuksissa 1990-luvun alussa (UCAR:n vastaus väitetiedoksiantoon, s. 17).
- Komission väitteet
(196) Komissio katsoo, että UCAR:n mainitsema tilanne ei ole lieventävä seikka.
(197) On korostettava sitä, että yrittäessään toimia vaikeissa markkinaolosuhteissa tai kysynnän supistuessa yritysten on käytettävä vain kilpailusääntöjen mukaisia keinoja. Hintojen vahvistaminen ja markkinoiden jakaminen eivät ole laillisia keinoja vaikeiden markkinaolosuhteiden voittamiseksi. Yrityksillä ei ole myöskään oikeutta väheksyä yhteisön kilpailusääntöjä väitetyn liikakapasiteetin vuoksi.
- Päätelmä
(198) Komissio päättelee, että UCAR:n tapauksessa ei ole rikkomiseen liittyviä lieventäviä seikkoja, joilla voisi perustella sakon määrän alentamista.
(199) UCAR:lle laskettu sakko on 99,2 miljoonaa euroa. Koska edellä kuvaillun menetelmän mukaan laskettu lopullinen määrä saa olla korkeintaan 10 prosenttia UCAR:n maailmanlaajuisesta liikevaihdosta (kuten asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdassa säädetään), sakon määräksi asetetaan 84,1 miljoonaa euroa, jotta määrä ei ylittäisi sallittua rajaa.
- Sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa annetun tiedonannon soveltaminen
(200) Komissio soveltaa sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieventämisestä annettua tiedonantoa UCAR:ään. Vaikka UCAR ei ollut ensimmäinen yhtiö, joka toimitti komissiolle ratkaisevia todisteita, sen panos oli merkittävä selvitettäessä asian kannalta tärkeitä seikkoja.
(201) UCAR otti yhteyttä komissioon maaliskuussa 1998 ja ilmoitti aikeestaan toimia komission kanssa yhteistyössä. Kesäkuussa 1998 se toimitti useita asiakirjoja ja erityisesti hinnaston, joka oli samanlainen kuin se, jonka komissio oli löytänyt SGL:ssä tehdyssä tarkastuksessa. Se oli ensimmäinen yhtiö, joka myönsi laittomat yhteydet kilpailijoihin vastauksessaan tietopyyntöön. Maalis-huhtikuussa 1999 se toimitti komissiolle kaksi entisten toimihenkilöiden lausuntoa, joissa annettiin yksityiskohtaisia tietoja kartellin organisaatiosta ja rakenteesta sekä kansainvälisesti että Euroopassa. Kesäkuussa 1999 UCAR toimitti yksityiskohtaisen yrityslausunnon.
(202) Tämän johdosta komissio myöntää UCAR:lle tiedonannon D kohdan 2 alakohdan ensimmäisen luetelmakohdan perusteella 40 prosentin alennuksen.
- Maksukyky
- UCAR:n väitteet
(203) UCAR väittää, että viimeaikaisen grafiittielektroditeollisuuden hinnanalennusten ja myynnin supistumisen johdosta sen taloudellinen tilanne on huonontunut siinä määrin, että sen kyky maksaa sakkoja on suuresti heikentynyt. Koska noin 70 prosenttia UCAR:n toiminnasta liittyy grafiittielektrodeihin, se on erittäin huolissaan tästä tilanteesta (UCAR:n vastaus väitetiedoksiantoon, s. 27-34).
(204) UCAR väittää myös, että sen entiset emoyhtiöt Union Carbide ja Mitsubishi hyötyivät kartellista osinkoina ja muina toimenpiteinä, jotka huipentuivat tammikuussa 1995 tehtyyn pääomarakenteen vahvistamiseen velkarahalla.
(205) UCAR väittää myös, että yhtiön taloudellista tilannetta heikensivät entisestään Yhdysvaltojen ja Kanadan kilpailuviranomaisten langettamat korkeat sakot sekä siviilioikeudenkäynneissä määrätyt vahingonkorvaukset.
- Komission väitteet
(206) UCAR:n ensimmäisen väitteen osalta komissio pyysi yksityiskohtaisia tietoja yhtiön taloudellisesta tilanteesta(14). Tutkittuaan yhtiön 25 päivänä toukokuuta 2001 päivätyn vastauksen komissio päättelee, että tässä tapauksessa ei ole aiheellista muuttaa sakon määrää. Yleisistä markkinaolosuhteista tai yhtiön yritysrakenteessa tehdyistä muutoksista aiheutuneen tappiollisen taloudellisen tilanteen huomioon ottaminen sakkoa määrättäessä merkitsisi itse asiassa kohtuuttoman kilpailuedun antamista yrityksille, jotka ovat sopeutuneet markkinaolosuhteisiin kaikkein huonoiten.
(207) UCAR:n toinen väite ei muuta UCAR:n kartelliin osallistumisen vakavuutta eikä tarvetta rikkomisen estämiseen. Tässä tapauksessa ei ole myöskään perusteltua alentaa sakkoja toisten kilpailuviranomaisten määräämien sakkojen määrällä tai siviilioikeudenkäynneissä määrätyillä vahingonkorvauksilla (ks. edellä 179-183).
(208) UCAR:lle määrätty kokonaissakko on sen vuoksi 50,4 miljoonaa euroa.
iii) SDK, Tokai, SEC ja Nippon
- Raskauttavat seikat
(209) Tokain, SEC:n ja Nipponin osalta komission on otettava huomioon raskauttavana seikkana se, että nämä yhtiöt jatkoivat selvästi ja kiistattomasti rikkomista komission suorittamien tarkastusten jälkeen.
(210) Sen vuoksi Tokain, SEC:n ja Nipponin sakkoja korotetaan 10 prosenttia.
- Lieventävät seikat
(211) Tokai ja SEC toteavat, että komission olisi otettava huomioon lieventävänä seikkana niiden yksinomaan passiivinen rooli ETA-markkinoita koskevissa järjestelyissä. Samoin Nippon Carbon toteaa, että sen rooli oli hyvin vähäinen (SEC:n vastaus väitetiedoksiantoon, s. 16-17; Nippon Carbonin 17 päivänä toukokuuta 2000 päivätty vastaus väitetiedoksiantoon, s. 2). Tokai toteaa lisäksi, että myös se, että se toteutti kotimaisen valmistajan periaatetta ainoastaan osittain ja lisäsi myyntiään yhteisössä tarkasteltavalla kaudella, olisi otettava huomioon lieventävänä seikkana (Tokain vastaus väitetiedoksiantoon, s. 12-13).
(212) Japanilaisten tuottajien roolin osalta komissio katsoo, että ne on luokiteltava kartellin aktiivisiksi jäseniksi. Tämä perustuu niiden osallistumiseen ylimmän johdon ja työskentelytason kokouksiin pitkän ajanjakson ajan sekä niiden käyttäytymiseen kokouksissa, joissa ne ottivat aktiivisesti osaa keskusteluihin. Tämä on totta erityisesti Tokain ja SDK:n osalta, sillä ne ovat alan suurimmat japanilaiset valmistajat.
(213) Vaikka japanilaiset tuottajat eivät osallistuneet erityisiin eurooppalaisiin ryhmäkokouksiin, SGL ja UCAR pitivät ne ajan tasalla ilmoittaen tavoitehinnat. Kiistämätöntä on myös se, että yksi kartellin perusperiaatteista eli se, että muut kuin kotimaiset tuottajat eivät kilpaile aggressiivisesti, koski myös ETA-markkinoita. Japanilaisten tuottajien pidättäytymistä ETA-markkinoilta on sen vuoksi tarkasteltava kartellin perusperiaatteiden noudattamisen yhteydessä, ei merkkinä passiivisesta käyttäytymisestä.
(214) Tämä on otettava huomioon myös Tokain toisen väitteen osalta, jonka mukaan se noudatti kotimaisen tuottajan periaatetta vain osittain. Vaikka Tokai kasvatti hieman myyntiään vuosina 1992-1996, se noudatti kartellin perusperiaatteita.
(215) Komissio päättelee sen vuoksi, että ei ole lieventäviä seikkoja, joita voitaisiin soveltaa Tokaihin, SEC:iin tai Nipponiin.
(216) Näin ollen katsotaan, että yrityksille on aiheellista määrätä seuraavat sakot (ennen mahdollisia sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieventämisestä annetun tiedonannon mukaisia alennuksia):
- SDK: 58 miljoonaa euroa
- Tokai: 27,28 miljoonaa euroa
- SEC: 13,64 miljoonaa euroa
- Nippon: 13,64 miljoonaa euroa.
- Sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieventämisestä annetun tiedonannon soveltaminen
- SDK
(217) Sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieventämisestä annettua tiedonantoa soveltaessaan komissio ottaa huomioon sen, että SDK oli ensimmäinen yhtiö, joka toimitti merkittäviä ja ratkaisevia todisteita kartellista. Komissiolle annettiin useita olennaisia asiakirjoja maaliskuussa 1998 (erityisesti keskusseurantajärjestelmää koskeva raportti ja useita hinnastoja) ja [...]. Nämä todisteet auttoivat merkittävästi komissiota saamaan selville tosiseikat, joihin tämä päätös perustuu.
(218) Tiedonannon C kohdan perusteella SDK:n sakkoja alennetaan 70 prosenttia.
- Tokai, SEC ja Nippon
(219) Tokai, SEC ja Nippon Carbon eivät kiistäneet tosiseikkoja koskeneita väitteitä, jotka esitettiin väitetiedoksiannossa. SEC toimitti myös luettelon kokouksista ja niiden osanottajista (sen vastaus väitetiedoksiantoon, liite 7).
(220) Komissio hylkää kuitenkin sekä SEC:n että Nippon Carbonin väitteen, että ne toimivat jatkuvasti ja täydellisessä yhteistyössä tutkimuksen aikana (SEC:n vastaus väitetiedoksiantoon, s. 12-13; Nippon Carbonin 17 päivänä toukokuuta 2000 päivätty kirje). Niiden melko epämääräisiä vastauksia useisiin asetuksen N:o 17 11 artiklan mukaisiin komission tietopyyntöihin ei voida katsoa tiedonannossa tarkoitetuksi vapaaehtoiseksi yhteistyöksi.
(221) Komissio hylkää myös SEC:n yrityksen perustella käyttäytymistään väittämällä, että SGL ja toinen japanilainen yhtiö kehottivat sitä pidättäytymään yhteistyöstä. Tämä saattaa olla totta, mutta yhteistyöstä komission tutkimuksessa vastaa SEC itse omalla päätöksellään.
(222) Kullekin kolmelle yhtiölle myönnetään näin ollen tiedonannon D kohdan 2 alakohdan toisen luetelmakohdan mukainen alennus, joka on 10 prosenttia.
- Päätelmä
(223) Näille neljälle yritykselle määrättävät kokonaissakot ovat näin ollen seuraavat:
- SDK: 17,4 miljoonaa euroa,
- Tokai: 24,5 miljoonaa euroa,
- SEC: 12,2 miljoonaa euroa,
- Nippon: 12,2 miljoonaa euroa.
iv) VAW
- Lieventävät seikat
(224) VAW Carbon väittää, että sillä oli ainoastaan passiivinen rooli kartellissa. Kuten C/G, se oli hintaseuraaja eikä sen osallistuminen kokouksiin ollut tarpeen kartellin menestymisen kannalta [...].
(225) VAW Carbon on katsottava kartellin aktiiviseksi jäseneksi. Sen edustajat olivat läsnä useissa työskentelytason kokouksissa Euroopassa ja erillisissä eurooppalaisissa ryhmäkokouksissa. Se osallistui hintoja ja myyntimäärien seurantaa koskeneisiin keskusteluihin (ks. edellä 88 kappale. Sen aktiivinen osallistuminen hintakeskusteluihin on myös ristiriidassa sen toisen väitteen kanssa, että se oli vain hintaseuraaja. Komissio hylkää myös VAW Carbonin viimeisen väitteen. VAW Carbonin viimeisen väitteen. VAW Carbonin osallistuminen kartelliin oli osa kartellin kokonaissuunnitelmaa hallita maailmanmarkkinoita ja ottaa mukaan kartelliin tärkeimmät valmistajat.
(226) VAW Carbon toteaa myös toimineensa SGL:n jonkinasteisen painostuksen alaisena. Komissio huomauttaa kuitenkin, että tämä ei vapauta VAW:tä sen omasta yritysvastuustaan. Se olisi voinut myös ilmoittaa kartellista komissiolle.
(227) Komissio päättelee, että ei ole lieventäviä seikkoja, joita voitaisiin soveltaa VAW:hen.
- Sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieventämisestä annetun tiedonannon soveltaminen
(228) Asetuksen N:o 17 11 artiklan mukaiseen 31 päivänä maaliskuuta 1999 päivättyyn komission yksityiskohtaiseen tietopyyntöön 10 päivänä toukokuuta 1999 antamassaan vastauksessa VAW Carbon väitti aluksi, että sillä ei ollut mitään velvollisuutta vastata eräisiin kysymyksiin ja että se ei pysty toimittamaan asiakirjoja tai antamaan tietoja.
(229) Vasta 12 päivänä heinäkuuta 1999 päivätyssä kirjeessään VAW Carbon ilmoitti haluavansa toimia komission kanssa yhteistyössä ja toimitti osallistumistaan koskevan lausunnon. Komissio katsoo kuitenkin, että merkittävä osa lausunnon tiedoista muodostaa itse asiassa VAW Carbonin vastauksen komission 31 päivänä maaliskuuta 1999 päivättyyn tietopyyntöön.
(230) Vain siltä osin kuin annetut tiedot ylittävät 11 artiklan mukaisesti pyydetyt tiedot sekä komission jo käytettävissä olleet tiedot VAW Carbonin lausunto voidaan katsoa sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieventämisestä annetussa tiedonannossa tarkoitetuiksi tarvittaviksi tiedoiksi.
(231) Ottaen huomioon, että VAW Carbon aloitti yhteistyön ennen kuin komissio antoi väitetiedoksiannon ja että yhteistyö jatkui myös sen jälkeen, VAW Aluminium AG:lle myönnetään 20 prosentin alennus tiedonannon D kohdan 2 alakohdan ensimmäisen luetelmakohdan mukaisesti.
(232) Kuten 117-123 kappaleessa todettiin, komissio katsoo VAW Aluminium AG:n olevan VAW Carbon GmbH:n emoyhtiönä vastuussa täysin omistamansa tytäryhtiön kilpailunvastaisesta toiminnasta.
(233) VAW Aluminium AG:lle määrätty kokonaissakko on 11,6 miljoonaa euroa.
v) C/G
- Lieventävät seikat
(234) Lieventävänä seikkana komissio ottaa huomioon sen, että C/G:llä oli ainoastaan passiivinen rooli rikkomisessa. Se ei osallistunut yhteenkään ylimmän johdon tai työskentelytason kokoukseen ja toimi hintaseuraajana (ks. edellä 81 kappale).
(235) C/G:lle myönnetään lisäalennus, koska se pani täytäntöön laittomat sopimukset vain osittain. Vuosina 1993-1996 C/G itse asiassa lisäsi myyntiään Euroopassa, eikä niin ollen noudattanut kartellin perusperiaatetta rajoittaa myyntiä muilla kuin kotimarkkinoilla.
(236) C/G:n sakkoa alennetaan sen vuoksi 40 prosenttia. C/G:n aiheellinen sakko on näin ollen 12,96 miljoonaa euroa.
(237) Komissio ei kuitenkaan hyväksy C/G:n väitettä, että se toimi taloudellisen paineen alaisena. Vaikka olisi totta, että muut valmistajat painostivat C/G:tä, se osallistui rikkomiseen omasta päätöksestään ja omalla vastuullaan.
(238) Alan rakenteellisen liikakapasiteetin osalta todettiin jo edellä (ks. 197 kappale), että yhtiöt voivat käyttää ainoastaan yhteisön kilpailusääntöjen mukaisia keinoja toimiessaan vaikeissa markkinaolosuhteissa.
- Sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieventämisestä annetun tiedonannon soveltaminen
(239) Tiedoksiannon D kohdan 2 alakohdan ensimmäistä luetelmakohtaa soveltaen C/G:n sakkoa alennetaan 20 prosenttia tunnustuksena siitä, että toimitti eräitä tietoja komissiolle.
(240) Toisin kuin C/G väittää, se ei ole kuitenkaan oikeutettu vähintään 50 prosentin alennukseen. Vaikka se toimitti komissiolle eräitä asiakirjoja kilpailijoiden välisistä yhteyksistä jo heinäkuussa 1998, se toimitti yrityslausunnon vasta lokakuussa 1999. Yrityslausunnossa se esitti kuitenkin epämääräisesti oman roolinsa kartellissa. Asetuksen N:o 17 11 artiklan mukaiseen tietopyyntöön 21 päivänä heinäkuuta 1999 annettua vastausta ei voida katsoa tiedonannossa tarkoitetuksi vapaaehtoiseksi yhteistyöksi.
- Maksukyky
(241) C/G väittää, että sen nykyinen taloudellinen tilanne on erittäin vakava. Grafiittielektrodimarkkinoiden heikentymisen, terästeollisuuden vaikeuksien, öljyn korkean hinnan ja Yhdysvaltain dollarin vahvuuden vuoksi yhtiö on erittäin velkaantunut. Yhdysvalloissa käydyissä siviilioikeudenkäynneissä maksetut suuret vahingonkorvaukset ovat entisestään heikentäneet yhtiötä.
(242) Harkitessaan tätä väitettä komissio pyysi yksityiskohtaisia tietoja yhtiön taloudellisesta tilanteesta(15). Tutkittuaan yhtiön 25 päivänä toukokuuta 2001 antaman vastauksen komissio päättelee, että ei ole aiheellista muuttaa sakon määrää tässä tapauksessa. Yleisistä markkinaolosuhteista tai yhtiön yritysrakenteessa tehdyistä muutoksista aiheutuneen tappiollisen taloudellisen tilanteen huomioon ottaminen sakkoa määrättäessä merkitsisi itse asiassa kohtuuttoman kilpailuedun antamista yrityksille, jotka ovat sopeutuneet markkinaolosuhteisiin kaikkein huonoiten. Tässä tapauksessa ei ole myöskään perusteltua alentaa sakkoja toisten kilpailuviranomaisten määräämien sakkojen määrällä tai siviilioikeudenkäynneissä määrätyillä vahingonkorvauksilla (ks. edellä 179-183).
(243) C/G:lle määrätty kokonaissakko on sen vuoksi 10,3 miljoonaa euroa.
2.3.2.4 Menettelyssä määrättyjen sakkojen määrä
(244) Päätelmänään komissio asettaa asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan mukaiset sakot seuraavasti:
- SGL Carbon AG 80,2 miljoonaa euroa,
- UCAR International Inc. 50,4 miljoonaa euroa,
- VAW Aluminium AG 11,6 miljoonaa euroa,
- Showa Denko K.K. 17,4 miljoonaa euroa,
- Tokai Carbon Co. Ltd 24,5 miljoonaa euroa,
- Nippon Carbon Co. Ltd 12,2 miljoonaa euroa,
- SEC Corporation 12,2 miljoonaa euroa,
- The Carbide Graphite Group 10,3 miljoonaa euroa,
ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
1 artikla
Seuraavat yritykset ovat rikkoneet EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohdan määräyksiä osallistumalla sopimusyhdistelmään ja yhdenmukaistettuihin menettelytapoihin grafiittielektrodialalla:
SGL Carbon AG, toukokuusta 1992 maaliskuuhun 1998,
UCAR International Inc., toukokuusta 1992 maaliskuuhun 1998,
VAW Aluminium AG, toukokuusta 1992 vuoden 1996 loppuun,
Showa Denko K.K., toukokuusta 1992 huhtikuuhun 1997,
Tokai Carbon, Co. Ltd, toukokuusta 1992 helmikuuhun 1998,
Nippon Carbon Co. Ltd, toukokuusta 1992 helmikuuhun 1998,
SEC Corporation, toukokuusta 1992 helmikuuhun 1998,
The Carbide Graphite Group Inc., tammikuusta 1993 marraskuuhun 1996.
2 artikla
Edellä 1 artiklassa mainittujen yritysten on välittömästi lopetettava mainittu rikkominen, elleivät ne ole jo tehneet niin. Niiden on pidättäydyttävä kaikesta 1 artiklassa mainitusta toiminnasta ja toteuttamasta toimenpiteitä, joilla on vastaava tavoite tai vaikutus.
3 artikla
Edellä 1 artiklassa mainitusta rikkomisesta määrätään seuraavat sakot:
a) SGL Carbon AG 80,2 miljoonaa euroa;
b) UCAR International Inc. 50,4 miljoonaa euroa;
c) VAW Aluminium AG 11,6 miljoonaa euroa;
d) Showa Denko K.K. 17,4 miljoonaa euroa;
e) Tokai Carbon Co. Ltd 24,5 miljoonaa euroa;
f) Nippon Carbon Co. Ltd 12,2 miljoonaa euroa;
g) SEC Corporation 12,2 miljoonaa euroa;
h) The Carbide Graphite Group Inc. 10,3 miljoonaa euroa,
4 artikla
Edellä 3 artiklassa määrätyt sakot on maksettava kolmen kuukauden kuluessa tämän päätöksen tiedoksiantamisesta seuraavalle pankkitilille:
Tilinro 642-0029000-95
Euroopan komissio
Banco Bilbao Vizcaya Argentaria (BBVA)
SWIFT-koodi: BBVABEBB - IBAN-koodi: BE 76 6420 0290 0095
Avenue des Arts 43/Kunstlaan 43 B - 1040 Bruxelles/Brussel
Tämän määräajan jälkeen peritään ilman eri toimenpiteitä korko, joka vastaa Euroopan keskuspankin perusrahoitusoperaation korkoa sen kuukauden ensimmäisenä työpäivänä, jona tämä päätös on tehty, ja johon lisätään 3,50 prosenttiyksikköä, eli yhteensä 8,04 prosenttia.
5 artikla
Tämä päätös on osoitettu seuraaville:
1. SGL Carbon AG Rheingaustraße 182 D - 65203 Wiesbaden
2. UCAR International Inc. 3102 West End Avenue, Suite 1100 Nashville, Tennessee 37203 USA
3. VAW Aluminium AG Georg-von-Boeselager Straße 25 D - 53117 Bonn
4. Showa Denko K.K. 13-9, Shiba Daimon 1 - Chome Minato-ku
Tokyo 105-8517 Japan
5. Tokai Carbon Co. Ltd Aoyama Building
2-3, Kita - Aoyama, 1 - Chome Minato-ku
Tokyo 107 Japan
6. Nippon Carbon Co. Ltd 6-1, Hatchobori, 2 - Chome Chuo-ku
Tokyo 1047-0032 Japan
7. SEC Corporation Doi Building
5, Misonomachi Amagasaki
Hyogo HY 660 Japan
8. The Carbide Graphite Group Inc. One Gateway Center, 19th Floor Pittsburgh , PA 15222-1416 USA
Tämän päätöksen täytäntöönpanoon sovelletaan EY:n perustamissopimuksen 256 artiklaa.
Tehty Brysselissä 18 päivänä heinäkuuta 2001.