RÅDETS FORORDNING (EF) Nr. 479/2008
af 29. april 2008
om den fælles markedsordning for vin, om ændring af forordning (EF) nr. 1493/1999, (EF) nr. 1782/2003, (EF) nr. 1290/2005 og (EF) nr. 3/2008 og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 2392/86 og (EF) nr. 1493/1999
INDHOLDSFORTEGNELSE
AFSNIT I
INDLEDENDE BESTEMMELSER
AFSNIT II
STØTTEFORANSTALTNINGER
Kapitel I
Støtteprogrammer
Afdeling 1
Indledende bestemmelser
Afdeling 2
Forelæggelse af støtteprogrammerne og disses indhold
Afdeling 3
Specifikke støtteforanstaltninger
Afdeling 4
Almindelige bestemmelser
Kapitel II
Finansielle overførsler
AFSNIT III
REGULERINGSFORANSTALTNINGER
Kapitel I
Almindelige bestemmelser
Kapitel II
Ønologiske fremgangsmåder og restriktioner
Kapitel III
Oprindelsesbetegnelser, geografiske betegnelser og traditionelle benævnelser
Kapitel IV
Oprindelsesbetegnelser og geografiske betegnelser
Afdeling 1
Definitioner
Afdeling 2
Ansøgning om beskyttelse
Afdeling 3
Procedure for beskyttelse
Afdeling 4
Særtilfælde
Afdeling 5
Beskyttelse og kontrol
Afdeling 6
Almindelige bestemmelser
Kapitel V
Traditionelle benævnelser
Kapitel VI
Mærkning og præsentation
Kapitel VII
Producent- og brancheorganisationer
AFSNIT IV
SAMHANDEL MED TREDJELANDE
Kapitel I
Fælles bestemmelser
Kapitel II
Import- og eksportlicenser
Kapitel III
Beskyttelse og aktiv og passiv forædling
Kapitel IV
Importregler
AFSNIT V
PRODUKTIONSKAPACITET
Kapitel I
Ulovlige beplantninger
Kapitel II
Overgangsordning for plantningsrettigheder
Kapitel III
Rydningsordning
AFSNIT VI
ALMINDELIGE BESTEMMELSER
AFSNIT VII
ÆNDRINGER, OVERGANGSBESTEMMELSER OG AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
Kapitel I
Ændringer
Kapitel II
Overgangsbestemmelser og afsluttende bestemmelser
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 36 og 37,
under henvisning til forslag fra Kommissionen,
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet (1),
under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (2), og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Fællesskabsordningen for vinsektoren er fastlagt i Rådets forordning (EF) nr. 1493/1999 af 17. maj 1999 om den fælles markedsordning for vin (3) samt i gennemførelsesforordningerne hertil.
(2)
Vinforbruget i Fællesskabet er jævnt faldende, og mængden af vin, der eksporteres fra Fællesskabet, er siden 1996 steget meget langsommere end importen. Dette har ført til ubalance mellem udbud og efterspørgsel, hvilket har øget presset på producenternes priser og indtægter.
(3)
Ikke alle de instrumenter, der i øjeblikket indgår i forordning (EF) nr. 1493/1999, har vist sig at være effektive til at orientere vinsektoren i retning af en konkurrencedygtig og bæredygtig udvikling. Markedsmekanismeforanstaltninger har ofte vist sig dårlige med hensyn til omkostningseffektivitet, da de har tilskyndet til strukturelle overskud uden at kræve strukturelle forbedringer. Herudover har nogle af de eksisterende reguleringsforanstaltninger begrænset konkurrencedygtige producenters virksomhed urimeligt.
(4)
Det nuværende regelsæt synes således ikke at kunne sikre, at målene i traktatens artikel 33 og navnlig en stabilisering af vinmarkedet og sikring af en rimelig levestandard for den berørte landbrugsbefolkning opfyldes på en bæredygtig måde.
(5)
På baggrund af de opnåede erfaringer bør fællesskabsordningen for vinsektoren derfor ændres gennemgribende med henblik på følgende: at forbedre Fællesskabets vinproducenters konkurrenceevne, at styrke Fællesskabets kvalitetsvines omdømme som verdens bedste, at generobre tidligere markeder og erobre nye i Fællesskabet og verden over, at etablere en vinordning med klare, enkle og effektive regler, der skaber balance mellem udbud og efterspørgsel, og at indføre en vinordning, der bevarer de bedste traditioner i Fællesskabets vinproduktion, styrker samfundsstrukturen i mange landdistrikter og sikrer, at al produktion respekterer miljøet. Forordning (EF) nr. 1493/1999 bør derfor ophæves og afløses af nærværende forordning.
(6)
Forud for forelæggelsen af denne forordning er der blevet gennemført en evaluerings- og høringsproces for bedre at afdække og imødekomme vinsektorens behov. Der blev bestilt en ekstern evalueringsrapport, som blev offentliggjort i november 2004. For at give de berørte parter lejlighed til at fremsætte deres synspunkter afholdt Kommissionen et seminar den 16. februar 2006. Den 22. juni 2006 blev Kommissionens meddelelse »Mod en bæredygtig europæisk vinsektor« offentliggjort sammen med en konsekvensanalyse, hvori var opregnet en række muligheder for reform af vinsektoren.
(7)
Fra juli til november 2006 fandt der drøftelser sted i Rådet. I december 2006 vedtog Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget rapporter om de forskellige muligheder for reform af vinsektoren, der var foreslået i Kommissionens meddelelse. Den 15. februar 2007 vedtog Europa-Parlamentet en initiativbetænkning om meddelelsen med konklusioner, som der er blevet taget hensyn til i denne forordning.
(8)
Rådets forordning (EF) nr. 1234/2007 af 22. oktober 2007 om en fælles markedsordning for landbrugsprodukter og om særlige bestemmelser for visse landbrugsprodukter (fusionsmarkedsordningen) (4) bør i sin endelige udformning også dække vinsektoren. Fusionsmarkedsordningen indeholder horisontale bestemmelser, bl.a. vedrørende handel med tredjelande, konkurrenceregler, kontrol og sanktioner samt udveksling af oplysninger mellem Kommissionen og medlemsstaterne. De bestemmelser i nærværende forordning, der vedrører disse horisontale emner, bør så vidt muligt svare til bestemmelserne i fusionsmarkedsordningen, så de på et senere tidspunkt nemt kan indarbejdes heri.
(9)
Det er vigtigt at sørge for støtteforanstaltninger, der kan styrke konkurrencestrukturerne. Disse foranstaltninger bør finansieres og fastlægges af Fællesskabet, men det bør overlades til medlemsstaterne at vælge et passende sæt af foranstaltninger med henblik på at dække deres regionale organers behov, om nødvendigt under hensyntagen til deres særlige forhold, samt at integrere disse i de nationale støtteprogrammer. Medlemsstaterne bør have ansvaret for gennemførelsen af disse programmer.
(10)
Nøglen til fordeling af de finansielle midler på medlemsstaternes nationale støtteprogrammer bør være forbundet med deres historiske andel af vinbudgettet som hovedkriterium samt deres vindyrkningsareal og historiske produktion. Denne nøgle bør dog tilpasses hvad angår situationer, hvor brugen af den historiske andel af vinbudgettet som hovedkriterium ville føre til en urimelig fordeling af midlerne.
(11)
En vigtig foranstaltning i de nationale støtteprogrammer bør være salgsfremstød for og markedsføring af fællesskabsvine i tredjelande. Der bør fortsat være plads til omstrukturering og omstilling på grund af de positive strukturelle virkninger, disse aktiviteter har for vinsektoren. Der bør også være mulighed for støtte til investeringer i vinsektoren med henblik på at forbedre virksomhedernes egentlige økonomiske resultater. De medlemsstater, der ønsker at anvende destillation af biprodukter for at sikre vinkvaliteten og samtidig beskytte miljøet, bør have mulighed for at yde støtte hertil.
(12)
Som led i programmerne bør der desuden kunne ydes støtte til instrumenter til forebyggelse såsom høstforsikring, gensidige fonde og grøn høst for at tilskynde til en ansvarlig tilgang til krisesituationer.
(13)
Det er berettiget at bevare nogle traditionelle foranstaltninger i en overgangsperiode for at mildne den ellers bratte afslutning af de sædvanlige markedsforanstaltninger, der hidtil er blevet finansieret ved hjælp af EF-midler. De pågældende foranstaltninger er støtte til destillation af konsumalkohol, støtte til krisedestillation og støtte til brug af koncentreret druemost.
(14)
Endelig vil medlemsstaterne måske af forskellige årsager foretrække at yde afkoblet støtte til landbrugerne i henhold til enkeltbetalingsordningen. Medlemsstaterne bør derfor have denne mulighed, og på grund af enkeltbetalingsordningens særlige vilkår bør en sådan overførsel være endelig og medføre en tilsvarende reduktion af de budgetmidler, der er til rådighed for de nationale støtteprogrammer i de følgende år.
(15)
Fællesskabets finansiering af de støtteberettigede foranstaltninger bør, når det er praktisk muligt, være betinget af de berørte producenters overholdelse af visse gældende miljøbestemmelser. Hvis der påvises manglende overholdelse, bør betalingerne nedsættes tilsvarende.
(16)
Vinsektoren bør også støttes gennem de strukturforanstaltninger, der er fastsat i Rådets forordning (EF) nr. 1698/2005 af 20. september 2005 om støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL) (5).
(17)
Følgende foranstaltninger under forordning (EF) nr. 1698/2005 kan have interesse for vinsektoren: etablering af unge landbrugere og investeringer i teknisk udstyr og bedre markedsføring, erhvervsuddannelse, informations- og markedsføringsstøtte til producentorganisationer, der deltager i kvalitetsordninger, støtte til miljøvenligt landbrug samt førtidig pensionering for landbrugere, som beslutter at ophøre med kommerciel landbrugsvirksomhed for at overdrage bedriften til andre landbrugere.
(18)
For at øge de finansielle midler under forordning (EF) nr. 1698/2005 bør der sørges for en gradvis overførsel af midler til det budget, der er afsat til denne forordning, når de relevante beløb er tilstrækkelig store.
(19)
Visse reguleringsforanstaltninger bør finde anvendelse på vinsektoren, navnlig af hensyn til sundhed, kvalitet og forbrugernes forventninger.
(20)
Medlemsstater, der producerer over 50 000 hl årligt, bør fortsat have ansvaret for at klassificere de druesorter, der kan anvendes til vinfremstilling på deres respektive områder. Visse druesorter bør være undtaget herfra.
(21)
Visse produkter, som er omfattet af denne forordning, bør markedsføres i Fællesskabet i overensstemmelse med en specifik klassificering af vinavlsprodukter og de dertil svarende specifikationer.
(22)
Produkter, der er omfattet af denne forordning, bør fremstilles efter visse ønologiske fremgangsmåder og restriktioner, som sikrer, at sundhedshensyn og forbrugernes forventninger til kvalitet og produktionsmetoder imødekommes. Af hensyn til fleksibiliteten bør ajourføringen af de pågældende fremgangsmåder og godkendelsen af nye fremgangsmåder foretages på samme niveau som gennemførelsesforanstaltninger, undtagen på de politisk følsomme områder tilsætning og syring, hvor Rådet fortsat bør være kompetent for så vidt angår ændringer.
(23)
En forøgelse af vinens alkoholindhold bør være underlagt visse begrænsninger og bør i givet fald ske ved at tilsætte vinen koncentreret druemost eller rektificeret koncentreret druemost eller saccharose, hvor der er givet tilladelse hertil. Grænserne for tilsætningsforøgelser bør strammes i forhold til, hvad der hidtil har været tilfældet.
(24)
Da vin fremstillet ved fuldstændig udpresning af druerne er af ringe kvalitet, bør denne fremgangsmåde forbydes.
(25)
For at opfylde de internationale standarder på dette område bør Kommissionen som hovedregel basere sig på de ønologiske fremgangsmåder, der er anbefalet af Den Internationale Vinorganisation (OIV).
(26)
Forskæring af vin med oprindelse i et tredjeland med en vin fra Fællesskabet og forskæring mellem vine med oprindelse i tredjelande bør fortsat være forbudt i Fællesskabet. Tilsvarende bør visse typer druemost, druesaft og friske druer med oprindelse i tredjelande ikke anvendes til fremstilling af vin eller som tilsætning til vin på Fællesskabets område.
(27)
Begrebet kvalitetsvine er i Fællesskabet baseret på bl.a. de særlige kendetegn, der kan tilskrives vinens geografiske oprindelse. Disse vine identificeres over for forbrugerne gennem beskyttede oprindelsesbetegnelser og geografiske betegnelser, men den nuværende ordning desangående er ikke fuldt udviklet. For at de pågældende produkters kvalitet kan gøres gældende på et gennemsigtigt og mere udbygget grundlag, bør der indføres en ordning, hvor ansøgninger om oprindelsesbetegnelser eller geografiske betegnelser behandles efter den metode, der anvendes i forbindelse med Fællesskabets horisontale kvalitetspolitik for andre fødevarer end vin og brændevin, jf. Rådets forordning (EF) nr. 510/2006 af 20. marts 2006 om beskyttelse af geografiske betegnelser og oprindelsesbetegnelser for landbrugsprodukter og fødevarer (6).
(28)
For at sikre, at vine med oprindelsesbetegnelse eller geografisk betegnelse bevarer deres kvalitetskendetegn, bør medlemsstaterne kunne anvende strengere regler herfor.
(29)
For at kunne opnå beskyttelse i Fællesskabet bør geografiske betegnelser og oprindelsesbetegnelser anerkendes og registreres på fællesskabsplan. For at sikre, at de pågældende navne opfylder betingelserne i denne forordning, bør ansøgninger behandles af den berørte medlemsstats nationale myndigheder, hvilket skal ske under overholdelse af nogle fælles minimumsbestemmelser, der bl.a. omfatter en national indsigelsesprocedure. Kommissionen bør derefter gennemgå afgørelserne for at sikre, at ansøgningerne opfylder betingelserne i denne forordning, og at tilgangen er den samme i alle medlemsstaterne.
(30)
Der bør også ydes beskyttelse til tredjelandes oprindelsesbetegnelser og geografiske betegnelser, hvis disse er beskyttet i oprindelseslandet.
(31)
Registreringsproceduren bør gøre det muligt for enhver fysisk eller juridisk person i en medlemsstat eller et tredjeland, der har en legitim interesse, at gøre sine rettigheder gældende ved at gøre indsigelse.
(32)
Registrerede oprindelsesbetegnelser og geografiske betegnelser bør beskyttes mod anvendelser, der giver uberettigede fordele af det omdømme, der er forbundet med produkter, som overholder kravene. For at fremme loyal konkurrence og undgå at vildlede forbrugerne bør denne beskyttelse også omfatte produkter og tjenesteydelser, som ikke er dækket af denne forordning, herunder varer uden for traktatens bilag I.
(33)
Der bør indføres procedurer for ændring af produktspecifikationer, efter at de er blevet beskyttet, og for annullering af en oprindelsesbetegnelse eller geografisk betegnelse, navnlig hvis den dertil svarende produktspecifikation ikke længere er overholdt.
(34)
Oprindelsesbetegnelser og geografiske betegnelser, der er beskyttet i Fællesskabet, bør underkastes kontrol, om muligt i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 882/2004 af 29. april 2004 om offentlig kontrol med henblik på verifikation af, at foderstof- og fødevarelovgivningen samt dyresundheds- og dyrevelfærdsbestemmelserne overholdes (7), herunder en kontrolordning for at sikre, at de pågældende vine overholder produktspecifikationerne.
(35)
Medlemsstaterne bør kunne opkræve et gebyr til dækning af pådragne udgifter, herunder udgifter i forbindelse med behandling af ansøgninger om beskyttelse, indsigelser, ændringsansøgninger og annulleringsanmodninger i henhold til denne forordning.
(36)
Eksisterende oprindelsesbetegnelser og geografiske betegnelser i Fællesskabet bør af hensyn til retssikkerheden være undtaget fra den nye behandlingsprocedure. De berørte medlemsstater bør imidlertid give Kommissionen de grundlæggende oplysninger og dokumenter, i henhold til hvilke de pågældende betegnelser er blevet anerkendt på nationalt plan; sker det ikke, bør deres beskyttelse som oprindelsesbetegnelser eller geografiske betegnelser bortfalde. Mulighederne for annullering af eksisterende oprindelsesbetegnelser og geografiske betegnelser bør være begrænsede af hensyn til retssikkerheden.
(37)
Kvalitetspolitik reguleres nationalt i visse medlemsstater i henhold til nationale bestemmelser og sædvaner. Sådanne bestemmelser og sædvaner kan fortsat finde anvendelse.
(38)
Nogle benævnelser anvendes traditionelt i Fællesskabet og giver forbrugerne oplysninger om vinens særlige egenskaber og kvalitet, der supplerer de oplysninger, som oprindelsesbetegnelser og geografiske betegnelser giver. For at sikre det indre markeds funktion og fair konkurrence samt for at undgå, at forbrugerne vildledes, bør disse traditionelle benævnelser kunne beskyttes i Fællesskabet.
(39)
Beskrivelsen, betegnelsen og præsentationen af produkter, der er omfattet af denne forordning, kan have stor indflydelse på deres afsætningsmuligheder. Forskelle i medlemsstaternes lovgivning vedrørende mærkning af vinavlsprodukter kan forhindre det indre marked i at fungere korrekt.
(40)
Der bør derfor fastsættes bestemmelser, der tager hensyn til forbrugernes og producenternes legitime interesser. I den forbindelse er det hensigtsmæssigt med fællesskabsregler for mærkning.
(41)
Disse regler bør bl.a. omfatte obligatorisk anvendelse af visse udtryk med henblik på at identificere produktet i forhold til salgskategorierne og give forbrugerne vigtige oplysninger. Anvendelsen af andre fakultative angivelser bør også være omfattet af bestemmelser på fællesskabsplan.
(42)
Medmindre der gælder andre bestemmelser, bør mærkningsreglerne i vinsektoren supplere de regler, der er fastlagt i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/13/EF af 20. marts 2000 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om mærkning af og præsentationsmåder for levnedsmidler samt om reklame for sådanne levnedsmidler (8), og som gælder horisontalt. Erfaringen har vist, at en differentiering af mærkningsreglerne efter kategori af vinavlsprodukter ofte er uhensigtsmæssig. Reglerne bør derfor i princippet gælde for alle vinkategorier, herunder importerede produkter. De bør bl.a. give mulighed for angivelse af druesort og årgang på vine uden oprindelsesbetegnelse eller geografisk betegnelse, dog med forbehold af visse krav og undtagelser vedrørende mærkningens pålidelighed og overvågningen heraf samt risikoen for vildledning af forbrugerne.
(43)
Producentorganisationer - både eksisterende og nye - vil fortsat kunne bidrage til at opfylde de mål, der er fastsat på fællesskabsplan for vinsektoren. Nytteværdien af deres arbejde bør ligge i omfanget og effektiviteten af de tjenesteydelser, de tilbyder deres medlemmer. Det samme gælder for brancheorganisationerne. Medlemsstaterne bør derfor anerkende organisationer, der opfylder visse krav, som fastsættes på fællesskabsplan.
(44)
For at markedet for vine kan fungere bedre, bør medlemsstaterne kunne iværksætte beslutninger, som træffes af brancheorganisationerne. Disse beslutninger må imidlertid ikke indbefatte fremgangsmåder, der kan forvride konkurrencen.
(45)
Indførelsen af et enhedsmarked i Fællesskabet forudsætter, at der etableres en ordning for samhandelen med tredjelande. Denne ordning bør bl.a. omfatte importtold og bør i princippet stabilisere Fællesskabets marked. Handelsordningen bør baseres på Fællesskabets internationale forpligtelser, især de forpligtelser, der følger af aftaler indgået i Verdenshandelsorganisationens regi (WTO-aftalerne).
(46)
Overvågning af handelsstrømme er først og fremmest et spørgsmål om forvaltning, der bør håndteres fleksibelt. Kommissionen bør derfor træffe en afgørelse vedrørende indførelsen af licenskrav under hensyntagen til behovet for import- og eksportlicenser med henblik på forvaltning af markederne og især med henblik på overvågning af importen af de pågældende produkter. De generelle vilkår for sådanne licenser bør imidlertid fastlægges i denne forordning.
(47)
I forbindelse med indførelsen af import- og eksportlicenser bør der kræves en sikkerhedsstillelse for, at de transaktioner, som licenserne udstedes for, gennemføres.
(48)
Importtoldordningen gør det muligt at give afkald på alle andre beskyttelsesforanstaltninger ved Fællesskabets ydre grænser. I exceptionelle tilfælde kan ordningen for det indre marked og toldordningen dog vise sig at være utilstrækkelige. For at Fællesskabets marked i sådanne tilfælde ikke skal være forsvarsløst over for eventuelle forstyrrelser, bør Fællesskabet have mulighed for hurtigt at træffe alle nødvendige foranstaltninger. Disse foranstaltninger bør være i overensstemmelse med Fællesskabets internationale forpligtelser.
(49)
For at undgå eller afhjælpe skadelige virkninger for Fællesskabets marked af import af navnlig druesaft og druemost bør importen af disse produkter pålægges en tillægsimporttold, hvis visse betingelser er opfyldt.
(50)
For at sikre, at vinmarkedet fungerer efter hensigten, og især for at undgå markedsforstyrrelser bør det være muligt at forbyde proceduren for aktiv og passiv forædling. Hvis denne type markedsforvaltningsinstrument skal have den ønskede virkning, skal det normalt anvendes uden større forsinkelser. Kommissionen bør derfor have de relevante beføjelser.
(51)
Produkter, der importeres fra tredjelande, bør underkastes Fællesskabets regler vedrørende produktkategorier, mærkning samt oprindelsesbetegnelser og geografiske betegnelser. De bør desuden ledsages af en analyseerklæring.
(52)
Kommissionen bør på visse betingelser have beføjelse til at åbne og forvalte toldkontingenter, der følger af internationale aftaler indgået i overensstemmelse med traktaten eller af Rådets retsakter.
(53)
Overskudsproduktionen af vin i Fællesskabet er blevet forværret på grund af overtrædelser af det midlertidige forbud mod nyplantning. Der findes således i Fællesskabet et stort antal ulovlige beplantninger, som er en kilde til illoyal konkurrence og skærper vinsektorens problemer.
(54)
Der bør skelnes mellem ulovlige arealer beplantet før og efter den 31. august 1998, når det drejer sig om producenternes forpligtelser i forbindelse med disse arealer. Ulovlige arealer fra før den 1. september 1998 bør have en sidste mulighed for at blive legaliseret i henhold til artikel 2, stk. 3, i forordning (EF) nr. 1493/1999. Den dertil svarende bestemmelse i nærværende forordning bør derfor have tilbagevirkende kraft.
(55)
Indtil videre er ulovlige arealer fra før den 1. september 1998 ikke omfattet af en rydningsforpligtelse. De berørte producenter bør forpligtes til at legalisere dem mod betaling af et gebyr. Hvis de pågældende arealer ikke er legaliseret senest den 31. december 2009, bør producenterne forpligtes til at rydde dem for egen regning. Manglende overholdelse af denne rydningsforpligtelse bør udløse bøder.
(56)
Arealer, der er blevet beplantet i strid med det relevante forbud efter den 31. august 1998, bør ryddes, hvilket er den i forordning (EF) nr. 1493/1999 fastsatte sanktion. Manglende overholdelse af denne rydningsforpligtelse bør udløse bøder.
(57)
Indtil legaliserings- og rydningsforanstaltningerne er gennemført, bør vin fra arealer, der er beplantet i strid med forbuddet, og som ikke er legaliseret i overensstemmelse med forordning (EF) nr. 1493/1999, kun bringes på markedet med henblik på destillation for den berørte producents regning. Producenterne bør fremlægge destillationskontrakter, så denne regel kan overvåges bedre, end det hidtil har været tilfældet.
(58)
Det midlertidige forbud mod nyplantning har haft en vis indflydelse på balancen mellem udbud og efterspørgsel på vinmarkedet, men har samtidig været en hindring for konkurrencedygtige producenter, der ønsker at imødekomme en øget efterspørgsel på en fleksibel måde.
(59)
Da der endnu ikke er opnået markedsligevægt, og da det tager tid for ledsageforanstaltningerne som f.eks. rydningsordningen at slå igennem, er det hensigtsmæssigt at opretholde forbuddet mod nyplantning indtil den 31. december 2015, men på denne dato bør det ophæves endeligt, så konkurrencedygtige producenter kan indrette sig frit efter markedsbetingelserne. Medlemsstaterne bør dog have mulighed for at forlænge forbuddet på deres område indtil den 31. december 2018, hvis de finder det nødvendigt.
(60)
Den bestående tilladelse til nyplantning i forbindelse med podningsgartneri, jordfordeling og ekspropriation samt vindyrkningsforsøg har vist sig ikke at forstyrre vinmarkedet urimeligt og bør derfor videreføres med den fornødne kontrol.
(61)
Der bør fortsat tildeles genplantningsrettigheder til producenter, der forpligter sig til at rydde tilsvarende arealer med vinstokke, da nettovirkningen af sådanne beplantninger for produktionen normalt er nul.
(62)
Endvidere bør medlemsstaterne under streng kontrol kunne tillade overførsel af genplantningsrettigheder til en anden bedrift, hvis overførslen sker som led i kvalitetspolitikken, i forbindelse med podningsgartneri eller i tilknytning til overdragelse af en del af bedriften. Disse overførsler bør holdes inden for samme medlemsstat.
(63)
For at forbedre forvaltningen af vinproduktionskapaciteten og fremme den effektive udnyttelse af plantningsrettigheder og dermed yderligere afbøde virkningen af de midlertidige plantningsrestriktioner bør ordningen med nationale eller regionale reserver opretholdes.
(64)
Medlemsstaterne bør med den fornødne kontrol i vidt omfang kunne disponere over reserverne, så de bedre kan afpasse udnyttelsen af plantningsrettighederne fra disse reserver efter de lokale behov. De bør i den forbindelse kunne opkøbe plantningsrettigheder for at lade dem indgå i reserven og sælge rettigheder fra reserven. I den forbindelse bør medlemsstaterne fortsat kunne undlade at anvende reserveordningen, hvis de kan bevise, at de har en anden effektiv ordning til forvaltning af plantningsrettighederne.
(65)
Hvis unge vinproducenter indrømmes særlige fordele, kan det lette ikke blot deres etablering, men også den strukturelle tilpasning af deres bedrifter efter den første etablering, og disse producenter bør derfor kunne opnå rettigheder fra reserverne uden modydelse.
(66)
For at sikre den bedst mulige udnyttelse af ressourcerne og for bedre at afpasse udbuddet efter efterspørgslen bør plantningsrettighederne anvendes af indehaverne inden for en rimelig frist. Ellers bør de tilføres eller tilbageføres til reserverne. Af samme årsager bør rettigheder i reserverne tildeles inden for en rimelig frist.
(67)
Medlemsstater, hvor ordningen med plantningsrettigheder ikke fandt anvendelse pr. 31. december 2007, bør være undtaget fra det midlertidige forbud mod nyplantning.
(68)
Som en yderligere ledsageforanstaltning med det formål at skabe en vinsektor, som er afstemt efter markedsbetingelserne, bør der indføres en rydningsordning. Når producenterne vurderer, at betingelserne for en levedygtig produktion ikke er til stede på visse arealer, bør de have mulighed for at nedbringe deres omkostninger og tage de pågældende arealer endeligt ud af vinproduktionen, ligesom de bør have mulighed for at drive anden virksomhed på det område, der er tale om, eller helt at ophøre med landbrugsproduktion.
(69)
Erfaringen har vist, at hvis det overlades til medlemsstaterne at give tilladelse til rydning mod betaling af en præmie, risikerer man, at foranstaltningen ikke slår igennem og ikke får de ønskede virkninger for udbuddet. I modsætning til den nuværende ordning bør producenterne derfor generelt være berettigede til at anvende rydningsordningen og selv beslutte, om de vil indgive en ansøgning. De bør til gengæld modtage en præmie for hver hektar, der ryddes for vinstokke. Medlemsstater, hvis vinproduktion er under 50 000 hl om året, bør dog ikke have adgang til rydningsordningen, da de ikke har nogen væsentlig betydning for produktionen i Fællesskabet.
(70)
Medlemsstaterne bør på grundlag af objektive kriterier og efter satser, der fastsættes af Kommissionen, kunne bestemme, hvor store specifikke beløb der skal udbetales i rydningspræmie.
(71)
For at sikre en forsvarlig behandling af de ryddede arealer bør retten til præmien være betinget af, at de pågældende producenter overholder de gældende miljøbestemmelser. Hvis der påvises manglende overholdelse, bør det føre til en tilsvarende nedsættelse af rydningspræmien.
(72)
For at undgå miljøproblemer bør medlemsstaterne kunne udelukke rydning i bjergområder, på stejle skråninger og på visse mindre øer samt af hensyn til miljøet, når bestemte betingelser er opfyldt. I overensstemmelse med politikken for Fællesskabets fjernområder finder rydningsordningen ikke anvendelse på Azorerne, Madeira og De Kanariske Øer. Medlemsstaterne bør kunne indstille rydningen, når det samlede ryddede areal når op på 8 % af deres vindyrkningsarealer (10 % på regionalt plan).
(73)
Når det ryddede areal i en medlemsstat overstiger 15 % af det samlede vindyrkningsareal, bør der gives mulighed for at lægge et loft på 15 % på rydningen i denne medlemsstat for at undgå en uforholdsmæssig stor koncentration af rydningsressourcerne på bekostning af andre medlemsstater. Der bør endvidere gives mulighed for at standse rydningen i et givet år, når det ryddede areal i det år når op på 6 % af det samlede vindyrkningsareal.
(74)
Et landbrugsareal, der har været benyttet til vinavl, bør efter rydning være berettiget til støtte under enkeltbetalingsordningen og give anledning til en afkoblet direkte betaling svarende til det regionale gennemsnit, der dog af budgetmæssige grunde ikke bør overstige et bestemt beløb.
(75)
Der er risiko for, at det indre marked ikke fungerer efter hensigten, hvis der ydes statsstøtte uden betingelser. Derfor bør traktatens bestemmelser om statsstøtte i princippet gælde for de produkter, der er omfattet af den fælles markedsordning for vin. Bestemmelserne om rydningspræmien og visse foranstaltninger under støtteprogrammerne bør imidlertid ikke i sig selv udelukke, at der ydes statsstøtte til samme formål.
(76)
Med henblik på en bedre forvaltning af vinproduktionskapaciteten bør medlemsstaterne tilsende Kommissionen en opgørelse over deres produktionskapacitet. Oplysningerne heri bør baseres på fortegnelsen over vindyrkningsarealer, der bør opretholdes og ajourføres regelmæssigt. De nærmere enkeltheder i fortegnelsen bør fastsættes i Kommissionens gennemførelsesforordning. Rådets forordning (EØF) nr. 2392/86 af 24. juli 1986 om udarbejdelse af en fællesskabsfortegnelse over vindyrkningsarealer (9) bør derfor ophæves. For at tilskynde medlemsstaterne til at fremsende opgørelsen bør støtten til omstrukturering og omstilling være forbeholdt de medlemsstater, der har fremsendt opgørelsen.
(77)
Producenter af druer til vinfremstilling, af most og af vin bør indsende høstanmeldelser, så de oplysninger, der er nødvendige for at kunne træffe de relevante politikmæssige og administrative valg, er til rådighed. Medlemsstaterne bør kunne kræve, at forhandlere af druer til fremstilling af vin hvert år anmelder, hvor store mængder af den seneste høst der er afsat. Most- og vinproducenterne samt de handlende, bortset fra detailhandlere, bør anmelde størrelsen af deres lagre af most og vin.
(78)
Med henblik på at sørge for et tilfredsstillende sporbarhedsniveau for de pågældende produkter, særlig af hensyn til forbrugerbeskyttelsen, bør der for alle de produkter, der er omfattet af denne forordning, og som omsættes inden for Fællesskabet, udstedes et ledsagedokument.
(79)
Med henblik på velbegrundede krisetilfælde bør medlemsstaterne, også efter at overgangsforanstaltningen i form af krisedestillationsstøtte i henhold til støtteprogrammerne er afsluttet i 2012, kunne yde bistand til krisedestillation inden for en samlet budgetramme på 15 % af værdierne af det relevante årsbudget for medlemsstatens nationale støtteprogram. Kommissionen bør altid underrettes om en sådan bistand, og den bør godkendes i henhold til denne forordning, inden den bevilges.
(80)
De nødvendige foranstaltninger til gennemførelse af denne forordning bør vedtages i overensstemmelse med Rådets afgørelse 1999/468/EF af 28. juni 1999 om fastsættelse af de nærmere vilkår for udøvelsen af de gennemførelsesbeføjelser, der tillægges Kommissionen (10).
(81)
Medlemsstaternes udgifter i forbindelse med de forpligtelser, der følger af anvendelsen af nærværende forordning, bør finansieres af Fællesskabet i overensstemmelse med Rådets forordning (EF) nr. 1290/2005 af 21. juni 2005 om finansiering af den fælles landbrugspolitik (11).
(82)
Medlemsstaterne og Kommissionen bør udveksle de oplysninger, der er nødvendige for anvendelsen af nærværende forordning.
(83)
For at sikre overholdelse af de i denne forordning fastsatte forpligtelser er det nødvendigt med kontrol og - i tilfælde af manglende overholdelse af forpligtelserne - sanktioner. Der bør derfor gives Kommissionen beføjelse til at indføre regler herfor, herunder regler for inddrivelse af uretmæssigt udbetalte beløb og for indberetningskrav til medlemsstaterne.
(84)
Medlemsstaternes myndigheder bør have ansvaret for overholdelsen af denne forordning, og der bør træffes foranstaltninger, som gør det muligt for Kommissionen at overvåge og sikre denne overholdelse.
(85)
For at vinsektoren kan komme ind under enkeltbetalingsordningen, bør alle aktivt dyrkede vinområder kunne opnå støtte under enkeltbetalingsordningen i henhold til Rådets forordning (EF) nr. 1782/2003 af 29. september 2003 om fastlæggelse af fælles regler for den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte og om fastlæggelse af visse støtteordninger for landbrugere (12).
(86)
Vinavlere i Bulgarien, Tjekkiet, Estland, Cypern, Letland, Litauen, Ungarn, Malta, Polen, Rumænien, Slovenien og Slovakiet bør nyde godt af medtagelsen af vinkomponenten i enkeltbetalingsordningen på de samme betingelser som vinavlerne i Fællesskabet i dets sammensætning pr. 30. april 2004. Vinkomponenten i enkeltbetalingsordningen bør derfor ikke underlægges planen for stigninger i artikel 143a i forordning (EF) nr. 1782/2003.
(87)
Forordning (EF) nr. 1782/2003 og Rådets forordning (EF) nr. 3/2008 af 17. december 2007 om oplysningskampagner og salgsfremstød for landbrugsprodukter på det indre marked og i tredjelande (13) bør ændres i overensstemmelse hermed.
(88)
Overgangen fra ordningerne i forordning (EF) nr. 1493/1999 og de øvrige vinforordninger til ordningerne i nærværende forordning kan volde problemer, som ikke er behandlet i nærværende forordning. Hvis sådanne problemer opstår, bør Kommissionen kunne vedtage de nødvendige overgangsforanstaltninger. Kommissionen bør også bemyndiges til at løse særlige praktiske problemer -
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:
AFSNIT I
INDLEDENDE BESTEMMELSER
Artikel 1
Genstand og anvendelsesområde
1. I denne forordning fastsættes der særlige regler for produktion og markedsføring af de produkter, der er omhandlet i bilag I, del XII, til forordning (EF) nr. 1234/2007.
2. For de i stk. 1 nævnte produkter fastsættes der i denne forordning:
a)
støtteforanstaltninger
b)
reguleringsforanstaltninger
c)
regler for samhandel med tredjelande
d)
regler for produktionskapacitet.
Artikel 2
Definitioner
I forbindelse med denne forordning gælder definitionerne i bilag I.
AFSNIT II
STØTTEFORANSTALTNINGER
KAPITEL I
Støtteprogrammer
Afdeling 1
Indledende bestemmelser
Artikel 3
Anvendelsesområde
I dette kapitel fastsættes der regler for tildeling af fællesskabsmidler til medlemsstaterne og for medlemsstaternes anvendelse af disse midler i forbindelse med nationale støtteprogrammer (i det følgende benævnt »støtteprogrammer«) til finansiering af specifikke foranstaltninger til støtte for vinsektoren.
Artikel 4
Forenelighed og konsistens
1. Støtteprogrammer skal være forenelige med fællesskabsretten og konsistente med Fællesskabets aktiviteter, politikker og prioriteter.
2. Medlemsstaterne er ansvarlige for støtteprogrammerne og sikrer, at de er internt konsistente og udarbejdes og gennemføres på en objektiv måde under hensyntagen til de berørte producenters økonomiske situation og nødvendigheden af undgå uberettiget forskelsbehandling af producenterne.
Medlemsstaterne er ansvarlige for tilvejebringelsen og gennemførelsen af de nødvendige kontrolforanstaltninger og sanktioner, hvis støtteprogrammerne ikke overholdes.
3. Der ydes ikke støtte til:
a)
forskningsprojekter og foranstaltninger til støtte for forskningsprojekter
b)
foranstaltninger, der er indeholdt i medlemsstaternes programmer for udvikling af landdistrikterne i henhold til forordning (EF) nr. 1698/2005.
Afdeling 2
Forelæggelse af støtteprogrammerne og disses indhold
Artikel 5
Forelæggelse af støtteprogrammerne
1. Alle de i bilag II opførte producentmedlemsstater forelægger, første gang senest den 30. juni 2008, Kommissionen et udkast til et femårigt støtteprogram, der indeholder foranstaltninger i overensstemmelse med dette kapitel.
Støtteforanstaltningerne i støtteprogrammerne udarbejdes på det geografiske niveau, som medlemsstaterne finder mest hensigtsmæssigt. Inden støtteprogrammet forelægges Kommissionen, gøres det til genstand for høringer med de kompetente myndigheder og organisationer på det relevante geografiske niveau.
Hver medlemsstat forelægger et enkelt udkast til støtteprogram, hvori der kan tages hensyn til særlige regionale forhold.
2. Støtteprogrammerne iværksættes tre måneder efter, at de er blevet forelagt Kommissionen.
Hvis det forelagte støtteprogram ikke opfylder betingelserne i dette kapitel, underretter Kommissionen medlemsstaten herom. I så fald forelægger medlemsstaten Kommissionen et ændret støtteprogram. Det ændrede støtteprogram iværksættes to måneder efter, at det er blevet anmeldt, medmindre det fortsat ikke opfylder betingelserne i dette kapitel, i hvilket tilfælde dette afsnit finder anvendelse.
3. Stk. 2 finder tilsvarende anvendelse på ændringer i de af medlemsstaterne forelagte støtteprogrammer.
4. Artikel 6 finder ikke anvendelse, når en medlemsstats eneste foranstaltning som led i et støtteprogram er overførslen til den i artikel 9 nævnte enkeltbetalingsordning. Artikel 21 finder i så tilfælde kun anvendelse med hensyn til stk. 1 heri og i relation til det år, hvor overførslen finder sted.
Artikel 6
Støtteprogrammernes indhold
Støtteprogrammerne skal indeholde følgende:
a)
en detaljeret beskrivelse af de foreslåede foranstaltninger og de kvantificerede mål herfor
b)
resultaterne af de afholdte høringer
c)
en vurdering af de forventede tekniske, økonomiske, miljømæssige og sociale virkninger
d)
en tidsplan for foranstaltningernes gennemførelse
e)
en generel finansieringsoversigt, der viser de ressourcer, der skal sættes ind, og den påtænkte vejledende fordeling heraf på foranstaltningerne i overensstemmelse med de i bilag II fastsatte lofter
f)
de kriterier og kvantitative indikatorer, der skal anvendes til overvågning og evaluering, samt de foranstaltninger, der er truffet for at sikre, at støtteprogrammerne gennemføres korrekt og effektivt
g)
en angivelse af de kompetente myndigheder og organer, der er ansvarlige for gennemførelsen af støtteprogrammet.
Artikel 7
Støtteberettigede foranstaltninger
1. Støtteprogrammerne skal indeholde én eller flere af følgende foranstaltninger:
a)
støtte efter enkeltbetalingsordningen i overensstemmelse med artikel 9
b)
salgsfremstød i overensstemmelse med artikel 10
c)
omstrukturering og omstilling af vindyrkningsarealer i overensstemmelse med artikel 11
d)
grøn høst i overensstemmelse med artikel 12
e)
gensidige fonde i overensstemmelse med artikel 13
f)
høstforsikring i overensstemmelse med artikel 14
g)
investeringer i overensstemmelse med artikel 15
h)
destillation af biprodukter i overensstemmelse med artikel 16
i)
destillation af konsumalkohol i overensstemmelse med artikel 17
j)
krisedestillation i overensstemmelse med artikel 18
k)
brug af koncentreret druemost i overensstemmelse med artikel 19.
2. Støtteprogrammerne må ikke indeholde andre foranstaltninger end foranstaltningerne i artikel 9-19.
Artikel 8
Generelle bestemmelser om støtteprogrammer
1. Fordelingen af de disponible fællesskabsmidler og budgetgrænserne er fastsat i bilag II.
2. Fællesskabet yder kun støtte til støtteberettigede udgifter, der afholdes efter forelæggelsen af det relevante støtteprogram, jf. artikel 5, stk. 1.
3. Medlemsstaterne bidrager ikke til omkostningerne i forbindelse med de foranstaltninger, der finansieres af Fællesskabet under støtteprogrammerne.
4. Uanset stk. 3 kan medlemsstaterne i overensstemmelse med de relevante fællesskabsregler yde statsstøtte til de i artikel 10, 14 og 15 nævnte foranstaltninger.
Den maksimale støttesats, der er fastsat i de relevante fællesskabsregler for statsstøtte, finder anvendelse på den samlede offentlige finansiering, hvori indgår både Fællesskabets og medlemsstaternes midler.
Afdeling 3
Specifikke støtteforanstaltninger
Artikel 9
Enkeltbetalingsordningen og støtte til vinavlere
1. Medlemsstaterne kan yde støtte til vinavlere ved at bevilge dem betalingsrettigheder som omhandlet i forordning (EF) nr. 1782/2003, afsnit III, kapitel 3, i overensstemmelse med bilag VII, litra O, i samme forordning.
2. Medlemsstater, der agter at gøre brug af den i stk. 1 nævnte mulighed, skal tage højde for en sådan støtte i deres støtteprogrammer, herunder for så vidt angår efterfølgende overførsler af midler til enkeltbetalingsordningen ved ændringer af disse programmer i overensstemmelse med artikel 5, stk. 3.
3. Når den i stk. 1 omhandlede støtte er gennemført, skal den
a)
forblive en del af enkeltbetalingsordningen og ikke længere være til rådighed eller stilles til rådighed i henhold til artikel 5, stk. 3, for de foranstaltninger, der er anført i artikel 10-19, i årene efter støtteprogrammernes anvendelse
b)
medføre en tilsvarende reduktion af de midler, der i støtteprogrammerne er til rådighed for foranstaltningerne i artikel 10-19.
Artikel 10
Salgsfremstød på tredjelandsmarkeder
1. Der ydes støtte i henhold til denne artikel til dækning af oplysningsforanstaltninger og salgsfremmende foranstaltninger for fællesskabsvine i tredjelande med det formål at forbedre disses konkurrenceevne i de pågældende lande.
2. De i stk. 1 nævnte foranstaltninger gælder vine med beskyttet oprindelsesbetegnelse eller geografisk betegnelse eller vine med angivelse af druesort.
3. De i stk. 1 nævnte foranstaltninger kan kun være:
a)
public relations, salgsfremme eller reklame, der sætter fokus på fordelene ved Fællesskabets produkter, specielt med hensyn til kvalitet, fødevaresikkerhed eller miljøvenlighed
b)
deltagelse i arrangementer, messer eller udstillinger af international betydning
c)
oplysningskampagner, navnlig om Fællesskabets ordninger for oprindelsesbetegnelser, geografiske betegnelser og økologisk produktion
d)
undersøgelser af nye markeder, som er nødvendige for at udvide afsætningsmulighederne
e)
evalueringsundersøgelser af resultaterne af salgsfremmende foranstaltninger og oplysningsforanstaltninger.
4. Fællesskabets tilskud til salgsfremstød må højst udgøre 50 % af de støtteberettigede udgifter.
Artikel 11
Omstrukturering og omstilling af vindyrkningsarealer
1. Formålet med foranstaltningerne til omstrukturering og omstilling af vindyrkningsarealer er at øge vinproducenternes konkurrenceevne.
2. Der ydes kun støtte til omstrukturering og omstilling af vindyrkningsarealer i henhold til denne artikel, hvis medlemsstaterne forelægger opgørelsen over deres produktionskapacitet i overensstemmelse med artikel 109.
3. Støtten til omstrukturering og omstilling af vindyrkningsarealer kan kun dække en eller flere af følgende aktiviteter:
a)
sortsomstilling, også ved hjælp af dobbeltpodning
b)
flytning af vindyrkningsarealer
c)
forbedring af driftsmetoder.
Der ydes ikke støtte til den normale fornyelse af udtjente vindyrkningsarealer.
4. Støtten til omstrukturering og omstilling af vindyrkningsarealer kan kun ydes som:
a)
godtgørelse til producenterne for indkomsttab i forbindelse med gennemførelsen af foranstaltningen
b)
tilskud til omstrukturerings- og omstillingsomkostningerne.
5. Den i stk. 4, litra a), nævnte godtgørelse til producenterne for indkomsttab kan dække indtil 100 % af det pågældende tab og ydes i form af:
a)
uanset afsnit V, kapitel II, en tilladelse til dyrkning af både gamle og nye vinstokke i en bestemt periode, som højst må være på tre år, indtil udløbet af overgangsordningen for plantningsrettigheder, eller
b)
en økonomisk godtgørelse.
6. Fællesskabets tilskud til de faktiske omkostninger i forbindelse med omstrukturering og omstilling af vindyrkningsarealer må højst udgøre 50 %. I regioner, der er klassificeret som konvergensregioner i henhold til forordning (EF) nr. 1083/2006 (14), må Fællesskabets tilskud til omstrukturerings- og omstillingsomkostninger højst udgøre 75 %.
Artikel 12
Grøn høst
1. I denne artikel forstås ved grøn høst fuldstændig destruktion eller fjernelse af endnu ikke modne drueklaser, der bringer udbyttet af det pågældende areal ned på nul.
2. Der ydes støtte til grøn høst for at bidrage til at genoprette balancen mellem udbud og efterspørgsel på Fællesskabets vinmarked og dermed forebygge markedskriser.
3. Støtten til grøn høst kan ydes som godtgørelse i form af et fast beløb pr. hektar, som skal fastsættes af den berørte medlemsstat.
Der kan dog højst udbetales 50 % af summen af de direkte omkostninger til destruktion eller fjernelse af drueklaser og indkomsttabet som følge af destruktion eller fjernelse af drueklaser.
4. De berørte medlemsstater etablerer en ordning baseret på objektive kriterier for at sikre, at grøn høst-foranstaltningen ikke medfører, at de enkelte vinproducenter modtager godtgørelse, som overstiger det i stk. 3, andet afsnit, fastsatte loft.
Artikel 13
Gensidige fonde
1. Der ydes støtte til oprettelse af gensidige fonde for at bistå producenter, der ønsker at forsikre sig mod markedssvingninger.
2. Støtten til oprettelse af gensidige fonde kan ydes i form af midlertidig og degressiv støtte til dækning af fondenes administrative omkostninger.
Artikel 14
Høstforsikring
1. Der ydes støtte til høstforsikring for at bidrage til at beskytte producenternes indtægter, når disse berøres af naturkatastrofer, ugunstige vejrforhold, sygdomme eller skadedyrsangreb.
2. Støtten til høstforsikring kan ydes i form af et finansielt tilskud fra Fællesskabet, som dog højst må svare til:
a)
80 % af producenternes udgifter til præmier for forsikring mod tab som følge af ugunstige vejrforhold, der kan henregnes under naturkatastrofer
b)
50 % af producenternes udgifter til præmier for forsikring mod:
i)
tab som omhandlet i litra a) og andre tab som følge af ugunstige vejrforhold
ii)
tab som følge af dyre- eller plantesygdomme eller skadedyrsangreb.
3. Der kan kun ydes støtte til høstforsikring, hvis forsikringserstatningerne ikke dækker mere end 100 % af producenternes indkomsttab, idet der tages hensyn til eventuelle udbetalinger fra andre støtteordninger i forbindelse med den forsikrede risiko.
4. Støtten til høstforsikring må ikke forvride konkurrencen på forsikringsmarkedet.
Artikel 15
Investeringer
1. Der kan ydes støtte til materielle og/eller immaterielle investeringer i forarbejdningsfaciliteter, vinbedriftinfrastruktur og markedsføring af vin, der generelt forbedrer virksomhedens resultater og vedrører et eller flere af følgende punkter:
a)
produktion eller markedsføring af produkter, der er omhandlet i bilag IV
b)
udvikling af nye produkter, processer og teknologier i forbindelse med de produkter, der er omhandlet i bilag IV.
2. Maksimalsatsen for støtten i henhold til stk. 1 ydes kun til mikrovirksomheder og små og mellemstore virksomheder, jf. Kommissionens henstilling 2003/361/EF af 6. maj 2003 om definitionen af mikrovirksomheder, små og mellemstore virksomheder (15). For Azorerne, Madeira, De Kanariske Øer, de mindre øer i Det Ægæiske Hav, jf. Rådets forordning (EF) nr. 1405/2006 af 18. september 2006 om særlige foranstaltninger på landbrugsområdet til fordel for de mindre øer i Det Ægæiske Hav (16), og de franske oversøiske departementer gælder der ingen begrænsning for virksomhedens størrelse i forbindelse med maksimalsatsen. For virksomheder, der ikke er omfattet af artikel 2, stk. 1, i afsnit I i bilaget til henstilling 2003/361/EF, med under 750 medarbejdere eller med en omsætning på under 200 mio. EUR halveres den maksimale støtteintensitet.
Der ydes ikke støtte til virksomheder i vanskeligheder i den betydning, der er angivet i Fællesskabets rammebestemmelser for statsstøtte til redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder.
3. De støtteberettigede udgifter omfatter ikke de poster, der er nævnt i artikel 71, stk. 3, litra a)-c), i forordning (EF) nr. 1698/2005.
4. Der anvendes følgende maksimalsatser for Fællesskabets bidrag i forbindelse med støtteberettigede investeringsudgifter:
a)
50 % i områder, der er klassificeret som konvergensregioner i overensstemmelse med forordning (EF) nr. 1083/2006
b)
40 % i områder, der ikke er konvergensregioner
c)
75 % i fjernområder i overensstemmelse med Rådets forordning (EF) nr. 247/2006 af 30. januar 2006 om særlige foranstaltninger på landbrugsområdet i EU’s fjernområder (17)
d)
65 % på de mindre øer i Det Ægæiske Hav, jf. forordning (EF) nr. 1405/2006.
5. Artikel 72 i forordning (EF) nr. 1698/2005 finder tilsvarende anvendelse på den støtte, der er nævnt i stk. 1.
Artikel 16
Destillation af biprodukter
1. Der kan ydes støtte til frivillig eller obligatorisk destillation af biprodukter fra vinfremstilling, der opfylder betingelserne i bilag VI, litra D.
Støttebeløbet fastsættes pr. volumenprocent og pr. hl produceret alkohol. Der ydes ikke støtte til alkoholindholdet i biprodukter, der skal destilleres, hvis det overstiger 10 % af alkoholindholdet i den producerede vin.
2. De maksimale støtteniveauer baseres på indsamlings- og forarbejdningsomkostningerne og fastsættes efter proceduren i artikel 113, stk. 1.
3. Den alkohol, der fremkommer ved støttet destillation som nævnt i stk. 1, anvendes udelukkende til industri- eller energiformål for at undgå konkurrenceforvridning.
Artikel 17
Destillation til konsumalkohol
1. Der kan indtil den 31. juli 2012 ydes støtte til producenter for vin, der destilleres til konsumalkohol, i form af hektarstøtte.
2. De relevante kontrakter vedrørende destillation af vin samt de relevante beviser for levering til destillation skal forelægges, inden der kan ydes støtte.
Artikel 18
Krisedestillation
1. Der kan indtil den 31. juli 2012 ydes støtte til frivillig eller obligatorisk destillation af overskydende vin, som medlemsstaterne træffer afgørelse om i begrundede krisetilfælde, for at mindske eller fjerne overskuddet og samtidig sikre kontinuitet i leveringen fra den ene høst til den anden.
2. De maksimale støtteniveauer fastsættes efter proceduren i artikel 113, stk. 1.
3. Den alkohol, der fremkommer ved støttet destillation som nævnt i stk. 1, anvendes udelukkende til industri- eller energiformål for at undgå konkurrenceforvridning.
4. Den del af de disponible budgetmidler, der anvendes til krisedestillationsforanstaltningen, må ikke overskride følgende procentdel af de samlede disponible midler, der er fastsat i bilag II, pr. medlemsstat i det pågældende regnskabsår:
-
20 % i 2009
-
15 % i 2010
-
10 % i 2011
-
5 % i 2012.
5. Medlemsstaterne kan øge de disponible midler til krisedestillationsforanstaltningen ud over de årlige lofter i stk. 4 ved at bidrage med nationale midler i overensstemmelse med følgende grænser (udtrykt som procentdele af de respektive årlige lofter i stk. 4):
-
5 % i produktionsåret 2010
-
10 % i produktionsåret 2011
-
15 % i produktionsåret 2012.
Medlemsstaterne underretter i givet fald Kommissionen om de ekstra nationale midler, der er nævnt i første afsnit, og Kommissionen skal godkende transaktionen, inden midlerne stilles til rådighed.
Artikel 19
Brug af koncentreret druemost
1. Der kan indtil den 31. juli 2012 ydes støtte til vinavlere, der anvender koncentreret druemost, herunder rektificeret koncentreret druemost, til at øge produkternes naturlige alkoholindhold i overensstemmelse med betingelserne i bilag V.
2. Støttebeløbet fastsættes pr. volumenprocent potentielt alkoholindhold og pr. hl most, der anvendes som tilsætning.
3. De maksimale støtteniveauer for denne foranstaltning i de forskellige vindyrkningszoner fastsættes efter proceduren i artikel 113, stk. 1.
Artikel 20
Krydsoverensstemmelse
Har en landbruger på et hvilket som helst tidspunkt inden for tre år efter en betaling under støtteprogrammerne for omstrukturering og omstilling eller på et hvilket som helst tidspunkt inden for et år efter en betaling under støtteprogrammerne for grøn høst ikke overholdt de lovgivningsbestemte forvaltningskrav og betingelserne for god landbrugs- og miljømæssig stand, jf. artikel 3-7 i forordning (EF) nr. 1782/2003, på sin bedrift, og skyldes den manglende overholdelse en handling eller undladelse, der direkte kan tilskrives landbrugeren, nedsættes eller annulleres betalingen helt eller delvist, afhængigt af, hvor alvorlig, omfattende, varig og hyppig den konstaterede manglende overholdelse er, og landbrugeren pålægges i givet fald at betale den tilbage efter betingelserne i disse bestemmelser.
Afdeling 4
Almindelige bestemmelser
Artikel 21
Indberetning og evaluering
1. Medlemsstaterne forelægger hvert år senest den 1. marts, og første gang senest den 1. marts 2010, Kommissionen en rapport om gennemførelsen i det foregående regnskabsår af foranstaltningerne i deres støtteprogrammer.
I disse rapporter opregnes og gøres der rede for de foranstaltninger, til hvilke der er ydet fællesskabsstøtte som led i støtteprogrammerne, og der gives navnlig oplysninger om gennemførelsen af de i artikel 10 omhandlede salgsfremmende foranstaltninger.
2. Medlemsstaterne forelægger inden den 1. marts 2011 og igen senest den 1. marts 2014 Kommissionen en evaluering af omkostninger og gevinster ved støtteprogrammerne og angiver, hvordan de kan gøres mere effektive.
Kommissionen forelægger inden den 31. december 2011 Europa-Parlamentet og Rådet en rapport om gennemførelsen af de i artikel 10 omhandlede salgsfremmende foranstaltninger.
Artikel 22
Gennemførelsesforanstaltninger
De foranstaltninger, der er nødvendige for at gennemføre dette kapitel, vedtages efter proceduren i artikel 113, stk. 1.
Disse foranstaltninger kan blandt andet omfatte:
a)
den måde, hvorpå støtteprogrammerne skal præsenteres
b)
regler for ændring af støtteprogrammerne, efter at de er iværksat
c)
de nærmere regler for gennemførelsen af de i artikel 10-19 fastsatte foranstaltninger
d)
betingelser for meddelelse og offentliggørelse af støtte, der finansieres af Fællesskabet
e)
nærmere bestemmelser om indberetning.
KAPITEL II
Finansielle overførsler
Artikel 23
Finansielle overførsler til udvikling af landdistrikter
1. Fra regnskabsåret 2009 skal de i stk. 2 anførte beløb, der er baseret på de historiske udgifter under forordning (EF) nr. 1493/1999 til interventionsforanstaltninger til regulering af landbrugsmarkederne, jf. artikel 3, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 1290/2005, være til rådighed som supplerende fællesskabsmidler til foranstaltninger i vinproducerende områder som led i den programmering af udviklingen af landdistrikterne, der finansieres over forordning (EF) nr. 1698/2005.
2. Følgende beløb skal være til rådighed i de nævnte kalenderår:
-
2009: 40,5 mio. EUR
-
2010: 80,9 mio. EUR
-
fra og med 2011: 121,4 mio. EUR.
3. De i stk. 2 anførte beløb fordeles på medlemsstaterne i overensstemmelse med bilag III.
Medlemsstater, som ikke har nogen beløb opført i den nuværende tabel i bilag III på grund af den ringe størrelse af de beløb, der følger af den finansielle nøgle for fastlæggelsen af beløbene i bilag III (under 2,5 mio. EUR til overførsel i 2009), kan beslutte at overføre de beløb, der nu er opført i bilag II, helt eller delvis til bilag III til anvendelse i deres programmer for udvikling af landdistrikterne. I så tilfælde underretter de pågældende medlemsstater Kommissionen om denne overførsel inden den 30. juni 2008, og Kommissionen ændrer stk. 2 samt bilag II og III i overensstemmelse hermed.
AFSNIT III
REGULERINGSFORANSTALTNINGER
KAPITEL I
Almindelige bestemmelser
Artikel 24
Klassificering af druesorter til vinfremstilling
1. Med forbehold af stk. 2 klassificerer medlemsstaterne de druesorter til vinfremstilling, der må plantes, genplantes eller podes på deres respektive områder med henblik på produktion af vin.
Medlemsstaterne må kun klassificere druesorter, der opfylder følgende betingelser:
a)
den pågældende sort skal tilhøre arten Vitis vinifera eller være en krydsning af arten Vitis vinifera med andre arter af Vitis-slægten
b)
sorten er ikke en af følgende: Noah, Othello, Isabelle, Jacquez, Clinton og Herbemont.
Hvis en druesort til vinfremstilling udgår af klassificeringen i første afsnit, skal den ryddes senest 15 år efter, at den er udgået.
2. Medlemsstater med en vinproduktion, der ikke overtiger 50 000 hl. pr. produktionsår, beregnet på grundlag af den gennemsnitlige produktion i de sidste fem produktionsår, fritages fra klassificeringsforpligtelsen i stk. 1.
I de medlemsstater, der er nævnt i første afsnit, er det imidlertid kun druesorter som omhandlet i stk. 1, andet afsnit, litra a) og b), der må plantes, genplantes eller podes med henblik på vinproduktion.
3. Uanset stk. 1, første og andet afsnit, og stk. 2, andet afsnit, tillades plantning, genplanting eller podning af følgende druesorter med henblik på videnskabelig forskning og i forsøgsøjemed:
a)
druesorter, der ikke er klassificeret, for så vidt angår medlemsstaterne i stk. 1
b)
druesorter, der ikke er i overensstemmelse med stk. 1, andet afsnit, litra a) og b), for så vidt angår medlemsstaterne i stk. 2.
4. Arealer med druesorter til vinfremstilling, der er plantet i strid med stk. 1-3, skal ryddes.
Der er dog ingen pligt til at rydde sådanne arealer, når den pågældende produktion udelukkende er beregnet til vinproducentens privatforbrug.
5. Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til at kontrollere, at producenterne overholder stk. 1-4.
Artikel 25
Produktion og markedsføring
1. De i bilag IV opførte produkter skal i Fællesskabet fremstilles af de druesorter til vinfremstilling, der kan klassificeres i henhold til artikel 24, stk. 1.
2. En betegnelse for en kategori af vinavlsprodukter, jf. bilag IV, må kun anvendes i Fællesskabet til markedsføring af et produkt, der overholder de hertil svarende betingelser, som er fastsat i samme bilag.
Uanset artikel 59, stk. 1, litra a), kan medlemsstaterne dog tillade brugen af betegnelsen »vin«, hvis
a)
den er ledsaget af navnet på en frugt i form af et sammensat navn til at markedsføre produkter, der er fremstillet ved gæring af andre frugter end druer, eller
b)
den er en del af et sammensat navn.
Enhver forveksling med produkter, der svarer til vinkategorierne i bilag IV, skal undgås.
3. Vinavlsproduktkategorierne i bilag IV kan ændres i overensstemmelse med proceduren i artikel 113, stk. 2.
4. Bortset fra aftappet vin, for hvilken det kan godtgøres, at aftapningen er sket inden den 1. september 1971, må vin, der er fremstillet af druesorter til vinfremstilling opført i de i henhold til artikel 24, stk. 1, første afsnit, udarbejdede klassificeringer, men som ikke opfylder betingelserne for en af kategorierne i bilag IV, kun anvendes til vinproducentens privatforbrug, til produktion af vineddike eller til destillation.
KAPITEL II
Ønologiske fremgangsmåder og restriktioner
Artikel 26
Anvendelsesområde
Dette kapitel vedrører de tilladte ønologiske fremgangsmåder og de gældende restriktioner for produktion og afsætning af de produkter, der er omfattet af denne forordning, samt den procedure, hvorved der kan træffes afgørelse om disse fremgangsmåder og restriktioner.
Artikel 27
Ønologiske fremgangsmåder og restriktioner
1. Til produktion og konservering i Fællesskabet af de produkter, der er omfattet af denne forordning, anvendes udelukkende ønologiske fremgangsmåder, der er tilladt i henhold til fællesskabsretten som fastsat i bilag V eller i overensstemmelse med artikel 28 og 29.
Første afsnit finder ikke anvendelse på:
a)
druesaft og koncentreret druesaft
b)
druemost og koncentreret druemost til fremstilling af druesaft.
2. De tilladte ønologiske fremgangsmåder tjener udelukkende til at sikre korrekt vinfremstilling, korrekt konservering og korrekt forarbejdning af produktet.
3. Produkter, der er omfattet af denne forordning, skal være fremstillet i Fællesskabet i overensstemmelse med de i bilag VI fastsatte relevante restriktioner.
4. Produkter omfattet af denne forordning, der har været genstand for ønologiske fremgangsmåder, der ikke er tilladt i Fællesskabet, eller for eventuelle ikke tilladte nationale ønologiske fremgangsmåder, eller som overtræder restriktionerne i bilag VI, må ikke markedsføres i Fællesskabet.
Artikel 28
Strengere regler fastsat af medlemsstaterne
Medlemsstaterne kan indskrænke eller udelukke anvendelsen af visse ønologiske fremgangsmåder, som er tilladt i henhold til fællesskabsretten, og indføre strengere begrænsninger for vine, der fremstilles på deres område, med henblik på bedre at bevare de væsentlige kendetegn ved vine med beskyttet oprindelsesbetegnelse eller beskyttet geografisk betegnelse og ved mousserende vine og hedvine.
Medlemsstaterne meddeler disse indskrænkninger, udelukkelser og begrænsninger til Kommissionen, som underretter de øvrige medlemsstater herom.
Artikel 29
Tilladelse af ønologiske fremgangsmåder og restriktioner
1. Bortset fra de ønologiske fremgangsmåder i forbindelse med tilsætning, syring og afsyring, der er fastsat i bilag V for de specifikke produkter, der er omfattet heraf, samt restriktionerne i bilag VI, træffes der afgørelse om tilladelse af ønologiske fremgangsmåder og restriktioner for produktion og konservering af produkter, der er omfattet af denne forordning, efter proceduren i artikel 113, stk. 2.
2. Medlemsstaterne kan tillade anvendelse i forsøgsøjemed af ikke-tilladte ønologiske fremgangsmåder på betingelser, der skal fastsættes efter proceduren i artikel 113, stk. 2.
Artikel 30
Kriterier for tilladelse
Kommissionen giver tilladelse til ønologiske fremgangsmåder efter proceduren i artikel 113, stk. 2, idet den:
a)
tager udgangspunkt i de ønologiske fremgangsmåder, der er anbefalet og offentliggjort af Den Internationale Vinorganisation (OIV), og i resultaterne af anvendelse i forsøgsøjemed af endnu ikke tilladte ønologiske fremgangsmåder
b)
tager hensyn til beskyttelsen af menneskers sundhed
c)
tager hensyn til den mulige risiko for, at forbrugerne vildledes på grund af etablerede forventninger og opfattelser, og ser i den forbindelse på, hvilke oplysningstiltag der findes og kan gennemføres for at undgå denne risiko
d)
giver mulighed for bevarelse af vinens naturlige og væsentlige kendetegn og undgår at bevirke en væsentlig ændring i det pågældende produkts sammensætning
e)
sikrer et acceptabelt minimum af miljøbeskyttelse
f)
overholder de i henholdsvis bilag V og bilag VI fastlagte generelle regler vedrørende ønologiske fremgangsmåder og restriktioner.
Artikel 31
Analysemetoder
Hvad angår analyser til bestemmelse af sammensætningen af produkter omfattet af denne forordning og regler for konstatering af, om disse produkter har undergået en behandling, der er i strid med de tilladte ønologiske fremgangsmåder, anvendes de metoder og regler, der er anbefalet og offentliggjort af OIV.
I tilfælde, hvor der ikke findes metoder og regler, som er anbefalet og offentliggjort af OIV, vedtages dertil svarende metoder og regler efter proceduren i artikel 113, stk. 2.
I afventning af vedtagelsen af sådanne regler anvendes de metoder og regler, som den pågældende medlemsstat tillader.
Artikel 32
Gennemførelsesforanstaltninger
De foranstaltninger, der er nødvendige for at gennemføre dette kapitel og bilag V og bilag VI, vedtages, medmindre andet er fastsat i disse bilag, efter proceduren i artikel 113, stk. 2.
Disse foranstaltninger kan blandt andet omfatte:
a)
bestemmelser om, at Fællesskabets ønologiske fremgangsmåder i bilag IV til forordning (EF) nr. 1493/1999 betragtes som tilladte ønologiske fremgangsmåder
b)
tilladte ønologiske fremgangsmåder og restriktioner, herunder tilsætning, syring og afsyring, for mousserende vine, mousserende kvalitetsvine og aromatisk mousserende kvalitetsvine
c)
tilladte ønologiske fremgangsmåder og restriktioner for hedvine
d)
bestemmelser om blanding og forskæring af druemost og vin, jf. dog bilag VI, litra C
e)
nærmere bestemmelser om renheden og identiteten af de stoffer, der anvendes i forbindelse med ønologiske fremgangsmåder, når der ikke findes fællesskabsregler herfor
f)
administrative bestemmelser for anvendelsen af de tilladte ønologiske fremgangsmåder
g)
betingelser for oplagring, omsætning og anvendelse af produkter, der ikke er i overensstemmelse med artikel 27, eventuelle undtagelser fra kravene i nævnte artikel samt kriterier, der i enkelttilfælde gør det muligt at undgå en urimelig hård behandling
h)
betingelser, på hvilke medlemsstaterne kan tillade oplagring, omsætning og anvendelse af produkter, som ikke opfylder bestemmelserne i dette kapitel bortset fra artikel 27 eller gennemførelsesbestemmelserne til dette kapitel.
KAPITEL III
Oprindelsesbetegnelser, geografiske betegnelser og traditionelle benævnelser
Artikel 33
Anvendelsesområde
1. De bestemmelser om oprindelsesbetegnelser, geografiske betegnelser og traditionelle benævnelser, der findes i kapitel IV og V, finder anvendelse på de produkter, der er nævnt i bilag IV, punkt 1, 3-6, 8, 9, 11, 15 og 16.
2. De i stk. 1 omhandlede bestemmelser skal bygge på
a)
beskyttelse af de legitime interesser hos
i)
forbrugerne, og
ii)
producenterne
b)
sikring af ordnede forhold på det fælles marked for de pågældende produkter
c)
fremme af produktionen af kvalitetsprodukter, idet der samtidig tillades nationale kvalitetspolitiske foranstaltninger.
KAPITEL IV
Oprindelsesbetegnelser og geografiske betegnelser
Afdeling 1
Definitioner
Artikel 34
Definitioner
1. I denne forordning forstås ved:
a)
»oprindelsesbetegnelse«: et navn på et område, et bestemt sted eller i exceptionelle tilfælde et land, der betegner et produkt som nævnt i artikel 33, stk. 1, som opfylder følgende krav:
i)
Dets kvalitet og kendetegn kan hovedsagelig eller fuldstændigt tilskrives et geografisk miljø med dets naturbetingede og menneskelige faktorer.
ii)
De druer, det er fremstillet af, hidrører udelukkende fra dette geografiske område.
iii)
Det produceres i dette geografiske område.
iv)
Det er fremstillet af druesorter, der tilhører arten Vitis vinifera.
b)
»geografisk betegnelse«: en betegnelse for et område, et bestemt sted eller i exceptionelle tilfælde et land, der betegner et produkt som nævnt i artikel 33, stk. 1, som opfylder følgende krav:
i)
Det besidder en særlig kvalitet, et særligt omdømme eller andre kendetegn knyttet til den pågældende geografiske oprindelse.
ii)
Mindst 85 % af de druer, der anvendes til fremstillingen, hidrører udelukkende fra dette geografiske område.
iii)
Det produceres i dette geografiske område.
iv)
Det er fremstillet af druesorter, der tilhører arten Vitis vinifera eller en krydsning af Vitis vinifera-arten med andre arter af Vitis-slægten.
2. Visse traditionelt anvendte betegnelser udgør oprindelsesbetegnelser, hvis de:
a)
betegner en vin
b)
henviser til et geografisk navn
c)
opfylder kravene i stk. 1, litra a), nr. i)-iv)
d)
underkastes den procedure til beskyttelse af oprindelsesbetegnelser og geografiske betegnelser, der er fastsat i dette kapitel.
3. Oprindelsesbetegnelser og geografiske betegnelser, herunder sådanne som vedrører geografiske områder i tredjelande, kan beskyttes i Fællesskabet efter reglerne i dette kapitel.
Afdeling 2
Ansøgning om beskyttelse
Artikel 35
Indholdet af ansøgninger om beskyttelse
1. Ansøgninger om beskyttelse af oprindelsesbetegnelser eller geografiske betegnelser skal bl.a. indeholde et teknisk dossier med følgende:
a)
den betegnelse, der skal beskyttes
b)
ansøgerens navn og adresse
c)
den i stk. 2 omhandlede produktspecifikation
d)
et enhedsdokument, der opsummerer den i stk. 2 omhandlede produktspecifikation.
2. Produktspecifikationen skal gøre det muligt for interesserede parter at verificere de relevante produktionsvilkår for oprindelsesbetegnelsen eller den geografiske betegnelse.
Den skal mindst bestå af:
a)
den betegnelse, der skal beskyttes
b)
en beskrivelse af vinen/vinene:
i)
for vine med oprindelsesbetegnelse dens/deres vigtigste analytiske og organoleptiske kendetegn
ii)
for vine med geografisk betegnelse dens/deres vigtigste analytiske kendetegn samt en vurdering eller angivelse af dens/deres organoleptiske kendetegn
c)
i givet fald de særlige ønologiske fremgangsmåder, der anvendes til at fremstille vinen/vinene, samt de relevante restriktioner for fremstilling af vinen/vinene
d)
en afgrænsning af det geografiske område
e)
de maksimale udbytter pr. hektar
f)
en angivelse af den eller de druesorter, vinen/vinene er fremstillet af
g)
de nærmere oplysninger til bekræftelse af sammenhængen som omhandlet i artikel 34, stk. 1, litra a), nr. i), eller alt efter tilfældet artikel 34, stk. 1, litra b), nr. i)
h)
de gældende krav, der er fastlagt i Fællesskabets eller medlemsstaternes bestemmelser eller, når medlemsstaterne har fastsat det, af en organisation, der forvalter den beskyttede oprindelsesbetegnelse eller geografiske betegnelse under hensyntagen til, at sådanne krav skal være objektive og ikke-diskriminerende samt forenelige med fællesskabsretten generelt
i)
navn og adresse på de myndigheder eller organer, der verificerer, at bestemmelserne i produktspecifikationen er overholdt, og angivelse af deres specifikke opgaver.
Artikel 36
Ansøgning om beskyttelse vedrørende et geografisk område i et tredjeland
1. Vedrører ansøgningen om beskyttelse et geografisk område i et tredjeland, skal den ud over de i artikel 35 anførte elementer også indeholde bevis for, at den pågældende betegnelse er beskyttet i oprindelseslandet.
2. Ansøgeren sender ansøgningen til Kommissionen direkte eller via det pågældende tredjelands myndigheder.
3. Ansøgningen om beskyttelse indgives på et af Fællesskabets officielle sprog eller ledsages af en autoriseret oversættelse til et af disse sprog.
Artikel 37
Ansøgere
1. Enhver producentorganisation eller i exceptionelle tilfælde en individuel producent kan ansøge om beskyttelse af en oprindelsesbetegnelse eller en geografisk betegnelse. Andre interesserede parter kan deltage i ansøgningen.
2. Producenter kan kun ansøge om beskyttelse af vine, som de fremstiller.
3. Hvis en betegnelse dækker et geografisk område på tværs af en grænse, eller en traditionel betegnelse er knyttet til et geografisk område på tværs af en grænse, kan der indgives en fælles ansøgning.
Afdeling 3
Procedure for beskyttelse
Artikel 38
Forudgående national procedure
1. Ansøgninger om beskyttelse af en oprindelsesbetegnelse eller en geografisk betegnelse, jf. artikel 34, for vine med oprindelse i Fællesskabet underkastes en forudgående national procedure efter nærværende artikel.
2. Ansøgningen om beskyttelse indgives i den medlemsstat, til hvis område oprindelsesbetegnelsen eller den geografiske betegnelse er knyttet.
3. Medlemsstaten undersøger, om ansøgningen om beskyttelse opfylder betingelserne i dette kapitel.
Medlemsstaten gennemfører en national procedure, der bl.a. omfatter passende offentliggørelse af ansøgningen og et tidsrum på mindst to måneder fra datoen for offentliggørelsen, hvori enhver fysisk eller juridisk person med en legitim interesse, som er etableret eller har bopæl på medlemsstatens område, kan gøre indsigelse mod den foreslåede beskyttelse ved at indgive en behørigt begrundet erklæring til medlemsstaten.
4. Hvis medlemsstaten finder, at oprindelsesbetegnelsen eller den geografiske betegnelse ikke opfylder de relevante krav eller er uforenelig med fællesskabsretten generelt, afviser den ansøgningen.
5. Hvis medlemsstaten finder, at de relevante krav er opfyldt, skal den
a)
offentliggøre enhedsdokumentet og produktspecifikationen, som minimum på internettet, og
b)
tilsende Kommissionen en ansøgning om beskyttelse, der indeholder følgende oplysninger:
i)
ansøgerens navn og adresse
ii)
det enhedsdokument, der er nævnt i artikel 35, stk. 1, litra d)
iii)
en erklæring fra medlemsstaten om, at den anser den af ansøgeren indgivne ansøgning for at opfylde betingelserne i denne forordning
iv)
en henvisning til den offentliggørelse, der er omhandlet i litra a).
Disse oplysninger indsendes på et af Fællesskabets officielle sprog eller ledsages af en autoriseret oversættelse til et af disse sprog.
6. Medlemsstaterne sætter de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme denne artikel inden den 1. august 2009.
7. Hvis en medlemsstat ikke har nogen national lovgivning vedrørende beskyttelse af oprindelsesbetegnelser og geografiske betegnelser, kan den, dog kun midlertidigt, indrømme betegnelsen beskyttelse i henhold til dette kapitel på nationalt plan med virkning fra den dato, hvor ansøgningen indgives til Kommissionen. En sådan midlertidig national beskyttelse ophører på den dato, hvor der træffes afgørelse om registrering eller afvisning i henhold til dette kapitel.
Artikel 39
Gennemgang i Kommissionen
1. Kommissionen offentliggør datoen for indgivelsen af ansøgningen om beskyttelse af oprindelsesbetegnelsen eller den geografiske betegnelse.
2. Kommissionen undersøger, om de ansøgninger om beskyttelse, der er omhandlet i artikel 38, stk. 5, opfylder betingelserne i dette kapitel.
3. Finder Kommissionen, at betingelserne i dette kapitel er opfyldt, offentliggør den enhedsdokumentet, jf. artikel 35, stk. 1, litra d), og henvisningen til offentliggørelsen af produktspecifikationen, jf. artikel 38, stk. 5, i Den Europæiske Unions Tidende.
I modsat fald træffes der efter proceduren i artikel 113, stk. 2, afgørelse om at afvise ansøgningen.
Artikel 40
Indsigelsesprocedure
Inden for to måneder fra datoen for offentliggørelsen i henhold til artikel 39, stk. 3, første afsnit, kan enhver medlemsstat eller ethvert tredjeland eller enhver fysisk eller juridisk person med en legitim interesse, som er etableret eller har bopæl i en anden medlemsstat end den, der ansøger om beskyttelse, eller i et tredjeland, gøre indsigelse mod den foreslåede beskyttelse ved at indgive en behørigt begrundet erklæring om betingelserne for adgang til beskyttelse som fastsat i dette kapitel til Kommissionen.
Fysiske eller juridiske personer, som er etableret eller har bopæl i et tredjeland, indgiver en sådan erklæring direkte eller via det pågældende tredjelands myndigheder inden for den i stk. 1 nævnte frist på to måneder.
Artikel 41
Afgørelse om beskyttelse
På grundlag af de oplysninger, Kommissionen råder over, træffes der efter proceduren i artikel 113, stk. 2, afgørelse om enten at beskytte oprindelsesbetegnelsen eller den geografiske betegnelse, hvis den opfylder betingelserne i dette kapitel og er forenelig med fællesskabsretten, eller at afvise ansøgningen, hvis disse betingelser ikke er opfyldt.
Afdeling 4
Særtilfælde
Artikel 42
Enslydende betegnelser
1. En betegnelse, som der er indgivet ansøgning om, og som er helt eller delvis enslydende med en betegnelse, der allerede er registreret i henhold til denne forordning, skal registreres med behørig hensyntagen til lokal skik og brug og risikoen for forveksling.
En enslydende betegnelse, der urigtigt får forbrugeren til at tro, at produkterne stammer fra et andet område, registreres ikke, selv om betegnelsen er helt korrekt med hensyn til det område, den region eller det lokale sted, hvor de pågældende produkter har deres oprindelse.
Anvendelsen af en registreret enslydende betegnelse er kun tilladt, såfremt der i praksis tydeligt kan skelnes mellem den senere registrerede enslydende betegnelse og den allerede registrerede betegnelse, idet de berørte producenter skal sikres en rimelig behandling, og forbrugerne ikke må vildledes.
2. Stk. 1 finder tilsvarende anvendelse, hvis en betegnelse, som der er indgivet ansøgning om, er helt eller delvis enslydende med en geografisk betegnelse, der allerede er beskyttet i henhold til medlemsstaternes lovgivning.
Medlemsstaterne foretager ikke beskyttelsesregistrering af ikke-identiske geografiske betegnelser i henhold til deres relevante lovgivning vedrørende geografiske betegnelser, hvis en oprindelsesbetegnelse eller geografisk betegnelse er beskyttet i Fællesskabet i kraft af fællesskabsretten vedrørende oprindelsesbetegnelser og geografiske betegnelser.
3. Såfremt navnet på en druesort indeholder eller udgør en beskyttet oprindelsesbetegnelse eller geografisk betegnelse, anvendes dette navn ikke til mærkning af produkter, der er omfattet af denne forordning, medmindre andet er fastsat i Kommissionens gennemførelsesforanstaltninger.
4. Beskyttelsen af oprindelsesbetegnelser og geografiske betegnelser som omhandlet i artikel 34 berører ikke de beskyttede geografiske betegnelser i forbindelse med spiritus i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 110/2008 af 15. januar 2008 om definition, betegnelse, præsentation og mærkning af samt beskyttelse af geografiske betegnelser for spiritus (18) og omvendt.
Artikel 43
Grunde til afslag på beskyttelse
1. Navne, der er blevet artsbetegnelser, beskyttes ikke som oprindelsesbetegnelser eller geografiske betegnelser.
I dette kapitel forstås ved et navn, der er blevet en artsbetegnelse, navnet på en vin, der, selv om det henviser til det sted eller det område, hvor produktet først blev fremstillet eller markedsført, er blevet fællesbetegnelsen for en vin i Fællesskabet.
For at fastslå, om et navn er blevet en artsbetegnelse, tages der hensyn til alle relevante faktorer, herunder navnlig:
a)
de faktiske forhold i Fællesskabet, især i forbrugsområderne
b)
de relevante nationale retsforskrifter eller fællesskabsforskrifter.
2. Et navn beskyttes ikke som oprindelsesbetegnelse eller geografisk betegnelse, hvis beskyttelsen på grund af et varemærkes anseelse og omdømme vil kunne vildlede forbrugerne med hensyn til vinens virkelige identitet.
Artikel 44
Forhold til varemærker
1. Hvis en oprindelsesbetegnelse eller geografisk betegnelse er beskyttet i henhold til denne forordning, gives der afslag på registrering af et varemærke, der svarer til en af situationerne i artikel 45, stk. 2, og som vedrører et produkt, der henhører under en af kategorierne i bilag IV, hvis ansøgningen om registrering af varemærket indsendes efter datoen for indsendelsen til Kommissionen af ansøgningen om beskyttelse af oprindelsesbetegnelsen eller den geografiske betegnelse, og sidstnævnte ansøgning fører til beskyttelse af oprindelsesbetegnelsen eller den geografiske betegnelse.
Varemærker, der er registreret i strid med første afsnit, erklæres ugyldige.
2. Et varemærke, hvis anvendelse svarer til en af situationerne i artikel 45, stk. 2, og som der er indgivet ansøgning for, som er registreret, eller som har vundet hævd, for så vidt denne mulighed er hjemlet i den pågældende lovgivning, på Fællesskabets område før datoen for indsendelsen til Kommissionen af ansøgningen om beskyttelse af oprindelsesbetegnelsen eller den geografiske betegnelse, kan fortsat anvendes eller fornyes uanset beskyttelsen af oprindelsesbetegnelsen eller den geografiske betegnelse, forudsat at varemærket ikke er erklæret ugyldigt, eller rettighederne dertil ikke er fortabt af de grunde, der er anført i Rådets første direktiv 89/104/EØF af 21. december 1988 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker (19) eller Rådets forordning (EF) nr. 40/94 af 20. december 1993 om EF-varemærker (20), jf. dog artikel 43, stk. 2.
I sådanne tilfælde tillades anvendelsen af oprindelsesbetegnelsen eller den geografiske betegnelse sideløbende med de relevante varemærker.
Afdeling 5
Beskyttelse og kontrol
Artikel 45
Beskyttelse
1. Beskyttede oprindelsesbetegnelser og geografiske betegnelser kan anvendes af enhver erhvervsdrivende, der markedsfører en vin, som er fremstillet i overensstemmelse med den dertil svarende produktspecifikation.
2. Beskyttede oprindelsesbetegnelser og geografiske betegnelser og de vine, der anvender de pågældende betegnelser i overensstemmelse med produktspecifikationen, er beskyttet mod:
a)
enhver direkte eller indirekte kommerciel anvendelse af en beskyttet betegnelse:
i)
for lignende produkter, som ikke er i overensstemmelse med den beskyttede betegnelses produktspecifikation, eller
ii)
for så vidt en sådan anvendelse udnytter en oprindelsesbetegnelses eller en geografisk betegnelses omdømme
b)
enhver uretmæssig anvendelse, efterligning eller antydning, selv om produktets eller tjenesteydelsens virkelige oprindelse er angivet, eller den beskyttede betegnelse er oversat eller er ledsaget af udtryk såsom »art«, »type«, »måde«, »som fremstillet i«, »efterligning«, »smag«, »som« eller tilsvarende
c)
enhver anden form for falsk eller vildledende angivelse af produktets herkomst, oprindelse, art eller væsentlige egenskaber på den indre eller ydre emballage, i reklamerne eller i dokumenterne for det pågældende vinavlsprodukt samt anvendelse af emballager, der kan give et fejlagtigt indtryk af produktets oprindelse
d)
enhver anden form for praksis, der kan vildlede forbrugerne med hensyn til produktets virkelige oprindelse.
3. Beskyttede oprindelsesbetegnelser eller beskyttede geografiske betegnelser bliver ikke til artsbetegnelser i Fællesskabet som omhandlet i artikel 43, stk. 1.
4. Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til at bringe ulovlig anvendelse af beskyttede oprindelsesbetegnelser og geografiske betegnelser som omhandlet i stk. 2 til ophør.
Artikel 46
Register
Kommissionen opretter og fører et elektronisk register over beskyttede oprindelsesbetegnelser og geografiske betegnelser for vin, som skal være offentligt tilgængeligt.
Artikel 47
Udpegelse af den kompetente myndighed
1. Medlemsstaterne udpeger den eller de kompetente myndigheder, som er ansvarlige for at kontrollere de forpligtelser, der er fastlagt i dette kapitel, i overensstemmelse med de kriterier, der er fastsat i artikel 4 i forordning (EF) nr. 882/2004.
2. Medlemsstaterne sikrer, at alle erhvervsdrivende, der opfylder bestemmelserne i dette kapitel, er berettiget til at blive omfattet af en ordning for kontrol.
3. Medlemsstaterne underretter Kommissionen om den eller de i stk. 1 nævnte kompetente myndigheder. Kommissionen offentliggør deres navne og adresser og ajourfører disse oplysninger regelmæssigt.
Artikel 48
Kontrol af overholdelsen af produktspecifikationer
1. For beskyttede oprindelsesbetegnelser og geografiske betegnelser, der vedrører et geografisk område i Fællesskabet, kontrolleres overholdelsen af produktspecifikationen under fremstillingen og under og efter aftapningen af vinen en gang om året af:
a)
den eller de kompetente myndigheder, der er nævnt i artikel 47, stk. 1, eller
b)
et eller flere kontrolorganer som defineret i artikel 2, stk. 2, nr. 5), i forordning (EF) nr. 882/2004, der fungerer som produktcertificeringsorgan i overensstemmelse med de kriterier, der er fastsat i artikel 5 i nævnte forordning.
Udgifterne til denne kontrol afholdes af de berørte erhvervsdrivende.
2. For beskyttede oprindelsesbetegnelser og geografiske betegnelser, der vedrører et geografisk område i et tredjeland, kontrolleres overholdelsen af produktspecifikationen under fremstillingen og under og efter aftapningen af vinen en gang om året af:
a)
en eller flere offentlige myndigheder udpeget af tredjelandet, eller
b)
et eller flere certificeringsorganer.
3. De i stk. 1, litra b), og stk. 2, litra b), omhandlede certificeringsorganer skal overholde europæisk standard EN 45011 eller ISO/IEC-vejledning 65 (Generelle krav til organer, der udfører produktcertificering) og fra 1. maj 2010 være akkrediteret i overensstemmelse hermed.
4. Når den eller de i stk. 1, litra a), og stk. 2, litra a), omhandlede myndighed(er) kontrollerer overholdelsen af produktspecifikationen, skal de give tilstrækkelige garantier for objektivitet og uvildighed og råde over et kvalificeret personale og de nødvendige ressourcer til at udføre deres opgaver.
Artikel 49
Ændringer af produktspecifikationer
1. En ansøger, der opfylder betingelserne i artikel 37, kan ansøge om godkendelse af en ændring af en beskyttet oprindelsesbetegnelses eller geografisk betegnelses produktspecifikation, navnlig for at tage hensyn til den videnskabelige og tekniske udvikling eller for at foretage en ny afgrænsning af det geografiske område, der er nævnt i artikel 35, stk. 2, andet afsnit, litra d). I ansøgningen beskrives og begrundes de ønskede ændringer.
2. Medfører den foreslåede ændring en eller flere ændringer af enhedsdokumentet, jf. artikel 35, stk. 1, litra d), finder artikel 38-41 tilsvarende anvendelse på ændringsansøgningen. Er den foreslåede ændring imidlertid kun af mindre omfang, træffes der efter proceduren i artikel 113, stk. 2, afgørelse om, hvorvidt ansøgningen skal godkendes uden at følge proceduren i artikel 39, stk. 2, og artikel 40, og Kommissionen offentliggør de i artikel 39, stk. 3, omhandlede elementer, hvis ændringen godkendes.
3. Medfører den foreslåede ændring ikke ændringer af enhedsdokumentet, gælder følgende regler:
a)
Er det geografiske område beliggende i en medlemsstat, udtaler denne sig om ændringen, og i tilfælde af positiv udtalelse offentliggør medlemsstaten den ændrede produktspecifikation og underretter Kommissionen om de godkendte ændringer og begrundelsen herfor.
b)
Er det geografiske område beliggende i et tredjeland, afgør Kommissionen, om den foreslåede ændring skal godkendes.
Artikel 50
Annullering
På Kommissionens initiativ eller efter behørigt begrundet anmodning fra en medlemsstat, et tredjeland eller en fysisk eller juridisk person med en legitim interesse kan der træffes afgørelse efter proceduren i artikel 113, stk. 2, om at annullere beskyttelsen af en oprindelsesbetegnelse eller en geografisk betegnelse, hvis den dertil svarende produktspecifikation ikke længere er overholdt.
Artikel 38-41 finder tilsvarende anvendelse.
Artikel 51
Eksisterende beskyttede vinbetegnelser
1. Vinbetegnelser, der er beskyttet i henhold til artikel 51 og 54 i forordning (EF) nr. 1493/1999 og artikel 28 i forordning (EF) nr. 753/2002, beskyttes automatisk i henhold til denne forordning. Kommissionen opfører dem i det i denne forordnings artikel 46 omhandlede register.
2. For de i stk. 1 omhandlede eksisterende beskyttede vinbetegnelser tilsender medlemsstaterne Kommissionen:
a)
det tekniske dossier, jf. artikel 35, stk. 1
b)
den nationale afgørelse om godkendelse.
3. For de i stk. 1 omhandlede vinbetegnelser, for hvilke de i stk. 2 nævnte oplysninger ikke er indsendt senest den 31. december 2011, bortfalder beskyttelsen i henhold til denne forordning. Kommissionen træffer den tilsvarende formelle foranstaltning til fjernelse af sådanne betegnelser fra det i artikel 46 omhandlede register.
4. Artikel 50 finder ikke anvendelse på de eksisterende beskyttede vinbetegnelser, der er nævnt i stk. 1.
Der kan indtil den 31. december 2014 på Kommissionens initiativ træffes afgørelse efter proceduren i artikel 113, stk. 2, om at annullere beskyttelsen af de i stk. 1 omhandlede eksisterende vinbetegnelser, hvis de ikke opfylder betingelserne i artikel 34.
Afdeling 6
Almindelige bestemmelser
Artikel 52
Gennemførelsesforanstaltninger
De foranstaltninger, der er nødvendige for at gennemføre dette kapitel, vedtages efter proceduren i artikel 113, stk. 1.
Disse foranstaltninger kan bl.a. omfatte undtagelser fra bestemmelserne og kravene i dette kapitel:
a)
for så vidt angår ikke-færdigbehandlede ansøgninger om beskyttelse af oprindelsesbetegnelser eller geografiske betegnelser
b)
for så vidt angår fremstillingen af visse vine med en beskyttet oprindelsesbetegnelse eller geografisk betegnelse i et geografisk område i nærheden af det geografiske område, som druerne hidrører fra
c)
for så vidt angår traditionelle produktionsformer i forbindelse med fremstilling af visse vine med en beskyttet oprindelsesbetegnelse.
Artikel 53
Gebyrer
Medlemsstaterne kan opkræve et gebyr til dækning af deres udgifter, herunder udgifter i forbindelse med behandling af beskyttelsesansøgninger, indsigelser, ændringsansøgninger og annulleringsanmodninger i henhold til denne forordning.
KAPITEL V
Traditionelle benævnelser
Artikel 54
Definition
1. »Traditionel benævnelse«: en benævnelse, der traditionelt anvendes i medlemsstaterne om de produkter, der er nævnt i artikel 33, stk. 1, for at angive:
a)
at produktet har en beskyttet oprindelsesbetegnelse eller geografisk betegnelse i henhold til lovgivningen i EF eller i en medlemsstat
b)
produktions- eller lagringsmetode, kvalitet, farve, type af sted eller en bestemt begivenhed, knyttet til historien, der karakteriserer det produkt, der har en beskyttet oprindelsesbetegnelse eller geografisk betegnelse.
2. Traditionelle benævnelser skal anerkendes, defineres og beskyttes efter proceduren i artikel 113, stk. 1.
Artikel 55
Beskyttelse
1. En beskyttet traditionel benævnelse må kun anvendes for et produkt, der er fremstillet i overensstemmelse med definitionen i artikel 54, stk. 2.
Traditionelle benævnelser skal beskyttes mod ulovlig anvendelse.
Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til at bringe ulovlig anvendelse af beskyttede traditionelle benævnelser til ophør.
2. Traditionelle benævnelser bliver ikke til artsbetegnelser i Fællesskabet.
Artikel 56
Gennemførelsesforanstaltninger
De foranstaltninger, der er nødvendige for at gennemføre dette kapitel, vedtages efter proceduren i artikel 113, stk. 1, navnlig vedrørende:
a)
proceduren for beskyttelse
b)
det specifikke beskyttelsesniveau.
KAPITEL VI
Mærkning og præsentation
Artikel 57
Definitioner
I denne forordning forstås ved
a)
»mærkning«: angivelser, oplysninger, varemærker, handelsnavne eller varemærker, billeder eller symboler, som er anført på emballager, dokumenter, skilte, etiketter eller halsetiketter af enhver art, der ledsager eller henviser til et givet produkt
b)
»præsentation«: enhver form for oplysninger, der meddeles forbrugerne ved hjælp af det pågældende produkts emballage, herunder flaskers form og type.
Artikel 58
Horisontale bestemmelsers anvendelse
Medmindre andet er fastsat i denne forordning, finder direktiv 89/104/EØF, Rådets direktiv 89/396/EØF af 14. juni 1989 om angivelser af eller mærker til identifikation af et bestemt levnedsmiddelparti (21), direktiv 2000/13/EF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/45/EF af 5. september 2007 om indførelse af bestemmelser om nominelle mængder for færdigpakkede produkter (22) anvendelse på mærkningen og præsentationen af de produkter, der falder ind under deres anvendelsesområde.
Artikel 59
Obligatoriske angivelser
1. Mærkningen og præsentationen af de i punkt 1-11, 13, 15 og 16 i bilag IV omhandlede produkter, som markedsføres i Fællesskabet eller går til eksport, skal omfatte følgende obligatoriske angivelser:
a)
kategorien af vinavlsprodukter i overensstemmelse med bilag IV
b)
for vine med beskyttet oprindelsesbetegnelse eller geografisk betegnelse:
i)
udtrykket »beskyttet oprindelsesbetegnelse« eller »beskyttet geografisk betegnelse«, og
ii)
navnet på den beskyttede oprindelsesbetegnelse eller geografiske betegnelse
c)
virkeligt alkoholindhold udtrykt i volumen
d)
herkomst
e)
aftapningsvirksomheden eller for mousserende vin, mousserende vin tilsat kulsyre, mousserende kvalitetsvin eller aromatisk mousserende kvalitetsvin navnet på producenten eller sælgeren
f)
importøren, når det drejer sig om importerede vine
g)
for mousserende vin, mousserende vin tilsat kulsyre, mousserende kvalitetsvin eller aromatisk mousserende kvalitetsvin en angivelse af sukkerindholdet.
2. Uanset stk. 1, litra a), kan kategorien af vinavlsprodukter udelades for vine, hvis etiket angiver navnet på en beskyttet oprindelsesbetegnelse eller geografisk betegnelse.
3. Uanset stk. 1, litra b), kan udtrykket »beskyttet oprindelsesbetegnelse« eller »beskyttet geografisk betegnelse« udelades i følgende tilfælde:
a)
hvis en traditionel benævnelse som omhandlet i artikel 54, stk. 1, litra a), er anført på etiketten
b)
i exceptionelle tilfælde, der skal fastlægges efter proceduren i artikel 113, stk. 1, hvis navnet på den beskyttede oprindelsesbetegnelse eller den beskyttede geografiske betegnelse er anført på etiketten.
Artikel 60
Fakultative angivelser
1. Mærkningen og præsentationen af de produkter, der er nævnt i artikel 59, stk. 1, kan bl.a. omfatte følgende fakultative angivelser:
a)
årgang
b)
navnet på en eller flere druesorter
c)
for andre vine end de i artikel 59, stk. 1, litra g), nævnte, sukkerindholdet
d)
for vine med beskyttet oprindelsesbetegnelse eller geografisk betegnelse, traditionelle benævnelser som nævnt i artikel 54, stk. 1, litra b)
e)
EF-symbolet for den beskyttede oprindelsesbetegnelse eller geografiske betegnelse
f)
visse produktionsmetoder
g)
for vine med en beskyttet oprindelsesbetegnelse eller geografisk betegnelse, navnet på en anden geografisk enhed, der er mindre eller større end det område, der ligger til grund for oprindelsesbetegnelsen eller den geografiske betegnelse.
2. Med forbehold af artikel 42, stk. 3, og i forbindelse med brugen af de i stk. 1, litra a) og b), omhandlede angivelser for vine uden en beskyttet oprindelsesbetegnelse eller geografisk betegnelse
a)
skal medlemsstaterne indføre love, forordninger eller administrative bestemmelser, der sikrer procedurer for certificering, godkendelse og kontrol, så der er garanti for, at de pågældende oplysninger er korrekte
b)
kan medlemsstaterne ud fra ikke-diskriminerende og objektive kriterier og under behørig hensyntagen til loyal konkurrence for vine, der fremstilles af druesorter på deres område, udarbejde lister over udelukkede druesorter, navnlig hvis
i)
der er risiko for, at forbrugerne vildledes om vinens reelle oprindelse, fordi den givne druesort udgør en integrerende del af en eksisterende beskyttet oprindelsesbetegnelse eller geografisk betegnelse
ii)
de relevante kontrolforanstaltninger ikke er omkostningseffektive, fordi den givne druesort udgør en meget lille del af medlemsstatens vindyrkningsareal
c)
må blandinger af vin fra forskellige medlemsstater ikke medføre mærkning af druesorten eller druesorterne til vinfremstilling, medmindre de pågældende medlemsstater beslutter noget andet og sikrer, at de relevante certificerings- godkendelses- og kontrolprocedurer kan gennemføres.
Artikel 61
Sprog
1. Obligatoriske og fakultative angivelser som nævnt i artikel 59 og 60 anføres på et eller flere af Fællesskabets officielle sprog, hvis der er tale om sproglige udtryk.
2. Uanset stk. 1 skal navnet på en beskyttet oprindelsesbetegnelse eller geografisk betegnelse eller en traditionel benævnelse som omhandlet i artikel 54, stk. 1, litra a), dog anføres på etiketten på det eller de sprog, som beskyttelsen finder anvendelse på.
I tilfælde af beskyttede oprindelsesbetegnelser eller geografiske betegnelser eller særlige nationale betegnelser, der bruger et ikke-latinsk alfabet, kan navnet også anføres på et eller flere af Fællesskabets officielle sprog.
Artikel 62
Håndhævelse
De kompetente myndigheder i medlemsstaterne træffer foranstaltninger til at sikre, at et produkt som nævnt i artikel 59, stk. 1, der ikke er mærket i overensstemmelse med dette kapitel, ikke bringes i omsætning eller trækkes tilbage fra markedet.
Artikel 63
Gennemførelsesforanstaltninger
De foranstaltninger, der er nødvendige for at gennemføre dette kapitel, vedtages efter proceduren i artikel 113, stk. 1.
Disse foranstaltninger kan blandt andet omfatte:
a)
nærmere bestemmelser om angivelsen af det pågældende produkts herkomst
b)
betingelser for anvendelsen af de fakultative angivelser i artikel 60
c)
specifikke krav vedrørende angivelser af årgang og druesort på etiketter som nævnt i artikel 60, stk. 2
d)
yderligere undtagelser ud over de i artikel 59, stk. 2, nævnte, som gør det muligt ikke at nævne vinavlsproduktets kategori
e)
regler vedrørende den beskyttelse, der skal ydes i forbindelse med præsentationen af et givet produkt.
KAPITEL VII
Producent- og brancheorganisationer
Artikel 64
Producentorganisationer
1. Medlemsstaterne kan anerkende producentorganisationer, der:
a)
består af producenter af produkter, som er omfattet af denne forordning
b)
er oprettet på initiativ af producenter
c)
forfølger et bestemt mål, der bl.a. kan være:
i)
i fællesskab at tilpasse produktionen til markedets behov og forbedre produktet
ii)
at fremme koncentrationen af udbuddet og omsætningen af medlemmernes produktion
iii)
at fremme rationaliseringen og forbedringen af produktion og forarbejdning
iv)
at nedbringe produktions- og markedsforvaltningsomkostningerne og stabilisere producentpriserne
v)
at fremme og yde teknisk bistand til anvendelse af miljøvenlige dyrknings- og produktionsmetoder
vi)
at fremme initiativer vedrørende forvaltning af biprodukter fra vinfremstillingen og især affaldshåndtering med henblik på beskyttelse af kvaliteten af vand, jord og landskaber samt at bevare eller fremme den biologiske mangfoldighed
vii)
at forske i bæredygtige produktionsmetoder og bæredygtig markedsudvikling
viii)
at bidrage til gennemførelsen af støtteprogrammer, jf. afsnit II, kapitel I.
d)
anvender vedtægter, som navnlig pålægger medlemmerne:
i)
at følge de regler, producentorganisationen har vedtaget for indberetning af produktionsdata og for produktion, markedsføring og miljøbeskyttelse
ii)
at give producentorganisationen de oplysninger, den ønsker til statistiske formål, og som bl.a. kan vedrøre dyrkningsområder og markedsudvikling
iii)
at betale bøder for overtrædelse af de vedtægtsbestemte forpligtelser
e)
til den berørte medlemsstat har indgivet en ansøgning om anerkendelse som producentorganisation, og hvis ansøgning indeholder følgende:
i)
bevis for, at enheden opfylder kravene i litra a)-d)
ii)
bevis for, at den har et mindste antal medlemmer, der skal fastlægges af den berørte medlemsstat
iii)
bevis for, at den i det område, hvor den har sit virke, dækker en mindste mængde markedsproduktion, der skal fastlægges af den berørte medlemsstat
iv)
bevis for, at den kan udøve sine aktiviteter korrekt, både over en længere periode og med hensyn til effektivitet og koncentration af udbuddet
v)
bevis for, at den gør det praktisk muligt for sine medlemmer at opnå teknisk bistand til anvendelse af miljøvenlige dyrkningsmetoder.
2. Producentorganisationer, der er anerkendt i henhold til forordning (EF) nr. 1493/1999, betragtes som anerkendte producentorganisationer i henhold til denne artikel.
Artikel 65
Brancheorganisationer
1. Medlemsstaterne kan anerkende brancheorganisationer, der:
a)
består af repræsentanter for erhvervsaktiviteter inden for produktion eller forarbejdning af eller handel med de produkter, der er omfattet af denne forordning
b)
er oprettet på initiativ af alle eller nogle af de repræsentanter, der er nævnt i litra a)
c)
udfører en eller flere af følgende aktiviteter i et eller flere af Fællesskabets områder under hensyntagen til folkesundheden og forbrugernes interesser:
i)
forbedring af kendskabet til og åbenheden om produktionen og markedet
ii)
medvirken til en bedre koordinering af den måde, hvorpå produkterne bringes i omsætning, bl.a. gennem forskning og markedsundersøgelser
iii)
udarbejdelse af standardkontrakter, der er i overensstemmelse med fællesskabsbestemmelserne
iv)
bedre udnyttelse af produktionskapaciteten
v)
oplysning og forskning, der er nødvendig for produktionsomlægning til produkter, som er bedre tilpasset markedets behov og forbrugernes smag og ønsker, navnlig hvad angår produktkvalitet og miljøbeskyttelse
vi)
oplysning om særlige kendetegn ved vine med beskyttet oprindelsesbetegnelse eller geografisk betegnelse
vii)
søgning efter metoder til at begrænse anvendelsen af plantebeskyttelsesmidler og andre rå- og hjælpestoffer og samtidig sikre produktkvaliteten og beskyttelse af jord og vand
viii)
fremme af integreret produktion og andre miljøvenlige produktionsmetoder
ix)
tilskyndelse til et moderat og ansvarligt vinforbrug og oplysning om de skadelige virkninger af farlige forbrugsmønstre
x)
salgsfremstød for vin, særlig i tredjelande
xi)
udvikling af metoder og instrumenter til forbedring af produktkvaliteten i alle produktions-, fremstillings- og markedsføringsled
xii)
bedre udnyttelse, beskyttelse og fremme af økologisk landbrug
xiii)
udnyttelse, beskyttelse og fremme af kvalitetsmærker og af beskyttede oprindelsesbetegnelser og geografiske betegnelser
d)
til den berørte medlemsstat har indgivet en ansøgning om anerkendelse, og hvis ansøgning indeholder følgende:
i)
bevis for, at enheden opfylder kravene i litra a), b) og c)
ii)
bevis for, at enheden udøver sine aktiviteter i et eller flere områder i det pågældende land
iii)
bevis for, at enheden tegner sig for en betydelig andel af produktionen af eller handelen med de produkter, der er omfattet af denne forordning
iv)
bevis for, at enheden ikke producerer, forarbejder eller markedsfører de produkter, der er omfattet af denne forordning.
2. Organisationer, der opfylder kriterierne i stk. 1, og som medlemsstaterne har anerkendt, betragtes som brancheorganisationer i henhold til denne artikel.
Artikel 66
Anerkendelsesprocedure
1. Ansøgninger om anerkendelse som producentorganisation eller brancheorganisation indgives til og behandles i den medlemsstat, hvor organisationen har sit hovedkvarter.
2. Medlemsstaten træffer afgørelse om at anerkende eller ikke anerkende organisationen senest fire måneder efter indgivelsen af ansøgningen.
Artikel 67
Markedsføringsregler
1. For at det fælles marked for vine - herunder de druer og den most og de vine, som vinene hidrører fra - kan fungere bedre og mere stabilt, kan producentmedlemsstaterne, især ved iværksættelse af beslutninger truffet af brancheorganisationerne, fastlægge markedsføringsregler med henblik på at regulere udbuddet.
De pågældende regler skal stå i et rimeligt forhold til formålet og må ikke:
a)
vedrøre transaktioner, der udføres efter den første markedsføring af det berørte produkt
b)
tillade fastsættelse af priser, end ikke vejledende eller anbefalede priser
c)
fastfryse for stor en del af den årlige høst, der ellers er til rådighed
d)
give mulighed for at nægte at udstede de nationale attester og fællesskabsattester, der er nødvendige for omsætning og markedsføring af vine, når den pågældende markedsføring er i overensstemmelse med ovennævnte regler.
2. De regler, der er nævnt i stk. 1, skal meddeles de erhvervsdrivende i deres helhed ved offentliggørelse i en officiel publikation i den pågældende medlemsstat.
Artikel 68
Overvågning
Medlemsstaterne:
a)
kontrollerer regelmæssigt, om producent- og brancheorganisationerne overholder de i artikel 64 og 65 fastsatte betingelser for anerkendelse
b)
tilbagekalder anerkendelsen, hvis en producent- eller brancheorganisation ikke længere overholder de relevante krav, og pålægger den sanktioner i tilfælde af manglende overholdelse eller uregelmæssigheder.
Artikel 69
Kommunikation
Senest den 1. marts hvert år og første gang senest den 1. marts 2009 sender medlemsstaterne Kommissionen en rapport om de afgørelser og foranstaltninger, de har truffet i henhold til artikel 66, 67 og 68 i det foregående kalenderår.
AFSNIT IV
SAMHANDEL MED TREDJELANDE
KAPITEL I
Fælles bestemmelser
Artikel 70
Generelle principper
1. Medmindre andet er fastsat i denne forordning, finder toldsatserne i den fælles toldtarif anvendelse på de produkter, der er omfattet af denne forordning.
2. Medmindre andet er fastsat i denne forordning eller vedtaget i henhold til en af dens bestemmelser, er følgende forbudt i samhandelen med tredjelande:
a)
opkrævning af afgifter med samme virkning som told
b)
anvendelse af kvantitative restriktioner eller foranstaltninger med tilsvarende virkning.
Artikel 71
Den kombinerede nomenklatur
De almindelige regler for fortolkning af den kombinerede nomenklatur og de særlige regler for dens anvendelse gælder ved tarifering af de produkter, der er omfattet af denne forordning. Den toldnomenklatur, der følger af anvendelsen af denne forordning, herunder eventuelt definitionerne og kategorierne i bilag I og bilag IV, indarbejdes i den fælles toldtarif.
KAPITEL II
Import- og eksportlicenser
Artikel 72
Import- og eksportlicenser
1. Der kan efter proceduren i artikel 113, stk. 1, træffes afgørelse om, at der ved import til Fællesskabet eller eksport fra Fællesskabet af et eller flere produkter henhørende under KN-kode 2009 61, 2009 69 og 2204 skal fremlægges en import- eller eksportlicens.
2. Ved anvendelsen af stk. 1 tages der hensyn til behovet for licenser til forvaltning af de pågældende markeder og især, når der er tale om importlicenser, til overvågning af importen af de pågældende produkter.
Artikel 73
Udstedelse af licenser
Medlemsstaterne udsteder import- og eksportlicenser til enhver, der ansøger herom, uanset hvor i Fællesskabet vedkommende er etableret, medmindre andet er fastsat i en af Rådets forordninger eller andre af Rådets retsakter, uden at dette i øvrigt indskrænker anvendelsen af kapitel IV.
Artikel 74
Licensernes gyldighed
Import- og eksportlicenser gælder for hele Fællesskabet.
Artikel 75
Sikkerhed
1. Medmindre andet er fastsat efter proceduren i artikel 113, stk. 1, er udstedelsen af import- og eksportlicenser betinget af, at der stilles sikkerhed for opfyldelsen af forpligtelsen til at gennemføre importen eller eksporten inden for licensens gyldighedsperiode.
2. Sikkerheden fortabes helt eller delvis, hvis transaktionen ikke eller kun delvis finder sted inden for licensens gyldighedsperiode, medmindre der foreligger force majeure.
Artikel 76
Særlig sikkerhed
1. For druesaft og druemost henhørende under KN-kode 2009 61, 2009 69 og 2204 30, for hvilke anvendelsen af toldsatserne i den fælles toldtarif afhænger af produktets importpris, skal korrektheden af denne pris efterprøves enten på grundlag af en kontrol af de enkelte partier eller ved anvendelse af en fast importværdi, som Kommissionen beregner på grundlag af prisnoteringerne for de pågældende produkter i oprindelseslandene.
Er den oplyste indgangspris for det pågældende parti højere end en eventuel fast importværdi forhøjet med en margen, der fastsættes efter proceduren i artikel 113, stk. 1, og som ikke må overstige den faste importværdi med mere end 10 %, skal der stilles sikkerhed svarende til importtolden beregnet på grundlag af den faste importværdi.
Oplyses indgangsprisen for det pågældende parti ikke, afhænger anvendelsen af toldsatserne i den fælles toldtarif af den faste importværdi eller af anvendelsen af de relevante bestemmelser i toldforskrifterne på betingelser, der fastsættes efter proceduren i artikel 113, stk. 1.
2. Hvis Rådet indrømmer undtagelser, jf. bilag VI, litra B, punkt 5, eller litra C, for importerede produkter, skal importørerne stille sikkerhed for disse produkter hos de udpegede toldmyndigheder på tidspunktet for varens overgang til fri omsætning. Sikkerheden frigives, når importøren har forelagt toldmyndighederne i den medlemsstat, hvor varen er overgået til fri omsætning, tilfredsstillende bevis for, at druemosten er blevet omdannet til druesaft, er anvendt i andre produkter uden for vinsektoren eller, hvis den er anvendt til vinfremstilling, er blevet behørigt mærket.
Artikel 77
Gennemførelsesforanstaltninger
De foranstaltninger, der er nødvendige for at gennemføre dette kapitel, vedtages efter proceduren i artikel 113, stk. 1.
Disse foranstaltninger kan blandt andet omfatte:
a)
fastsættelse af kriterier for at afgøre, hvilken kontrolordning der skal anvendes
b)
de elementer, der skal tages i betragtning ved beregningen af de faste importværdier
c)
størrelsen af den i artikel 75 og 76 nævnte sikkerhed samt reglerne for frigivelsen heraf
d)
hvis det er relevant, listen over de produkter, for hvilke der kræves import- eller eksportlicens
e)
hvis det er relevant, betingelserne for udstedelse af import- eller eksportlicenser og disses gyldighedsperiode.
KAPITEL III
Beskyttelse og aktiv og passiv forædling
Artikel 78
Beskyttelsesforanstaltninger
1. Kommissionen træffer beskyttelsesforanstaltninger over for import til Fællesskabet i henhold til Rådets forordning (EF) nr. 519/94 af 7. marts 1994 om den fælles ordning for indførsel fra visse tredjelande (23) og Rådets forordning (EF) nr. 3285/94 af 22. december 1994 om den fælles importordning (24) på de i stk. 3 anførte betingelser.
2. Medmindre andet er fastsat i andre af Rådets retsakter, træffer Kommissionen i overensstemmelse med stk. 3 beskyttelsesforanstaltninger over for import til Fællesskabet, der sker i henhold til internationale aftaler, som er indgået i henhold til traktatens artikel 300.
3. Kommissionen kan træffe de i stk. 1 og 2 omhandlede foranstaltninger på eget initiativ eller efter anmodning fra en medlemsstat. Hvis Kommissionen modtager en anmodning fra en medlemsstat, træffer den afgørelse herom senest fem arbejdsdage efter modtagelsen.
Medlemsstaterne underrettes om foranstaltningerne, der iværksættes straks.
Enhver medlemsstat kan indbringe en i henhold til stk. 1 og 2 af Kommissionen truffet afgørelse for Rådet inden for fem arbejdsdage efter datoen for underretningen herom. Rådet træder omgående sammen. Rådet kan med kvalificeret flertal ændre eller ophæve den pågældende afgørelse senest en måned efter den dato, hvor den blev indbragt for det.
4. Finder Kommissionen, at en i henhold til stk. 1 eller 2 truffet beskyttelsesforanstaltning bør ophæves eller ændres, gør den følgende:
a)
Hvis foranstaltningen er vedtaget af Rådet, foreslår Kommissionen Rådet, at den ophæves eller ændres. Rådet træffer beslutning med kvalificeret flertal.
b)
I alle andre tilfælde er det Kommissionen, der ophæver eller ændrer Fællesskabets beskyttelsesforanstaltninger.
Artikel 79
Tillægsimporttold
1. Importen af druesaft og druemost, som i aftalen om landbrug indgået under de multilaterale handelsforhandlinger i forbindelse med Uruguayrunden er omfattet af en særlig beskyttelsesklausul, pålægges en tillægsimporttold ud over den i artikel 70, stk. 1, fastsatte told for at undgå eller afhjælpe de skadelige virkninger, der kan opstå for markedet i Fællesskabet, hvis:
a)
importen sker til en pris, der ligger under det niveau, som Fællesskabet har meddelt WTO, eller
b)
importmængden i et år overstiger et bestemt niveau.
Den i litra b) omhandlede mængde fastlægges på basis af afsætningsmulighederne, der i givet fald defineres som importen i procent af det tilsvarende indenlandske forbrug i de tre foregående år.
2. Tillægsimporttolden pålægges ikke, hvis det er usandsynligt, at importen skaber forstyrrelser på Fællesskabets marked, eller hvis virkningerne ikke står i forhold til det tilstræbte mål.
3. Ved anvendelsen af stk. 1, litra a), fastlægges importpriserne på grundlag af cif-importpriserne for det pågældende parti.
Cif-importpriserne kontrolleres på grundlag af de repræsentative priser for det pågældende produkt på verdensmarkedet eller Fællesskabets importmarked.
Artikel 80
Suspension af proceduren for aktiv og passiv forædling
1. Hvis Fællesskabets marked forstyrres eller trues af forstyrrelser på grund af proceduren for aktiv eller passiv forædling, kan der efter anmodning fra en medlemsstat eller på Kommissionens initiativ træffes afgørelse efter proceduren i artikel 113, stk. 1, om helt eller delvis at suspendere anvendelsen af proceduren for aktiv eller passiv forædling for de produkter, der er omfattet af denne forordning. Hvis Kommissionen modtager en anmodning fra en medlemsstat, træffes der afgørelse herom senest fem arbejdsdage efter modtagelsen.
Medlemsstaterne underrettes om foranstaltningerne, der iværksættes straks.
Enhver medlemsstat kan indbringe en i henhold til første afsnit truffet foranstaltning for Rådet inden for fem arbejdsdage efter datoen for underretningen herom. Rådet træder omgående sammen. Rådet kan med kvalificeret flertal ændre eller ophæve den pågældende foranstaltning senest en måned efter den dato, hvor den blev indbragt for det.
2. I det omfang det er nødvendigt, for at den fælles markedsordning for vin kan fungere efter hensigten, kan anvendelsen af proceduren for aktiv eller passiv forædling af de produkter, der er omfattet af denne forordning, helt eller delvis forbydes af Rådet efter proceduren i traktatens artikel 37, stk. 2.
Artikel 81
Gennemførelsesforanstaltninger
De foranstaltninger, der er nødvendige for at gennemføre dette kapitel, vedtages efter proceduren i artikel 113, stk. 1.
KAPITEL IV
Importregler
Artikel 82
Importkrav
1. Bestemmelserne om oprindelsesbetegnelser og geografiske betegnelser og om mærkning i afsnit III, kapitel III og IV, i denne forordning, når det er relevant, samt artikel 25, stk. 2, i denne forordning finder anvendelse på produkter henhørende under KN-kode 2009 61, 2009 69 og 2204, som importeres til Fællesskabet, medmindre andet er fastsat, navnlig i aftaler indgået i henhold til traktatens artikel 300.
2. Medmindre andet er fastsat i aftaler indgået i henhold til traktatens artikel 300, fremstilles de i stk. 1 i nærværende artikel omhandlede produkter i overensstemmelse med de ønologiske fremgangsmåder, der er anbefalet og offentliggjort af OIV eller godkendt af Fællesskabet i medfør af denne forordning og gennemførelsesforanstaltningerne hertil.
3. Ved import af de i stk. 1 omhandlede produkter skal der fremlægges:
a)
en attest, der godtgør, at bestemmelserne i stk. 1 og 2 er opfyldt, og som skal udstedes af et kompetent organ, der er opført på en liste, som skal offentliggøres af Kommissionen, i det land, hvorfra produktet kommer
b)
en analyseerklæring udarbejdet af et organ eller en myndighed, som er udpeget af det land, hvorfra produktet kommer, hvis det er bestemt til direkte konsum.
Artikel 83
Toldkontingenter
1. Toldkontingenter, der følger af aftaler indgået i henhold til traktatens artikel 300 eller af andre af Rådets retsakter, for import af produkter, der er omfattet af denne forordning, åbnes og forvaltes efter proceduren i artikel 113, stk. 1, i denne forordning.
2. Toldkontingenterne forvaltes på en sådan måde, at de erhvervsdrivende ikke forskelsbehandles, ved anvendelse af en af følgende metoder eller en kombination heraf eller en anden passende metode:
a)
en metode, der er baseret på den kronologiske rækkefølge, som ansøgningerne indgives i (først til mølle-princippet)
b)
en metode, der fordeler i forhold til de mængder, der indgives ansøgning om (metoden »samtidig behandling«)
c)
en metode, der tager hensyn til de traditionelle handelsstrømme (metoden »traditionelle/nye mønstre«).
3. Metoden til forvaltning af toldkontingenterne skal, hvor det er relevant, tage behørigt hensyn til fællesskabsmarkedets forsyningsbehov og nødvendigheden af at sikre balance på dette marked.
Artikel 84
Gennemførelsesforanstaltninger
De foranstaltninger, der er nødvendige for at gennemføre dette kapitel, vedtages efter proceduren i artikel 113, stk. 1.
Disse foranstaltninger kan blandt andet omfatte:
a)
nærmere enkeltheder om importkravene
b)
bestemmelser, der giver garanti for produktets art, afsendelsessted og oprindelse
c)
bestemmelser om anerkendelse af det dokument, der anvendes til kontrol af den i litra b) nævnte garanti.
AFSNIT V
PRODUKTIONSKAPACITET
KAPITEL I
Ulovlige beplantninger
Artikel 85
Ulovlige beplantninger fra efter den 31. august 1998
1. Producenter, der efter den 31. august 1998 har plantet vinstokke på arealer, som ikke er omfattet af en plantningsrettighed, rydder disse for egen regning.
2. Indtil rydningen i henhold til stk. 1 er gennemført, må druer og produkter fremstillet af druer fra de i nævnte stykke omhandlede arealer kun bringes i omsætning med henblik på destillation for producentens egen regning. Produkterne fra destillationen må ikke anvendes til fremstilling af alkohol med et virkeligt alkoholindhold på 80 % vol. eller derunder.
3. Uden at dette berører eventuelle tidligere sanktioner, som medlemsstaterne har pålagt, pålægger medlemsstaterne fra 31. december 2008 producenter, der ikke har overholdt denne rydningsforpligtelse, sanktioner, som differentieres efter, hvor alvorlig, omfattende og varig den manglende overholdelse er.
4. Medlemsstaterne giver hvert år senest den 1. marts Kommissionen underretning om de arealer, hvor der er plantet vinstokke efter den 31. august 1998, og som ikke er omfattet af en plantningsrettighed, samt om de i overensstemmelse med stk. 1 ryddede arealer.
5. Udløbet af det midlertidige forbud mod nyplantning den 31. december 2015, jf. artikel 90, stk. 1, berører ikke de i nærværende artikel fastsatte forpligtelser.
Artikel 86
Obligatorisk legalisering af ulovlige beplantninger fra før 1. september 1998
1. Producenter, der før den 1. september 1998 har plantet vinstokke på arealer, som ikke er omfattet af en plantningsrettighed, skal i givet fald legalisere disse mod betaling af et gebyr senest den 31. december 2009.
Med forbehold af procedurerne i forbindelse med regnskabsafslutning finder første afsnit ikke anvendelse på arealer, som er legaliseret på grundlag af artikel 2, stk. 3, i forordning (EF) nr. 1493/1999.
2. Det i stk. 1 nævnte gebyr fastsættes af medlemsstaterne. Det skal være på mindst det dobbelte af den gennemsnitlige værdi af den tilsvarende plantningsrettighed i det pågældende område.
3. Indtil legaliseringen i henhold til stk. 1 er gennemført, må druer og produkter fremstillet af druer fra de i nævnte stykke omhandlede arealer kun bringes i omsætning med henblik på destillation for producentens egen regning. Produkterne fra destillationen må ikke anvendes til fremstilling af alkohol med et virkeligt alkoholindhold på 80 % vol. eller derunder.
4. Ulovlige arealer som nævnt i stk. 1, som ikke er legaliseret i henhold til nævnte stykke senest den 31. december 2009, ryddes for egen regning af de berørte producenter.
Medlemsstaterne pålægger producenter, der ikke overholder denne rydningsforpligtelse, sanktioner, som differentieres efter, hvor alvorlig, omfattende og varig den manglende overholdelse er.
I afventning af den rydning, der er nævnt i første afsnit, finder stk. 3 tilsvarende anvendelse.
5. Medlemsstaterne giver senest den 1. marts hvert relevant år Kommissionen underretning om:
a)
de arealer, hvor der er plantet vinstokke før den 1. september 1998, og som ikke er omfattet af en plantningsrettighed
b)
de arealer, der er legaliseret i overensstemmelse med stk. 1, gebyrerne, jf. nævnte stykke, og den gennemsnitlige regionale værdi af plantningsrettighederne, jf. stk. 2.
Medlemsstaterne giver, første gang senest den 1. marts 2010, Kommissionen underretning om de arealer, der er ryddet i overensstemmelse med stk. 4, første afsnit.
6. Udløbet af det midlertidige forbud mod nyplantning den 31. december 2015, jf. artikel 90, stk. 1, berører ikke de i stk. 3, 4 og 5 fastsatte forpligtelser.
Artikel 87
Kontrol med omsætningsforbud eller destillationspligt
1. I de i artikel 85, stk. 2, og artikel 86, stk. 3 og 4, omhandlede tilfælde skal medlemsstaterne kræve dokumentation for, at de pågældende produkter ikke er bragt i omsætning, eller, såfremt de pågældende produkter er blevet destilleret, dokumentation i form af forelæggelse af destillationskontrakter.
2. Medlemsstaterne kontrollerer, at omsætningsforbuddet og destillationspligten, som nævnt i stk. 1, er overholdt. I modsat fald pålægger de sanktioner.
3. Medlemsstaterne underretter Kommissionen om, hvilke arealer der er omfattet af destillation, og hvor store mængder alkohol det drejer sig om.
Artikel 88
Ledsageforanstaltninger
De i artikel 86, stk. 1, første afsnit, nævnte arealer, der ikke er legaliseret, samt de i artikel 85, stk. 1, nævnte arealer kan ikke komme i betragtning til støtteforanstaltninger på nationalt plan eller på fællesskabsplan.
Artikel 89
Gennemførelsesforanstaltninger
De foranstaltninger, der er nødvendige for at gennemføre dette kapitel, vedtages efter proceduren i artikel 113, stk. 1.
Disse foranstaltninger kan omfatte:
a)
nærmere bestemmelser om oplysningskrav til medlemsstaterne og om eventuelle nedsættelser af budgetbevillingerne i bilag II i tilfælde af manglende overholdelse af kravene
b)
nærmere bestemmelser om de sanktioner, medlemsstaterne skal pålægge i tilfælde af manglende overholdelse af forpligtelserne i artikel 85, 86 og 87.
KAPITEL II
Overgangsordning for plantningsrettigheder
Artikel 90
Midlertidigt forbud mod plantning af vinstokke
1. Uden at dette berører artikel 24 og navnlig stk. 3 heri, er det indtil den 31. december 2015 forbudt at plante vinstokke af druesorter, der kan klassificeres efter artikel 24, stk. 1.
2. Indtil den 31. december 2015 er det ligeledes forbudt at dobbeltpode druesorter, der kan klassificeres efter artikel 24, stk. 1, på andre druesorter end dem, der er omhandlet i den pågældende artikel.
3. Uanset stk. 1 og 2 er plantning og dobbeltpodning som omhandlet i nævnte stykker tilladt, hvis der foreligger:
a)
en nyplantningsrettighed i henhold til artikel 91
b)
en genplantningsrettighed i henhold til artikel 92
c)
en plantningsrettighed, som er tildelt fra en reserve i henhold til artikel 93 og 94.
4. De i stk. 3 omhandlede plantningsrettigheder tildeles i hektar.
5. Artikel 91-96 finder anvendelse indtil den 31. december 2015.
6. Medlemsstaterne kan beslutte at opretholde det forbud, der er nævnt i stk. 1, på deres område eller på dele af deres område indtil senest den 31. december 2018. I så tilfælde finder bestemmelserne vedrørende den overgangsordning for plantningsrettigheder, der er omhandlet i dette kapitel, herunder i denne artikel, anvendelse i den pågældende medlemsstat i overensstemmelse hermed.
Artikel 91
Nyplantningsrettigheder
1. Medlemsstaterne kan tildele producenterne nyplantningsrettigheder for arealer:
a)
der er bestemt til nyplantning i forbindelse med jordfordeling eller ekspropriation, som af hensyn til almenvellet er vedtaget i medfør af gældende national lovgivning
b)
der er bestemt til forsøg
c)
der er bestemt til podningsgartneri, eller
d)
hvis vinavlsprodukter udelukkende er bestemt til vinavlerens privatforbrug.
2. Nyplantningsrettigheder skal:
a)
anvendes af den producent, der har fået dem tildelt
b)
anvendes inden udgangen af det andet produktionsår efter det produktionsår, hvor de blev tildelt
c)
anvendes til de formål, som tildelingen gælder.
Artikel 92
Genplantningsrettigheder
1. Medlemsstaterne tildeler genplantningsrettigheder til producenter, der har ryddet et vindyrkningsareal.
Ryddede arealer, for hvilke der er givet rydningspræmie i overensstemmelse med kapitel III, kan dog ikke tildeles genplantningsrettigheder.
2. Medlemsstaterne kan tildele genplantningsrettigheder til producenter, der forpligter sig til at rydde et vindyrkningsareal. I så fald ryddes det pågældende areal senest ved udgangen af det tredje år efter, at de nye vinstokke, som genplantningsrettighederne gælder, er blevet plantet.
3. Genplantningsrettigheder tildeles for et areal, der svarer til det ryddede areal i renkultur.
4. Genplantningsrettighederne udøves på den bedrift, som har fået dem tildelt. Medlemsstaterne kan endvidere bestemme, at disse genplantningsrettigheder kun må udøves på det areal, der er blevet ryddet.
5. Uanset stk. 4 kan medlemsstaterne fastsætte, at genplantningsrettigheder helt eller delvis kan overføres til en anden bedrift i samme medlemsstat i følgende tilfælde:
a)
hvis en del af den berørte bedrift overgår til denne anden bedrift
b)
hvis arealerne på denne anden bedrift er bestemt til:
i)
produktion af vine med beskyttet oprindelsesbetegnelse eller geografisk betegnelse, eller
ii)
podningsgartneri.
Medlemsstaterne sørger for, at anvendelsen af undtagelserne i første afsnit ikke fører til en samlet forøgelse af produktionskapaciteten på deres område, især i forbindelse med overførsler fra ikke-kunstvandede arealer til kunstvandede arealer.
6. Stk. 1-5 finder tilsvarende anvendelse på rettigheder, der kan sidestilles med genplantningsrettigheder, og som er erhvervet i henhold til tidligere fællesskabsbestemmelser eller nationale bestemmelser.
7. Genplantningsrettigheder, der er tildelt i henhold til artikel 4, stk. 5, i forordning (EF) nr. 1493/1999, anvendes inden for de deri fastsatte frister.
Artikel 93
Nationale og regionale reserver af plantningsrettigheder
1. For at forbedre forvaltningen af produktionskapaciteten opretter medlemsstaterne en national reserve eller regionale reserver af plantningsrettigheder.
2. Medlemsstater, der har oprettet nationale eller regionale reserver af plantningsrettigheder i henhold til forordning (EF) nr. 1493/1999, kan bevare disse reserver, så længe de anvender overgangsordningen for plantningsrettigheder i overensstemmelse med dette kapitel.
3. Følgende plantningsrettigheder tilføres den nationale eller de regionale reserver, hvis de ikke er anvendt inden for den fastsatte frist:
a)
nye plantningsrettigheder
b)
genplantningsrettigheder
c)
plantningsrettigheder, der er tildelt fra reserven.
4. Producenterne kan overføre genplantningsrettigheder til de nationale eller regionale reserver. Betingelserne for en sådan overførsel, om nødvendigt mod en økonomisk godtgørelse fra medlemsstaten, bestemmes af medlemsstaten under hensyntagen til parternes legitime interesser.
5. Uanset stk. 1 kan medlemsstaterne beslutte ikke at anvende en ordning med reserver, hvis de kan godtgøre, at der findes en anden effektiv ordning for forvaltning af plantningsrettigheder på hele deres område. Den alternative ordning kan om nødvendigt afvige fra de relevante bestemmelser i dette kapitel.
Første afsnit finder også anvendelse på medlemsstater, der ophører med at anvende nationale eller regionale reserver i henhold til forordning (EF) nr. 1493/1999.
Artikel 94
Tildeling af plantningsrettigheder fra reserven
1. Medlemsstaterne kan tildele rettigheder fra en reserve:
a)
uden modydelse til producenter, der er under 40 år, som har de nødvendige faglige kvalifikationer, som for første gang etablerer sig, og som er bedriftens driftsleder
b)
mod betaling til nationale eller eventuelt regionale kasser til producenter, som har til hensigt at udnytte rettighederne til at beplante arealer, hvis produktion der er et sikkert marked for.
Medlemsstaterne opstiller kriterier for fastsættelse af den i litra b) nævnte betaling, hvis størrelse kan variere afhængigt af det endelige produkt fra de pågældende vindyrkningsarealer og af den resterende varighed af det midlertidige forbud mod nyplantning, jf. artikel 90, stk. 1 og 2.
2. Når der udnyttes plantningsrettigheder fra en reserve, sikrer medlemsstaterne:
a)
at stedet, de anvendte sorter og dyrkningsmetoderne garanterer, at den efterfølgende produktion er tilpasset efterspørgslen på markedet
b)
at de pågældende udbytter er typiske for gennemsnittet i området, især når plantningsrettigheder fra en reserve for ikke-kunstvandede arealer udnyttes på kunstvandede arealer.
3. Plantningsrettigheder fra en reserve, som ikke er udnyttet inden udgangen af det andet produktionsår efter det produktionsår, hvor de blev tildelt, fortabes og føres tilbage til reserven.
4. Plantningsrettigheder i en reserve, som ikke er udnyttet inden udgangen af det femte produktionsår efter, at de er tilført reserven, går tabt.
5. Hvis der findes regionale reserver i en medlemsstat, kan den pågældende medlemsstat fastsætte regler for overførsel af plantningsrettigheder mellem de regionale reserver. Hvis der findes både regionale og nationale reserver i en medlemsstat, kan den pågældende medlemsstat også tillade overførsler disse reserver imellem.
Der kan anvendes en reduktionskoefficient på overførsler.
Artikel 95
De minimis
Dette kapitel finder kun anvendelse i de medlemsstater, hvor Fællesskabets ordning for plantningsrettigheder fandt anvendelse den 31. december 2007.
Artikel 96
Strengere nationale regler
Medlemsstaterne kan vedtage strengere nationale regler for tildeling af nyplantningsrettigheder eller genplantningsrettigheder. De kan foreskrive, at ansøgninger herom og de relevante oplysninger, der ledsager disse, skal suppleres med yderligere angivelser, der måtte være nødvendige for at overvåge udviklingen i produktionskapaciteten.
Artikel 97
Gennemførelsesforanstaltninger
De foranstaltninger, der er nødvendige for at gennemføre dette kapitel, vedtages efter proceduren i artikel 113, stk. 1.
Disse foranstaltninger kan blandt andet omfatte:
a)
bestemmelser, som skal gøre det muligt at undgå for store administrative omkostninger i forbindelse med anvendelsen af bestemmelserne i dette kapitel
b)
sameksistens af vinstokke i medfør af artikel 92, stk. 2
c)
anvendelsen af den reduktionskoefficient, der er omhandlet i artikel 94, stk. 5.
KAPITEL III
Rydningsordning
Artikel 98
Anvendelsesområde og definition
I dette kapitel fastlægges betingelserne for udbetaling til vinavlere af en præmie som modydelse for rydning af vinstokke (i det følgende benævnt »rydningspræmie«).
Artikel 99
Ordningens varighed
Rydningsordningen gælder indtil udgangen af produktionsåret 2010/11.
Artikel 100
Betingelser for støtteberettigelse
Der kan kun ydes rydningspræmie, hvis det berørte areal opfylder følgende betingelser:
a)
Der er ikke modtaget fællesskabsstøtte eller national støtte til omstrukturerings- og omstillingsforanstaltninger i de 10 produktionsår, der gik forud for rydningsanmodningen.
b)
Der er ikke modtaget fællesskabsstøtte hertil i henhold til andre fælles markedsordninger i de fem produktionsår, der gik forud for rydningsanmodningen.
c)
Det passes.
d)
Det er ikke under 0,1 ha. Hvis en medlemsstat træffer beslutning herom, kan denne mindstestørrelse dog være 0,3 ha for visse administrative områder i den pågældende medlemsstat, hvor en vinbedrifts vindyrkningsarealer i gennemsnit overstiger en ha.
e)
Det er ikke beplantet i strid med gældende fællesskabsbestemmelser eller nationale bestemmelser.
f)
Det er beplantet med en druesort, der kan klassificeres efter artikel 24, stk. 1.
Uanset litra e) kan der ydes rydningspræmie til arealer, som er legaliseret i henhold til artikel 2, stk. 3, i forordning (EF) nr. 1493/1999 og artikel 86, stk. 1, i nærværende forordning.
Artikel 101
Rydningspræmiens størrelse
1. Satserne for de rydningspræmier, der skal ydes, fastsættes efter proceduren i artikel 113, stk. 1.
2. Det specifikke beløb, der skal udbetales i rydningspræmie, fastsættes af medlemsstaterne inden for rammerne af de i stk. 1 nævnte satser og på grundlag af den pågældende bedrifts historiske udbytter.
Artikel 102
Procedure og budget
1. Interesserede producenter indsender ansøgninger om rydningspræmie til de respektive myndigheder i medlemsstaterne senest den 15. september hvert år. Medlemsstaterne kan fastsætte en tidligere dato end den 15. september, forudsat at denne ligger efter den 30. juni, og at de, når det er relevant, tager hensyn til deres anvendelse af de undtagelser, der er fastsat i artikel 104.
2. Medlemsstaterne gennemfører administrativ kontrol med de modtagne ansøgninger, behandler de ansøgninger, der kan komme i betragtning, og meddeler hvert år senest den 15. oktober Kommissionen det samlede areal og de samlede beløb, der svarer til disse ansøgninger, opdelt efter områder og udbytteintervaller.
3. Det maksimale årsbudget for rydningsordningen er fastsat i bilag VII.
4. Hvert år senest den 15. november fastsættes der efter proceduren i artikel 113, stk. 1, en bestemt procentsats for antagelse af de anmeldte beløb, hvis det samlede beløb, som medlemsstaterne har meddelt Kommissionen, overstiger de disponible budgetmidler, idet der, når det er relevant, skal tages hensyn til anvendelsen af artikel 104, stk. 2 og 3.
5. Medlemsstaterne antager hvert år senest den 1. februar ansøgninger:
a)
for de arealer, som der er indsendt ansøgning for, i deres helhed, hvis Kommissionen ikke har fastsat en procentsats i henhold til stk. 4, eller
b)
for de arealer, der fremkommer ved anvendelse af den i stk. 4 nævnte procentsats på grundlag af objektive og ikke-diskriminerende kriterier og i overensstemmelse med følgende prioriteter:
i)
Medlemsstaterne giver højeste prioritet til ansøgere, hvis ansøgning om rydningspræmie omfatter hele deres vindyrkningsareal.
ii)
Medlemsstaterne giver næsthøjeste prioritet til ansøgere, der er mindst 55 år gamle eller ældre, hvis medlemsstaterne bestemmer det.
Medlemsstaterne meddeler hvert år senest den 1. marts Kommissionen, hvilke ansøgninger der er antaget, opdelt efter områder og udbytteintervaller, og hvilket samlet beløb der er udbetalt i rydningspræmier, opdelt efter områder.
6. For det foregående produktionsår meddeler medlemsstaterne hvert år senest den 1. december Kommissionen:
a)
de ryddede arealer, opdelt efter områder og udbytteintervaller
b)
det samlede beløb, der er udbetalt i rydningspræmier, opdelt efter områder.
Artikel 103
Krydsoverensstemmelse
Har en landbruger på et hvilket som helst tidspunkt inden for tre år efter betaling af rydningspræmien ikke overholdt de lovgivningsbestemte forvaltningskrav og betingelserne for god landbrugs- og miljømæssig stand, jf. artikel 3-7 i forordning (EF) nr. 1782/2003, på sin bedrift, og skyldes den manglende overholdelse en handling eller undladelse, der direkte kan tilskrives landbrugeren, nedsættes eller annulleres betalingen helt eller delvist afhængigt af, hvor alvorlig, omfattende, varig og hyppig den manglende overholdelse er, og landbrugeren pålægges i givet fald at betale den tilbage efter betingelserne i de nævnte bestemmelser.
Artikel 104
Undtagelser
1. En medlemsstat kan beslutte at afvise yderligere ansøgninger som nævnt i artikel 102, stk. 1, når det samlede ryddede areal når op på 8 % af dens vindyrkningsarealer, jf. bilag VIII.
En medlemsstat kan beslutte at afvise yderligere ansøgninger som nævnt i artikel 102, stk. 1, for en region, når det samlede ryddede areal i denne region når op på 10 % af regionens vinarealer.
2. Der kan efter proceduren i artikel 113, stk. 1, træffes beslutning om at standse anvendelsen af rydningsordningen i en medlemsstat, hvis fortsat rydning under hensyntagen til de ikke-færdigbehandlede ansøgninger ville medføre, at det samlede ryddede areal når op på mere end 15 % af medlemsstatens samlede vindyrkningsareal, jf. bilag VIII.
3. Der kan efter proceduren i artikel 113, stk. 1, træffes beslutning om at standse anvendelsen af rydningsordningen i en medlemsstat i et bestemt år, hvis fortsat rydning under hensyntagen til de ikke-færdigbehandlede ansøgninger ville medføre et ryddet areal på mere end 6 % af medlemsstatens samlede vindyrkningsareal i det bestemte år af ordningen, jf. bilag VIII.
4. Medlemsstaterne kan udelukke vinarealer i bjergområder og på stejle skråninger fra rydningsordningen på betingelser, der skal fastsættes efter proceduren i artikel 113, stk. 1.
5. Medlemsstaterne kan udelukke arealer fra rydningsordningen, hvis dens anvendelse er uforenelig med hensynet til miljøet. De arealer, der således udelukkes, må højst udgøre 3 % af de samlede vindyrkningsarealer, jf. bilag VIII.
6. Grækenland kan erklære, at vindyrkningsarealer på De Ægæiske Øer og de græske Joniske Øer med undtagelse af Kreta og Evia er udelukket fra rydningsordningen.
7. Den rydningsordning, der er fastlagt i dette kapitel, finder ikke anvendelse på Azorerne, Madeira og De Kanariske Øer.
8. Medlemsstater, der beslutter at gøre brug af den i stk. 4-6 nævnte mulighed, meddeler hvert år senest den 1. august og første gang den 1. august 2008 Kommissionen, hvad angår den rydningsforanstaltning, der skal iværksættes:
a)
de arealer, der er erklæret udelukket
b)
begrundelsen herfor, jf. stk. 4 og 5.
9. Medlemsstaterne giver producenter på de arealer, der er udelukket eller erklæret udelukket i henhold til stk. 4-7, forrang i forbindelse med andre støtteforanstaltninger i denne forordning, navnlig, hvis det er relevant, i forbindelse med omstrukturerings- og omstillingsforanstaltningen under støtteprogrammerne og foranstaltningerne til udvikling af landdistrikter.
Artikel 105
De minimis
Dette kapitel finder kun anvendelse i de medlemsstater, hvor vinproduktionen overstiger 50 000 hl pr. produktionsår. Denne produktion beregnes på grundlag af den gennemsnitlige produktion i de foregående fem produktionsår.
Artikel 106
Supplerende national støtte
Medlemsstaterne kan ud over den tildelte rydningspræmie yde supplerende national støtte, som ikke overstiger 75 % af den gældende rydningspræmie.
Artikel 107
Gennemførelsesforanstaltninger
De foranstaltninger, der er nødvendige for at gennemføre dette kapitel, vedtages efter proceduren i artikel 113, stk. 1.
Disse foranstaltninger kan blandt andet omfatte:
a)
detaljerede oplysninger om de betingelser for støtteberettigelse, der er nævnt i artikel 100, navnlig med hensyn til dokumentation for, at arealerne blev korrekt passet i 2006 og 2007
b)
præmiesatser og -beløb, jf. artikel 101
c)
kriterier for undtagelser, jf. artikel 104
d)
indberetningskrav til medlemsstaterne vedrørende gennemførelsen af rydningsordningen, herunder sanktionerne i tilfælde af forsinkelser i indberetningen og de oplysninger, medlemsstaterne giver producenterne om ordningen og muligheden for at anvende den
e)
indberetningskrav vedrørende supplerende national støtte
f)
betalingsfrister.
AFSNIT VI
ALMINDELIGE BESTEMMELSER
Artikel 108
Fortegnelse over vindyrkningsarealer
1. Medlemsstaterne fører en fortegnelse over vindyrkningsarealer, der indeholder ajourførte oplysninger om produktionskapaciteten.
2. Medlemsstater, i hvilke det samlede vindyrkningsareal med druesorter, der kan klassificeres efter artikel 24, stk. 1, er mindre end 500 ha, er ikke underlagt forpligtelsen i stk. 1.
Artikel 109
Opgørelse
Hvert år senest den 1. marts, første gang senest den 1. marts 2009, forelægger de medlemsstater, der medtager foranstaltningen »omstrukturering og omstilling af vindyrkningsarealer« i deres støtteprogrammer i henhold til artikel 11, Kommissionen en ajourført opgørelse over deres produktionskapacitet på grundlag af fortegnelsen over vindyrkningsarealer, jf. artikel 108.
Artikel 110
Varighed af fortegnelsen over vindyrkningsarealer og opgørelsen
Det kan efter proceduren i artikel 113, stk. 1, fastsættes, at artikel 108 og 109 ikke længere finder anvendelse fra en dato efter den 1. januar 2016.
Artikel 111
Obligatoriske anmeldelser
1. Producenterne af druer til fremstilling af vin samt producenterne af most og vin anmelder hvert år til de kompetente nationale myndigheder, hvor store mængder der er produceret af den seneste høst.
2. Medlemsstaterne kan kræve, at forhandlere af druer til fremstilling af vin hvert år anmelder, hvor store mængder af den seneste høst der er afsat.
3. Most- og vinproducenterne samt de handlende bortset fra detailhandlere anmelder hvert år til de kompetente nationale myndigheder størrelsen af deres lagre af most og vin, uanset om de stammer fra indeværende eller tidligere års høst. Most og vin, der er importeret fra tredjelande, anføres separat.
Artikel 112
Ledsagedokumenter og bogføring
1. De af denne forordning omfattede produkter bringes kun i omsætning i Fællesskabet, når de ledsages af et dokument, der er godkendt af myndighederne.
2. Fysiske eller juridiske personer eller sammenslutninger af sådanne personer, som ligger inde med produkter, der er omfattet af denne forordning, i forbindelse med udøvelsen af deres erhverv, navnlig producenter, aftapningsvirksomheder og forarbejdningsvirksomheder samt forhandlere, der skal bestemmes nærmere efter proceduren i artikel 113, stk. 1, skal føre ind- og udgangsbøger for disse produkter.
Artikel 113
Udvalgsprocedure
1. Når der henvises til dette stykke, finder artikel 195, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1234/2007 anvendelse.
2. Når der henvises til dette stykke:
a)
bistås Kommissionen af et forskriftsudvalg
b)
finder artikel 5 og 7 i afgørelse 1999/468/EF anvendelse
c)
skal fristen i artikel 5, stk. 6, i afgørelse 1999/468/EF være på tre måneder.
Artikel 114
Finansielle ressourcer
De i afsnit II, kapitel I, fastsatte foranstaltninger bortset fra den foranstaltning, der er nævnt i artikel 7, stk. 1, litra a), samt de i afsnit V, kapitel III, fastsatte foranstaltninger udgør interventioner til regulering af landbrugsmarkederne, jf. artikel 3, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 1290/2005.
Artikel 115
Udveksling af oplysninger mellem medlemsstaterne og Kommissionen
1. Medlemsstaterne og Kommissionen meddeler hinanden alle oplysninger, der er nødvendige for at anvende denne forordning, navnlig for at overvåge og analysere markedet og opfylde de internationale forpligtelser for de af denne forordning omfattede produkter.
2. Der fastsættes efter proceduren i artikel 113, stk. 1, detaljerede bestemmelser om, hvilke oplysninger der er nødvendige for at anvende stk. 1 i nærværende artikel, samt om disses form og indhold, såvel som om tidspunkter, frister og procedurer for at sende eller gøre oplysninger og dokumenter tilgængelige.
Artikel 116
Overvågning
Med henblik på anvendelsen af denne forordning sikrer medlemsstaterne, at de forvaltnings- og kontrolprocedurer, der vedrører arealer, er forenelige med det integrerede forvaltnings- og kontrolsystem (IACS) for så vidt angår følgende elementer:
a)
den elektroniske database
b)
systemet til identificering af landbrugsparceller, jf. artikel 20, stk. 1, i forordning (EF) nr. 1782/2003
c)
den administrative kontrol.
Disse procedurer skal kunne fungere sammen med eller tillade udveksling af data med IACS uden problemer eller konflikter.
Artikel 117
Kontrolforanstaltninger og administrative sanktioner og indberetning heraf
Bortset fra det spørgsmål, der er omhandlet i artikel 145, litra na), i forordning (EF) nr. 1782/2003, vedtages følgende efter proceduren i artikel 113, stk. 1, i denne forordning:
a)
regler, der sikrer ensartet anvendelse af fællesskabsbestemmelserne for vinsektoren, navnlig vedrørende kontrol og bestemmelser om specifikke finansielle procedurer til forbedring af kontrollen
b)
regler for den administrative og fysiske kontrol, som medlemsstaterne skal føre for at undersøge, om de forpligtelser, der følger af anvendelsen af denne forordning, er overholdt
c)
en ordning for administrative sanktioner, der skal anvendes, hvis det konstateres, at de forpligtelser, der følger af anvendelsen af denne forordning, ikke er overholdt, under hensyntagen til, hvor alvorlig, omfattende, varig og hyppig den konstaterede manglende overholdelse er
d)
regler for inddrivelse af uretmæssigt udbetalte beløb som følge af anvendelsen af denne forordning
e)
regler for indberetning af, hvilken kontrol der er foretaget, og resultaterne heraf.
Artikel 118
Udpegning af ansvarlige nationale myndigheder
1. Medlemsstaterne udpeger en eller flere myndigheder, som de pålægger at føre kontrol med, at fællesskabsbestemmelserne for vinsektoren overholdes, jf. dog artikel 47. Medlemsstaterne udpeger bl.a. de laboratorier, der bemyndiges til at foretage officielle analyser i vinsektoren. De udpegede laboratorier skal opfylde generelle kriterier for prøvningslaboratoriers virksomhed som fastlagt i ISO/IEC 17025.
2. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen navne og adresser på de i stk. 1 omhandlede myndigheder og laboratorier. Kommissionen offentliggør disse oplysninger.
Artikel 119
National støtte til krisedestillation
1. Fra den 1. august 2012 kan medlemsstaterne yde national støtte til vinproducenter med henblik på frivillig eller obligatorisk destillation af vin i begrundede krisetilfælde.
2. Den støtte, der er nævnt i stk. 1, skal være afpasset efter forholdene og gøre det muligt at løse krisen.
3. Det samlede støttebeløb i en medlemsstat må for et givet år ikke overstige 15 % af de samlede midler, der er til rådighed pr. medlemsstat, som fastlagt i bilag II for det pågældende år.
4. De medlemsstater, der ønsker at anvende den støtte, der er nævnt i stk. 1, forelægger Kommissionen en behørigt begrundet meddelelse herom. Beslutningen om godkendelse af foranstaltningen og tildeling af støtten kan vedtages efter proceduren i artikel 113, stk. 1.
5. Den alkohol, der fremkommer ved destillation som nævnt i stk. 1, anvendes udelukkende til industri- eller energiformål for at undgå konkurrenceforvridning.
Artikel 120
Kommissionens rapport
Kommissionen udarbejder inden udgangen af 2012 en rapport, hvori der navnlig tages hensyn til de erfaringer, der er gjort med gennemførelsen af reformen.
Artikel 121
Gennemførelsesforanstaltninger
De foranstaltninger, der er nødvendige for at gennemføre dette afsnit, vedtages efter proceduren i artikel 113, stk. 1.
Disse foranstaltninger kan blandt andet omfatte:
a)
nærmere bestemmelser om fortegnelsen over vindyrkningsarealer, jf. artikel 108, navnlig anvendelsen heraf til overvågning og kontrol af produktionskapaciteten
b)
nærmere bestemmelser om opgørelsen, jf. artikel 109, navnlig anvendelsen heraf til overvågning og kontrol af produktionskapaciteten
c)
nærmere bestemmelser om opmåling af arealer
d)
sanktioner i tilfælde af manglende overholdelse af oplysningskrav
e)
de i artikel 111 omhandlede obligatoriske anmeldelser
f)
ledsagedokumenterne og bogføringen i henhold til artikel 112
g)
nærmere oplysninger om den nationale støtte, der er nævnt i artikel 119.
AFSNIT VII
ÆNDRINGER, OVERGANGSBESTEMMELSER OG AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
KAPITEL I
Ændringer
Artikel 122
Ændring af forordning (EF) nr. 1493/1999
I artikel 2, stk. 3, første afsnit, i forordning (EF) nr. 1493/1999 ændres datoen »den 31. juli 2002« til:
»den 31. juli 2008«.
Artikel 123
Ændringer af forordning (EF) nr. 1782/2003
I forordning (EF) nr. 1782/2003 foretages følgende ændringer:
1)
Artikel 33, stk. 1, litra a), affattes således:
»a)
har opnået en betaling i den i artikel 38 nævnte referenceperiode under mindst en af de i bilag VI nævnte støtteordninger eller, når det drejer sig om olivenolie, i det i artikel 37, stk. 1, andet afsnit, nævnte produktionsår eller, når det drejer sig om sukkerroer, sukkerrør og cikorie, hvis de har modtaget markedsstøtte i den i litra K i bilag VII nævnte repræsentative periode, eller, når det drejer sig om bananer, hvis de har modtaget udligningsstøtte for indkomsttab i den i litra L i bilag VII nævnte repræsentative periode, eller, når det drejer sig om frugt og grøntsager, hvis de har været producenter af frugt og grøntsager eller spisekartofler eller har drevet planteskoler i den repræsentative periode, som medlemsstaterne anvender for disse produkter i henhold til litra M i bilag VII, eller, når det drejer sig om vin, hvis de har opnået en betalingsrettighed som nævnt i litra N og O i bilag VII«.
2)
I artikel 37, stk. 1, tilføjes følgende afsnit:
»For vin beregnes og tilpasses referencebeløbet efter litra N og O i bilag VII.«
3)
I artikel 41 indsættes følgende stykke:
»1b. For så vidt angår vin tilpasser Kommissionen efter proceduren i denne forordnings artikel 144, stk. 2, de nationale lofter i denne forordnings bilag VIII under hensyntagen til de seneste data, som medlemsstaterne har stillet til rådighed i henhold til artikel 9 og artikel 102, stk. 6, i Rådets forordning (EF) nr. 479 af 29. april 2008 om den fælles markedsordning for vin (25). Senest den 1. december året før tilpasningen af de nationale lofter meddeler medlemsstaterne Kommissionen det regionale gennemsnit af værdien af de rettigheder, der er nævnt i litra N i bilag VII til denne forordning.
4)
I artikel 43, stk. 2, indsættes følgende litra:
»ad)
for så vidt angår vin antallet af hektar som beregnet i henhold til bilag VII, litra N og O«.
5)
Artikel 44, stk. 2, affattes således:
»2. Ved »støtteberettiget hektar« forstås ethvert landbrugsareal på bedriften undtagen arealer med skov eller arealer, som anvendes til ikke-landbrugsaktiviteter.«
6)
Artikel 51 affattes således:
»Artikel 51
Anvendelse af jorden til landbrugsformål
Landbrugerne kan anvende de parceller, der er afgivet erklæring om i henhold til artikel 44, stk. 3, til enhver landbrugsaktivitet.
Som en undtagelse fra stk. 1 kan en medlemsstat senest den 1. november 2007 beslutte, at parceller i en eller flere regioner af medlemsstaten indtil en dato, der fastsættes af medlemsstaten, men senest den 31. december 2010, fortsat ikke må anvendes til:
a)
produktion af et eller flere af de produkter, der er nævnt i artikel 1, stk. 2, i forordning (EF) nr. 2200/96 og i artikel 1, stk. 2, i forordning (EF) nr. 2201/96. Medlemsstaterne kan dog i så tilfælde beslutte at tillade, at der dyrkes biafgrøder på de støtteberettigede hektarområder i en periode på højst tre måneder, der begynder hvert år den 15. august; denne dato ændres dog på anmodning af en medlemsstat efter proceduren i artikel 144, stk. 2, for regioner, hvor kornet af klimatiske grunde normalt høstes tidligere
b)
produktion af spisekartofler, og/eller
c)
planteskoler.«
7)
I artikel 63, stk. 3, tilføjes følgende afsnit:
»For så vidt angår medtagelsen af vinkomponenten i enkeltbetalingsordningen kan medlemsstaterne senest den 1. april 2009 beslutte at anvende undtagelsesbestemmelsen i første afsnit.«
8)
I artikel 71c indsættes følgende stykke:
»For så vidt angår vin tilpasser Kommissionen efter proceduren i denne forordnings artikel 144, stk. 2, de nationale lofter i denne forordnings bilag VIIIa under hensyntagen til de seneste data, som medlemsstaterne har stillet til rådighed i henhold til artikel 9 og artikel 102, stk. 6, i forordning (EF) nr. 479 Senest den 1. december året før tilpasningen af de nationale lofter meddeler medlemsstaterne Kommissionen det regionale gennemsnit af værdien af de rettigheder, der er nævnt i litra N i bilag VII til denne forordning.«
9)
I artikel 145
-
indsættes følgende litra:
»de) gennemførelsesbestemmelser for medtagelse af vinstøtten i enkeltbetalingsordningen i overensstemmelse med forordning (EF) nr. 479«
-
indsættes følgende litra:
»na) for så vidt angår vin, gennemførelsesbestemmelser vedrørende krydsoverensstemmelse i henhold til artikel 20 og 103 i forordning (EF) nr. 479«.
10)
Bilag IV, anden kolonne, sidste led, affattes således:
»-
Pleje af olivenplantager og vinstokke i god vegetativ stand«.
11)
I bilag VII tilføjes følgende punkter:
»N. Vin (rydning)
Landbrugere, der deltager i den rydningsordning, der er nævnt i afsnit V, kapitel III, i forordning (EF) nr. 479, tildeles året efter rydningen betalingsrettigheder svarende til det antal hektar, de har modtaget rydningspræmie for.
Værdien pr. enhed af disse betalingsrettigheder er den regionale gennemsnitlige værdi af rettighederne i det pågældende område. Værdien pr. enhed kan dog højst udgøre 350 EUR/ha.
O. Vin (overførsel fra støtteprogrammerne)
Hvis medlemsstaterne vælger at yde støtte i overensstemmelse med artikel 9 i forordning (EF) nr. 479, fastsætter de referencebeløbet for hver landbruger samt de hektar, der er omfattet, jf. artikel 43, stk. 2, i denne forordning:
-
på grundlag af objektive og ikke-diskriminerende kriterier
-
i forhold til en repræsentativ referenceperiode på et eller flere produktionsår begyndende med produktionsåret 2005/06. De referencekriterier, der anvendes til fastsættelse af referencebeløbet og de omfattede hektarer, må imidlertid ikke baseres på en referenceperiode, der omfatter produktionsår efter produktionsåret 2007/08, hvis overførslen som led i støtteprogrammerne vedrører en godtgørelse til landbrugere, der hidtil har modtaget støtte til destillation til konsumalkohol, eller som har nydt økonomisk fordel af støtten til brug af koncentreret druemost som tilsætning til vin i henhold til forordning (EF) nr. 479
-
som ikke må overstige det samlede beløb, der er til rådighed til denne foranstaltning som nævnt i artikel 6, litra e), i forordning (EF) nr. 479.«
12)
I bilag VIII
-
indsættes en asterisk efter ordet »Italien« i skemaets første kolonne
-
tilføjes følgende under skemaet:
"Beløbene for Italien svarende til årene 2008, 2009 og 2010 nedsættes med 20 mio. EUR (jf. fodnoten til bilag II i forordning (EF) nr. 479).
Artikel 124
Ændring af forordning (EF) nr. 1290/2005
Artikel 12, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1290/2005 affattes således:
»2. Kommissionen fastsætter de beløb, der i henhold til artikel 10, stk. 2, artikel 143d og artikel 143e i forordning (EF) nr. 1782/2003, artikel 4, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 378/2007 af 27. marts 2007 om regler for frivillig graduering af direkte betalinger som fastsat i forordning (EF) nr. 1782/2003 (26) og artikel 23, stk. 2, i Rådets forordning (EF) nr. 479 af 29. april 2008 om den fælles markedsordning for vin (27) stilles til rådighed for ELFUL.
Artikel 125
Ændringer af forordning (EF) nr. 3/2008
I forordning (EF) nr. 3/2008 foretages følgende ændringer:
1)
Artikel 2,
-
stk. 1, litra c), affattes således:
»c)
oplysningskampagner om EF-ordningen for vine med beskyttet oprindelsesbetegnelse eller geografisk betegnelse, vine med angivelse af druesort og spiritus med beskyttet geografisk betegnelse«
-
stk. 2 affattes således:
»2. I det indre marked kan de foranstaltninger, der er nævnt i artikel 1, stk. 1, omfatte oplysningskampagner om ansvarlige forbrugsmønstre og de skadelige virkninger af et farligt alkoholforbrug.
I det indre marked kan støtteberettigede foranstaltninger også antage form af deltagelse i begivenheder, messer og udstillinger af national og europæisk betydning gennem opstilling af stande, der tager sigte på at forbedre EF-produkters omdømme.«
2)
Artikel 3, stk. 1, litra e), affattes således:
»e)
nytten af at informere om EF-ordningen for vine med beskyttet oprindelsesbetegnelse eller geografisk betegnelse, vine med angivelse af druesort og spiritus med beskyttet geografisk betegnelse samt nødvendigheden af at informere om ansvarlige forbrugsmønstre og de skadelige virkninger af et farligt alkoholforbrug«.
3)
I artikel 13, stk. 2, tilføjes følgende afsnit:
»Den procentsats, der er nævnt i første afsnit, fastsættes til 60 % for foranstaltninger i Fællesskabet vedrørende oplysning om ansvarlige forbrugsmønstre og de skadelige virkninger af et farligt alkoholforbrug.«
KAPITEL II
Overgangsbestemmelser og afsluttende bestemmelser
Artikel 126
Bestemmelser, der letter overgangen
Der kan efter proceduren i artikel 113, stk. 1, vedtages foranstaltninger:
a)
for at lette overgangen fra ordningerne i forordning (EF) nr. 1493/1999 til ordningerne i nærværende forordning
b)
der om nødvendigt skal løse specifikke praktiske problemer. Ved sådanne foranstaltninger kan visse dele af denne forordning fraviges, hvis der foreligger behørig begrundelse herfor.
Artikel 127
Anvendelse af statsstøttereglerne
1. Traktatens artikel 87, 88 og 89 finder anvendelse på produktion af og handel med de af denne forordning omfattede produkter, jf. dog stk. 2.
2. Traktatens artikel 87, 88 og 89 finder ikke anvendelse på:
a)
støtte som nævnt i denne forordnings artikel 3, herunder støtte finansieret i henhold til artikel 18, stk. 5
b)
supplerende national støtte som nævnt i artikel 106
c)
national støtte som nævnt i artikel 119.
Artikel 128
Ophævelse, fortsat anvendelse i en overgangsperiode og henvisninger
1. Forordning (EØF) nr. 2392/86 og (EF) nr. 1493/1999 ophæves, jf. dog stk. 2 og 3.
2. Forordning (EF) nr. 2392/86 samt afsnit V, kapitel I og II, afsnit VI, artikel 24 og artikel 80 samt de dertil svarende bestemmelser navnlig i de relevante bilag til forordning (EF) nr. 1493/1999 finder fortsat anvendelse, indtil de dertil svarende kapitler i denne forordning begynder at finde anvendelse i henhold til artikel 129, stk. 2, litra e).
3. Hvis der påbegyndes eller gennemføres foranstaltninger, som er støtteberettigede i henhold til forordning (EF) nr. 1493/1999, inden den 1. august 2008, finder følgende foranstaltninger i nævnte forordning fortsat anvendelse:
a)
foranstaltningerne i afsnit II, kapitel II og III (nedlæggelsespræmier samt omstrukturering og omstilling). Efter den 15. oktober 2008 udbetales der dog ikke støtte efter afsnit II, kapitel III
b)
foranstaltningerne i afsnit III (markedsmekanismer)
c)
foranstaltningerne i afsnit VII, artikel 63 (eksportrestitutioner).
4. Henvisninger til den ophævede forordning (EF) nr. 1493/1999 betragtes, hvor det er relevant, som henvisninger til denne forordning.
Artikel 129
Ikrafttrædelse og anvendelse
1. Denne forordning træder i kraft på syvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
2. Den anvendes fra den 1. august 2008 bortset fra følgende:
a)
artikel 5-8 anvendes fra den 30. juni 2008
b)
artikel 122 anvendes fra den 1. januar 2008
c)
artikel 123 anvendes fra den 1. januar 2009
d)
afsnit V, kapitel III, anvendes fra den 30. juni 2008
e)
afsnit III, kapitel II, III, IV, V og VI, artikel 108, 111 og 112 samt de dertil svarende bestemmelser navnlig i de relevante bilag finder anvendelse fra den 1. august 2009, medmindre andet fastsættes ved en forordning, der vedtages efter proceduren i artikel 113, stk. 1.
3. Afsnit V, kapitel II, anvendes indtil den 31. december 2015.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Luxembourg, den 29. april 2008.
NEUVOSTON ASETUS (EY) N:o 479/2008,
annettu 29 päivänä huhtikuuta 2008,
viinialan yhteisestä markkinajärjestelystä, asetusten (EY) N:o 1493/1999, (EY) N:o 1782/2003, (EY) N:o 1290/2005 ja (EY) N:o 3/2008 muuttamisesta sekä asetusten (ETY) N:o 2392/86 ja (EY) N:o 1493/1999 kumoamisesta
SISÄLLYS
I OSASTO
JOHDANTOSÄÄNNÖKSET
II OSASTO
TUKITOIMENPITEET
I luku
Tukiohjelmat
1 jakso
Johdantosäännökset
2 jakso
Tukiohjelmien toimittaminen ja sisältö
3 jakso
Erityiset tukitoimenpiteet
4 jakso
Yleiset säännökset
II luku
Määrärahojen siirto
III OSASTO
SÄÄNTELYTOIMENPITEET
I luku
Yleissäännöt
II luku
Viininvalmistusmenetelmät ja rajoitukset
III luku
Alkuperänimitykset, maantieteelliset merkinnät ja perinteiset merkinnät
IV luku
Alkuperänimitykset ja maantieteelliset merkinnät
1 jakso
Määritelmät
2 jakso
Suojan hakeminen
3 jakso
Suojan myöntämismenettely
4 jakso
Erityistapaukset
5 jakso
Suoja ja valvonta
6 jakso
Yleiset säännökset
V luku
Perinteiset merkinnät
VI luku
Merkinnät ja esittely
VII luku
Tuottajaorganisaatiot ja toimialakohtaiset organisaatiot
IV OSASTO
KOLMANSIEN MAIDEN KANSSA KÄYTÄVÄ KAUPPA
I luku
Yhteiset säännökset
II luku
Tuonti- ja vientitodistukset
III luku
Suojatoimenpiteet ja sisäisen ja ulkoisen jalostuksen menettely
IV luku
Tuontiin sovellettavat säännöt
V OSASTO
TUOTANTOKYKY
I luku
Laittomat istutukset
II luku
Istutusoikeuksien siirtymäjärjestely
III luku
Raivausjärjestelmä
VI OSASTO
YLEISET SÄÄNNÖKSET
VII OSASTO
MUUTOKSET SEKÄ SIIRTYMÄ- JA LOPPUSÄÄNNÖKSET
I luku
Muutokset
II luku
Siirtymä- ja loppusäännökset
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 36 ja 37 artiklan,
ottaa huomioon komission ehdotuksen,
ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon (1),
ottaa huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (2),
sekä katsoo seuraavaa:
(1)
Viinialaan sovellettavan yhteisön järjestelmän perusta on viinin yhteisestä markkinajärjestelystä 17 päivänä toukokuuta 1999 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1493/1999 (3)ja sen täytäntöönpanoasetuksissa.
(2)
Viinin kulutus yhteisössä on vähentynyt tasaisesti, ja viinin vienti yhteisöstä on vuodesta 1996 kasvanut paljon hitaammin kuin tuonti. Tämä on johtanut tarjonnan ja kysynnän epätasapainoon, joka vuorostaan aiheuttaa tuottajahintoihin ja -tuloihin kohdistuvaa painetta.
(3)
Kaikki asetukseen (EY) N:o 1493/1999 nykyisellään sisältyvät välineet eivät ole onnistuneet lisäämään viinialan kilpailukykyä ja kestävää kehitystä. Markkinamekanismeihin liittyvät toimenpiteet ovat usein osoittautuneet kustannustehokkuudeltaan huonoiksi, koska ne ovat edistäneet rakenteellisten ylijäämien syntymistä eikä niihin ole liittynyt vaatimusta rakenteellisista parannuksista. Lisäksi jotkin voimassa olevat sääntelytoimenpiteet ovat rajoittaneet perusteettomasti kilpailukykyisten tuottajien toimia.
(4)
Näin ollen näyttää siltä, että nykyisellä oikeudellisella kehyksellä ei voida saavuttaa kestävällä tavalla perustamissopimuksen 33 artiklassa määrättyjä tavoitteita eikä varsinkaan tasapainottaa viinimarkkinoita ja taata asianomaiselle maatalousyhteisölle kohtuullista elintasoa.
(5)
Saatujen kokemusten perusteella yhteisön viinialan järjestelmä on asianmukaista muuttaa perusteellisesti seuraavien tavoitteiden saavuttamiseksi: yhteisön viinintuottajien kilpailukyvyn parantaminen, yhteisön alueen laatuviinien maineen vahvistaminen maailman parhaina, vanhojen markkinoiden takaisinvaltaus ja uusien markkinoiden valloittaminen yhteisössä ja muualla maailmassa, sellaisen viinijärjestelmän luominen, jonka selkeät, yksinkertaiset ja tehokkaat säännöt tasapainottavat tarjontaa ja kysyntää, sekä sellaisen viinijärjestelmän luominen, jonka avulla voidaan säilyttää yhteisön viinintuotannon parhaat perinteet, vahvistaa monien maaseutualueiden yhteiskuntarakennetta ja varmistaa, että kaikki tuotanto on ympäristöystävällistä. Sen vuoksi on tarpeen kumota asetus (EY) N:o 1493/1999 ja korvata se tällä uudella asetuksella.
(6)
Ennen tämän asetuksen laatimista on järjestetty arviointi- ja kuulemismenettely viinialan tarpeiden määrittämiseksi ja huomioon ottamiseksi. Marraskuussa 2004 tilattiin ja julkaistiin ulkoinen arviointikertomus. Komissio järjesti 16 päivänä helmikuuta 2006 seminaarin, jossa sidosryhmillä oli mahdollisuus ilmaista mielipiteensä. Komission tiedonanto ”Kohti kestävää viinialaa Euroopassa” julkaistiin 22 päivänä kesäkuuta 2006. Se sisälsi myös vaikutusten arvioinnin, jossa esitettiin erilaisia vaihtoehtoja viinialan uudistukselle.
(7)
Vuoden 2006 heinäkuusta marraskuuhun käytiin keskusteluja neuvoston tasolla. Euroopan talous- ja sosiaalikomitea sekä alueiden komitea antoivat joulukuussa 2006 kertomuksensa komission tiedonannossa ehdotetuista uudistusvaihtoehdoista. Euroopan parlamentti hyväksyi 15 päivänä helmikuuta 2007 tiedonantoa koskevan valiokunnan aloitteista laaditun mietinnön, jossa esitetyt päätelmät on otettu huomioon tässä asetuksessa.
(8)
Maatalouden yhteisestä markkinajärjestelystä ja tiettyjä maataloustuotteita koskevista erityissäännöksistä 22 päivänä lokakuuta 2007 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1234/2007 (yhteisiä markkinajärjestelyjä koskeva asetus) (4) olisi myöhemmin katettava myös viiniala. Yhteisiä markkinajärjestelyjä koskevaan asetukseen sisältyy säännöksiä, jotka ovat luonteeltaan horisontaalisia, kuten kolmansien maiden kanssa käytävää kauppaa, kilpailusääntöjä, tarkastuksia ja seuraamuksia sekä komission ja jäsenvaltioiden välistä tietojenvaihtoa koskevat säännökset. Jotta tämän asetuksen säännökset, jotka liittyvät kyseisiin horisontaalisiin kysymyksiin, voitaisiin helposti sisällyttää yhteisiä markkinajärjestelyjä koskevaan asetukseen, niiden olisi oltava mahdollisimman pitkälti yhteisiä markkinajärjestelyjä koskevan asetuksen säännösten mukaisia.
(9)
On tärkeää säätää tukitoimenpiteistä, joilla voidaan vahvistaa kilpailurakenteita. Vaikka kyseisten toimenpiteiden rahoitus ja määrittely on komission tehtävä, jäsenvaltioille olisi annettava mahdollisuus valita tarvittavat toimenpiteet omia alueitaan varten ottaen tarvittaessa huomioon alueelliset erityispiirteensä ja sisällyttää ne kansallisiin tukiohjelmiinsa. Näiden ohjelmien täytäntöönpanon tulisi olla jäsenvaltioiden vastuulla.
(10)
Kun määrärahat jaetaan jäsenvaltioiden kansallisille tukiohjelmille, tärkeimmän jakoperusteen olisi liityttävä jäsenvaltioiden aiempiin osuuksiin viinialan määrärahoista, viiniköynnöstä kasvavaan alaan ja aiempaan tuotantoon. Tätä perustetta olisi kuitenkin mukautettava ottaen huomioon sellaiset tilanteet, joissa aiempiin osuuksiin viinialan määrärahoista perustuva käyttö tärkeimpänä jakoperusteena johtaisi määrärahojen epätarkoituksenmukaiseen jakautumiseen.
(11)
Kansallisten tukiohjelmien yhtenä tärkeimpänä tukikelpoisena toimenpiteenä olisi oltava yhteisön viinien menekinedistäminen ja markkinointi kolmansissa maissa. Määrärahoja olisi edelleen myönnettävä rakenneuudistukseen ja uusiin lajikkeisiin siirtymiseen, koska nämä toimet vaikuttavat alaan positiivisesti. Tukea olisi annettava myös alalle tehtäviin investointeihin, joilla pyritään parantamaan yritysten taloudellista suorituskykyä sinällään. Sivutuotteiden tislaustuen olisi oltava niiden jäsenvaltioiden käytettävissä, jotka haluavat käyttää tällaista välinettä viinin laadun varmistamiseen samalla ympäristöä suojellen.
(12)
Ennalta ehkäisevien välineiden, joita ovat satovakuutus, sijoitusrahastot ja rypäleiden korjaaminen raakana, olisi oltava tukiohjelmissa tukikelpoisia, jotta tuottajia kannustettaisiin toimimaan kriisitilanteissa vastuullisesti.
(13)
On perusteltua säilyttää joitakin perinteisiä toimenpiteitä siirtymäkauden ajan, jotta lievennetään tähän saakka yhteisön varoista rahoitettujen tavanomaisten markkinatoimenpiteiden muuten äkillistä päättämistä. Kyseisiä toimenpiteitä ovat tuki viinin tislaukselle alkoholijuomiksi, tuki erityiselle tislaustoimenpiteelle ja tuki väkevöidyn rypäleen puristemehun käytölle.
(14)
Lopuksi on otettava huomioon myös se, että jäsenvaltiot voivat eri syistä pitää parempana myöntää viljelijöille tuotannosta irrotettua tukea tilatukijärjestelmän mukaisesti. Tämä mahdollisuus olisikin jätettävä jäsenvaltioiden ratkaistavaksi ja tilatukijärjestelmän erityispiirteiden vuoksi tällaisten siirtojen olisi oltava peruuttamattomia ja niiden perusteella olisi vastaavasti supistettava kansallisille tukiohjelmille varattuja määrärahoja seuraavina vuosina.
(15)
Kun yhteisö rahoittaa tukikelpoisia toimenpiteitä, rahoituksen edellytyksenä olisi mahdollisuuksien mukaan oltava se, että asianomaiset tuottajat noudattavat eräitä ympäristöön liittyviä sääntöjä. Jos laiminlyöntejä todetaan, tukia olisi alennettava.
(16)
Viinialaa olisi tuettava myös Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahaston (maaseuturahaston) tuesta maaseudun kehittämiseen 20 päivänä syyskuuta 2005 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1698/2005 (5) mukaisista rakennetoimenpiteistä.
(17)
Seuraavat asetuksen (EY) N:o 1698/2005 mukaiset toimenpiteet lienevät kiinnostavia viinialan kannalta: nuorten viljelijöiden toiminnan aloittaminen, tekniset investoinnit ja markkinoinnin kehittäminen, ammatillinen koulutus, tuottajaorganisaatioille tiedotus- ja menekinedistämistoimiin myönnettävä tuki laatujärjestelmään liittymisen jälkeen, maatalouden ympäristötoimenpiteet sekä varhaiseläke viljelijöille, jotka lopettavat kaupallisen maatalouden harjoittamisen siirtääkseen tilan toiselle viljelijälle.
(18)
Jotta asetuksen (EY) N:o 1698/2005 mukaiset määrärahat lisääntyisivät, määrärahoja olisi siirrettävä asteittain sen mukaiseen talousarvioon, kun kyse on riittävän suurista määristä.
(19)
Viinialalla olisi sovellettava eräitä sääntelytoimenpiteitä erityisesti terveyteen, laatuun ja kuluttajien odotuksiin liittyvistä syistä.
(20)
Enemmän kuin 50 000 hehtolitraa vuodessa tuottavien jäsenvaltioiden olisi edelleen oltava vastuussa niiden rypälelajikkeiden luokittelusta, joista viinin valmistaminen on sallittua niiden alueilla. Eräät rypälelajikkeet olisi jätettävä luokittelun ulkopuolelle.
(21)
Eräitä tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvia tuotteita olisi pidettävä yhteisössä kaupan viinialan tuotteiden erityisluokittelun ja vastaavien eritelmien mukaisesti.
(22)
Tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvat tuotteet olisi tuotettava noudattaen eräitä viininvalmistusmenetelmiä ja rajoituksia koskevia sääntöjä, joilla taataan, että terveysnäkökohdat ja kuluttajien odotukset laadun ja tuotantomenetelmien suhteen otetaan huomioon. Joustavuuden varmistamiseksi kyseisten menetelmien päivittämisestä ja uusien menetelmien hyväksymisestä olisi huolehdittava täytäntöönpanotoimenpiteiden avulla, lukuun ottamatta väkevöimistä ja happamuuden lisäämistä koskevia menetelmiä, sillä ne ovat poliittisesti herkkiä aiheita, joiden muuttamiseksi toimivallan tulisi pysyä neuvostolla.
(23)
Viinin alkoholipitoisuuden lisäämiseen olisi sovellettava eräitä rajoja, ja se olisi tarvittaessa suoritettava lisäämällä viiniin tiivistettyä rypäleen puristemehua tai puhdistettua tiivistettyä rypäleen puristemehua tai sakkaroosia, jos sen käyttö on aiemminkin ollut sallittu. Näiden sallittujen väkevöintien rajat olisi tehtävä tähänastista tiukemmiksi.
(24)
Rypäleiden liikapuristaminen olisi kiellettävä siitä saatavan viinin huonolaatuisuuden vuoksi.
(25)
Komission olisi kansainvälisten vaatimusten täyttämiseksi otettava yleiseksi perustaksi Kansainvälisen viinijärjestön (OIV) suosittelemat viininvalmistusmenetelmät.
(26)
Yhteisössä olisi kiellettävä kolmannesta maasta peräisin olevan viinin leikkaaminen yhteisön viinin kanssa samoin kuin kolmansista maista peräisin olevien viinien leikkaaminen keskenään. Tietynlaista kolmansista maista peräisin olevaa rypäleen puristemehua, viinirypälemehua ja tietynlaisia tuoreita rypäleitä ei myöskään pitäisi voida viiniyttää eikä lisätä viiniin yhteisön alueella.
(27)
Laatuviinien käsite perustuu yhteisössä muun muassa viinin maantieteelliseen alkuperään liittyviin erityisominaisuuksiin. Kuluttaja tunnistaa tällaiset viinit niille myönnetyistä suojatuista alkuperänimityksistä ja maantieteellisistä merkinnöistä, vaikkakaan nykyjärjestelmä ei ole vielä täysin valmis tältä osin. Jotta asianomaisten tuotteiden laadun takeena oleva kehys olisi avoin ja kehittyneempi, olisi otettava käyttöön järjestelmä, jossa alkuperänimitystä tai maantieteellistä merkintää koskevat hakemukset tutkitaan noudattaen lähestymistapaa, jota sovelletaan muihin elintarvikkeisiin kuin viiniin ja väkeviin alkoholijuomiin yhteisön horisontaalisessa laatupolitiikassa maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden maantieteellisten merkintöjen ja alkuperänimitysten suojasta 20 päivänä maaliskuuta 2006 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 510/2006 (6) mukaisesti.
(28)
Alkuperänimityksellä tai maantieteellisellä merkinnällä varustettujen viinien erityisten laatuominaisuuksien säilyttämiseksi jäsenvaltioiden olisi voitava soveltaa tässä suhteessa tiukempia sääntöjä.
(29)
Jotta maantieteelliset merkinnät ja alkuperänimitykset saisivat suojan yhteisössä, ne olisi hyväksyttävä ja rekisteröitävä yhteisön tasolla. Jotta varmistetaan, että nimitykset täyttävät tässä asetuksessa säädetyt edellytykset, asianomaisen jäsenvaltion kansallisten viranomaisten olisi tutkittava hakemukset noudattaen yhteisiä vähimmäisvaatimuksia, joihin kuuluu kansallinen menettely, jonka mukaisesti voidaan esittää hakemusta koskevia vastaväitteitä. Komission olisi sen jälkeen tutkittava päätökset sen varmistamiseksi, että hakemukset ovat tässä asetuksessa säädettyjen edellytysten mukaiset ja että lähestymistapa on kaikissa jäsenvaltioissa yhdenmukainen.
(30)
Suojaa olisi voitava hakea kolmansien maiden alkuperänimityksille ja maantieteellisille merkinnöille, jotka ovat suojattuja alkuperämaassaan.
(31)
Rekisteröintimenettelyssä olisi annettava kaikille jäsenvaltion tai kolmannen maan luonnollisille tai oikeushenkilöille, joiden oikeutettua etua asia koskee, mahdollisuus käyttää oikeuksiaan esittämällä vastaväitteensä.
(32)
Rekisteröidyillä alkuperänimityksillä ja maantieteellisillä merkinnöillä olisi oltava suoja sellaista käyttöä vastaan, joka hyödyntää perusteettomasti edellytykset täyttävien tuotteiden mainetta. Rehellisen kilpailun edistämiseksi ja kuluttajien harhauttamisen estämiseksi suojan olisi koskettava myös tuotteita ja palveluja, jotka eivät kuulu tämän asetuksen soveltamisalaan, perustamissopimuksen liitteeseen I kuulumattomat tuotteet mukaan luettuina.
(33)
Olisi säädettävä menettelyistä eritelmän muuttamiseksi suojan saamisen jälkeen ja alkuperänimityksen tai maantieteellisen merkinnän peruuttamiseksi erityisesti, jos asianomaisen eritelmän edellytysten täyttymistä ei enää voida taata.
(34)
Yhteisön alueella suojattuja alkuperänimityksiä ja maantieteellisiä merkintöjä varten olisi oltava valvontajärjestelmä, joka on mahdollisuuksien mukaan yhdenmukainen rehu- ja elintarvikelainsäädännön sekä eläinten terveyttä ja hyvinvointia koskevien sääntöjen mukaisuuden varmistamiseksi suoritetusta virallisesta valvonnasta 29 päivänä huhtikuuta 2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 882/2004 (7) kanssa, kuten myös tarkastusjärjestelmä, jolla varmistetaan, että asianomaiset viinit ovat eritelmän mukaisia.
(35)
Jäsenvaltioiden olisi voitava periä maksu aiheutuneiden kulujen kattamiseksi, mukaan lukien tähän asetukseen perustuvat, suojaamista koskevien hakemusten käsittelystä, vastustuksesta, muutoshakemuksista ja peruutuspyynnöistä aiheutuneet kulut.
(36)
Uutta tarkastelumenettelyä ei pitäisi oikeusvarmuuden vuoksi soveltaa yhteisössä nykyisin voimassa oleviin alkuperänimityksiin ja maantieteellisiin merkintöihin. Asianomaisten jäsenvaltioiden olisi kuitenkin annettava komissiolle tiedoksi perustiedot ja säännökset, joiden perusteella tällaiset nimitykset ja merkinnät on hyväksytty kansallisella tasolla, ja jollei näitä tietoja toimiteta, alkuperänimitys tai maantieteellinen merkintä voisi menettää suojansa. Nykyisten alkuperänimitysten ja maantieteellisten merkintöjen peruuttamisen olisi oikeusvarmuuden vuoksi oltava rajoitettua.
(37)
Laatupolitiikkaa säännellään kansallisella tasolla tietyissä jäsenvaltioissa kansallisten säännösten ja käytäntöjen mukaisesti. Kyseisiä säännöksiä ja käytäntöjä voidaan jatkaa.
(38)
Tiettyjä merkintöjä on käytetty yhteisössä perinteisesti, ja ne antavat kuluttajille viinien erityispiirteistä ja laadusta tietoja, jotka täydentävät alkuperänimityksistä ja maantieteellisistä merkinnöistä ilmeneviä tietoja. Tällaiset perinteiset merkinnät olisi voitava suojata yhteisössä sisämarkkinoiden toimivuuden ja rehellisen kilpailun varmistamiseksi sekä sen välttämiseksi, että kuluttajia johdettaisiin harhaan.
(39)
Tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvien tuotteiden kuvauksella, nimityksellä ja esillepanolla voi olla merkittävä vaikutus niiden markkinoitavuuteen. Jäsenvaltioiden viinituotteiden merkintöjä koskevan lainsäädännön erot voivat haitata sisämarkkinoiden toimintaa.
(40)
Sen vuoksi olisi vahvistettava säännöt, joissa otetaan huomioon kuluttajien ja tuottajien oikeutetut edut. Tästä syystä on tarpeen vahvistaa yhteisön merkintäsäännöt.
(41)
Säännöissä olisi velvoitettava käyttämään eräitä merkintöjä tuotteen tunnistamiseksi myyntinimityksen perusteella ja eräiden tärkeiden tietojen antamiseksi kuluttajalle. Eräiden muiden valinnaisten tietojen käytöstä olisi myös säädettävä yhteisön tasolla.
(42)
Jollei muutoin säädetä, viinialan merkintäsääntöjen olisi täydennettävä myytäväksi tarkoitettujen elintarvikkeiden merkintöjä, esillepanoa ja mainontaa koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 20 päivänä maaliskuuta 2000 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2000/13/EY (8) vahvistettuja sääntöjä, joita sovelletaan horisontaalisesti. Kokemusten mukaan merkintäsääntöjä ei ole useinkaan syytä eriyttää viinituotteen luokan mukaan. Sääntöjä olisi sen vuoksi periaatteessa sovellettava kaikkiin viiniluokkiin, myös tuontituotteisiin. Säännöissä olisi erityisesti sallittava rypälelajikkeen ja satovuoden merkitseminen viineihin, joilla ei ole alkuperänimitystä tai maantieteellistä merkintää, edellyttäen että merkintöjen todenperäisyyttä ja seurantaa koskevia vaatimuksia ja poikkeuksia noudatetaan ja otetaan huomioon kuluttajille aiheutuvien sekaannusten mahdollisuus.
(43)
Yhteisön tasolla määriteltyihin viinialan tarpeisiin vastaamista voidaan edelleen edistää jo olemassa olevien ja perustettavien tuottajaorganisaatioiden avulla. Niiden tuottaman hyödyn olisi synnyttävä niiden jäsenilleen tarjoamiensa palvelujen laajuudesta ja tehokkuudesta. Sama pätee myös toimialakohtaisiin organisaatioihin. Jäsenvaltioiden olisi hyväksyttävä organisaatiot, jotka ovat tiettyjen yhteisön tasolla määriteltyjen vaatimusten mukaisia.
(44)
Jäsenvaltioiden olisi voitava panna täytäntöön toimialakohtaisten organisaatioiden tekemät päätökset viinien markkinoiden toimivuuden parantamiseksi. Päätösten perusteella ei pitäisi kuitenkaan voida toteuttaa menettelyjä, jotka voivat vääristää markkinoita.
(45)
Yhtenäismarkkinoiden toteuttaminen yhteisössä edellyttää kauppajärjestelmän käyttöönottoa yhteisön ulkorajoilla. Kauppajärjestelmän olisi sisällettävä tuontitullijärjestelmä, ja sen pitäisi periaatteessa vakauttaa yhteisön markkinat. Kauppajärjestelmän olisi perustuttava yhteisön kansainvälisiin velvollisuuksiin ja erityisesti Maailman kauppajärjestön (WTO) sopimuksista johtuviin velvollisuuksiin.
(46)
Kauppavirtojen seuranta liittyy ennen kaikkea hallinnointiin, joka olisi hoidettava joustavasti. Komission olisi sen vuoksi tehtävä päätös todistuksia kokevista vaatimuksista ottaen huomioon tuonti- ja vientitodistusten tarve kyseisten markkinoiden hallinnoinnin ja erityisesti kyseisten tuotteiden tuonnin seurannan kannalta. Todistuksia koskevat yleiset edellytykset olisi kuitenkin vahvistettava tässä asetuksessa.
(47)
Kun tuonti- ja vientitodistuksista säädetään, olisi säädettävä myös vakuudesta niiden toimien toteuttamisen varmistamiseksi, joille tällaisia todistuksia myönnetään.
(48)
Tuontitullijärjestelmä mahdollistaa luopumisen kaikista muista suojatoimenpiteistä yhteisön ulkorajoilla. Sisämarkkina- ja tullimekanismi voi kuitenkin poikkeuksellisissa olosuhteissa osoittautua riittämättömäksi. Tällöin yhteisön olisi voitava viipymättä toteuttaa kaikki tarvittavat toimenpiteet, jotta yhteisön markkinat eivät jäisi ilman suojaa tällaisten tapausten mahdollisesti aiheuttamilta häiriöiltä. Toimenpiteiden olisi oltava yhteisön kansainvälisten velvollisuuksien mukaisia.
(49)
Viinirypälemehun ja rypäleen puristemehun tuonnista yhteisön markkinoille aiheutuvien mahdollisten epäsuotuisten vaikutusten ehkäisemiseksi ja torjumiseksi tällaisten tuotteiden tuonnissa olisi tiettyjen ehtojen täyttyessä edellytettävä lisätuontitullia.
(50)
Viinimarkkinoiden moitteettoman toiminnan varmistamiseksi ja erityisesti markkinahäiriöiden välttämiseksi olisi säädettävä mahdollisuudesta kieltää sisäisen ja ulkoisen jalostuksen menettelyn käyttö. Tällaista markkinoiden hallintovälinettä on yleensä sovellettava nopeasti, jotta se saavuttaisi tavoitteensa. Komissiolle olisi sen vuoksi annettava asiaankuuluva toimivalta.
(51)
Kolmansista maista tuotaviin tuotteisiin olisi sovellettava yhteisön sääntöjä, jotka koskevat tuoteluokkia, merkintöjä, alkuperänimityksiä ja maantieteellisiä merkintöjä. Niiden mukana olisi oltava määritysseloste.
(52)
On aiheellista antaa tietyin edellytyksin komissiolle valtuudet avata ja hallinnoida perustamissopimuksen mukaisesti tehdyistä kansainvälisistä sopimuksista tai neuvoston antamista säädöksistä johtuvia tariffikiintiöitä.
(53)
Viinin ylituotanto on lisääntynyt yhteisössä, kun uusien viljelmien siirtymävaiheen istutuskieltoa on rikottu. Yhteisössä on merkittävä määrä laittomia istutuksia, jotka synnyttävät epätervettä kilpailua ja pahentavat viinialan ongelmia.
(54)
Olisi erotettava toisistaan ennen 31 päivää elokuuta 1998 ja sen jälkeen toteutetut laittomat istutukset siltä osin kuin kyseessä ovat tuottajien näihin aloihin liittyvät velvoitteet. Ennen 1 päivää syyskuuta 1998 toteutetuille laittomille istutuksille olisi annettava viimeinen tilaisuus säännönmukaistamiseen asetuksen (EY) N:o 1493/1999 2 artiklan 3 kohdan mukaisin edellytyksin. Tämän asetuksen vastaavaa säännöstä olisi näin ollen sovellettava takautuvasti.
(55)
Ennen 1 päivää syyskuuta 1998 laittomasti istutettuihin aloihin ei ole tähän mennessä sovellettu raivausvelvoitetta. Olisi säädettävä, että asianomaisten tuottajien on säännönmukaistettava alat suorittamalla niistä maksu. Jos kyseisiä aloja ei ole säännönmukaistettu 31 päivään joulukuuta 2009 mennessä, tuottajien olisi raivattava ne omalla kustannuksellaan. Tämän pakollisen raivausvaatimuksen noudattamatta jättämisellä olisi oltava taloudellisia seuraamuksia.
(56)
Alat, jotka on istutettu kiellosta huolimatta 31 päivän elokuuta 1998 jälkeen, olisi raivattava, mikä on asetuksessa (EY) N:o 1493/1999 säädetty seuraamus. Tämän pakollisen raivausvaatimuksen noudattamatta jättämisellä olisi oltava taloudellisia seuraamuksia.
(57)
Siihen asti kun säännönmukaistamis- ja raivaustoimenpiteet pannaan täytäntöön, viiniä, joka on saatu kieltoa rikkoen istutetuilta aloilta, joita ei ole säännönmukaistettu asetuksen (EY) N:o 1493/1999 mukaisesti, ei saa saattaa markkinoille muuten kuin tislattavaksi asianomaisen tuottajan kustannuksella. Kyseisen säännön noudattamista voidaan valvoa aikaisempaa paremmin, kun tuottajilta edellytetään tislaussopimusten esittämistä.
(58)
Vaikka uusien viljelmien siirtymävaiheen istutuskielto on vaikuttanut jonkin verran viinimarkkinoiden tarjonnan ja kysynnän tasapainoon, se on samanaikaisesti luonut esteitä kilpailukykyisille tuottajille, jotka tarvitsevat joustavuutta kasvaneeseen kysyntään vastaamiseksi.
(59)
Koska markkinatasapainoa ei ole vielä saavutettu ja koska raivausjärjestelmän kaltaisten liitännäistoimenpiteiden vaikutus näkyy viiveellä, on tärkeää pitää voimassa uusien viljelmien istutuskielto 31 päivään joulukuuta 2015, jolloin se olisi lopullisesti lakkautettava, jotta kilpailukykyiset tuottajat voivat vapaasti toimia markkinaedellytysten mukaisesti. Jäsenvaltioille olisi kuitenkin annettava mahdollisuus jatkaa tätä kieltoa alueillaan 31 päivään joulukuuta 2018 saakka, jos ne katsovat sen tarpeelliseksi.
(60)
Nykyinen mahdollisuus sallia uusia istutuksia emoviiniköynnösten varttamisoksien tuottamista varten taikka uusjaon tai pakkolunastuksen yhteydessä sekä kokeellista viininviljelyä varten, ei näyttäisi merkittävästi häiritsevän viinimarkkinoita, joten niiden olisi oltava edelleen sallittuja asianmukaisesti valvottuina.
(61)
Uudelleenistutusoikeuksia olisi edelleen myönnettävä tuottajille, jotka sitoutuvat raivaamaan vastaavan viiniköynnöstä kasvavan alan, koska tällaisten istutusten nettovaikutus tuotantoon on yleensä olematon.
(62)
Lisäksi jäsenvaltion olisi voitava sallia uudelleenistutusoikeuksien siirto toiselle tilalle, jos valvonta on riittävää ja siirto tehdään laadun parantamiseksi, siirto koskee emoviiniköynnösten varttamisoksien kasvatukseen tarkoitettuja aloja tai siirtoon liittyy tilan osan siirtäminen. Siirtojen olisi tapahduttava jäsenvaltion sisällä.
(63)
Olisi perustettava kansallisten tai alueellisten varantojen järjestelmä tarkoituksena parantaa viinintuotantopotentiaalin hallintaa ja edistää uudelleenistutusoikeuksien tehokasta käyttöä, mikä puolestaan lieventää väliaikaisen istutuskiellon vaikutusta.
(64)
Jotta jäsenvaltiot voisivat mukauttaa varantojen istutusoikeuksien käytön paikallisiin tarpeisiin, niillä olisi oltava laaja harkintavalta varantojen hallinnossa edellyttäen, että valvonta on riittävää. Tähän olisi liityttävä mahdollisuus ostaa istutusoikeuksia varannon kartuttamiseksi sekä myydä istutusoikeuksia varannosta. Tätä varten jäsenvaltioiden olisi edelleen sallittava olla soveltamatta varantojärjestelmää, jos ne voivat osoittaa niillä jo olevan tehokas järjestelmä istutusoikeuksien hallinnoimiseksi.
(65)
Erityisten etujen myöntäminen nuorille viinintuottajille voi helpottaa toiminnan aloittamisen lisäksi myös tilojen rakenteellista mukauttamista toiminnan aloittamisen jälkeen, ja tällaisille tuottajille olisi voitava myöntää oikeuksia varannoista korvauksetta.
(66)
Istutusoikeuksien haltijoiden olisi käytettävä oikeudet kohtuullisen ajan kuluessa voimavarojen mahdollisimman tehokkaan käytön varmistamiseksi ja tarjonnan mukauttamiseksi kysyntään paremmin. Muutoin ne olisi siirrettävä tai jälleensiirrettävä varantoon. Samoista syistä varantoon siirretyt oikeudet olisi myönnettävä kohtuullisen ajan kuluessa.
(67)
Jäsenvaltioihin, joissa ei ole sovellettu istutusoikeuksien järjestelyä 31 päivään joulukuuta 2007 mennessä, ei sen vuoksi tulisi soveltaa uusien viljelmien siirtymävaiheen istutuskieltoa.
(68)
Lisäliitännäistoimenpiteenä olisi otettava käyttöön raivausjärjestelmä tavoitteena luoda markkinaolosuhteisiin sopeutuva viiniala. Jos tuottaja katsoo, että joidenkin viljelyalojen olosuhteet eivät ole suotuisia elinkelpoiselle tuotannolle, tuottajalle olisi annettava mahdollisuus leikata kustannuksiaan ja poistaa kyseiset alat viinintuotannosta sekä harjoittaa asianomaisilla aloilla muuta toimintaa tai poistaa ne kokonaan maataloustuotannosta.
(69)
Kokemus on osoittanut, että jos raivauksen salliminen palkkiota vastaan jätetään jäsenvaltioiden tehtäväksi, toimenpide ja sen vaikutukset tarjontaan saattavat olla tehottomia. Tuottajien olisi sen vuoksi - päinvastoin kuin nykyjärjestelmässä - voitava yleisesti osallistua raivausjärjestelmään ja heillä olisi oltava yksinomainen oikeus päättää sen soveltamisesta. Tuottajille olisi myönnettävä viiniköynnösten raivaamisesta vastineeksi hehtaarikohtainen palkkio. Ne jäsenvaltiot, joissa tuotetaan alle 50 000 hehtolitraa viiniä vuodessa, olisi jätettävä raivausjärjestelmän ulkopuolelle, sillä ne eivät vaikuta merkittävästi yhteisön tuotantoon.
(70)
Jäsenvaltioiden olisi voitava vahvistaa puolueettomin perustein raivauspalkkion tasot komission määrittämien asteikkojen mukaisesti.
(71)
Raivattujen alojen vastuullisen käsittelyn varmistamiseksi palkkio-oikeuden edellytyksenä olisi oltava, että asianomainen tuottaja noudattaa sovellettavia ympäristösääntöjä. Jos sääntöjenvastaisuuksia havaitaan, raivauspalkkiota tulisi vähentää samassa suhteessa.
(72)
Jäsenvaltioiden olisi ympäristöongelmien estämiseksi voitava kieltää raivaukset vuoristoalueilla, jyrkkärinteisillä alueilla ja joillakin pienten saarten alueilla sekä erityisedellytysten mukaisesti, kun kyseessä ovat ympäristönäkökohdat. Yhteisön syrjäisimpiä alueita koskevan politiikan mukaisesti raivausjärjestelmää ei sovelleta Azoreihin, Madeiraan eikä Kanariansaariin. Jäsenvaltioiden olisi voitava keskeyttää raivausjärjestelmän soveltaminen, kun raivatun alan yhteenlaskettu osuus on 8 prosenttia viiniköynnöstä kasvavasta alasta (10 prosenttia alueellisesti).
(73)
Jos jossakin jäsenvaltiossa raivattu ala ylittäisi 15 prosenttia sen koko viiniköynnöstä kasvavasta alasta, raivaus olisi voitava rajoittaa 15 prosenttiin kyseisessä jäsenvaltiossa, jotta vältetään raivausresurssien kohtuuton keskittyminen muiden jäsenvaltioiden kustannuksella. Lisäksi raivaus olisi voitava lopettaa sellaisena vuonna, jona raivattu ala on 6 % koko viiniköynnöstä kasvavasta alasta.
(74)
Raivattua maatalousalaa, jota aiemmin käytettiin viiniköynnösten viljelyyn, olisi pidettävä tilatukijärjestelmässä tukikelpoisena alana, ja sille olisi myönnettävä keskimääräistä alueellista tuotannosta irrotettua suoraa tukea, jonka enimmäismäärä ei talousarvioon liittyvistä syistä saisi ylittää tiettyä summaa.
(75)
Kansallisen tuen rajoittamaton myöntäminen voi vaarantaa yhtenäismarkkinoiden moitteettoman toiminnan. Viinialan yhteiseen markkinajärjestelyyn olisi sen vuoksi periaatteessa sovellettava valtiontukea koskevia perustamissopimuksen määräyksiä. Raivauspalkkiota ja eräisiin tukiohjelmiin liittyviä toimenpiteitä koskevissa säännöksissä ei kuitenkaan pitäisi sinänsä estää kansallisten tukien myöntämistä samaan tarkoitukseen.
(76)
Viinintuotantokyvyn hallinnan parantamiseksi jäsenvaltioiden olisi toimitettava komissiolle omaa tuotantokykyään koskeva selvitys. Siihen sisältyvien tietojen olisi perustuttava viinitilarekisteriin, jota olisi ylläpidettävä ja päivitettävä säännöllisesti. Rekisteriä koskevat yksityiskohtaiset tiedot olisi vahvistettava komission täytäntöönpanoasetuksella. Sen vuoksi yhteisön viinitilarekisterin perustamisesta 24 päivänä heinäkuuta 1986 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 2392/86 (9) olisi kumottava. Jotta jäsenvaltiot toimittaisivat selvityksen, tukea rakenneuudistukseen ja uusiin lajikkeisiin siirtymiseen olisi myönnettävä vain selvityksen toimittaneille jäsenvaltioille.
(77)
Viiniyttämiseen käytettävien rypäleiden, rypäleen puristemehun ja viinin tuottajien olisi toimitettava joka vuosi satoilmoitus, jotta asiaankuuluvien poliittisten ja hallinnollisten valintojen tekemiseksi olisi käytettävissä tarvittavat tiedot. Jäsenvaltioiden olisi voitava vaatia viiniyttämiseen käytettävien rypäleiden kauppiaita ilmoittamaan vuosittain edellisestä sadosta kaupan pidetyt määrät. Rypäleen puristemehun ja viinin tuottajien sekä muiden kauppiaiden kuin vähittäiskauppiaiden olisi ilmoitettava hallussaan olevan rypäleen puristemehun ja viinin määrät.
(78)
Olisi säädettävä, että kaikkien tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvien tuotteiden mukana on oltava yhteisössä liikkuessa saateasiakirja, jotta niiden jäljitettävyys on riittävä erityisesti kuluttajansuojan kannalta.
(79)
Jotta perustelluissa kriisitapauksissa voitaisiin toimia myös vuoden 2012 tukiohjelmiin sisältyvän väliaikaisen erityiselle tislaustoimenpiteelle annettavan tuen päätyttyä, jäsenvaltioiden olisi voitava antaa tukea erityiselle tislaustoimenpiteelle niin, että kokonaismäärärahat eivät ylitä 15 %:a jäsenvaltion vuosittaisten kansallisessa tukiohjelmassa varattujen määrärahojen vastaavasta arvosta. Tällaisesta tuesta olisi ilmoitettava komissiolle ja se olisi hyväksyttävä tämän asetuksen nojalla ennen sen myöntämistä.
(80)
Tämän asetuksen täytäntöönpanemiseksi tarvittavista toimenpiteistä olisi päätettävä menettelystä komissiolle siirrettyä täytäntöönpanovaltaa käytettäessä 28 päivänä kesäkuuta 1999 tehdyn neuvoston päätöksen 1999/468/EY (10) mukaisesti.
(81)
Yhteisön olisi rahoitettava jäsenvaltioille tämän asetuksen soveltamisesta seuraavista velvollisuuksista aiheutuvia menoja yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta 21 päivänä kesäkuuta 2005 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1290/2005 (11) mukaisesti.
(82)
Jäsenvaltioiden ja komission olisi toimitettava toisilleen tämän asetuksen soveltamiseksi tarvittavat tiedot.
(83)
Tässä asetuksessa säädettyjen velvollisuuksien noudattamisen varmistamiseksi on tarpeen tehdä tarkastuksia ja soveltaa seuraamuksia, jos velvollisuuksia ei hoideta. Komissio olisi sen vuoksi valtuutettava antamaan säännöt, jotka koskevat myös aiheettomasti suoritettujen maksujen takaisinperintää ja jäsenvaltioiden velvollisuuksia, jotka liittyvät tarkastuksista raportoimiseen.
(84)
Tämän asetuksen noudattamisen varmistamisen tulisi olla jäsenvaltioiden viranomaisten vastuulla, ja olisi vahvistettava järjestelyt, jotta komissio voi valvoa ja varmistaa noudattamisen.
(85)
Viinialan tilatukijärjestelmään sisällyttämistä koskevan säännöksen antamiseksi kaikkien aktiivisessa tuotannossa olevien viininviljelyalojen olisi oltava tukikelpoisia tilatukijärjestelmässä, josta säädetään yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä 29 päivänä syyskuuta 2003 annetussa asetuksessa (EY) N:o 1782/2003 (12).
(86)
Bulgarian, Tšekin, Viron, Kyproksen, Latvian, Liettuan, Unkarin, Maltan, Puolan, Romanian, Slovenian ja Slovakian viininviljelijöiden olisi saatava hyötyä viinin tukiosuuden sisällyttämisestä tilatukijärjestelmään samoin edellytyksin kuin viiniviljelijät yhteisössä sen 30 päivän huhtikuuta 2004 mukaisessa kokoonpanossa. Sen vuoksi viinin tukiosuuteen tilatukijärjestelmässä ei pitäisi soveltaa asetuksen (EY) N:o 1782/2003 143 a artiklassa esitettyä tukien lisäystä koskevaa aikataulua.
(87)
Asetus (EY) N:o 1782/2003 ja maataloustuotteita koskevista tiedotus- ja menekinedistämistoimista sisämarkkinoilla ja kolmansissa maissa 17 päivänä joulukuuta 2007 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 3/2008 (13) olisi muutettava vastaavasti.
(88)
Siirryttäessä asetuksen (EY) N:o 1493/1999 ja muiden viinialan asetusten järjestelyistä tässä asetuksessa vahvistettuihin järjestelyihin voi ilmetä vaikeuksia, joita ei käsitellä tässä asetuksessa. Tällaisen mahdollisuuden varalta komission olisi voitava toteuttaa tarvittavat siirtymätoimenpiteet. Komissiolla olisi myös oltava valtuudet ratkaista erityisiä käytännön ongelmia,
ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN:
I OSASTO
JOHDANTOSÄÄNNÖKSET
1 artikla
Kohde ja soveltamisala
1. Tässä asetuksessa vahvistetaan erityissäännöt, joita sovelletaan asetuksen (EY) N:o 1234/2007 liitteessä I olevassa XII osassa tarkoitettujen tuotteiden tuotantoon ja kaupan pitämiseen.
2. Tässä asetuksessa säädetään 1 kohdassa tarkoitettujen tuotteiden osalta:
a)
tukitoimenpiteistä;
b)
sääntelytoimenpiteistä;
c)
kolmansien maiden kanssa käytävää kauppaa koskevista säännöistä;
d)
tuotantopotentiaalia koskevista säännöistä.
2 artikla
Määritelmät
Tässä asetuksessa sovelletaan liitteessä I esitettyjä määritelmiä.
II OSASTO
TUKITOIMENPITEET
I LUKU
Tukiohjelmat
1 jakso
Johdantosäännökset
3 artikla
Soveltamisala
Tässä jaksossa vahvistetaan säännöt, jotka koskevat sitä, miten yhteisön varoja myönnetään jäsenvaltioille ja sitä, miten jäsenvaltioiden on käytettävä kyseisiä varoja kansallisissa tukiohjelmissa, jäljempänä ’tukiohjelmat’, viinialan erityisten tukitoimenpiteiden rahoittamiseksi.
4 artikla
Yhteensopivuus ja johdonmukaisuus
1. Tukiohjelmien on oltava yhteisön lainsäädännön mukaisia ja johdonmukaisia yhteisön toimien, politiikkojen ja painopisteiden kanssa.
2. Jäsenvaltiot ovat vastuussa tukiohjelmista, ja niiden on varmistettava, että tukiohjelmat ovat sisäisesti johdonmukaisia ja että ne laaditaan ja pannaan täytäntöön puolueettomasti ottaen huomioon asianomaisten tuottajien taloudellinen tilanne ja tarve välttää tuottajien perusteetonta eriarvoista kohtelua.
Jäsenvaltiot ovat vastuussa siitä, että tarvittavista tarkastuksista ja seuraamuksista säädetään ja että ne suoritetaan, jollei tukiohjelmia ole noudatettu.
3. Tukea ei myönnetä:
a)
tutkimushankkeisiin tai toimenpiteisiin tutkimushankkeiden tukemiseksi;
b)
toimenpiteisiin, jotka sisältyvät asetuksen (EY) N:o 1698/2005 mukaisiin jäsenvaltioiden maaseudun kehittämisohjelmiin.
2 jakso
Tukiohjelmien toimittaminen ja sisältö
5 artikla
Tukiohjelmien toimittaminen
1. Kunkin liitteessä II tarkoitetun tuottajajäsenvaltion on toimitettava ensimmäisen kerran viimeistään 30 päivänä kesäkuuta 2008 komissiolle ehdotus viisivuotiseksi tukiohjelmaksi, joka sisältää tämän luvun mukaisia toimenpiteitä.
Tukiohjelmien tukitoimenpiteet on laadittava jäsenvaltion sopivimmaksi katsomalla maantieteellisellä tasolla. Tukiohjelmasta on ennen sen komissiolle jättämistä järjestettävä kuuleminen toimivaltaisten viranomaisten ja asianmukaisen alueellisen tason organisaatioiden kanssa.
Kukin jäsenvaltio voi toimittaa yhden tukiohjelmaehdotuksen, joka voi olla mukautettu alueellisten erityispiirteiden mukaan.
2. Tukiohjelmaa voi soveltaa kolmen kuukauden kuluttua siitä, kun se on toimitettu komissiolle.
Jos toimitettu ohjelma ei ole tässä jaksossa vahvistettujen edellytysten mukainen, komissio ilmoittaa tästä asianomaiselle jäsenvaltiolle. Tällöin jäsenvaltion on toimitettava komissiolle tarkistettu tukiohjelma. Tarkistettua tukiohjelmaa voi soveltaa kahden kuukauden kuluttua sen tiedoksi antamisesta, ellei se ole vieläkin yhteensopimaton, missä tapauksessa sovelletaan tätä alakohtaa.
3. Edellä olevaa 2 kohtaa sovelletaan soveltuvin osin jäsenvaltioiden toimittamien tukiohjelmien muutoksiin.
4. Jäljempänä olevaa 6 artiklaa ei sovelleta, jos jäsenvaltion ainoa tukiohjelmatoimenpide käsittää 9 artiklassa tarkoitetun tilatukijärjestelmään tehtävän tukioikeuksien siirron. 21 artiklaa sovelletaan tällaisessa tapauksessa yksinomaan sen 1 kohdan osalta ja vain sen vuoden osalta, jona varainsiirto tapahtuu.
6 artikla
Tukiohjelmien sisältö
Tukiohjelmiin on sisällyttävä seuraavaa:
a)
ehdotettujen toimenpiteiden yksityiskohtainen kuvaus ja määrälliset tavoitteet;
b)
kuulemisten tulokset;
c)
arvio ohjelman teknisistä, taloudellisista, ympäristöllisistä ja sosiaalisista vaikutuksista;
d)
toimenpiteiden täytäntöönpanon aikataulu;
e)
yleinen rahoitusselvitys, josta ilmenevät käytettävät määrärahat ja suunniteltu määrärahojen alustava kohdentaminen eri toimenpiteisiin liitteessä II esitettyjen enimmäismäärien rajoissa;
f)
seurannassa ja arvioinnissa käytettävät perusteet ja määrälliset indikaattorit sekä tukiohjelman asianmukaisen ja tehokkaan täytäntöönpanon varmistamiseksi toteutettavat toimet;
g)
tukiohjelman täytäntöönpanosta vastaavat toimivaltaiset viranomaiset ja laitokset.
7 artikla
Tukikelpoiset toimenpiteet
1. Tukiohjelmiin sisältyy yksi tai useampia seuraavista toimenpiteistä:
a)
9 artiklan mukainen tilatukijärjestelmän tuki;
b)
10 artiklan mukainen menekinedistäminen;
c)
viinitilojen rakenneuudistus ja uusiin lajikkeisiin siirtyminen 11 artiklan mukaisesti;
d)
rypäleiden korjaaminen raakana 12 artiklan mukaisesti;
e)
sijoitusrahastot 13 artiklan mukaisesti;
f)
satovakuutus 14 artiklan mukaisesti.
g)
15 artiklan mukaiset investoinnit;
h)
16 artiklan mukainen sivutuotteiden tislaus;
i)
17 artiklan mukainen viinin tislaaminen alkoholijuomaksi;
j)
18 artiklan mukainen erityinen tislaustoimenpide;
k)
19 artiklan mukainen tiivistetyn rypäleen puristemehun käyttö;
2. Tukiohjelmiin ei saa sisältyä muita kuin 9-19 artiklassa lueteltuja toimenpiteitä.
8 artikla
Tukiohjelmia koskevat yleissäännöt
1. Liitteessä II esitetään käytettävissä olevien yhteisön varojen jakautuminen ja talousarviorajat.
2. Yhteisön tukea voidaan myöntää ainoastaan 5 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun tukiohjelman toimittamisen jälkeen aiheutuneisiin tukikelpoisiin menoihin.
3. Jäsenvaltiot eivät saa osallistua yhteisön tukiohjelmissa rahoittamien toimenpiteiden kustannuksiin.
4. Poiketen siitä, mitä 3 kohdassa säädetään, jäsenvaltiot voivat myöntää kansallista tukea 10, 14 ja 15 artiklassa tarkoitettuihin toimenpiteisiin valtiontukea koskevien yhteisön sääntöjen mukaisesti.
Valtiontukea koskevissa yhteisön säännöissä vahvistettua tuen enimmäismäärää sovelletaan julkisen rahoituksen kokonaismäärään, johon sisältyy sekä yhteisön että kansallinen rahoitus.
3 jakso
Erityiset tukitoimenpiteet
9 artikla
Tilatukijärjestelmä ja tuki viininviljelijöille
1. Jäsenvaltiot voivat myöntää tukea viininviljelijöille myöntämällä heille asetuksen N:o (EY) 1782/2003 III osaston 3 luvun mukaisia tukioikeuksia kyseisen asetuksen VII liitteessä olevan O kohdan mukaisesti.
2. Jäsenvaltioiden, jotka aikovat käyttää 1 kohdassa tarkoitettua mahdollisuutta, on sisällytettävä tämä tuki tukiohjelmiinsa, myös tilatukijärjestelmään tehtävien myöhempien varainsiirtojen osalta, muuttamalla kyseisiä ohjelmia 5 artiklan 3 kohdan mukaisesti.
3. Kun 1 kohdan mukainen tuki on myönnetty, se:
a)
jää tilatukijärjestelmään eikä ole enää käytettävissä eikä sitä anneta käyttöön 5 artiklan 3 kohdan mukaisesti toimenpiteisiin, jotka on lueteltu tämän asetuksen 10-19 artiklassa tukiohjelmien tulevina toimintavuosina;
b)
vähentää vastaavassa suhteessa tämän asetuksen 10-19 artiklassa luetelluille toimenpiteille käytettävissä olevia määrärahoja tukiohjelmissa.
10 artikla
Menekinedistäminen kolmansien maiden markkinoilla
1. Tämän artiklan mukainen tuki kattaa kolmansissa maissa toteutettavat yhteisön viinejä koskevat tiedotus- ja menekinedistämistoimet, joilla parannetaan yhteisön viinien kilpailukykyä kyseisissä maissa.
2. Edellä olevassa 1 kohdassa tarkoitetut toimet koskevat viinejä, joilla on suojattu alkuperänimitys tai maantieteellinen merkintä tai joihin on merkitty rypälelajike.
3. Edellä olevassa 1 kohdassa tarkoitettuihin toimiin voi kuulua ainoastaan
a)
PR-toimintaa ja myynninedistämistä tai mainontaa, jossa korostetaan erityisesti yhteisön tuotteiden hyviä ominaisuuksia, etenkin laatua, turvallisuutta tai ympäristöystävällisyyttä;
b)
osallistumista kansainvälisesti merkittäviin tapahtumiin, messuihin tai näyttelyihin;
c)
tiedotuskampanjoita erityisesti yhteisön alkuperänimitysten, maantieteellisten merkintöjen ja luonnonmukaisen tuotannon järjestelmistä;
d)
laajempien markkinointimahdollisuuksien kannalta tarpeellisia uusia markkinoita koskevat tutkimukset;
e)
myynninedistämis- ja tiedotustoimien tulosten arviointitutkimuksia.
4. Yhteisön rahoitusosuus on menekinedistämistoimissa enintään 50 prosenttia tukikelpoisista menoista.
11 artikla
Viinitilojen rakenneuudistus ja uusiin lajikkeisiin siirtyminen
1. Viinitilojen rakenneuudistukseen ja uusiin lajikkeisiin siirtymiseen liittyvien toimenpiteiden tarkoituksena on parantaa viinintuottajien kilpailukykyä.
2. Viinitilojen rakenneuudistusta ja uusiin lajikkeisiin siirtymistä tuetaan tämän artiklan mukaisesti vain, jos jäsenvaltiot toimittavat tuotantokykyään koskevan selvityksen 109 artiklan mukaisesti.
3. Viinitilojen rakenneuudistukseen ja uusiin lajikkeisiin siirtymiseen myönnettävä tuki voi kattaa ainoastaan yhden tai useamman seuraavista toimista:
a)
uusiin lajikkeisiin siirtyminen, joka voi tapahtua myös uudelleen varttamalla;
b)
viinitilojen siirtäminen;
c)
viinitilan hoitotekniikoiden parantaminen.
Tukea ei voida myöntää tavanomaiseen uudistamiseen yli-ikäisillä viinitiloilla.
4. Tuki viinitilojen rakenneuudistukseen ja uusiin lajikkeisiin siirtymiseen voidaan myöntää ainoastaan seuraavilla tavoilla:
a)
tuottajille toimenpiteen täytäntöönpanosta aiheutuneiden tulonmenetysten korvaaminen;
b)
rakenneuudistuksesta ja uusiin lajikkeisiin siirtymisestä aiheutuviin kustannuksiin osallistuminen.
5. Kun kyseessä on 4 kohdan a alakohdassa tarkoitettu tuottajille toimenpiteen täytäntöönpanosta aiheutuneiden tulonmenetysten korvaaminen, korvaus voi olla enintään 100 prosenttia asianomaisista menetyksistä, ja se voidaan myöntää jommallakummalla seuraavista tavoista:
a)
sen estämättä, mitä V osaston II luvussa säädetään, vanhojen ja uusien viiniköynnösten samanaikaiselle esiintymiselle myönnetty lupa, joka voi olla voimassa enintään kolme vuotta kestävän vahvistetun kauden, voi olla voimassa enintään istutusoikeuksia koskevan siirtymäjärjestelyn päättymiseen saakka;
b)
taloudellinen korvaus.
6. Yhteisön rahoitusosuus rakenneuudistuksen ja uusiin lajikkeisiin siirtymisen todellisista kustannuksista voi olla enintään 50 prosenttia. Asetuksen (EY) N:o 1083/2006 (14) mukaisiksi lähentymistavoitealueiksi luokitelluilla alueilla yhteisön rahoitusosuus rakenneuudistuksen ja uusiin lajikkeisiin siirtymisen kustannuksista voi olla enintään 75 prosenttia.
12 artikla
Rypäleiden korjaaminen raakana
1. Tämän artiklan soveltamiseksi rypäleiden raakana korjaamisella tarkoitetaan raakojen rypäleterttujen hävittämistä tai poistamista kokonaan siten, että kyseiseltä alalta ei tule lainkaan satoa.
2. Rypäleiden raakana korjaamiseen myönnettävällä tuella pyritään palauttamaan tarjonnan ja kysynnän tasapaino yhteisön viinimarkkinoilla markkinakriisien ehkäisemiseksi.
3. Tuki rypäleiden raakana korjaamiseen voidaan myöntää kiinteämääräisenä hehtaaritukena, jonka asianomainen jäsenvaltio määrittää.
Tuki voi olla enintään 50 prosenttia rypäleterttujen hävittämisestä tai poistamisesta aiheutuvien suorien kustannusten ja tulonmenetysten summasta.
4. Asianomaisten jäsenvaltioiden on otettava käyttöön puolueettomiin perusteisiin perustuva järjestelmä varmistaakseen, ettei rypäleiden raakana korjaaminen johda siihen, että yksittäisen viinintuottajan saama korvaus ylittää 3 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitetut enimmäismäärät.
13 artikla
Sijoitusrahastot
1. Sijoitusrahastojen perustamiseen tarkoitetulla tuella autetaan tuottajia, jotka haluavat ottaa vakuutuksen markkinaheilahteluja vastaan.
2. Sijoitusrahastojen perustamiseen tarkoitettua tukea voidaan myöntää väliaikaisena ja alenevana tukena rahaston hallintokustannusten kattamiseksi.
14 artikla
Satovakuutus
1. Satovakuutukseen myönnettävällä tuella suojataan tuottajien tuloja silloin kun luonnonkatastrofit, epäsuotuisat sääolot, taudit tai tuholaiseläimet vaikuttavat niihin.
2. Satovakuutusta varten voidaan myöntää tukea yhteisön taloudellisena tukena, joka saa olla enintään:
a)
80 prosenttia vakuutusmaksuista, jotka tuottaja on maksanut luonnonkatastrofeihin rinnastettavien epäsuotuisten sääolojen aiheuttamien menetysten varalta;
b)
50 prosenttia vakuutusmaksuista, jotka tuottaja on maksanut seuraavien varalta:
i)
a alakohdassa tarkoitetut menetykset ja muut epäsuotuisten sääolojen aiheuttamat menetykset;
ii)
eläinten, kasvitautien tai tuholaisten aiheuttamat menetykset.
3. Tukea voidaan myöntää satovakuutusta varten vain, jos asianomaiset vakuutuskorvaukset eivät korvaa tuottajalle yli sataa prosenttia tulonmenetyksistä ottaen huomioon muut korvaukset, joita tuottaja on mahdollisesti saanut muista vakuutettuun riskiin liittyvistä tukijärjestelmistä.
4. Satovakuutukseen myönnettävä tuki ei saa vääristää vakuutusmarkkinoiden kilpailua.
15 artikla
Investoinnit
1. Tukea voidaan antaa sellaisille aineellisille tai aineettomille investoinneille viininvalmistuslaitteisiin, viininvalmistamojen infrastruktuuriin ja viinin kaupan pitämiseen, jotka parantavat yrityksen yleistä suorituskykyä ja koskevat yhtä tai useampaa seuraavista:
a)
liitteessä IV tarkoitettujen tuotteiden tuotanto tai kaupan pitäminen;
b)
liitteessä IV tarkoitettuihin tuotteisiin liittyvä uusien tuotteiden, prosessien tai teknologioiden kehittely.
2. Edellä 1 kohdassa tarkoitettu enimmäistuki rajoitetaan koskemaan mikroyritysten sekä pienten ja keskisuurten yritysten määritelmästä 6 päivänä toukokuuta 2003 annetussa komission suosituksessa 2003/361/EY (15) tarkoitettuja mikro- ja pienyrityksiä sekä keskisuuria yrityksiä. Kokorajoitusta ei sovelleta enimmäistuen osalta Azorien, Madeiran, Kanariansaarten, Ranskan merentakaisten departementtien ja Egeanmeren pienten saarten hyväksi toteutettavista maatalousalan erityistoimenpiteistä 18 päivänä syyskuuta 2006 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1405/2006 (16) tarkoitettujen Egeanmeren pienten saarten alueilla. Enimmäistuki-intensiteetti puolitetaan, kun on kyse suosituksen 2003/361/EY liitteessä olevan I osaston 2 artiklan 1 kohdan piiriin kuulumattomista yrityksistä, joiden palveluksessa on vähemmän kuin 750 työntekijää tai joiden liikevaihto on alle 200 miljoonaa euroa.
Tukea ei saa myöntää vaikeuksissa oleville yrityksille, sellaisina kuin ne määritellään vaikeuksissa olevien yritysten pelastamiseksi ja niiden rakenteiden uudistamiseksi myönnettävää valtiontukea koskevissa yhteisön suuntaviivoissa.
3. Tukikelpoisiksi menoiksi ei lasketa asetuksen (EY) N:o 1698/2005 71 artiklan 3 kohdan a-c alakohdassa tarkoitettuja menoja.
4. Yhteisön rahoitusosuuteen tukikelpoisista investointikustannuksista sovelletaan seuraavia tuen enimmäismääriä:
a)
50 prosenttia asetuksen (EY) N:o 1083/2006 mukaisiksi lähentymistavoitealueiksi luokitelluilla alueilla;
b)
40 prosenttia muilla kuin lähentymistavoitealueiksi luokitelluilla alueilla;
c)
75 prosenttia unionin syrjäisimpien alueiden hyväksi toteutettavista maatalousalan erityistoimenpiteistä 30 päivänä tammikuuta 2006 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 247/2006 (17) mukaisiksi syrjäisimmiksi alueiksi luokitelluilla alueilla;
d)
65 prosenttia asetuksessa (EY) N:o 1405/2006 tarkoitettujen Egeanmeren pienten saarten alueilla.
5. Edellä 1 kohdassa tarkoitettuun tukeen sovelletaan tarvittavin muutoksin asetuksen (EY) N:o 1698/2005 72 artiklaa.
16 artikla
Sivutuotteiden tislaustuki
1. Tukea voidaan myöntää viiniyttämisen sivutuotteiden vapaaehtoiseen tai pakolliseen tislaukseen, joka on suoritettu liitteessä VI olevassa D kohdassa säädettyjen edellytysten mukaisesti.
Myönnettävän tuen määrä vahvistetaan tuotetun alkoholin tilavuusprosenttia ja hehtolitraa kohti. Tukea ei makseta tislattavissa sivutuotteissa olevalle alkoholimäärälle, joka ylittää 10 prosenttia tuotetun viinin sisältämästä alkoholimäärästä.
2. Tuen enimmäismäärät perustuvat keräys- ja käsittelykustannuksiin ja ne vahvistetaan 113 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun menettelyn mukaisesti.
3. Edellä 1 kohdassa tarkoitetun tuetun tislauksen tuloksena tuotettu alkoholi on käytettävä yksinomaan teollisuudessa tai energiatarkoituksiin kilpailun vääristymisen välttämiseksi.
17 artikla
Viinin tislaaminen alkoholijuomaksi
1. Tukea voidaan myöntää hehtaarikohtaisena tukena 31 päivään heinäkuuta 2012 saakka tuottajille, joiden tuottama viini tislataan alkoholijuomaksi.
2. Ennen tuen myöntämistä on esitettävä asiaankuuluvat viinin tislausta koskevat sopimukset sekä todisteet tislaukseen toimittamisesta.
18 artikla
Erityinen tislaustoimenpide
1. Tukea voidaan myöntää 31 päivään heinäkuuta 2012 saakka vapaaehtoista tai pakollista tislaustoimenpidettä varten jäsenvaltioiden päätöksestä perustelluissa kriisitapauksissa ylijäämien vähentämiseksi tai poistamiseksi ja samalla saatavuuden jatkuvuuden turvaamiseksi sadosta toiseen.
2. Tuen enimmäismäärät vahvistetaan 113 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun menettelyn mukaisesti.
3. Edellä 1 kohdassa tarkoitetun tuetun tislauksen tuloksena tuotettu alkoholi on käytettävä yksinomaan teollisuudessa tai energiatarkoituksiin kilpailun vääristymisen välttämiseksi.
4. Erityistä tislaustoimenpidettä varten käytettävien määrärahojen osuus ei saa ylittää seuraavia prosenttisosuuksia liitteessä II vahvistetuista käytettävissä olevista kokonaismäärärahoista jäsenvaltiota kohti kyseisenä talousarviovuonna:
-
20 prosenttia vuonna 2009;
-
15 prosenttia vuonna 2010;
-
10 prosenttia vuonna 2011;
-
5 prosenttia vuonna 2012.
5. Jäsenvaltiot voivat lisätä erityistä tislaustoimenpidettä varten käytettävissä olevia määrärahoja 4 kohdan mukaisten vuosittaisten enimmäismäärien yli antamalla käyttöön kansallisia määrärahoja seuraavissa rajoissa (ilmaistuna prosentteina 4 kohdassa esitetystä vastaavasta vuosittaisesta ylärajasta):
-
5 prosenttia viinivuonna 2010;
-
10 prosenttia viinivuonna 2011;
-
15 prosenttia viinivuonna 2012;
Jäsenvaltioiden on tarvittaessa ilmoitettava komissiolle ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettujen kansallisten määrärahojen lisäyksestä, ja sille on saatava komission hyväksyntä ennen kuin kyseiset varat ovat käytettävissä.
19 artikla
Tiivistetyn rypäleen puristemehun käyttäminen
1. Tukea voidaan myöntää 31 päivään heinäkuuta 2012 viinintuottajille, jotka käyttävät tiivistettyä rypäleen puristemehua tai puhdistettua tiivistettyä rypäleen puristemehua lisätäkseen tuotteiden luonnollista alkoholipitoisuutta liitteessä V säädettyjen edellytysten mukaisesti.
2. Myönnettävän tuen määrä vahvistetaan potentiaalisen alkoholipitoisuuden tilavuusprosenttia ja väkevöimiseen käytettyä puristettua rypälemehuhehtolitraa kohti.
3. Tälle toimenpiteelle eri viininviljelyvyöhykkeillä myönnettävän tuen enimmäismäärät vahvistetaan 113 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun menettelyn mukaisesti.
20 artikla
Täydentävät ehdot
Jos viljelijän todetaan milloin tahansa kolmen vuoden aikana rakenneuudistusta ja uusiin lajikkeisiin siirtymistä koskevassa tukiohjelmassa maksettujen tukien suorittamisesta tai milloin tahansa yhden vuoden aikana rypäleiden raakana korjaamista koskevassa tukiohjelmassa maksettujen tukien suorittamisesta jättäneen noudattamatta tilallaan asetuksen (EY) N:o 1782/2003 3-7 artiklassa tarkoitettuja lakisääteisiä hoitovaatimuksia tai hyvän maatalouden ja ympäristön vaatimusta viljelijästä suoraan johtuvan toiminnan tai laiminlyönnin seurauksena, tukea alennetaan tai se peruutetaan osittain tai kokonaan noudattamatta jättämisen vakavuuden, laajuuden, keston ja toistuvuuden mukaan, ja viljelijä on tapauksen mukaan velvoitettava maksamaan se takaisin kyseisissä säännöksissä vahvistettujen edellytysten mukaisesti.
4 jakso
Yleiset säännökset
21 artikla
Kertomukset ja arviointi
1. Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle vuosittain ja ensimmäisen kerran 1 päivään maaliskuuta 2010 mennessä kertomus tukiohjelmaan kuuluvien toimenpiteiden täytäntöönpanosta edellisenä varainhoitovuonna.
Kertomuksissa on lueteltava ja kuvattava toimenpiteet, joille on myönnetty tukiohjelmissa yhteisön tukea, ja erityisesti annettava tietoa 10 artiklassa tarkoitetun menekinedistämistoimenpiteen täytäntöönpanosta.
2. Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle 1 päivään maaliskuuta 2011 mennessä ja toisen kerran 1 päivään maaliskuuta 2014 mennessä arviointi tukiohjelman kustannuksista ja tuloksista sekä suunnitelma niiden tehokkuuden parantamiseksi.
Komissio antaa 31 päivään joulukuuta 2011 mennessä Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomuksen 10 artiklassa tarkoitetun menekinedistämistoimenpiteen täytäntöönpanosta.
22 artikla
Täytäntöönpanotoimenpiteet
Tämän luvun täytäntöönpanon edellyttämät toimenpiteet hyväksytään 113 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen.
Nämä toimenpiteet voivat koskea erityisesti:
a)
tukiohjelmien esitysmuotoa;
b)
tukiohjelmien muuttamista sen jälkeen, kun ne ovat tulleet sovellettaviksi;
c)
10-19 artiklassa säädettyjen toimenpiteiden soveltamista koskevia yksityiskohtaisia sääntöjä;
d)
edellytyksiä, jotka koskevat yhteisön varoista tulevan tuen julkaisemista ja siitä tiedottamista;
e)
raportointia koskevia sääntöjä.
II LUKU
Määrärahojen siirto
23 artikla
Määrärahojen siirto maaseudun kehittämiseen
1. Varainhoitovuodesta 2009 alkaen asetuksen (EY) N:o 1290/2005 3 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettuja maatalousmarkkinoiden sääntelemiseksi tehtäviä interventiotoimenpiteitä varten 2 kohdassa vahvistetut määrät, jotka perustuvat asetuksen (EY) N:o 1493/1999 mukaisiin aiempiin menoihin, ovat käytettävissä kalenterivuosittain yhteisön lisävaroina viinintuotantoalueilla asetuksen (EY) N:o 1698/2005 mukaisesti rahoitettavissa maaseudun kehittämisohjelmissa toteutettavia toimenpiteitä varten.
2. Seuraavina kalenterivuosina käytettävissä ovat seuraavat määrät:
-
2009: 40,5 miljoonaa euroa,
-
2010: 80,9 miljoonaa euroa,
-
Vuodesta 2011: 121,4 miljoonaa euroa.
3. Edellä olevassa 2 kohdassa vahvistetut määrät jaetaan jäsenvaltioille liitteen III mukaisesti.
Jäsenvaltiot, joille ei ole merkitty liitteessä III olevaan nykyiseen taulukkoon määriä niiden määrien pienuuden vuoksi, jotka muuten johtuisivat liitteen III määrien määrittämiseksi sovelletun jakoperusteen soveltamisesta (vähemmän kuin 2,5 miljoonaa euroa siirrettäväksi vuonna 2009), voivat päättää siirtää tällä hetkellä liitteeseen II sisältyvät määrät kokonaan tai osittain liitteeseen III käytettäväksi omissa maaseudun kehittämisohjelmissaan. Tällöin asianomaiset jäsenvaltiot ilmoittavat komissiolle siirrosta 30 päivään kesäkuuta 2008 mennessä, ja komissio muuttaa 2 kohdan sekä liitteet II ja III vastaavasti.
III OSASTO
SÄÄNTELYTOIMENPITEET
I LUKU
Yleissäännöt
24 artikla
Viiniköynnöslajikkeiden luokittelu
1. Jäsenvaltioiden on luokiteltava viiniköynnöslajikkeet, joita niiden alueella saa istuttaa, uudelleenistuttaa ja varttaa viininvalmistusta varten, jollei 2 kohdasta muuta johdu.
Jäsenvaltiot voivat luokitella ainoastaan rypälelajikkeet, jotka täyttävät seuraavat edellytykset:
a)
kyseinen lajike kuuluu Vitis vinifera -lajiin tai on peräisin Vitis vinifera -lajin ja muiden Vitis-suvun lajien välisestä risteytyksestä.
b)
kyseinen lajike ei kuulu seuraaviin lajikkeisiin: Noah, Othello, Isabelle, Jacquez, Clinton ja Herbemont.
Jos ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetusta luokittelusta poistetaan viiniköynnöslajike, sen raivaus on suoritettava 15 vuoden kuluessa luokittelusta poistamisesta.
2. Jäsenvaltioille, joiden viinintuotanto on enintään 50 000 hehtolitraa viinivuodessa, laskettuna viiden edeltävän viinivuoden keskituotoksesta, myönnetään vapautus 1 kohdassa tarkoitetusta luokitteluvelvoitteesta.
Myös ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetuissa jäsenvaltioissa saa kuitenkin istuttaa, uudelleenistuttaa ja varttaa viininvalmistusta varten ainoastaan 1 kohdan a ja b alakohdan mukaisia rypälelajikkeita.
3. Edellä olevan 1 kohdan ensimmäisestä ja toisesta alakohdasta sekä 2 kohdan toisesta alakohdasta poiketen seuraavien viiniköynnöslajikkeiden istutus, uudelleenistutus ja varttaminen on sallittua tieteellisiin ja kokeellisiin tarkoituksiin:
a)
luokittelemattomat viiniköynnöslajikkeet 1 kohdassa tarkoitettujen jäsenvaltioiden osalta;
b)
muut kuin 1 kohdan a ja b alakohdan mukaiset viiniköynnöslajikkeet 2 kohdassa tarkoitettujen jäsenvaltioiden osalta.
4. Alat, joille on istutettu 1-3 kohdan vastaisesti viinintuotantoon tarkoitettuja viiniköynnöslajikkeita, on raivattava.
Tällaisia aloja ei ole kuitenkaan pakko raivata, jos kyseinen tuotanto on tarkoitettu yksinomaan viinintuottajan oman talouden käyttöön.
5. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että tuottajat noudattavat 1-4 kohdan säännöksiä.
25 artikla
Tuotanto ja kaupan pitäminen
1. Liitteessä IV luetellut, yhteisössä tuotetut tuotteet on valmistettava 24 artiklan 1 kohdan mukaisesti luokiteltavista viinirypälelajikkeista.
2. Liitteessä IV vahvistettuja rypäletuotteiden luokkien nimityksiä saa käyttää yhteisössä ainoastaan sellaisen tuotteen kaupan pitämisessä, joka on mainitussa liitteessä vahvistettujen edellytysten mukainen.
Sen estämättä, mitä 59 artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädetään, jäsenvaltiot voivat kuitenkin sallia, että ilmaisua ’viini’ käytetään, jos:
a)
se on hedelmän nimeen liitettynä yhdysnimikkeen muodossa muiden hedelmien kuin rypäleiden käymisestä saatujen tuotteiden pitämisessä kaupan; tai
b)
se on osa yhdysnimeä.
Liitteessä IV esitettyjä viiniluokkia vastaavien tuotteiden kanssa ei saa aiheutua sekaannusta.
3. Liitteessä IV lueteltuja rypäletuotteiden luokkia voidaan muuttaa 113 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun menettelyn mukaisesti.
4. Edellä olevan 24 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan tarkoitetuista viiniköynnöslajikkeista saatua viiniä, joka ei vastaa mitään liitteessä IV vahvistetuista luokista, saa käyttää ainoastaan viinintuottajan oman talouden kulutukseen, viinietikan valmistukseen tai tislaukseen, lukuun ottamatta pullotettuja viinejä, jotka voidaan todistaa pullotetuiksi ennen 1 päivää syyskuuta 1971.
II LUKU
Viininvalmistusmenetelmät ja rajoitukset
26 artikla
Soveltamisala
Tämä luku koskee sallittuja viininvalmistusmenetelmiä ja rajoituksia, joita sovelletaan tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvien tuotteiden tuotannossa ja kaupan pitämisessä sekä menettelyä, jota noudattaen kyseisistä menetelmistä ja rajoituksista päätetään.
27 artikla
Viininvalmistusmenetelmät ja rajoitukset
1. Tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvia tuotteita yhteisössä tuotettaessa ja säilytettäessä saa käyttää vain yhteisön lainsäädännössä sallittuja viininvalmistusmenetelmiä, joista on säädetty liitteessä V tai joista päätetään 28 ja 29 artiklan mukaisesti.
Ensimmäistä alakohtaa ei sovelleta
a)
viinirypälemehuun ja tiivistettyyn viinirypälemehuun;
b)
viinirypälemehun valmistukseen tarkoitettuun rypäleen puristemehuun ja tiivistettyyn rypäleen puristemehuun.
2. Viininvalmistusmenetelmiä saa käyttää ainoastaan kyseisten tuotteiden asianmukaiseen valmistukseen, säilytykseen tai jälkikäsittelyyn.
3. Tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvat tuotteet on tuotettava yhteisössä noudattaen liitteessä VI vahvistettuja rajoituksia.
4. Yhteisössä ei saa pitää kaupan tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvia tuotteita, jotka on valmistettu viininvalmistusmenetelmällä, joka ei ole sallittu yhteisössä tai tapauksen mukaan kansallisella tasolla, tai jotka ovat liitteessä VI vahvistettujen rajoitusten vastaisia.
28 artikla
Jäsenvaltion päättämät tiukemmat säännöt
Jäsenvaltiot voivat rajoittaa joidenkin viininvalmistusmenetelmien käyttöä tai kieltää niiden käytön ja säätää tiukemmista rajoituksista yhteisön lainsäädännössä sallituille, alueellaan tuotetuille viineille vahvistaakseen suojatulla alkuperänimityksellä tai maantieteellisellä merkinnällä varustettujen viinien sekä kuohuviinien ja väkevien viinien olennaisten ominaisuuksien säilymistä.
Jäsenvaltioiden on ilmoitettava nämä rajoitukset ja kiellot komissiolle, joka antaa ne tiedoksi muille jäsenvaltioille.
29 artikla
Viininvalmistusmenetelmien ja rajoitusten salliminen
1. Tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvien tuotteiden tuotantoon ja säilyttämiseen liittyvien viininvalmistusmenetelmien ja rajoitusten sallimisesta päätetään 113 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen, liitteessä V siihen kuuluvien tuotteiden osalta vahvistettuja väkevöimistä, happamuuden lisäämistä ja happamuuden vähentämistä koskevia viininvalmistusmenetelmiä sekä liitteessä VI lueteltuja rajoituksia lukuun ottamatta.
2. Jäsenvaltiot voivat sallia sellaisten viininvalmistusmenetelmien, jotka eivät ole sallittuja, koekäytön 113 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen vahvistettavin edellytyksin.
30 artikla
Sallimisen perusteet
Kun komissio sallii viininvalmistusmenetelmän 113 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen, se
a)
ottaa huomioon Kansainvälisen viinijärjestön (OIV) suosittelemat ja julkaisemat viininvalmistusmenetelmät ja sellaisten viininvalmistusmenetelmien, jotka eivät ole vielä sallittuja, koekäytön tulokset;
b)
ottaa huomioon ihmisten terveyden suojelemisen;
c)
ottaa huomioon mahdolliset riskit siitä, että kuluttajia johdetaan harhaan odotusten ja käsitysten suhteen, sekä tällaisten riskien poistamiseen käytettävien tiedotusmenetelmien saatavuuden ja käytettävyyden;
d)
varmistaa, että viinin luonnolliset ja olennaiset ominaisuudet säilyvät eikä asianomaisen tuotteen koostumus muutu merkittävästi;
e)
varmistaa, että ympäristöstä huolehtimisen osalta noudatetaan hyväksyttävää vähimmäistasoa;
f)
noudattaa liitteissä V ja VI vahvistettuja viininvalmistusmenetelmiä ja rajoituksia koskevia yleisiä sääntöjä.
31 artikla
Määritysmenetelmät
Tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvien tuotteiden koostumuksen määrittämiseksi käytettävät menetelmät ja säännöt, joiden perusteella voidaan todeta, onko tuotteita käsitelty sallittujen viininvalmistusmenetelmien vastaisesti, ovat OIV:n suosittelemat ja julkaisemat määritysmenetelmät ja säännöt.
Jos OIV ei ole suositellut ja julkaissut mitään menetelmiä tai sääntöjä, menetelmät ja säännöt vahvistetaan 113 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen.
Ennen sääntöjen vahvistamista käytetään asianomaisen jäsenvaltion sallimia menetelmiä ja sääntöjä.
32 artikla
Täytäntöönpanotoimenpiteet
Tämän luvun sekä liitteiden V ja VI täytäntöönpanon edellyttämät toimenpiteet hyväksytään 113 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen, jollei mainituissa liitteissä toisin säädetä.
Nämä toimenpiteet voivat koskea erityisesti:
a)
säännöksiä, joiden mukaan asetuksen (EY) N:o 1493/1999 liitteessä IV lueteltuja yhteisön viininvalmistusmenetelmiä pidetään sallittuina viininvalmistusmenetelminä;
b)
kuohuviinien, laatukuohuviinien ja maustettujen laatukuohuviinien sallittuja valmistusmenetelmiä ja rajoituksia väkevöiminen, happamuuden lisääminen ja happamuuden vähentäminen mukaan lukien;
c)
väkevien viinien sallittuja valmistusmenetelmiä ja rajoituksia;
d)
rypäleen puristemehun ja viinin sekoittamista ja leikkaamista koskevia säännöksiä liitteessä VI olevan C kohdan edellytysten mukaisesti;
e)
viininvalmistusmenetelmissä käytettyjen aineiden puhtaus- ja tunnistetietoja, jollei niistä ole yhteisön sääntöjä;
f)
sallittujen viininvalmistusmenetelmien toteuttamista koskevia hallinnollisia sääntöjä;
g)
tuotteiden, jotka eivät ole 27 artiklan mukaisia, hallussapitoa, liikkuvuutta ja käyttöä koskevat edellytykset, mahdolliset kyseisen artiklan vaatimuksia koskevat poikkeukset sekä perusteet, joiden tarkoituksena on estää yksittäisissä tapauksissa liiallinen ankaruus;
h)
edellytykset, joilla jäsenvaltiot voivat sallia sellaisten tuotteiden hallussapidon, liikkuvuuden ja käytön, jotka eivät ole tämän luvun muiden säännösten kuin 27 artiklan mukaisia tai tämän luvun täytäntöönpanosäännösten mukaisia.
III LUKU
Alkuperänimitykset, maantieteelliset merkinnät ja perinteiset merkinnät
33 artikla
Soveltamisala
1. IV ja V luvussa vahvistettuja, alkuperänimityksiä, maantieteellisiä merkintöjä ja perinteisiä merkintöjä koskevia sääntöjä sovelletaan liitteessä IV olevaan 1, 3-6, 8, 9, 11, 15 ja 16 kohtaan.
2. Edellä 1 kohdassa tarkoitettujen sääntöjen perustana on:
a)
seuraavien tahojen oikeutettujen etujen suojelu:
i)
kuluttajat ja
ii)
tuottajat;
b)
kyseisten tuotteiden yhteisten markkinoiden moitteettoman toiminnan varmistaminen;
c)
laatutuotteiden tuotannon edistäminen niin, että sallitaan kansalliset laatupoliittiset toimenpiteet.
IV LUKU
Alkuperänimitykset ja maantieteelliset merkinnät
1 jakso
Määritelmät
34 artikla
Määritelmät
1. Tässä asetuksessa sovelletaan seuraavia määritelmiä:
a)
’alkuperänimityksellä’ tarkoitetaan alueen, tietyn paikan tai poikkeustapauksissa maan nimeä, jota käytetään kuvaamaan 33 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua tuotetta, joka on seuraavien vaatimusten mukainen:
i)
sen laatu ja ominaisuudet johtuvat olennaisesti tai yksinomaan tietystä maantieteellisestä ympäristöstä luontoineen ja inhimillisine tekijöineen;
ii)
sen tuotannossa käytetyt rypäleet tulevat yksinomaisesti kyseiseltä maantieteelliseltä alueelta;
iii)
sen tuotanto tapahtuu kyseisellä maantieteellisellä alueella;
iv)
se on saatu Vitis vinifera -lajiin kuuluvista rypälelajikkeista;
b)
’maantieteellisellä merkinnällä’ tarkoitetaan alueen, tietyn paikan tai poikkeustapauksissa maan nimeä, jota käytetään kuvaamaan 33 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua tuotetta, joka on seuraavien vaatimusten mukainen:
i)
jolla on määrätty laatu, maine tai muita ominaisuuksia, jotka johtuvat tästä maantieteellisestä alkuperästä,
ii)
vähintään 85 prosenttia sen tuotannossa käytetyistä rypäleistä tulee yksinomaan kyseiseltä maantieteelliseltä alueelta;
iii)
sen tuotanto tapahtuu kyseisellä maantieteellisellä alueella;
iv)
se on saatu Vitis vinifera -lajiin kuuluvista rypälelajikkeista tai mainitun lajin ja muiden Vitis-suvun lajien välisestä risteytyksestä.
2. Tiettyjä perinteisesti käytettyjä nimiä pidetään alkuperänimityksinä, jos ne
a)
kuvaavat viiniä;
b)
viittaavat maantieteelliseen nimeen;
c)
ovat 1 kohdan a alakohdan i-iv alakohdan vaatimusten mukaisia;
d)
käyvät läpi menettelyn, jossa myönnetään tässä luvussa vahvistettu alkuperänimitysten tai maantieteellisen merkintöjen suoja.
3. Alkuperänimitykset ja maantieteelliset merkinnät, mukaan luettuina kolmansissa maissa sijaitseviin maantieteellisiin alueisiin liittyvät nimitykset ja merkinnät, voidaan suojata yhteisössä tässä luvussa vahvistettujen sääntöjen mukaisesti.
2 jakso
Suojan hakeminen
35 artikla
Suojahakemusten sisältö
1. Hakemuksen, joilla haetaan nimelle suojaa alkuperänimityksenä tai maantieteellisenä merkintänä, on sisällettävä tekninen asiakirja, jossa on
a)
suojattava nimi;
b)
hakijan nimi ja osoite;
c)
2 kohdassa tarkoitettu eritelmä;
d)
yhtenäinen asiakirja, jossa esitetään yhteenveto 2 kohdassa tarkoitetusta eritelmästä.
2. Eritelmän tarkoituksena on antaa asianomaisille osapuolille mahdollisuus tarkistaa alkuperänimitykseen tai maantieteelliseen merkintään liittyvät tuotantoedellytykset.
Siinä on oltava vähintään
a)
suojattava nimi;
b)
viinin (viinien) kuvaus;
i)
viineistä, joilla on alkuperänimitys, niiden tärkeimmät analyyttiset ja aistinvaraiset ominaisuudet;
ii)
viineistä, joilla on maantieteellinen merkintä, niiden tärkeimmät analyyttiset ominaisuudet sekä arviointi tai ilmoitus niiden aistinvaraisista ominaisuuksista;
c)
viinin (viinien) valmistuksessa mahdollisesti käytettävät erityiset viininvalmistusmenetelmät ja viinin (viinien) valmistusta koskevat rajoitukset;
d)
asianomaisen maantieteellisen alueen rajaus;
e)
enimmäistuotos hehtaaria kohden;
f)
maininta rypälelajikkeesta tai -lajikkeista, joista viini (viinit) on saatu;
g)
tiedot 34 artiklan 1 kohdan a alakohdan i alakohdassa tai tarvittaessa 34 artiklan 1 kohdan b alakohdan i alakohdassa tarkoitetusta yhteydestä;
h)
yhteisön tai kansallisissa säännöksissä vahvistetut vaatimukset tai, jos jäsenvaltiot niin säätävät, suojattua alkuperänimitystä tai maantieteellistä merkintää hallinnoivan organisaation vahvistamat vaatimukset, ottaen huomioon, että vaatimusten on oltava puolueettomia ja syrjimättömiä sekä yhteisön lainsäädännön mukaisia;
i)
eritelmää koskevien säännösten noudattamisen tarkastamisesta huolehtivien viranomaisten tai elinten nimi ja osoite ja niiden erityistehtävät.
36 artikla
Suojan hakeminen kolmannessa maassa sijaitsevalle maantieteelliselle alueelle
1. Jos suojahakemus koskee kolmannessa maassa sijaitsevaa maantieteellistä aluetta, sen on sisällettävä 35 artiklassa säädetyt tiedot sekä todiste siitä, että kyseinen nimitys on suojattu alkuperämaassaan.
2. Hakemus on toimitettava komissiolle siten, että hakija toimittaa sen suoraan tai kyseisen kolmannen maan viranomaisten välityksellä.
3. Suojahakemus on tehtävä jollakin yhteisön virallisista kielistä tai sen mukana on oltava virallinen käännös johonkin kyseisistä virallisista kielistä.
37 artikla
Hakijat
1. Alkuperänimityksen tai maantieteellisen merkinnän suojaa voivat hakea tuottajaryhmittymät tai poikkeustapauksissa yksittäiset tuottajat. Muut osapuolet, joita asia koskee, voivat olla osallisina hakemuksessa.
2. Tuottaja voi jättää hakemuksen ainoastaan tuottamansa viinin suojaamiseksi.
3. Jos nimi tarkoittaa jotakin rajat ylittävää maantieteellistä aluetta tai rajat ylittävään maantieteelliseen alueeseen liittyvää perinteistä nimeä, voidaan jättää yhteinen hakemus.
3 jakso
Suojan myöntämismenettely
38 artikla
Alustava kansallinen menettely
1. Edellä olevan 34 artiklan mukaisiin hakemuksiin, jotka koskevat alkuperänimityksen tai maantieteellisen merkinnän suojaa yhteisöstä peräisin oleville viineille, sovelletaan tämän artiklan mukaista alustavaa kansallista menettelyä.
2. Suojahakemus on jätettävä siinä jäsenvaltiossa, jonka alueelta alkuperänimitys tai maantieteellinen merkintä on peräisin.
3. Jäsenvaltion on tutkittava, onko suojahakemus tässä luvussa vahvistettujen edellytysten mukainen.
Jäsenvaltion on toteutettava kansallinen menettely hakemuksen julkaisemiseksi asianmukaisesti ja vahvistettava julkaisemista seuraava, vähintään kahden kuukauden pituinen ajanjakso, jonka aikana kaikki luonnolliset tai oikeushenkilöt, joiden oikeutettua etua asia koskee ja jotka ovat sijoittautuneet kyseiseen jäsenvaltioon tai asuvat kyseisessä jäsenvaltiossa, voivat vastustaa ehdotettua suojaa toimittamalla jäsenvaltiolle asianmukaisesti perustellun lausuman.
4. Jos jäsenvaltio katsoo, että alkuperänimitys tai maantieteellinen merkintä ei ole asiaankuuluvien vaatimusten mukainen, myös jos se on yhteensopimaton yhteisön lainsäädännön kanssa yleisesti, sen on hylättävä hakemus.
5. Jos jäsenvaltio katsoo asiaankuuluvien vaatimusten täyttyvän,
a)
sen on julkaistava yhtenäinen asiakirja ja eritelmä ainakin Internetissä; ja
b)
toimitettava komissiolle 5 kohdassa tarkoitetun myönteisen kannan osalta suojahakemus, joka sisältää seuraavat tiedot:
i)
hakijan nimi ja osoite;
ii)
35 artiklan 1 kohdan d alakohdassa tarkoitettu yhtenäinen asiakirja;
iii)
jäsenvaltion ilmoitus siitä, että se katsoo hakijan jättämän hakemuksen olevan tämän asetuksen edellytysten mukainen;
iv)
viittaus a alakohdassa tarkoitettuun julkaisemiseen.
Nämä tiedot on toimitettava jollakin yhteisön virallisista kielistä tai niiden mukana on oltava virallinen käännös johonkin kyseisistä virallisista kielistä.
6. Jäsenvaltioiden on saatettava voimaan tämän artiklan noudattamisen edellyttämät lait, asetukset tai hallinnolliset määräykset 1 päivään elokuuta 2009 mennessä.
7. Jos jäsenvaltiolla ei ole maantieteellisten merkintöjen ja alkuperänimitysten suojaa koskevaa kansallista lainsäädäntöä, se voi ainoastaan väliaikaisesti myöntää tämän luvun mukaisesti nimelle kansallisen tason suojan, joka tulee voimaan päivästä, jona hakemus jätetään komissiolle. Väliaikainen kansallinen suoja lakkaa sinä päivänä, jona tehdään päätös tämän luvun mukaisesta rekisteröinnistä tai hakemuksen hylkäämisestä.
39 artikla
Komission suorittama hakemuksen tutkiminen
1. Komissio julkaisee suojattua alkuperänimitystä tai maantieteellistä merkintää koskevan hakemuksen viimeisen jättöpäivän.
2. Komissio tutkii, ovatko 38 artiklan 5 kohdassa tarkoitetut suojahakemukset tämän luvun edellytysten mukaiset.
3. Jos komissio katsoo, että tämän luvun edellytykset täyttyvät, se julkaisee Euroopan unionin virallisessa lehdessä 35 artiklan 1 kohdan d alakohdassa tarkoitetun yhtenäisen asiakirjan ja 38 artiklan 5 kohdassa tarkoitetun viittauksen eritelmän julkaisemiseen.
Muussa tapauksessa päätetään 113 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen hylätä hakemus.
40 artikla
Vastaväitemenettely
Kahden kuukauden kuluessa 39 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetystä julkaisupäivästä kaikki jäsenvaltiot, kolmannet maat sekä luonnolliset tai oikeushenkilöt, joiden oikeutettua etua asia koskee ja jotka ovat sijoittautuneet muuhun jäsenvaltioon tai asuvat muussa jäsenvaltiossa kuin suojahakemuksen jättänyt jäsenvaltio tai jotka ovat sijoittautuneet kolmanteen maahan tai asuvat kolmannessa maassa, voivat vastustaa ehdotettua suojaa toimittamalla komissiolle tässä luvussa säädettyihin tukikelpoisuusedellytyksiin liittyvän, asianmukaisesti perustellun lausuman.
Kolmanteen maahan sijoittautuneiden tai kolmannessa maassa asuvien luonnollisten ja oikeushenkilöiden on toimitettava lausuma komissiolle joko suoraan tai kyseisen kolmannen maan viranomaisten välityksellä ensimmäisessä kohdassa asetetussa kahden kuukauden määräajassa.
41 artikla
Suojapäätös
Komission käytettävissä olevien tietojen perusteella päätetään 113 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen myöntää joko suoja alkuperänimitykselle tai maantieteelliselle merkinnälle, joka on tämän luvun edellytysten ja yhteisön lainsäädännön mukainen, tai hylätä hakemus, joka ei ole mainittujen edellytysten mukainen.
4 jakso
Erityistapaukset
42 artikla
Homonyymit
1. Tämän asetuksen mukaisesti jo rekisteröidyn nimityksen kanssa kokonaan tai osittain homonyymisen nimen, jonka osalta hakemus on jätetty, rekisteröinnissä on otettava asianmukaisesti huomioon paikalliset ja perinteiset käytännöt sekä sekaannusten riski.
Homonyymistä nimitystä, joka saa kuluttajan virheellisesti uskomaan, että tuotteet ovat peräisin joltain muulta alueelta, ei saa rekisteröidä, vaikka nimi olisikin oikea sen alueen tai paikan osalta, mistä kyseiset tuotteet ovat peräisin.
Rekisteröidyn homonyymisen nimen käyttö on sallittua edellyttäen, että myöhemmin rekisteröidyn homonyymisen nimen ja jo rekisteröidyn nimen välillä on käytännössä riittävä ero, ottaen huomioon tarve varmistaa kyseisten tuottajien tasavertainen kohtelu ja se, ettei kuluttajaa johdeta harhaan.
2. Edellä olevaa 1 kohtaa sovelletaan soveltuvin osin, jos nimi, jonka osalta hakemus on jätetty, on kokonaan tai osittain homonyyminen jäsenvaltioiden lainsäädännön nojalla sellaisenaan suojatun maantieteellisen merkinnän kanssa.
Jäsenvaltiot eivät saa rekisteröidä muita kuin samanlaisia maantieteellisiä merkintöjä suojattavaksi omassa maantieteellisiä merkintöjä koskevassa lainsäädännössään, jos alkuperänimitys tai maantieteellinen merkintä on suojattu yhteisössä alkuperämerkintöjä ja maantieteellisiä merkintöjä koskevan yhteisön lainsäädännön nojalla.
3. Tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvien tuotteiden merkitsemisessä ei saa käyttää rypälelajikkeen nimeä, jos se sisältää suojatun alkuperänimityksen tai maantieteellisen merkinnän tai koostuu tällaisesta nimityksestä tai merkinnästä, jollei komission täytäntöönpanotoimenpiteistä muuta johdu.
4. Edellä olevan 34 artiklan soveltamisalaan kuuluvien tuotteiden alkuperänimitysten ja maantieteellisten merkintöjen suoja ei rajoita suojattuja maantieteellisiä merkintöjä, joita sovelletaan tislattujen alkoholijuomien määritelmistä, kuvauksesta, esittelystä, merkinnöistä ja maantieteellisten merkintöjen suojaamisesta sekä neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1576/89 kumoamisesta 15 päivänä tammikuuta 2008 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EY) N:o 110/2008 (18) tarkoitettuihin alkoholijuomiin, ja päinvastoin.
43 artikla
Suojan epäämisperusteet
1. Nimiä, joista on tullut yleisnimiä, ei saa suojata alkuperänimityksenä tai maantieteellisenä merkintänä.
Tässä luvussa ilmaisulla ’nimi, josta on tullut yleisnimi’, tarkoitetaan viinin nimeä, josta on yhteisössä tullut viinin yleinen nimi, vaikka se viittaakin paikkaan tai alueeseen, jossa kyseistä tuotetta alun perin tuotettiin tai pidettiin kaupan.
Sen määrittämiseksi, onko nimestä tullut yleisnimi, on otettava huomioon kaikki asiaankuuluvat tekijät ja erityisesti
a)
tilanne yhteisössä ja erityisesti alueilla, joilla tuotetta käytetään;
b)
asiaa koskeva kansallinen tai yhteisön lainsäädäntö.
2. Nimeä ei saa suojata alkuperänimityksenä tai maantieteellisenä merkintänä, jos suoja saattaa johtaa kuluttajaa harhaan tuotteen tunnistamisessa tavaramerkin maineen ja tunnettavuuden vuoksi.
44 artikla
Suhde tavaramerkkeihin
1. Jos alkuperänimitys tai maantieteellinen merkintä on suojattu tämän asetuksen mukaisesti, jotakin 45 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua tapausta vastaavan ja johonkin liitteessä IV lueteltuun luokkaan kuuluvaa tuotetta koskevan tavaramerkin rekisteröintihakemus on hylättävä, jos tavaramerkin rekisteröintihakemus on tehty sen päivän jälkeen, jona alkuperänimityksen tai maantieteellisen merkinnän suojahakemus toimitettiin komissiolle, ja alkuperänimitys tai maantieteellinen merkintä suojataan.
Ensimmäisen alakohdan vastaisesti rekisteröidyt tavaramerkit on mitätöitävä.
2. Tavaramerkin, jonka käyttö vastaa jotakin 45 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua tapausta ja jota koskeva rekisteröintihakemus on tehty tai joka on rekisteröity tai jota koskeva oikeus on saatu asiaa koskevan lainsäädännön mukaisesti yhteisön alueella tapahtuneella käytöllä ennen alkuperänimityksen tai maantieteellisen merkinnän suojaamista koskevan hakemuksen jättämistä komissiolle, käyttöä voidaan jatkaa ja se voidaan uusia alkuperänimityksen tai maantieteellisen merkinnän suojaamisesta huolimatta, jos jäsenvaltioiden tavaramerkkilainsäädännön lähentämisestä 21 päivänä joulukuuta 1988 annetussa ensimmäisessä neuvoston direktiivissä 89/104/ETY (19) tai yhteisön tavaramerkistä 20 päivänä joulukuuta 1993 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 40/94 (20) säädettyjä tavaramerkin mitättömyys- tai menettämisperusteita ei ole olemassa, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 43 artiklan 2 kohdan soveltamista.
Tällöin alkuperänimityksen tai maantieteellisen merkinnän käyttö on sallittua samanaikaisesti asianomaisen tavaramerkin kanssa.
5 jakso
Suoja ja valvonta
45 artikla
Suoja
1. Suojattuja alkuperänimityksiä ja maantieteellisiä merkintöjä saa käyttää kuka tahansa asianomaisen eritelmän mukaisesti tuotettua viiniä kaupan pitävä toimija.
2. Suojatut alkuperänimitykset ja maantieteelliset merkinnät sekä kyseisiä suojattuja nimiä käyttävät, asianomaisen eritelmän mukaisesti tuotetut viinit on suojattu
a)
suoralta tai välilliseltä suojatun nimen kaupalliselta käytöltä
i)
vastaavissa tuotteissa, jotka eivät ole suojattua nimeä koskevan eritelmän mukaisia; tai
ii)
jos nimen käytöllä hyödynnetään alkuperänimityksen tai maantieteellisen merkinnän mainetta;
b)
väärinkäytöltä, jäljittelyltä tai mielleyhtymiltä, vaikka tuotteen tai palvelun oikea alkuperä on merkitty tai vaikka suojattu nimi on käännetty tai siihen on liitetty ilmaisu kuten ”laatu”, ”tyyppi”, ”menetelmä”, ”tuotettu kuten”, ”jäljitelmä”, ”makuinen”, ”kaltainen” tai muu samankaltainen ilmaisu;
c)
muilta vääriltä tai harhaanjohtavilta merkinnöiltä, jotka koskevat tuotteen lähtöpaikkaa, alkuperää, tuotteen luonnetta tai olennaisia ominaisuuksia, jotka on merkitty sisä- tai ulkopakkaukseen, mainoksiin tai asianomaista viinituotetta koskeviin asiakirjoihin sekä tuotteen pakkaamiseen tavalla, joka on omiaan antamaan väärän kuvan sen alkuperästä;
d)
muilta käytännöiltä, jotka saattaisivat johtaa kuluttajaa harhaan tuotteen todellisen alkuperän suhteen.
3. Suojatuista alkuperänimityksistä ja suojatuista maantieteellisistä merkinnöistä ei saa tulla yhteisössä 43 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja yleisnimiä.
4. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet lopettaakseen suojattujen alkuperänimitysten ja maantieteellisten merkintöjen 2 kohdassa tarkoitettu lainvastainen käyttö.
46 artikla
Rekisteri
Komissio perustaa ja ylläpitää viinien suojattujen alkuperänimitysten ja maantieteellisten merkintöjen sähköistä rekisteriä, joka on yleisölle avoin.
47 artikla
Toimivaltaisen valvontaviranomaisen nimeäminen
1. Jäsenvaltion on nimettävä yksi tai useampi toimivaltainen viranomainen, joka vastaa tässä luvussa säädettyjen velvoitteiden valvonnasta asetuksen (EY) N:o 882/2004 4 artiklassa vahvistettujen perusteiden mukaisesti.
2. Jäsenvaltion on varmistettava, että tätä lukua noudattavilla toimijoilla on oikeus kuulua valvontajärjestelmän piiriin.
3. Jäsenvaltion on annettava komissiolle tiedoksi 1 kohdassa tarkoitettu toimivaltainen viranomainen tai tarkoitetut toimivaltaiset viranomaiset. Komissio julkaisee niiden nimet ja osoitteet ja ajantasaistaa nämä tiedot säännöllisesti.
48 artikla
Eritelmien noudattamisen tarkastaminen
1. Yhteisössä sijaitsevaan alueeseen liittyvien suojattujen alkuperänimitysten ja maantieteellisten merkintöjen osalta eritelmien noudattamisen tarkastamisesta vuosittain huolehtii viinin tuotannon aikana sekä kauppakunnostuksen aikana tai sen jälkeen
a)
47 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu toimivaltainen viranomainen tai tarkoitetut toimivaltaiset viranomaiset; tai
b)
yksi tai useampi asetuksen (EY) N:o 882/2004 2 artiklan toisen kohdan 5 alakohdassa tarkoitettu valvontaelin, joka toimii tuotteita sertifioivana laitoksena kyseisen asetuksen 5 artiklassa vahvistettujen perusteiden mukaisesti.
Tarkastuskustannuksista vastaa tarkastuksen kohteena oleva toimija.
2. Kolmannessa maassa sijaitsevaan alueeseen liittyvien suojattujen alkuperänimitysten ja maantieteellisten merkintöjen osalta eritelmien noudattamisen tarkastamisesta vuosittain huolehtii viinin tuotannon aikana sekä kauppakunnostuksen aikana tai sen jälkeen
a)
yksi tai useampi kolmannen maan nimeämä viranomainen;
b)
yksi tai useampi sertifioiva elin.
3. Edellä 1 kohdan b alakohdassa ja 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettujen sertifioivien elinten on noudatettava eurooppalaista standardia EN 45011 tai ISO/IEC Guide 65 (Tuotteita sertifioivat elimet. Yleiset vaatimukset) ja oltava 1 päivästä toukokuuta 2010 niiden mukaisesti hyväksyttyjä.
4. Jos 1 kohdan a alakohdassa sekä 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettu viranomainen tai tarkoitetut viranomaiset ovat päättäneet tarkastaa eritelmien noudattamisen, niiden on annettava riittävät takeet objektiivisuudesta ja puolueettomuudesta ja niillä on oltava käytettävissään tehtäviensä hoitamiseen tarvittava asiantunteva henkilöstö ja voimavarat.
49 artikla
Eritelmän muutokset
1. Edellä olevan 37 artiklan edellytykset täyttävä hakija voi pyytää suojatun alkuperänimityksen tai maantieteellisen merkinnän eritelmän muutoksen hyväksymistä erityisesti tieteellisen ja teknisen kehityksen perusteella tai 35 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan d alakohdassa tarkoitetun maantieteellisen alueen rajauksen tarkistamiseksi. Pyynnössä on kuvattava ja perusteltava muutokset, joita pyyntö koskee.
2. Jos ehdotetusta muutoksesta seuraa yksi tai useampi muutos 35 artiklan 1 kohdan d alakohdassa tarkoitettuun yhtenäiseen asiakirjaan, muutoshakemukseen sovelletaan tarvittavin muutoksin 38-41 artiklaa. Jos ehdotetut muutokset kuitenkin ovat vähäisiä, päätetään 113 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen hakemuksen hyväksymisestä noudattamatta 39 artiklan 2 kohdassa ja 40 artiklassa säädettyä menettelyä ja, jos muutos hyväksytään, komissio julkaisee 39 artiklan 3 kohdassa tarkoitetut tiedot.
3. Jos ehdotetusta muutoksesta ei seuraa mitään muutosta yhtenäiseen asiakirjaan, sovelletaan seuraavia sääntöjä:
a)
jos maantieteellinen alue sijaitsee tietyssä jäsenvaltiossa, tämä jäsenvaltio ilmaisee muutosta koskevan kantansa ja puoltaessaan muutosta julkaisee muutetun eritelmän ja ilmoittaa komissiolle hyväksytyistä muutoksista ja niiden perusteista;
b)
jos maantieteellinen alue sijaitsee kolmannessa maassa, komissio päättää, hyväksytäänkö ehdotettu muutos.
50 artikla
Peruuttaminen
Komission aloitteesta tai jäsenvaltion, kolmannen maan tai luonnollisen tai oikeushenkilön, jonka oikeutettua etua asia koskee, asianmukaisesti perustellusta pyynnöstä, voidaan päättää 113 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen peruuttaa alkuperänimityksen tai maantieteellisen merkinnän suoja, jos asianomaisen eritelmän edellytysten täyttymistä ei enää voida taata.
Edellä olevaa 38-41 artiklaa sovelletaan soveltuvin osin.
51 artikla
Nykyiset suojatut viinien nimitykset
1. Viinien nimitykset, jotka on suojattu asetuksen (EY) N:o 1493/1999 51 ja 54 artiklan ja asetuksen (EY) N:o 753/2002 28 artiklan mukaisesti, ovat suojattuja tämän asetuksen mukaisesti ilman eri toimenpiteitä. Komissio kirjaa ne tämän asetuksen 46 artiklassa säädettyyn rekisteriin.
2. Jäsenvaltioiden on toimitettava 1 kohdassa tarkoitettujen olemassa olevien suojattujen viinien nimitysten osalta komissiolle seuraavat tiedot:
a)
35 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut tekniset asiakirjat;
b)
kansalliset päätökset hyväksymisestä.
3. Edellä olevassa 1 kohdassa tarkoitetut viinien nimitykset, joista ei toimiteta 2 kohdassa tarkoitettuja tietoja 31 päivään joulukuuta 2011 mennessä, menettävät tämän asetuksen mukaisen suojan. Komissio toteuttaa tarvittavat toimenpiteet asianomaisten nimitysten poistamiseksi 46 artiklassa säädetystä rekisteristä.
4. Edellä olevaa 50 artiklaa ei sovelleta 1 kohdassa tarkoitettuihin olemassa oleviin suojattuihin viinien nimityksiin.
Komission aloitteesta voidaan 31 päivään joulukuuta 2014 saakka päättää 113 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen peruuttaa tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitetun olemassa olevan suojatun viinin nimityksen suoja, jos se ei ole 34 artiklassa säädettyjen edellytysten mukainen.
6 jakso
Yleiset säännökset
52 artikla
Täytäntöönpanotoimenpiteet
Tämän luvun täytäntöönpanon edellyttämät toimenpiteet hyväksytään 113 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen.
Nämä toimenpiteet voivat erityisesti sisältää tässä luvussa säädettyjen sääntöjen soveltamista koskevia poikkeuksia
a)
alkuperänimityksen tai maantieteellisen merkinnän vireillä olevien suojahakemusten osalta;
b)
suojatulla alkuperänimityksellä tai maantieteellisellä merkinnällä varustettujen tiettyjen viinien tuotannon osalta sellaisella maantieteellisellä alueella, joka sijaitsee sen maantieteellisen alueen läheisyydessä, jolta rypäleet ovat peräisin;
c)
suojatulla alkuperänimityksellä varustettujen tiettyjen viinien perinteisten tuotantotapojen osalta.
53 artikla
Maksut
Jäsenvaltiot voivat periä maksun kulujensa kattamiseksi, tämän asetuksen mukaisista suojahakemusten tutkimisesta, vastaväitteistä sekä muuttamista ja peruuttamista koskevista pyynnöistä aiheutuneet kulut mukaan luettuina.
V LUKU
Perinteiset merkinnät
54 artikla
Määritelmä
1. ’Perinteinen merkintä’ tarkoittaa jäsenvaltioissa 33 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuista tuotteista perinteisesti käytettyä merkintää osoittamaan
a)
että tuotteella on yhteisön tai jäsenvaltion lainsäädännön nojalla suojattu alkuperänimitys tai maantieteellinen merkintä;
b)
suojatulla alkuperänimityksellä tai maantieteellisellä merkinnällä varustettujen tuotteiden tuotanto- tai vanhentamismenetelmää taikka viinin laatua, väriä, paikkaa tai kyseiseen viiniin liittyvää historiallista tapahtumaa.
2. Perinteiset merkinnät tunnustetaan, määritellään ja suojataan 113 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen.
55 artikla
Suoja
1. Suojattua perinteistä merkintää voidaan käyttää tuotteesta, joka on tuotettu 54 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun määritelmän mukaisesti.
Perinteiset merkinnät suojataan lainvastaiselta käytöltä.
Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet lopettaakseen suojattujen perinteisten merkintöjen lainvastainen käyttö.
2. Perinteisistä merkinnöistä ei saa tulla yhteisössä yleisnimiä.
56 artikla
Täytäntöönpanotoimenpiteet
Tämän luvun täytäntöönpanon edellyttämät toimenpiteet erityisesti seuraavien seikkojen osalta hyväksytään 113 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen:
a)
suojan myöntämismenettely;
b)
erityinen suojan taso.
VI LUKU
Merkinnät ja esittely
57 artikla
Määritelmä
Tässä asetuksessa tarkoitetaan:
a)
ilmaisulla ’merkintä’ tuotteeseen liittyvää mainintaa, tietoa, tavaramerkkiä, kaupallista merkkiä, kuvaa tai tunnusta, joka on tehty mihin tahansa kyseistä tuotetta seuraavaan tai siihen viittaavaan pakkaukseen, asiakirjaan, tiedotteeseen, etikettiin, renkaaseen tai kaulukseen.
b)
ilmaisulla ’esittely’ tietoja, jotka annetaan kuluttajille kyseisen tuotteen pakkauksessa, mukaan lukien pullojen muoto ja tyyppi.
58 artikla
Horisontaalisten sääntöjen sovellettavuus
Direktiiviä 89/104/ETY, elintarvike-erän tunnistamismerkinnöistä 14 päivänä kesäkuuta 1989 annettua neuvoston direktiiviä 89/396/ETY (21), direktiiviä 2000/13/EY ja valmiiksi pakattujen tuotteiden nimellismääristä 5 päivänä syyskuuta 2007 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 2007/45/EY (22) sovelletaan niiden soveltamisaloihin kuuluvien tuotteiden merkintöihin ja esittelyyn, jollei tässä asetuksessa toisin säädetä.
59 artikla
Pakolliset merkinnät
1. Liitteessä IV olevassa 1-11, 13, 15 ja 16 kohdassa tarkoitettujen tuotteiden, joita pidetään kaupan yhteisössä tai jotka on tarkoitettu vientiin, merkinnöissä ja esittelyssä on oltava seuraavat pakolliset tiedot:
a)
rypäletuotteen luokka liitteen IV mukaisesti;
b)
viineissä, joilla on suojattu alkuperänimitys tai maantieteellinen merkintä:
i)
ilmaisu ’suojattu alkuperänimitys’ tai ’suojattu maantieteellinen merkintä’; ja
ii)
suojatun alkuperänimityksen tai maantieteellisen merkinnän nimi;
c)
todellinen alkoholipitoisuus tilavuusprosentteina;
d)
viinin lähtöisyysmerkintä;
e)
maininta pullottajasta tai, jos kyseessä on kuohuviini, hiilihapotettu kuohuviiini, laatukuohuviini tai maustettu laatukuohuviini, valmistajan tai myyjän nimi;
f)
maininta tuojasta, jos kyseessä on tuontiviini;
g)
maininta sokeripitoisuudesta, jos kyseessä on kuohuviini, hiilihapotettu kuohuviini, laatukuohuviini tai maustettu laatukuohuviini.
2. Poiketen siitä, mitä 1 kohdan a alakohdassa säädetään, rypäletuotteen luokka voidaan jättää mainitsematta viineissä, joissa on suojatun alkuperänimityksen tai maantieteellisen merkinnän nimi.
3. Poiketen siitä, mitä 1 kohdan b alakohdassa säädetään, ilmaisu ’suojattu alkuperänimitys’ tai ’suojattu maantieteellinen merkintä’ voidaan jättää pois seuraavissa tapauksissa:
a)
merkinnässä on 54 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettu perinteinen merkintä,
b)
merkinnässä on suojatun alkuperänimityksen tai suojatun maantieteellisen merkinnän nimi silloin kun kyseessä ovat 113 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen määritettävät poikkeukselliset olosuhteet.
60 artikla
Vapaaehtoiset merkinnät
1. Edellä olevan 59 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen tuotteiden merkinnöissä ja esittelyssä voi olla seuraavat vapaaehtoiset tiedot:
a)
satovuosi;
b)
yhden tai useamman rypälelajikkeen nimi;
c)
sokeripitoisuus, kun on kyse muista kuin 59 artiklan 1 kohdan g alakohdassa tarkoitetuista viineistä;
d)
kun kyseessä ovat suojatulla alkuperämerkinnällä tai maantieteellisellä merkinnällä varustetut viinit, 54 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetut perinteiset merkinnät;
e)
suojattua alkuperänimitystä tai maantieteellistä merkintää kuvaava yhteisön tunnus;
f)
eräisiin tuotantomenetelmiin viittaavat ilmaisut;
g)
kun kyseessä ovat suojatulla alkuperänimityksellä tai maantieteellisellä merkinnällä varustetut viinit, alkuperänimityksen tai maantieteellisen merkinnän perustana olevaa aluetta pienemmän tai suuremman maantieteellisen yksikön nimi, joka on muu kuin suojatun alkuperänimityksen tai maantieteellisen merkinnän nimi.
2. Rajoittamatta 42 artiklan 3 kohdan soveltamista 1 kohdan a ja b alakohdassa tarkoitettujen tietojen käytön osalta viineissä, joilla ei ole suojattua alkuperänimitystä tai maantieteellistä merkintää:
a)
jäsenvaltioiden on otettava käyttöön lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset, joilla varmistetaan asianomaisten tietojen todenperäisyyden takaavat sertifiointi-, hyväksymis- ja valvontamenettelyt;
b)
jäsenvaltiot voivat syrjimättömin ja puolueettomin perustein ja rehellisen kilpailun asianmukaisesti huomioon ottaen laatia niiden alueella tuotetuista rypälelajikkeista saadun viinin osalta luetteloita luokittelun ulkopuolelle jäävistä rypälelajikkeista, erityisesti jos:
i)
jos kuluttajille on vaarana aiheutua sekaannusta viinin todellisesta alkuperästä ottaen huomioon, että tietty rypälelajike on jonkin nykyisen suojatun alkuperänimityksen tai maantieteellisen merkinnän erottamaton osa;
ii)
asiaankuuluvat tarkastukset eivät olisi kustannustehokkaita johtuen siitä, että tietty rypälelajike edustaa vain pientä osaa jäsenvaltion viinitilojen tuotannosta;
c)
eri jäsenvaltioista peräisin olevien viinien sekoitusten merkinnöissä ei saa käyttää rypälelajikkeen nimeä tai rypälelajikkeiden nimiä, elleivät jäsenvaltiot toisin sovi ja varmista, että sertifiointi-, hyväksymis- ja valvontamenettelyt ovat toteutettavissa.
61 artikla
Kielet
1. 59 ja 60 artiklassa tarkoitetut pakolliset ja vapaaehtoiset merkinnät, jotka ilmaistaan sanoina, on tehtävä yhdellä tai useammalla yhteisön virallisella kielellä.
2. Sen estämättä, mitä 1 kohdassa säädetään, suojatun alkuperänimityksen tai maantieteellisen merkinnän nimi tai 54 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettu perinteinen merkintä on merkittävä sillä virallisella kielellä tai niillä virallisilla kielillä, johon tai joihin suojaa sovelletaan.
Jos kyseessä ovat suojatut alkuperänimitykset tai maantieteelliset merkinnät tai kansallinen erityisnimike, joissa käytetään muuta kuin latinalaista aakkostoa, nimi voidaan merkitä myös yhdellä tai useammalla yhteisön virallisella kielellä.
62 artikla
Soveltamisen valvonta
Jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten on toteutettava toimenpiteet sen varmistamiseksi, että 59 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua tuotetta, jota ei ole merkitty tämän luvun mukaisesti, ei saateta markkinoille tai että se poistetaan markkinoilta.
63 artikla
Täytäntöönpanotoimenpiteet
Tämän luvun täytäntöönpanon edellyttämät toimenpiteet hyväksytään 113 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen.
Nämä toimenpiteet voivat koskea erityisesti:
a)
kyseisen tuotteen lähtöisyysmerkintää;
b)
60 artiklassa lueteltujen vapaaehtoisten merkintöjen käyttöedellytyksiä;
c)
päällysmerkinnässä olevaan satovuotta ja rypälelajiketta koskevaan mainintaan liittyviä 60 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja erityisvaatimuksia;
d)
uusia poikkeuksia niiden poikkeuksien lisäksi, joita tarkoitetaan 59 artiklan 2 kohdassa, jonka mukaan rypäletuotteen luokka voidaan jättää mainitsematta;
e)
tuotteen esittelyyn liittyvää suojaa koskevat säännöt.
VII LUKU
Tuottajaorganisaatiot ja toimialakohtaiset organisaatiot
64 artikla
Tuottajaorganisaatiot
1. Jäsenvaltiot voivat hyväksyä tuottajaorganisaatiot,
a)
jotka muodostuvat tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvien tuotteiden tuottajista;
b)
jotka on muodostettu tuottajien aloitteesta;
c)
joiden tavoitteena on erityisesti yksi tai useampi seuraavista:
i)
mukauttaa yhdessä tuotantoa markkinoiden vaatimuksiin ja parantaa tuotetta;
ii)
edistää jäsenten tuottamien tuotteiden tarjonnan keskittymistä ja markkinoille saattamista;
iii)
edistää tuotannon ja jalostuksen järkiperäistämistä ja kehittämistä;
iv)
alentaa tuotanto- ja markkinakustannuksia sekä vakauttaa tuottajahintoja;
v)
edistää ja antaa ympäristöä säästävien viljelymenetelmien ja tuotantotekniikoiden toteuttamiseen tarvittavaa teknistä apua;
vi)
edistää aloitteita, jotka koskevat viininvalmistuksen sivutuotteiden käsittelyä ja jätehuoltomenetelmiä erityisesti veden, maaperän ja maiseman laadun suojelemiseksi sekä luonnon monimuotoisuuden säilyttämiseksi tai parantamiseksi;
vii)
tutkia kestäviä tuotantomenetelmiä ja markkinakehitystä;
viii)
edistää II osaston I luvussa tarkoitettujen tukiohjelmien saavuttamista;
d)
jotka soveltavat perussääntöä, jossa määrätään, että sen jäsenten on erityisesti:
i)
sovellettava tuottajaorganisaation vahvistamia sääntöjä, jotka liittyvät tuotantoilmoitusvelvoitteeseen, tuotantoon, kaupan pitämiseen ja ympäristönsuojeluun;
ii)
toimitettava tuottajaorganisaation tilastotarkoituksiin pyytämät tiedot, jotka koskevat erityisesti viljelyaloja ja markkinakehitystä;
iii)
vastattava seuraamuksista, kun perussäännön mukaisia velvoitteita jätetään noudattamatta;
e)
jotka ovat tehneet asianomaiselle jäsenvaltiolle hakemuksen, jolla ne hakevat hyväksyntää tämän asetuksen mukaisina tuottajaorganisaatioina ja jossa on seuraavat tiedot:
i)
todisteet siitä, että oikeussubjekti on a-d alakohdassa esitettyjen vaatimusten mukainen;
ii)
todisteet siitä, että sillä on asianomaisen jäsenvaltion vahvistama vähimmäismäärä jäseniä;
iii)
todisteet siitä, että se tuottaa asianomaisen jäsenvaltion vahvistaman vähimmäismäärän kaupan pidettäviä tuotteita alueella, jolla se toimii;
iv)
todisteet siitä, että se pystyy toteuttamaan toimintansa asianmukaisesti keston, tehokkuuden ja tarjonnan keskittämisen suhteen;
v)
todisteet siitä, että se todella antaa jäsentuottajilleen ympäristöä säästävien viljelymenetelmien toteuttamiseen tarvittavaa teknistä apua.
2. Asetuksen (EY) N:o 1493/1999 mukaisesti hyväksyttyjä tuottajaorganisaatioita pidetään tämän artiklan mukaisesti hyväksyttyinä tuottajaorganisaatioina.
65 artikla
Toimialakohtaiset organisaatiot
1. Jäsenvaltiot voivat hyväksyä toimialakohtaiset organisaatiot,
a)
joihin kuuluu edustajia taloudellisen toiminnan aloilta, jotka liittyvät tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvien tuotteiden tuotantoon, kauppaan tai jalostukseen;
b)
jotka on perustettu kaikkien tai joidenkin a alakohdassa tarkoitettujen edustajien aloitteesta;
c)
jotka harjoittavat kansanterveyden ja kuluttajien edun huomioon ottaen yhdellä tai useammalla yhteisön alueella yhtä tai useampaa seuraavista toimista:
i)
parantavat tuotantoa ja markkinoita koskevaa tietämystä ja avoimuutta;
ii)
edistävät tuotteiden markkinoille saattamisen entistä parempaa yhteensovittamista erityisesti tutkimuksen ja markkinatutkimusten avulla;
iii)
laativat yhteisön sääntöjen kanssa yhteensopivia vakiosopimuksia;
iv)
parantavat tuotantokykyä;
v)
tiedottavat ja toteuttavat tutkimuksia tuotannon ohjaamiseksi markkinoiden tarpeisiin ja kuluttajien makuun ja odotuksiin entistä paremmin mukautettujen tuotteiden suuntaan, erityisesti tuotteiden laadun ja ympäristönsuojelun osalta;
vi)
antavat tietoa suojatulla alkuperänimityksellä tai maantieteellisellä merkinnällä varustettujen viinien erityisominaisuuksista;
vii)
tutkivat menetelmiä, jotka mahdollistavat kasvinsuojeluaineiden ja muiden tuotantopanosten käytön rajoittamisen ja takaavat tuotteiden laadun sekä maaperän ja vesien suojelun;
viii)
edistävät integroitua tuotantoa tai muita ympäristöystävällisiä tuotantotapoja;
ix)
edistävät kohtuullista ja vastuullista viininkulutusta ja tiedottaa terveydelle vaarallisen käytön haitoista;
x)
toteuttavat viinin menekinedistämiskampanjoita erityisesti kolmansissa maissa;
xi)
kehittävät menetelmiä ja keinoja, joilla parannetaan tuotteiden laatua kaikissa tuotannon, viiniyttämisen ja kaupan pitämisen vaiheissa;
xii)
hyödyntävät, suojaavat ja edistävät luonnonmukaista maataloutta;
xiii)
hyödyntävät, suojaavat ja edistävät laatumerkintöjä, suojattuja alkuperänimityksiä ja suojattuja maantieteellisiä merkintöjä;
d)
jotka ovat tehneet asianomaiselle jäsenvaltiolle hakemuksen, jolla ne hakevat hyväksyntää ja jossa on seuraavat tiedot:
i)
todisteet siitä, että oikeussubjekti on a-c alakohdassa esitettyjen vaatimusten mukainen;
ii)
todisteet siitä, että se toteuttaa toimintaansa yhdellä tai useammalla asianomaisella alueella;
iii)
todisteet siitä, että se edustaa merkittävää osaa tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvien tuotteiden tuotannosta tai kaupasta;
iv)
todisteet siitä, ettei se osallistu tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvien tuotteiden tuotantoon, jalostukseen eikä kaupan pitämiseen.
2. Edellä 1 kohdassa esitetyt valintaperusteet täyttäviä organisaatioita, jotka jäsenvaltiot ovat hyväksyneet, pidetään tämän artiklan mukaisina alakohtaisina organisaatioina.
66 artikla
Hyväksymismenettely
1. Hakemukset, joilla haetaan hyväksyntää tuottajaorganisaatiolle tai toimialakohtaiselle organisaatiolle, on jätettävä siinä jäsenvaltiossa, jossa organisaation päätoimipaikka on, ja niiden käsittelystä vastaa kyseinen jäsenvaltio.
2. Jäsenvaltion on tehtävä päätös organisaation hyväksymisestä tai hyväksymättä jättämisestä neljän kuukauden kuluessa hakemuksen jättämisestä.
67 artikla
Kaupan pitämistä koskevat säännöt
1. Viinien ja myös rypäleiden, rypäleen puristemehujen ja viinien, josta kyseiset viinit on johdettu, yhteisten markkinoiden toiminnan tehostamiseksi ja vakauttamiseksi tuottajajäsenvaltiot voivat erityisesti toimialakohtaisten organisaatioiden tekemiä päätöksiä täytäntöön panemalla vahvistaa kaupan pitämistä koskevia sääntöjä tarjonnan sääntelemiseksi.
Näiden sääntöjen tulee olla tavoitteeseen nähden oikeasuhtaisia eivätkä ne saa:
a)
liittyä mihinkään liiketoimeen asianomaisen tuotteen ensimmäisen markkinoille saattamisen jälkeen;
b)
sallia hintojen edes ohjeellista vahvistamista tai suosittamista;
c)
jäädyttää liian suurta osuutta vuosikerrasta, joka muutoin olisi saatavilla;
d)
antaa mahdollisuutta kieltäytyä antamasta kansallisia ja yhteisön todistuksia, joita tarvitaan viinien liikkeeseen luovuttamiseen ja kaupan pitämiseen, jos kaupan pitämisessä noudatetaan edellä mainittuja sääntöjä.
2. Edellä olevassa 1 kohdassa tarkoitetut säännöt on saatettava toimijoiden tietoisuuteen julkaisemalla ne kokonaisuudessaan asianomaisen jäsenvaltion virallisessa julkaisussa.
68 artikla
Seuranta
Jäsenvaltioiden on
a)
tehtävä säännöllisin väliajoin tarkastuksia varmistaakseen, että tuottajaorganisaatiot ja toimialakohtaiset organisaatiot ovat 64 ja 65 artiklassa säädettyjen hyväksymisehtojen ja -edellytysten mukaisia;
b)
peruutettava hyväksyntä, jos tuottajaorganisaatio tai toimialakohtainen organisaatio ei ole enää asiaankuuluvien vaatimusten mukainen, ja määrättävä organisaatioihin sovellettavista seuraamuksista, jos säännöksiä ei noudateta tai niitä rikotaan.
69 artikla
Tietojen antaminen
Jäsenvaltioiden on annettava komissiolle tiedoksi vuosittain 1 päivänä maaliskuuta ja ensimmäisen kerran 1 päivänä maaliskuuta 2009 päätökset ja toimenpiteet, jotka ne ovat toteuttaneet edeltävän kalenterivuoden aikana 66, 67 ja 68 artiklan mukaisesti.
IV OSASTO
KOLMANSIEN MAIDEN KANSSA KÄYTÄVÄ KAUPPA
I LUKU
Yhteiset säännökset
70 artikla
Yleiset periaatteet
1. Tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluviin tuotteisiin sovelletaan yhteisen tullitariffin tulleja, jollei tässä asetuksessa toisin säädetä.
2. Jollei tässä asetuksessa tai jonkin sen säännöksen mukaisesti annetuissa säännöksissä toisin säädetä, kolmansista maista tulevassa tuonnissa kielletään
a)
kaikkien vaikutukseltaan tullia vastaavien maksujen periminen;
b)
kaikkien määrällisten rajoitusten tai vaikutukseltaan vastaavien toimenpiteiden soveltaminen.
71 artikla
Yhdistetty nimikkeistö
Yhdistetyn nimikkeistön yleiset tulkintasäännöt ja erityissäännöt sen soveltamisesta koskevat tämän asetuksen piiriin kuuluvien tuotteiden tariffiluokitusta. Tämän asetuksen soveltamisen pohjalta saatu tullinimikkeistö, mukaan luettuina tarvittaessa liitteiden I ja IV määritelmät ja luokat, liitetään yhteiseen tullitariffiin.
II LUKU
Tuonti- ja vientitodistukset
72 artikla
Tuonti- ja vientitodistukset
1. Voidaan päättää 113 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen, että yhden tai useamman CN-koodiin 2009 61, 2009 69 tai 2204 kuuluvan tuotteen tuonti yhteisöön ja vienti yhteisöstä edellyttää tuonti- tai vientitodistuksen esittämistä.
2. Edellä olevaa 1 kohtaa sovellettaessa otetaan huomioon tuontitodistusten tarve kyseessä olevien markkinoiden hallinnoinnin ja erityisesti kyseisten tuotteiden tuonnin seurannan kannalta.
73 artikla
Todistusten antaminen
Jäsenvaltioiden on annettava tuonti- ja vientitodistukset hakijoille riippumatta näiden sijoittautumispaikasta yhteisössä, ellei neuvoston asetuksessa tai muussa neuvoston säädöksessä toisin säädetä ja rajoittamatta IV luvun soveltamiseksi toteutettuja toimenpiteitä.
74 artikla
Todistusten voimassaolo
Tuonti- ja vientitodistukset ovat voimassa kaikkialla yhteisössä.
75 artikla
Vakuus
1. Tuonti- ja vientitodistusten myöntämisen edellytyksenä on vakuuden asettaminen, jolla taataan tuonti- ja vientisitoumuksen täyttäminen todistuksen voimassaoloaikana, jollei 113 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen toisin säädetä.
2. Ylivoimaista estettä lukuun ottamatta vakuus menetetään kokonaan tai osittain, jos tuontia tai vientiä ei toteuteta tai se toteutetaan ainoastaan osittain todistuksen voimassaoloaikana.
76 artikla
Erityisvakuus
1. CN-koodeihin 2009 61, 2009 69 ja 2204 30 kuuluvien viinirypälemehujen ja rypäleen puristemehujen, joiden osalta yhteisen tullitariffin maksujen soveltaminen riippuu tuotteen tuontihinnasta, tuontihinnan oikeellisuus tarkistetaan joko jokaisen lähetyksen tarkastuksen perusteella tai käyttämällä komission kyseisten tuotteiden alkuperämaassa todettujen hintanoteerausten perusteella laskemaa kiinteää tuontiarvoa.
Jos kyseisen lähetyksen ilmoitettu tulohinta on korkeampi kuin mahdollisesti sovellettava kiinteä tuontiarvo korotettuna 113 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen laaditulla marginaalilla, joka ei saa ylittää kiinteää arvoa yli 10 prosentilla, vaaditaan kiinteän tuontiarvon perusteella määrätyn tuontitullin suuruisen vakuuden antamista.
Jos kyseisen tavaralähetyksen tulohintaa ei ilmoiteta, yhteisen tullitariffin soveltaminen riippuu kiinteästä tuontiarvosta tai asiaa koskevien tullilainsäädännön säännösten soveltamisesta 113 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen määrättävin edellytyksin.
2. Jos liitteessä VI olevassa B.5 tai C kohdassa tarkoitettuja neuvoston poikkeuksia sovelletaan tuotuihin tuotteisiin, tuojien on annettava näiden tuotteiden osalta määrätyille tulliviranomaisille vakuus vapaaseen liikkeeseen luovuttamisen yhteydessä. Vakuus vapautetaan, kun tuoja esittää sen jäsenvaltion, jossa vapaaseen liikkeeseen luovuttaminen on tapahtunut, tulliviranomaisille tyydyttävät todisteet siitä, että rypäleen puristemehuista on valmistettu viinirypälemehua, niitä on käytetty viinialaan kuulumattomissa tuotteissa tai, jos ne on viiniytetty, ne on varustettu asianmukaisin päällysmerkinnöin.
77 artikla
Täytäntöönpanotoimenpiteet
Tämän luvun täytäntöönpanon edellyttämät toimenpiteet hyväksytään 113 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen.
Nämä toimenpiteet voivat koskea erityisesti:
a)
perusteita, joilla määritetään sovellettava valvontamenetelmä;
b)
tekijöitä, jotka on otettava huomioon laskettaessa kiinteitä tuontiarvoja;
c)
75 ja 76 artiklassa tarkoitettujen vakuuksien suuruutta ja niiden vapauttamista koskevia sääntöjä;
d)
tapauksen mukaan luetteloa tuotteista, joiden osalta vaaditaan tuonti- tai vientitodistus;
e)
tapauksen mukaan tuonti- ja vientitodistusten myöntämisedellytyksiä ja voimassaoloaikaa.
III LUKU
Suojatoimenpiteet ja sisäisen ja ulkoisen jalostuksen menettely
78 artikla
Suojatoimenpiteet
1. Jollei tämän artiklan 3 kohdasta muuta johdu, komissio toteuttaa yhteisöön suuntautuvaa tuontia vastaan suojatoimenpiteitä tiettyjen kolmansien maiden tuontiin sovellettavasta yhteisestä menettelystä 7 päivänä maaliskuuta 1994 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 519/94 (23) ja tuontiin sovellettavasta yhteisestä järjestelmästä 22 päivänä joulukuuta 1994 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 3285/94 (24) mukaisesti.
2. Jollei muiden neuvoston säädösten nojalla toisin säädetä, komissio toteuttaa tämän artiklan 3 kohdan mukaisesti suojatoimenpiteitä sellaista yhteisöön suuntautuvaa tuontia vastaan, josta määrätään perustamissopimuksen 300 artiklan mukaisesti tehdyissä kansainvälisissä sopimuksissa.
3. Komissio voi toteuttaa 1 ja 2 kohdassa tarkoitetut toimenpiteet jonkin jäsenvaltion pyynnöstä tai omasta aloitteestaan. Jos komissio saa jäsenvaltiolta tällaisen pyynnön, se tekee asiasta päätöksen viiden työpäivän kuluessa pyynnön vastaanottamisesta.
Jäsenvaltioille ilmoitetaan tällaisista toimenpiteistä, joita sovelletaan välittömästi.
Mikä tahansa jäsenvaltio voi saattaa komission 1 ja 2 kohdan mukaisesti tekemät päätökset neuvoston käsiteltäväksi viiden työpäivän kuluessa sen tiedoksi saamisesta. Neuvosto kokoontuu viipymättä. Se voi määräenemmistöllä muuttaa tai kumota kyseiset päätökset yhden kuukauden kuluessa päivästä, jona ne saatettiin neuvoston käsiteltäväksi.
4. Jos komissio katsoo, että mikä tahansa 1 tai 2 kohdan mukaisesti toteutettu suojatoimenpide olisi kumottava tai sitä olisi muutettava, se toimii seuraavasti:
a)
jos toimenpiteestä on päättänyt neuvosto, komissio ehdottaa neuvostolle suojatoimenpiteen muuttamista tai kumoamista. Neuvosto päättää asiasta määräenemmistöllä;
b)
kaikissa muissa tapauksissa komissio kumoaa yhteisön suojatoimenpiteet tai muuttaa niitä.
79 artikla
Lisätuontitullit
1. Viinirypälemehun ja rypäleen puristemehun, jotka on merkitty Uruguayn kierroksen monenvälisissä kauppaneuvotteluissa tehdyssä maataloussopimuksessa erityistä suojalauseketta koskevalla ”SSG”-merkillä, tuonnissa kannetaan 70 artiklan 1 kohdassa vahvistetun tullin lisäksi lisätuontitulli mahdollisten yhteisön markkinoihin kohdistuvien epäsuotuisten vaikutusten ehkäisemiseksi ja torjumiseksi, jos:
a)
tuontihinta alittaa tason, jonka yhteisö on ilmoittanut WTO:lle;
b)
tuonnin määrä ylittää minä tahansa vuonna tietyn tason.
Edellä olevassa b alakohdassa tarkoitetun määrän on perustuttava markkinoille pääsyn mahdollisuuksiin, jotka määritellään tapauksen mukaan tuonnin prosenttiosuutena edellisten kolmen vuoden vastaavasta kotimaisesta kulutuksesta.
2. Lisätuontitulleja ei määrätä, jos tuonti ei todennäköisesti häiritse yhteisön markkinoita tai jos vaikutukset ovat epäsuhteessa asetettuun tavoitteeseen nähden.
3. Edellä olevan 1 kohdan a alakohdan soveltamiseksi tuontihinnat on määriteltävä tarkasteltavana olevan lähetyksen cif-tuontihintojen perusteella.
Cif-tuontihinta on tarkistettava kyseisen tuotteen edustavan maailmanmarkkinahinnan tai yhteisön tuontimarkkinoilla vallitsevan edustavan hinnan perusteella.
80 artikla
Sisäisen ja ulkoisen jalostuksen menettelyn keskeyttäminen
1. Jos yhteisön markkinat häiriintyvät tai uhkaavat häiriintyä sisäisen tai ulkoisen jalostuksen menettelyn vuoksi, jonkun jäsenvaltion pyynnöstä tai komission aloitteesta voidaan 113 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen päättää keskeyttää tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvien tuotteiden sisäisen tai ulkoisen jalostuksen menettely kokonaan tai osittain. Jos komissio saa jäsenvaltiolta tällaisen pyynnön, se tekee asiasta päätöksen viiden työpäivän kuluessa pyynnön vastaanottamisesta.
Jäsenvaltioille ilmoitetaan tällaisista toimenpiteistä, joita sovelletaan välittömästi.
Mikä tahansa jäsenvaltio voi saattaa ensimmäisen alakohdan mukaisesti päätetyn toimenpiteen neuvoston käsiteltäväksi viiden työpäivän kuluessa sen tiedoksi saamisesta. Neuvosto kokoontuu viipymättä. Se voi määräenemmistöllä muuttaa tai kumota kyseisen toimenpiteen yhden kuukauden kuluessa päivästä, jona se saatettiin neuvoston käsiteltäväksi.
2. Siinä määrin kuin viinialan yhteisen markkinajärjestelyn asianmukaisen toiminnan kannalta on tarpeellista, neuvosto voi kieltää tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvien tuotteiden sisäisen tai ulkoisen jalostuksen menettelyn kokonaan tai osittain perustamissopimuksen 37 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen.
81 artikla
Täytäntöönpanotoimenpiteet
Tämän luvun täytäntöönpanon edellyttämät toimenpiteet hyväksytään 113 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen.
IV LUKU
Tuontiin sovellettavat säännöt
82 artikla
Tuontiin liittyvät vaatimukset
1. Jollei toisin säädetä erityisesti perustamissopimuksen 300 artiklan mukaisesti tehdyissä sopimuksissa, alkuperänimityksiä, maantieteellisiä merkintöjä ja päällysmerkintöjä koskevia, tämän asetuksen III jakson III ja IV luvussa sekä tämän asetuksen 25 artiklan 2 kohdassa vahvistettuja säännöksiä sovelletaan tapauksen mukaan yhteisöön tuotaviin, CN-koodeihin 2009 61, 2009 69 ja 2204 kuuluviin tuotteisiin.
2. Jollei perustamissopimuksen 300 artiklan mukaisesti tehdyissä sopimuksissa toisin säädetä, tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitetut tuotteet on tuotettava OIV:n suosittelemien ja julkaisemien tai yhteisön tässä asetuksessa ja sen täytäntöönpanotoimenpiteiden perusteella sallimien viininvalmistusmenetelmien mukaisesti.
3. Edellä olevassa 1 kohdassa tarkoitettujen tuotteiden tuonnin edellytyksenä on:
a)
toimivaltaisen viranomaisen, joka sisältyy komission julkaisemaan luetteloon, siinä maassa, josta tuote tulee, antama todistus siitä, että 1 ja 2 kohdassa tarkoitettuja säännöksiä noudatetaan;
b)
sen maan, josta tuote tulee, nimeämän elimen tai viranomaisen laatima määritystodistus, jos tuotteet on tarkoitettu ihmisravinnoksi.
83 artikla
Tariffikiintiöt
1. Perustamissopimuksen 300 artiklan mukaisesti tehdyistä sopimuksista tai mistä tahansa muusta neuvoston säädöksestä johtuvat tariffikiintiöt tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvien tuotteiden tuontia varten avataan ja niitä hallinnoidaan tämän asetuksen 113 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen.
2. Tariffikiintiöitä hallinnoidaan soveltamalla jotain seuraavista menetelmistä, niiden yhdistelmää tai jotain muuta asianmukaista menetelmää välttäen kaikenlaista toimijoihin kohdistuvaa syrjintää:
a)
hakemusten saapumisjärjestykseen perustuva menetelmä (”ensin tullutta palvellaan ensin” -periaate);
b)
jätetyissä hakemuksissa haettujen määrien mukaiseen jakoon perustuva menetelmä (samanaikaisen tarkastelun menetelmä);
c)
perinteisiin kaupan järjestelyihin perustuva menetelmä (”perinteiset/uudet toimijat -menetelmä”).
3. Käytettävässä tariffikiintiöiden hallinnointimenetelmässä on tarvittaessa otettava riittävästi huomioon yhteisön markkinoiden hankintatarpeet ja tarve turvata näiden markkinoiden tasapaino.
84 artikla
Täytäntöönpanotoimenpiteet
Tämän luvun täytäntöönpanon edellyttämät toimenpiteet hyväksytään 113 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen.
Nämä toimenpiteet voivat koskea erityisesti:
a)
tuontiin liittyviä vaatimuksia koskevia tietoja;
b)
takeita tuotteen luonteesta, lähtöisyydestä ja alkuperästä,
c)
b alakohdassa tarkoitettujen takeiden tarkistamisen mahdollistavan asiakirjan hyväksymistä.
V OSASTO
TUOTANTOKYKY
I LUKU
Laittomat istutukset
85 artikla
31 päivän elokuuta 1998 jälkeen laittomasti istutetut alat
1. Tuottajien on tarpeen mukaan raivattava omalla kustannuksellaan alat, joille on istutettu viiniköynnöksiä ilman istutuslupaa 31 päivän elokuuta 1998 jälkeen.
2. Siihen asti, kun 1 kohdassa tarkoitettu raivaus on suoritettu, mainitussa kohdassa tarkoitetuilta alueilta saadut rypäleet ja rypäleistä saadut tuotteet saa luovuttaa liikkeeseen ainoastaan tislausta varten, jonka kustannuksista tuottaja yksinään vastaa. Tislauksesta peräisin olevista tuotteista ei kuitenkaan saa valmistaa alkoholia, jonka todellinen alkoholipitoisuus on enintään 80 tilavuusprosenttia.
3. Jäsenvaltioiden on 31 päivästä joulukuuta 2008 alkaen määrättävä tuottajille, jotka eivät ole noudattaneet kyseistä raivausvelvoitetta, seuraamuksia noudattamatta jättämisen vakavuuden, laajuuden, keston ja toistuvuuden perusteella, sanotun kuitenkaan rajoittamatta jäsenvaltioiden aiemmin määräämiä seuraamuksia.
4. Jäsenvaltioiden on annettava komissiolle tiedoksi vuosittain 1 päivään maaliskuuta mennessä alat, joille on istutettu viiniköynnöksiä ilman lupaa 31 päivän elokuuta 1998 jälkeen, sekä alat, jotka on raivattu 1 kohdan mukaisesti.
5. Jäljempänä olevassa 90 artiklan 1 kohdassa säädetyn uusien viljelmien siirtymävaiheen istutuskiellon päättyminen 31 päivänä joulukuuta 2015 ei vaikuta tässä artiklassa säädettyihin velvoitteisiin.
86 artikla
Ennen 1 päivää syyskuuta 1998 laittomasti istutettujen alojen pakollinen säännönmukaistaminen
1. Tuottajien on tarpeen mukaan viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2009 säännönmukaistettava alat, joille on istutettu viiniköynnöksiä ilman istutuslupaa ennen 1 päivää syyskuuta 1998, ja suoritettava siitä maksu.
Ensimmäistä alakohtaa ei sovelleta aloihin, jotka on säännönmukaistettu asetuksen (EY) N:o 1493/1999 2 artiklan 3 kohdan perusteella, tämän kuitenkaan vaikuttamatta tilien tarkastamista koskeviin menettelyihin.
2. Edellä olevassa 1 kohdassa tarkoitetun maksun suuruuden määrittää jäsenvaltio. Sen on oltava vähintään yhtä suuri kuin vastaavan istutusoikeuden keskimääräinen arvo asianomaisella alueella kaksinkertaisena.
3. Siihen asti, kun 1 kohdassa tarkoitettu sääntöjenmukaistaminen on tehty, mainitussa kohdassa tarkoitetuilta alueilta saadut rypäleet ja rypäleistä saadut tuotteet saa luovuttaa liikkeeseen ainoastaan tislausta varten, jonka kustannuksista tuottaja yksinään vastaa. Tuotteista ei saa valmistaa alkoholia, jonka todellinen alkoholipitoisuus on enintään 80 tilavuusprosenttia.
4. Tuottajan on raivattava omalla kustannuksellaan 1 kohdassa tarkoitetut laittomat alat, joita ei ole säännönmukaistettu kyseisen kohdan mukaisesti 31 päivään joulukuuta 2009 mennessä.
Jäsenvaltioiden on määrättävä tuottajille, jotka eivät noudata kyseistä raivausvelvoitetta, seuraamuksia noudattamatta jättämisen vakavuuden, laajuuden, keston ja toistuvuuden perusteella.
Siihen asti, kun ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettu raivaus on suoritettu, 3 kohtaa sovelletaan tarvittavin muutoksin.
5. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle viimeistään kunkin asianomaisen vuoden maaliskuun 1 päivänä:
a)
alat, joille on istutettu viiniköynnöksiä ilman istutuslupaa ennen 1 päivää syyskuuta 1998,
b)
alat, jotka on säännönmukaistettu 1 kohdan mukaisesti, mainitussa kohdassa säädetyt maksut sekä 2 kohdassa säädetty alueellisten istutusoikeuksien keskimääräinen arvo.
Jäsenvaltioiden on annettava komissiolle tiedoksi ensimmäisen kerran viimeistään 1 päivänä maaliskuuta 2010 alat, jotka on raivattu 4 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaisesti.
6. Jäljempänä olevassa 90 artiklan 1 kohdassa säädetyn uusien viljelmien siirtymävaiheen istutuskiellon päättyminen 31 päivänä joulukuuta 2015 ei vaikuta 3, 4 ja 5 kohdassa säädettyihin velvoitteisiin.
87 artikla
Liikkeeseen luovuttamattomien ja tislattujen tuotteiden valvonta
1. Edellä olevien 85 artiklan 2 kohdan ja 86 artiklan 3 ja 4 kohdan osalta jäsenvaltioiden on pyydettävä todiste siitä, ettei kyseisiä tuotteita ole luovutettu liikkeeseen tai, jos kyseiset tuotteet tislataan, tislaussopimusten esittämistä.
2. Jäsenvaltioiden on tarkistettava, että tuotteita ei ole luovutettu liikkeeseen tai että ne on tislattu, kuten 1 kohdassa tarkoitetaan. Jos edellytyksiä ei ole noudatettu, niiden on määrättävä seuraamuksia.
3. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle tislausvelvoitteen alaiset alat ja vastaavat alkoholimäärät.
88 artikla
Liitännäistoimenpiteet
Edellä olevan 86 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettuihin aloihin niin kauan kuin niitä ei ole säännönmukaistettu ja 85 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuihin aloihin ei saa soveltaa mitään kansallisia eikä yhteisön tukitoimenpiteitä.
89 artikla
Täytäntöönpanotoimenpiteet
Tämän luvun täytäntöönpanon edellyttämät toimenpiteet hyväksytään 113 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen.
Nämä säännöt voivat koskea erityisesti:
a)
jäsenvaltioiden ilmoituksiin liittyviä vaatimuksia, ja myös liitteessä II tarkoitettujen talousarviomäärärahojen mahdollista alentamista, jos edellytyksiä ei ole noudatettu;
b)
tietoja seuraamuksista, joita jäsenvaltiot määräävät, jos 85, 86 ja 87 artiklassa säädettyjä velvollisuuksia ei noudateta.
II LUKU
Istutusoikeuksien siirtymäjärjestely
90 artikla
Viiniköynnösten siirtymävaiheen istutuskielto
1. Edellä olevan 24 artiklan 1 kohdan mukaisesti luokiteltaviin viiniköynnöslajikkeisiin kuuluvien viiniköynnösten istutus kielletään 31 päivään joulukuuta 2015, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 24 artiklan ja erityisesti sen 3 kohdan soveltamista.
2. Edellä olevan 24 artiklan 1 kohdan mukaisesti luokiteltavien viiniköynnöslajikkeiden varttaminen muihin kuin kyseisessä artiklassa tarkoitettuihin rypälelajikkeisiin on myös kielletty 31 päivään joulukuuta 2015.
3. Sen estämättä, mitä 1 ja 2 kohdassa säädetään, kyseisissä kohdissa tarkoitetut istutukset ja varttamiset sallitaan, jos ne liittyvät
a)
91 artiklassa säädettyyn uuden viljelmän istutusoikeuteen;
b)
92 artiklassa säädettyyn uudelleenistutusoikeuteen;
c)
93 ja 94 artiklassa säädettyyn varannosta myönnettävään istutusoikeuteen.
4. Edellä olevassa 3 kohdassa tarkoitetut istutusoikeudet myönnetään hehtaareina.
5. Edellä olevaa 91-96 artiklaa sovelletaan 31 päivään joulukuuta 2015.
6. Jäsenvaltiot voivat päättää pitää 1 kohdassa tarkoitetun kiellon voimassa alueellaan tai osissa aluettaan enintään 31 päivään joulukuuta 2018. Tällöin asianomaisessa jäsenvaltiossa sovelletaan vastaavasti tässä luvussa ja erityisesti tässä artiklassa säädettyjä istutusoikeuksien siirtymäjärjestelyä koskevia sääntöjä.
91 artikla
Uusien viljelmien istutusoikeudet
1. Jäsenvaltiot voivat myöntää uusien viljelmien istutusoikeuksia tuottajille sellaisten alueiden osalta:
a)
jotka on tarkoitettu uusille viljelmille, kun kyseessä on yleisen edun vuoksi toteutettavaa maanjakoa tai pakkolunastusta koskevat toimenpiteet, jotka hyväksytään voimassa olevan kansallisen lainsäädännön mukaisesti;
b)
jotka on tarkoitettu kokeellisiin tarkoituksiin;
c)
jotka on tarkoitettu emoviiniköynnösten varttamisoksien kasvatukseen; tai
d)
josta saatavat viini tai viinituotteet on tarkoitettu yksinomaan viininviljelijän talouden omaan kulutukseen.
2. Uusien viljelmien istutusoikeudet on käytettävä:
a)
sen tuottajan toimesta, jolle ne on myönnetty;
b)
ennen niiden myöntämisvuotta seuraavan toisen viinivuoden päättymistä;
c)
niihin tarkoituksiin, joihin ne on myönnetty.
92 artikla
Uudelleenistutusoikeudet
1. Jäsenvaltioiden on myönnettävä uudelleenistutusoikeuksia tuottajille, jotka ovat raivanneet viiniköynnöstä kasvavan alan.
Raivatut alat, joista on myönnetty raivauspalkkiota III luvun mukaisesti, eivät kuitenkaan luo uudelleenistutusoikeuksia.
2. Jäsenvaltiot voivat myöntää uudelleenistutusoikeuksia tuottajille, jotka sitoutuvat raivaamaan viiniköynnöstä kasvavan alan. Tällöin sitoumuksenalainen ala on raivattava kolmen vuoden kuluessa siitä, kun uudet viiniköynnökset, joihin on myönnetty uudelleenistutusoikeudet, on istutettu.
3. Myönnettyjen uudelleenistutusoikeuksien on vastattava raivatun alan todellista satotasoa.
4. Uudelleenistutusoikeudet on käytettävä tilalla, jolle ne on myönnetty. Jäsenvaltiot voivat lisäksi säätää, että uudelleenistutusoikeuksia saa käyttää ainoastaan raivatuilla alueilla.
5. Poiketen siitä, mitä 4 kohdassa säädetään, jäsenvaltio voi päättää, että uudelleenistutusoikeus voidaan siirtää kokonaan tai osittain toiselle tilalle samassa jäsenvaltiossa seuraavissa tapauksissa:
a)
osa kyseisestä tilasta siirretään tälle toiselle tilalle;
b)
toisen tilan alat on tarkoitettu:
i)
suojatulla alkuperänimityksellä tai maantieteellisellä merkinnällä varustettujen viinien tuotantoon; tai
ii)
viiniköynnösten perusrunkojen emokasvien kasvatukseen.
Jäsenvaltioiden on varmistettava, että ensimmäisessä alakohdassa säädettyjen poikkeuksien soveltaminen ei johda tuotantokyvyn yleiseen kasvuun niiden alueella varsinkaan silloin, kun siirtäminen tapahtuu kastelemattomilta aloilta kastelluille aloille.
6. Edellä olevaa 1-5 kohtaa sovelletaan tarvittavin muutoksin uudelleenistutusoikeuksien kaltaisiin oikeuksiin, jotka on saatu aiemman yhteisön tai kansallisen lainsäädännön nojalla.
7. Asetuksen (EY) N:o 1493/1999 4 artiklan 5 kohdan mukaisesti myönnetyt uudelleenistutusoikeudet on käytettävä siinä säädetyissä määräajoissa.
93 artikla
Istutusoikeuksien kansallinen ja alueellinen varanto
1. Jäsenvaltioiden on tuotantokyvyn hallinnoinnin parantamiseksi luotava istutusoikeuksien kansallinen tai alueellinen varanto.
2. Jäsenvaltiot, jotka ovat luoneet istutusoikeuksien kansallisen tai alueellisen varannon asetuksen (EY) N:o 1493/1999 mukaisesti, voivat säilyttää varantonsa niin kauan kuin ne soveltavat istutusoikeuksien siirtymäjärjestelyä tämän luvun mukaisesti.
3. Seuraavat istutusoikeudet on siirrettävä kansalliseen tai alueelliseen varantoon, jos niitä ei käytetä säädetyssä määräajassa:
a)
uusien viljelmien istutusoikeudet;
b)
uudelleenistutusoikeudet;
c)
varannosta myönnetyt istutusoikeudet.
4. Tuottajat voivat siirtää uudelleenistutusoikeuksia kansalliseen tai alueelliseen varantoon. Jäsenvaltioiden on määriteltävä siirron edellytykset ja siitä kansallisista varoista mahdollisesti maksettava korvaus ottaen huomion asianomaisten oikeutetut edut.
5. Poiketen siitä, mitä 1 kohdassa säädetään, jäsenvaltiot voivat päättää olla soveltamatta varantojärjestelmää, jos ne voivat osoittaa alueellaan jo olevan tehokas vaihtoehtoinen järjestelmä istutusoikeuksien hallinnoimiseksi. Vaihtoehtoinen järjestelmä saa tarvittaessa poiketa tämän luvun asiaa koskevista säännöksistä.
Ensimmäistä alakohtaa sovelletaan myös jäsenvaltioihin, jotka lopettavat asetuksen (EY) N:o 1493/1999 mukaisesti perustetun kansallisen tai alueellisen varannon toiminnan.
94 artikla
Istutusoikeuksien myöntäminen varannosta
1. Jäsenvaltiot voivat myöntää varannosta oikeuksia
a)
maksutta alle 40-vuotiaille tuottajille, joilla on riittävä ammattitaito ja pätevyys ja jotka ovat perustamassa ensimmäistä tilaansa maatalousyrittäjänä;
b)
kansallisiin tai tapauksen mukaan alueellisiin varoihin suoritettavaa maksua vastaan tuottajille, jotka aikovat käyttää oikeudet sellaisten viinitilojen istuttamiseen, joiden tuotteilla on taatut markkinat.
Jäsenvaltioiden on määriteltävä vahvistamisperusteet b alakohdassa tarkoitetun maksun määrälle, joka voi vaihdella kyseessä olevan viinitilan aiotun lopputuotteen mukaan ja sen mukaan, paljonko on jäljellä siirtymäkautta, jonka aikana sovelletaan 90 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädettyä uusien viljelmien istutuskieltoa.
2. Kun varannosta myönnettyjä istutusoikeuksia käytetään, jäsenvaltioiden on varmistettava, että
a)
sijainti sekä käytettävät lajikkeet ja viljelymenetelmät ovat sellaisia, että niillä voidaan taata tuotannon mukautuvan markkinoiden vaatimuksiin;
b)
sadot vastaavat alueen keskiarvoa erityisesti silloin, kun kastelemattomilta aloilta peräisin olevat istutusoikeudet käytetään kastelluilla aloilla.
3. Varannosta myönnetyt istutusoikeudet, joita ei ole käytetty ennen niiden myöntämisvuotta seuraavan toisen viinivuoden päättymistä, menetetään ja ne siirretään takaisin varantoon.
4. Varannossa olevat istutusoikeudet, joita ei ole myönnetty ennen niiden varantoon siirtämisvuotta seuraavan viidennen viinivuoden päättymistä, raukeavat.
5. Jos jäsenvaltiossa on alueellisia varantoja, se voi antaa sääntöjä, joissa sallitaan istutusoikeuksien siirto alueellisten varantojen välillä. Jos jäsenvaltiossa on sekä alueellisia että kansallisia varantoja, se voi myös sallia kyseisten varantojen väliset siirrot.
Siirroissa voidaan soveltaa vähennyskerrointa.
95 artikla
De minimis -sääntö
Tätä lukua ei sovelleta jäsenvaltioissa, joissa ei ole sovellettu yhteisön istutusoikeuksien järjestelyä 31 päivään joulukuuta 2007 mennessä.
96 artikla
Tiukemmat kansalliset säännöt
Jäsenvaltiot voivat vahvistaa uusien viljelmien istutusoikeuksien tai uudelleenistutusoikeuksien myöntämisen osalta tiukempia kansallisia sääntöjä. Jäsenvaltiot saavat vaatia, että hakemuksia ja niihin sisällytettäviä tietoja on täydennettävä muilla tuotantokyvyn kehityksen seurantaan tarvittavilla tiedoilla.
97 artikla
Täytäntöönpanotoimenpiteet
Tämän luvun täytäntöönpanon edellyttämät toimenpiteet hyväksytään 113 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen.
Nämä toimenpiteet voivat koskea erityisesti:
a)
säännöksiä liiallisten hallinnollisten maksujen välttämiseksi tämän luvun säännösten soveltamisessa;
b)
92 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu viiniköynnösten samanaikaista esiintymistä;
c)
94 artiklan 5 kohdassa tarkoitetun vähennyskertoimen soveltamista koskevia sääntöjä.
III LUKU
Raivausjärjestelmä
98 artikla
Soveltamisala ja määritelmä
Tässä luvussa vahvistetaan edellytykset, jotka koskevat viininviljelijöille viiniköynnösten raivaamisesta myönnettävää palkkiota, jäljempänä ’raivauspalkkio’.
99 artikla
Järjestelmän kesto
Raivausjärjestelmää sovelletaan viinivuoden 2010/2011 loppuun.
100 artikla
Tukikelpoisuusedellytykset
Raivauspalkkio voidaan myöntää ainoastaan, jos asianomainen ala on seuraavien edellytysten mukainen:
a)
se ei ole saanut viinitilojen rakenneuudistusta ja uusiin lajikkeisiin siirtymistä vastaaviin toimenpiteisiin myönnettävää yhteisön tai kansallista tukea kymmeneen raivauspyyntöä edeltävään viinivuoteen;
b)
se ei ole saanut missään muussa yhteisessä markkinajärjestelyssä myönnettävää yhteisön tukea viiteen raivauspyyntöä edeltävään viinivuoteen;
c)
sitä hoidetaan;
d)
se on vähintään 0,1 hehtaarin suuruinen; jos jäsenvaltio niin päättää, tämä vähimmäiskoko voi kuitenkin olla 0,3 hehtaaria kyseisen jäsenvaltion joidenkin sellaisten hallinnollisten alueiden osalta, joilla viinitilan viiniköynnöstä kasvavan alan keskikoko on suurempi kuin yksi hehtaari;
e)
sille ei ole istutettu viiniköynnöksiä minkään yhteisön tai kansallisen säännöksen vastaisesti;
f)
sille on istutettu 24 artiklan mukaisesti luokiteltavia viiniköynnöslajikkeita.
Sen estämättä, mitä e alakohdassa säädetään, asetuksen (EY) N:o 1493/1999 2 artiklan 3 kohdan ja tämän asetuksen 86 artiklan 1 kohdan mukaisesti säännönmukaistetuille aloille voidaan myöntää raivauspalkkio.
101 artikla
Raivauspalkkion määrä
1. Myönnettävien raivauspalkkioiden asteikot vahvistetaan 113 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen.
2. Jäsenvaltiot vahvistavat raivauspalkkion määrän 1 kohdassa tarkoitettuja asteikkoja noudattaen ja asianomaisen tilan aiemman tuotoksen perusteella.
102 artikla
Menettely ja talousarvio
1. Tuottajien on jätettävä raivauspalkkiohakemus jäsenvaltion viranomaisille vuosittain viimeistään 15 päivänä syyskuuta. Jäsenvaltiot voivat vahvistaa 15 päivää syyskuuta aiemman päivämäärän edellyttäen, että se on myöhempi kuin 30 päivä kesäkuuta ja että ne ottavat tarvittaessa asianmukaisesti huomioon 104 artiklassa säädettyjen poikkeusten soveltamisen.
2. Jäsenvaltioiden on tehtävä vastaanotetuille hakemuksille hallinnollisia tarkastuksia, käsiteltävä tukikelpoiset hakemukset ja ilmoitettava komissiolle vuosittain viimeistään 15 päivänä lokakuuta hakemusten kattama kokonaisala ja määrät alueiden ja satoluokkien mukaan eriteltyinä.
3. Raivausjärjestelmän vuotuiset enimmäismäärärahat esitetään liitteessä VII.
4. Jos jäsenvaltioiden komissiolle ilmoittama kokonaismäärä ylittää käytettävissä olevat talousarviovarat, ilmoitetuille määrille vahvistetaan vuosittain viimeistään 15 päivänä marraskuuta hyväksymisprosentti 113 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen, ottaen tarpeen mukaan huomioon 104 artiklan 2 ja 3 kohdan soveltaminen.
5. Jäsenvaltioiden on vuosittain viimeistään 1 päivänä helmikuuta hyväksyttävä hakemukset, jotka koskevat
a)
haettuja aloja kokonaisuudessaan, jos komissio ei ole vahvistanut 4 kohdassa tarkoitettua prosenttimäärää; tai
b)
aloja sellaisina kuin ne ovat 4 kohdassa tarkoitetun prosenttimäärän soveltamisen jälkeen, puolueettomin ja syrjimättömin perustein ja seuraavien prioriteettien mukaisesti:
i)
Jäsenvaltioiden on asetettava ensimmäiselle sijalle hakijat, joiden raivauspalkkiohakemus koskee koko heidän viinitilaansa.
ii)
Jäsenvaltioiden on asetettava toiselle sijalle hakijat, jotka ovat vähintään 55 vuoden ikäisiä, tai vanhempia, jos jäsenvaltiot niin säätävät.
Jäsenvaltioiden on annettava komissiolle vuosittain 1 päivään maaliskuuta mennessä tiedoksi hyväksytyt hakemukset alueiden ja satoluokkien mukaan eriteltyinä sekä alueen maksamien raivauspalkkioiden kokonaismäärä.
6. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle vuosittain viimeistään 1 päivänä joulukuuta edelliseltä viinivuodelta
a)
raivatut alueet alueittain ja satoluokittain eriteltyinä;
b)
alueen maksamien raivauspalkkioiden kokonaismäärä.
103 artikla
Täydentävät ehdot
Jos viljelijän todetaan milloin tahansa kolmen vuoden kuluessa raivauspalkkion suorittamisesta jättäneen noudattamatta tilallaan asetuksen (EY) N:o 1782/2003 3-7 artiklassa tarkoitettuja lakisääteisiä hoitovaatimuksia ja hyvän maatalouden ja ympäristön vaatimusta viljelijästä suoraan johtuvan toiminnan tai laiminlyönnin seurauksena, tukea alennetaan tai se peruutetaan osittain tai kokonaan noudattamatta jättämisen vakavuuden, laajuuden, keston ja toistuvuuden mukaan, ja viljelijä on tapauksen mukaan velvoitettava maksamaan se takaisin kyseisissä säännöksissä vahvistettujen edellytysten mukaisesti.
104 artikla
Poikkeukset
1. Jäsenvaltio voi hylätä 102 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut hakemukset, jos raivatun alan yhteenlaskettu osuus sen alueella on 8 prosenttia liitteessä VIII tarkoitetusta viiniköynnöstä kasvavasta alasta.
Jäsenvaltio voi päättää hylätä 102 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut lisähakemukset alueella, jonka raivatun alan yhteenlaskettu osuus on 10 prosenttia sen viiniköynnöstä kasvavasta alasta.
2. Jäljempänä olevassa 113 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen voidaan päättää lopettaa raivausjärjestelmän soveltaminen jossakin jäsenvaltiossa, jos vireillä olevat hakemukset huomioon ottaen raivauksen jatkaminen johtaisi siihen, että raivatun alan yhteenlaskettu osuus ylittäisi 15 prosenttia jäsenvaltion liitteessä VIII tarkoitetusta viiniköynnöstä kasvavasta alasta.
3. Jäljempänä olevassa 113 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen voidaan päättää lopettaa raivausjärjestelmän soveltaminen jossakin jäsenvaltiossa tiettynä vuotena, jos vireillä olevat hakemukset huomioon ottaen raivauksen jatkaminen johtaisi siihen, että raivatun alan yhteenlaskettu osuus ylittäisi 6 prosenttia jäsenvaltion liitteessä VIII tarkoitetusta viiniköynnöstä kasvavasta alasta kyseisenä järjestelmän toimintavuotena.
4. Jäsenvaltiot voivat katsoa, että vuoristoalueilla tai jyrkkärinteisillä alueilla kasvavat viiniköynnökset eivät ole tukikelpoisia raivausjärjestelmässä 113 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen määritettävin edellytyksin.
5. Jäsenvaltio voi katsoa, että tietyt alueet eivät ole tukikelpoisia raivausjärjestelmässä, jos järjestelmän soveltaminen olisi ristiriidassa ympäristönäkökohtien kanssa. Tällä tavalla tukeen kelpaamattomiksi katsottujen alojen osuus liitteessä VIII tarkoitetusta viiniköynnöstä kasvavasta alasta saa olla enintään 3 prosenttia.
6. Kreikka voi katsoa, että alat, joille on istutettu viiniköynnöksiä Egeanmeren saarilla ja Kreikkaan kuuluvilla Joonianmeren saarilla, lukuun ottamatta Kreetaa ja Euboiaa, eivät ole tukikelpoisia raivausjärjestelmässä.
7. Tässä luvussa esitettyä raivausjärjestelmää ei sovelleta Azoreihin, Madeiraan eikä Kanariansaariin.
8. Jäsenvaltioiden, jotka päättävät käyttää 4-6 kohdassa säädettyä mahdollisuutta, on annettava komissiolle vuosittain viimeistään 1 päivänä elokuuta ja ensimmäisen kerran 1 päivänä elokuuta 2008 tiedoksi toteutettavasta raivaustoimenpiteestä seuraavat tiedot:
a)
tukeen kelpaamattomiksi katsotut alat;
b)
perusteet sille, miksi alat katsotaan tukeen kelpaamattomiksi 4 ja 5 kohdan mukaisesti.
9. Jäsenvaltioiden on myönnettävä tukeen kelpaamattomien alojen tai tukeen kelpaamattomiksi 4-7 kohdan mukaisesti katsottujen alojen tuottajille etusija muissa tässä asetuksessa säädetyissä tukitoimenpiteissä, erityisesti tapauksen mukaan tukiohjelmien ja maaseudun kehittämistoimenpiteiden mukaisesti toteutettavassa rakenneuudistusta ja uusiin lajikkeisiin siirtymistä koskevassa toimenpiteessä.
105 artikla
De minimis -sääntö
Tätä lukua ei sovelleta jäsenvaltioissa, joiden viinintuotanto on enintään 50 000 hehtolitraa viinivuodessa. Tuotanto lasketaan viiden edeltävän viinivuoden keskituotoksesta.
106 artikla
Täydentävä kansallinen tuki
Jäsenvaltiot voivat myöntää myönnetyn raivauspalkkion lisäksi täydentävää kansallista raivaustukea, jonka suuruus on enintään 75 prosenttia sovellettavasta raivauspalkkiosta.
107 artikla
Täytäntöönpanotoimenpiteet
Tämän luvun soveltamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt annetaan 113 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen.
Nämä säännöt voivat koskea erityisesti:
a)
tietoja 100 artiklassa tarkoitetuista tukikelpoisuusedellytyksistä, erityisesti todistetta siitä, että alueita hoidettiin asianmukaisesti vuosina 2006 ja 2007;
b)
101 artiklassa tarkoitettuja palkkioluokkia ja -tasoja;
c)
104 artiklassa tarkoitettujen poikkeusten perusteita;
d)
jäsenvaltioiden raportointivelvoitteita raivausjärjestelmän täytäntöönpanon osalta, mukaan luettuina seuraamukset raportoinnin viivästyessä ja tiedot, joita jäsenvaltiot antavat tuottajille järjestelmän käyttömahdollisuudesta;
e)
raportointivelvoitteita täydentävän kansallisen tuen osalta;
f)
maksumääräaikoja.
VI OSASTO
YLEISET SÄÄNNÖKSET
108 artikla
Viinitilarekisteri
1. Jäsenvaltioiden on pidettävä viinitilarekisteriä, joka sisältää ajantasaiset tiedot tuotantokyvystä.
2. Edellä 1 kohdassa tarkoitettu velvollisuus ei koske jäsenvaltioita, joissa 24 artiklan 1 kohdan mukaisesti luokiteltaviin viiniköynnöslajikkeisiin kuuluvien viiniköynnösten kokonaispinta-ala on pienempi kuin 500 hehtaaria.
109 artikla
Tuotantokykyä koskeva selvitys
Jäsenvaltioiden, joiden tukiohjelmiin sisältyy ”viinitilojen rakenneuudistus- ja uusiin lajikkeisiin siirtymistoimenpide” 11 artiklan mukaisesti, on toimitettava komissiolle vuosittain viimeistään 1 päivänä maaliskuuta ja ensimmäisen kerran viimeistään 1 päivänä maaliskuuta 2009 tuotantokykyään koskeva ajantasainen selvitys 108 artiklassa tarkoitetun viinitilarekisterin perusteella.
110 artikla
Viinitilarekisterin ja tuotantokykyä koskevan selvityksen voimassaolon pituus
Voidaan 113 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen päättää, että 108 ja 109 artiklaa ei sovelleta enää 1 päivän tammikuuta 2016 jälkeen.
111 artikla
Pakolliset ilmoitukset
1. Viiniyttämiseen käytettävien rypäleiden tuottajien sekä rypäleen puristemehun ja viinin tuottajien on ilmoitettava vuosittain toimivaltaisille kansallisille viranomaisille edellisestä sadosta tuotetut määrät.
2. Jäsenvaltiot voivat vaatia viiniyttämiseen käytettävien rypäleiden kauppiaita ilmoittamaan vuosittain edellisestä sadosta kaupan pidetyt määrät.
3. Rypäleen puristemehun ja viinin tuottajien sekä kauppiaiden - vähittäiskauppiaita lukuun ottamatta - on vuosittain ilmoitettava toimivaltaisille kansallisille viranomaisille hallussaan olevan rypäleen puristemehun ja viinin määrä riippumatta siitä, ovatko ne peräisin kyseisen vuoden vai edellisvuosien sadosta. Kolmansista maista tuodut rypäleen puristemehut ja viinit on mainittava erikseen.
112 artikla
Saateasiakirjat ja rekisteri
1. Tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvat tuotteet saa luovuttaa liikkeeseen yhteisössä ainoastaan, jos niiden mukana on virallisesti hyväksytty saateasiakirja.
2. Luonnollisten henkilöiden, oikeushenkilöiden tai henkilöryhmittymien, joilla on ammattinsa harjoittamista varten hallussaan tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvia tuotteita, erityisesti tuottajien, pullottajien, jalostajien ja 113 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen määriteltävien kauppiaiden, on pidettävä kirjaa erityisesti edellä mainittujen tuotteiden saapuvista ja lähtevistä eristä.
113 artikla
Komiteamenettely
1. Jos tähän kohtaan viitataan, sovelletaan asetuksen (EY) N:o 1234/2007 195 artiklan 2 kohtaa.
2. Jos tähän kohtaan viitataan:
a)
komissiota avustaa sääntelykomitea;
b)
sovelletaan (EY) N:o 1999/468/EY 5 ja 7 artiklaa;
c)
päätöksen 1999/468/EY 5 artiklan 6 kohdassa tarkoitetuksi määräajaksi vahvistetaan kolme kuukautta.
114 artikla
Taloudelliset resurssit
Tämän asetuksen II osaston I luvussa, lukuun ottamatta 7 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettua toimenpidettä, ja V osaston III luvussa säädettyjä toimenpiteitä pidetään asetuksen (EY) N:o 1290/2005 3 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettuina maatalousmarkkinoiden sääntelemiseksi tehtävinä interventioina.
115 artikla
Jäsenvaltioiden ja komission välinen tiedonvaihto
1. Jäsenvaltiot ja komissio toimittavat toisilleen tiedot, jotka ovat tarpeen tämän asetuksen soveltamiseksi erityisesti markkinoiden seurannan ja analysoinnin ja tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvia tuotteita koskevien kansainvälisten velvollisuuksien täyttämisen kannalta.
2. Yksityiskohtaiset säännöt 1 kohdan soveltamiseksi tarvittavien tietojen määrittelemiseksi sekä näiden tietojen muodon, sisällön, aikataulun ja määräaikojen sekä tietojen ja asiakirjojen toimittamista tai käyttöön saattamista koskevien järjestelyjen määrittelemiseksi annetaan 113 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen.
116 artikla
Seuranta
Jäsenvaltioiden on tämän asetuksen soveltamiseksi varmistettava, että ne hallinto- ja valvontamenettelyt, jotka liittyvät aloihin, ovat yhteensopivia yhdennetyn hallinto- ja valvontajärjestelmän kanssa seuraavilta osin:
a)
tietokonepohjainen tietokanta;
b)
asetuksen (EY) N:o 1782/2003 20 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu viljelylohkojen tunnistusjärjestelmä;
c)
hallinnolliset tarkastukset.
Kyseisten menettelyjen on mahdollistettava ongelmaton ja ristiriidaton yhteistoiminta tai tietojenvaihto yhdennetyn hallinto- ja valvontajärjestelmän kanssa.
117 artikla
Tarkastukset ja hallinnolliset seuraamukset sekä niistä raportointi
Lukuun ottamatta asetuksen (EY) N:o 1782/2003 145 artiklan n) a kohdan piiriin kuuluvaa asiaa hyväksytään tämän asetuksen 113 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen seuraavat:
a)
säännöt, joilla varmistetaan yhteisön säännösten yhdenmukainen soveltaminen viinialalla erityisesti tarkastusten osalta, ja säännöt, joilla säännellään tarkastusten parantamiseksi toteutettavia erityisiä rahoitusmenettelyjä;
b)
säännöt, jotka koskevat jäsenvaltioiden toteuttamia tämän asetuksen soveltamisesta aiheutuvien velvollisuuksien täyttämiseen liittyviä hallinnollisia ja fyysisiä tarkastuksia;
c)
hallinnollisten seuraamusten soveltamisjärjestelmä silloin kun havaitaan, että jotakin tämän asetuksen soveltamisesta johtuvaa velvollisuutta ei täytetä, ottaen huomioon noudattamatta jättämisen vakavuus, laajuus, kesto ja toistuvuus;
d)
säännöt, jotka koskevat tämän asetuksen soveltamisesta johtuvien aiheettomasti suoritettujen maksujen takaisin perintää;
e)
säännöt, jotka koskevat toteutetuista tarkastuksista ja niiden tuloksista raportointia.
118 artikla
Kansallisten vastuuviranomaisten nimeäminen
1. Jäsenvaltioiden on nimettävä yksi tai useampi viranomainen, joka on vastuussa siitä, että yhteisön sääntöjen noudattaminen viinialalla turvataan, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 47 artiklan soveltamista. Jäsenvaltioiden on erityisesti nimettävä laboratoriot, joilla on lupa suorittaa virallisia määrityksiä viinialalla. Nimettyjen laboratorioiden on oltava testauslaboratorioiden toiminnalle standardissa ISO/IEC 17025 asetettujen yleisten perusteiden mukaisia.
2. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle 1 kohdassa tarkoitettujen viranomaisten ja laboratorioiden nimet ja osoitteet. Komissio julkaisee nämä tiedot.
119 artikla
Kansallinen tislaustuki kriisitapauksessa
1. Jäsenvaltiot voivat myöntää 1 päivästä elokuuta 2012 kansallista tukea viinintuottajille vapaaehtoista tai pakollista viinin tislaamista varten perustelluissa kriisitapauksissa.
2. Edellä 1 kohdassa tarkoitetun tuen on oltava suhteellista ja mahdollistettava kriisin ratkaisu.
3. Jäsenvaltiossa käytettävissä olevien tukien kokonaismäärä tiettynä vuotena ei tällaisen tuen osalta saa ylittää 15 prosenttia liitteessä II vahvistetuista kutakin jäsenvaltiota varten käytettävissä olevista kokonaismäärärahoista:
4. Jäsenvaltioiden, jotka haluavat käyttää 1 kohdassa tarkoitettua tukea, on toimitettava asianmukaisesti perusteltu ilmoitus komissiolle. Päätös siitä, onko toimenpide hyväksytty ja voidaanko tukea myöntää, tehdään 113 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun menettelyn mukaisesti.
5. Edellä 1 kohdassa tarkoitetun tislauksen tuloksena tuotettu alkoholi on käytettävä yksinomaan teollisuudessa tai energiatarkoituksiin kilpailun vääristymisen välttämiseksi.
120 artikla
Komission kertomus
Komissio laatii vuoden 2012 loppuun mennessä raportin ottaen erityisesti huomioon uudistuksen täytäntöönpanosta saadut kokemukset.
121 artikla
Täytäntöönpanotoimenpiteet
Tämän osaston täytäntöönpanon edellyttämät toimenpiteet hyväksytään 113 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen.
Nämä toimenpiteet voivat koskea erityisesti:
a)
108 artiklassa säädettyä viinitilarekisteriä ja erityisesti sen käyttöä tuotantokyvyn seurantaan ja valvontaan;
b)
109 artiklassa säädettyä tuotantokykyä koskevaa selvitystä ja erityisesti sen käyttöä tuotantokyvyn seurantaan ja valvontaan;
c)
alojen mittaamista;
d)
rangaistuksia tapauksissa, joissa raportointivelvoitteita ei ole noudatettu;
e)
111 artiklassa tarkoitettuja pakollisia ilmoituksia;
f)
112 artiklassa säädettyjä saateasiakirjoja ja rekisteriä;
g)
119 artiklassa tarkoitettua kansallista tukea koskevia tietoja.
VII OSASTO
MUUTOKSET SEKÄ SIIRTYMÄ- JA LOPPUSÄÄNNÖKSET
I LUKU
Muutokset
122 artikla
Asetuksen (EY) N:o 1493/1999 muutokset
Korvataan asetuksen (EY) N:o 1493/1999 2 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä alakohdassa olevat sanat ”31 päivää heinäkuuta 2002” seuraavasti:
”31 päivää heinäkuuta 2008”.
123 artikla
Asetuksen (EY) N:o 1782/2003 muutokset
Muutetaan asetus (EY) N:o 1782/2003 seuraavasti:
1)
Korvataan 33 artiklan 1 kohdan a alakohta seuraavasti:
”a)
heille on myönnetty tukea ainakin yhdestä liitteessä VI tarkoitetusta tukijärjestelmästä 38 artiklassa tarkoitetulla viitekaudella, tai oliiviöljyn osalta 37 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitettuina markkinointivuosina, tai sokerijuurikkaan, sokeriruo'on ja juurisikurin osalta, jos heille on myönnetty markkinatukea liitteessä VII olevassa K kohdassa tarkoitettuna viitekautena, tai banaanin osalta, jos heille on myönnetty tulonmenetyksiä korvaavaa tasaustukea liitteessä VII olevassa L kohdassa tarkoitettuna viitekautena, tai hedelmien ja vihannesten sekä ruokaperunan ja taimien osalta, jos he olivat hedelmä- ja vihannestuotteiden, ruokaperunan tai taimien tuottajia jäsenvaltion liitteessä VII olevan M kohdan mukaisesti kyseisiin tuotteisiin soveltamana viitekautena, tai viinin osalta, jos he ovat saaneet liitteessä VII olevissa N ja O kohdassa tarkoitetun tukioikeuden”.
2)
Lisätään 37 artiklan 1 kohtaan alakohta seuraavasti:
”Viinin osalta viitemäärä lasketaan ja mukautetaan liitteessä VII olevien N ja O kohdan mukaisesti.”
3)
Lisätään 41 artiklaan 1 b alakohta seuraavasti:
”1 b) Viinin osalta ja ottaen huomioon jäsenvaltioiden viinialan yhteisestä markkinajärjestelystä 29 päivänä huhtikuuta 2008 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 479/2008 (25) 9 artiklan ja 102 artiklan 6 kohdan mukaisesti komission käytettäviksi saattamat viimeisimmät tiedot komissio mukauttaa tämän asetuksen 144 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen liitteessä VIII vahvistettuja kansallisia enimmäismääriä. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava kansallisten enimmäismäärien mukauttamista edeltävän vuoden joulukuun 1 päivään mennessä komissiolle liitteessä VII olevassa N kohdassa tarkoitettujen oikeuksien alueellinen keskiarvo.
4)
Lisätään 43 artiklan 2 kohtaan a d alakohta seuraavasti:
”a d)
viinin osalta liitteessä VII olevien N ja O kohdan mukainen hehtaarimäärä;”
5)
Korvataan 44 artiklan 2 kohta seuraavasti:
”2. ’Tukikelpoisilla hehtaareilla’ tarkoitetaan tilan maatalousalaa lukuun ottamatta metsänä tai muussa kuin maatalouskäytössä olleita aloja.”
6)
Korvataan 51 artikla seuraavasti:
”51 artikla
Maan maatalouskäyttö
Viljelijät voivat käyttää 44 artiklan 3 kohdan mukaisesti ilmoitettuja lohkoja kaikkeen muuhun maataloustoimintaan.
Poiketen siitä, mitä ensimmäisessä alakohdassa säädetään, jäsenvaltiot voivat päättää 1 päivään marraskuuta 2007 mennessä, että määräpäivään asti, jonka jäsenvaltio vahvistaa, kuitenkin viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2010, kyseisten jäsenvaltioiden yhden tai useamman alueen lohkoja saa edelleen olla käyttämättä:
a)
yhden tai useamman asetuksen (EY) N:o 2200/96 1 artiklan 2 kohdassa ja asetuksen (EY) N:o 2201/96 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun tuotteen tuotantoon. Tässä tapauksessa jäsenvaltiot voivat kuitenkin päättää sallia kerääjäkasvien viljelyn tukikelpoisilla hehtaareilla enintään kolmen kuukauden pituisena ajanjaksona, joka alkaa kunakin vuonna 15 päivänä elokuuta; päivämäärää muutetaan kuitenkin jäsenvaltion pyynnöstä 144 artiklan 2 kohdassa säädetyn menettelyn mukaisesti niiden alueiden osalta, joilla vilja normaalisti korjataan aikaisemmin ilmastollisista syistä;
b)
ruokaperunan tuotantoon; ja/tai
c)
taimitarhoina.”
7)
Lisätään 63 artiklan 3 kohtaan alakohta seuraavasti:
”Viinin tukiosuuden tilatukijärjestelmään sisällyttämisen osalta jäsenvaltiot voivat päättää viimeistään 1 päivänä huhtikuuta 2009 soveltaa ensimmäisessä alakohdassa säädettyä poikkeusta.”
8)
Lisätään 71 c artiklaan kohta seuraavasti:
”Viinin osalta ja ottaen huomioon jäsenvaltioiden asetuksen (EY) N:o 479/2008 9 artiklan ja 102 artiklan 6 kohdan mukaisesti komission käytettäviksi saattamat viimeisimmät tiedot komissio mukauttaa tämän asetuksen 144 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen liitteessä VIII a vahvistettuja kansallisia enimmäismääriä. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava kansallisten enimmäismäärien mukauttamista edeltävän vuoden joulukuun 1 päivään mennessä komissiolle tämän asetuksen liitteessä VII olevassa N kohdassa tarkoitettujen oikeuksien alueellinen keskiarvo.”
9)
Lisätään 145 artiklan
-
alakohta seuraavasti:
”d e) yksityiskohtaiset säännöt, jotka koskevat viinin tuen sisällyttämistä tilatukijärjestelmään asetuksen (EY) N:o 479/2008 mukaisesti.”
-
alakohta seuraavasti:
”n) a) viinin osalta yksityiskohtaiset säännöt, jotka koskevat asetuksen (EY) N:o 479/2008 20 ja 103 artiklassa säädettyjä täydentäviä ehtoja.”
10)
Korvataan liitteen IV toisessa sarakkeessa viimeinen luetelmakohta seuraavasti:
”-
Oliivi- ja viinitilojen ylläpitäminen hyvässä kasvukunnossa”.
11)
Lisätään liitteeseen VII kohdat seuraavasti:
”N. Viini (raivaus)
Viljelijöille, jotka osallistuvat asetuksen (EY) N:o 479/2008 V osaston III luvussa vahvistettuun raivausjärjestelmään siirretään, raivausta seuraavana vuonna, tukioikeuksia yhtä suuri määrä kuin on se hehtaarimäärä, josta he ovat saaneet raivauspalkkiota.
Näiden tukioikeuksien yksikköarvon on oltava yhtä suuri kuin vastaavan alueen tukioikeuksien alueellinen keskiarvo. Yksikköarvo saa kuitenkin joka tapauksessa olla enintään 350 euroa hehtaarilta.
O. Viini (siirto tukiohjelmista)
Jos jäsenvaltiot päättävät myöntää tukea asetuksen (EY) N:o 479/2008 9 artiklan mukaisesti, niiden on vahvistettava kunkin viljelijän viitemäärä sekä tämän asetuksen 43 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu sovellettava hehtaarimäärä:
-
objektiivisin ja syrjimättömin perustein;
-
yhden tai useamman viinivuoden käsittävän edustavan viitekauden osalta alkaen viinivuodesta 2005/2006. Viitemäärän vahvistamiseen käytettävät viiteperusteet ja sovellettavat hehtaarimäärät eivät saa perustua viitekauteen, johon sisältyy viinivuoden 2007/2008 jälkeisiä viinivuosia, jos siirto tukiohjelmiin koskee tukea, joka maksetaan viljelijöille, jotka ovat tähän saakka saaneet tukea tislaukseen alkoholijuomiksi tai ovat saaneet taloudellista tukea rypäleen puristemehun käytölle viinin väkevöimiseen asetuksen (EY) N:o 479/2008 nojalla,
-
asetuksen (EY) N:o 479/2008 6 artiklan e alakohdassa tarkoitettua tähän tukeen käytettävissä olevaa kokonaismäärää ylittämättä].”
12)
Liite VIII:
-
lisätään tähti ensimmäisessä sarakkeessa olevan sanan ”Italia” jälkeen;
-
lisätään teksti taulukon alapuolelle seuraavasti:
"* Vuosia 2008, 2009 ja 2010 vastaavia määriä vähennetään Italian osalta 20 miljoonalla eurolla (ks. alaviite asetuksen (EY) N:o 479/2008 liitteessä II).
124 artikla
Asetuksen (EY) N:o 1290/2005 muutokset
Korvataan asetuksen (EY) N:o 1290/2005 12 artiklan 2 kohta seuraavasti:
”2. Komissio vahvistaa määrät, jotka ovat asetuksen (EY) N:o 1782/2003 10 artiklan 2 kohdan sekä 143 d ja 143 e artiklan, asetuksessa (EY) N:o 1782/2003 säädettyjen suorien tukien vapaaehtoista mukauttamista koskevista säännöistä 27 päivänä maaliskuuta 2007 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 378/2007 (26) 4 artiklan 1 kohdan ja viinialan yhteisestä markkinajärjestelystä 29 päivänä huhtikuuta 2008 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 479/2008 (27) 23 artiklan 2 kohdan mukaisesti maaseuturahaston käytettävissä.
125 artikla
Asetuksen (EY) N:o 3/2008 muutokset
Muutetaan asetus (EY) N:o 3/2008 seuraavasti:
1)
2 artikla:
-
korvataan 1 kohdan c kohta seuraavasti:
”c)
tiedotustoimet, joiden aiheena on yhteisön järjestelmä, joka koskee suojatulla alkuperänimityksellä tai maantieteellisellä merkinnällä varustettuja viinejä, viinejä, joihin on merkitty rypälelajike sekä suojatulla maantieteellisellä merkinnällä varustettuja alkoholijuomia;”
-
korvataan 2 kohta seuraavasti:
”2. Edellä 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuihin toimiin voi sisämarkkinoilla kuulua vastuullista juomiskäyttäytymistä ja terveydelle vaaralliseen alkoholinkulutukseen liittyviä haittoja koskevat tiedotustoimet.
Tukikelpoisiin toimiin voi sisämarkkinoilla kuulua myös osallistuminen kansallisesti tai Euroopan tasolla merkittäviin tapahtumiin, messuihin ja näyttelyihin ja erityisesti yhteisön tuotteiden tuotekuvan parantamiseen tähtäävien näyttelyosastojen avulla.”
2)
Korvataan 3 artiklan 1 kohdan e alakohta seuraavasti:
”e)
mahdollisuus tiedottaa yhteisön järjestelmästä, joka koskee suojatulla alkuperänimityksellä tai maantieteellisellä merkinnällä varustettuja viinejä, viinejä, joihin on merkitty rypälelajike sekä suojatulla maantieteellisellä merkinnällä varustettuja alkoholijuomia, sekä tarve valistaa vastuullisesta juomiskäyttäytymisestä ja terveydelle vaaralliseen alkoholinkulutukseen liittyvistä haitoista;”.
3)
Lisätään 13 artiklan 2 kohtaan alakohta seuraavasti:
”Kun kyseessä on vastuullista juomiskäyttäytymistä ja terveydelle vaaralliseen alkoholinkulutukseen liittyviä haittoja koskeva yhteisössä toteutettu tiedotus, ensimmäisessä alakohdassa säädetty prosenttiosuus on 60 prosenttia.”
II LUKU
Siirtymä- ja loppusäännökset
126 artikla
Siirtymistä helpottavat säännökset
Edellä 113 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen voidaan vahvistaa toimenpiteet, joilla
a)
helpotetaan siirtymistä asetuksessa (EY) N:o 1493/1999 säädettyjen järjestelyjen soveltamisesta tässä asetuksessa vahvistettujen järjestelyjen soveltamiseen;
b)
ratkaistaan tarvittaessa erityisiä käytännön ongelmia. Tällaiset toimenpiteet voivat asianmukaisesti perustelluissa tapauksissa poiketa tietyistä tämän asetuksen säännöksistä.
127 artikla
Valtiontukisääntöjen sovellettavuus
1. Jollei 2 kohdasta muuta johdu, tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvien tuotteiden tuotantoon ja kauppaan sovelletaan perustamissopimuksen 87, 88 ja 89 artiklaa.
2. Perustamissopimuksen 87, 88 ja 89 artiklaa ei sovelleta:
a)
tämän asetuksen 3 artiklassa tarkoitettuun tukeen mukaan lukien 18 artiklan 5 kohdan mukaisesti rahoitettu tuki;
b)
106 artiklassa tarkoitettuihin täydentäviin kansallisiin tukiin;
c)
119 artiklassa tarkoitettuun kansalliseen tukeen.
128 artikla
Kumoamiset, siirtymävaiheessa jatkuva soveltaminen ja viittaukset
1. Jollei 2 ja 3 kohdasta muuta johdu, asetus (ETY) N:o 2392/86 ja asetus (EY) N:o 1493/1999 kumotaan.
2. Jatketaan asetuksen (EY) N:o 2392/86 sekä asetuksen (EY) N:o 1493/1999 V osaston I ja II luvun, VI osaston, 24 ja 80 artiklan ja erityisesti sen asiaan liittyvissä liitteissä olevien vastaavien säännösten soveltamista siihen saakka, kun tämän asetuksen vastaavia lukuja aletaan soveltaa 129 artiklan 2 kohdan e alakohdan mukaisesti.
3. Seuraavia asetuksessa (EY) N:o 1493/1999 säädettyjä toimenpiteitä sovelletaan edelleen siltä osin kuin on aloitettu tai ryhdytty toteuttamaan kyseisen asetuksen mukaisesti seuraavia tukikelpoisia toimenpiteitä ennen 1 päivää elokuuta 2008:
a)
II osaston II ja III luvun mukaiset toimenpiteet (luopumispalkkiot sekä rakenneuudistus ja uusiin lajikkeisiin siirtyminen). Tukea ei kuitenkaan makseta 15 päivän lokakuuta 2008 jälkeen II osaston III luvun nojalla;
b)
III osaston mukaiset toimenpiteet (markkinamekanismit);
c)
VII osastossa olevan 63 artiklan mukaiset toimenpiteet (vientituet).
4. Viittauksia kumottuun asetukseen (EY) N:o 1493/1999 pidetään tarpeen mukaan viittauksina tähän asetukseen.
129 artikla
Voimaantulo ja soveltaminen
1. Tämä asetus tulee voimaan seitsemäntenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
2. Sitä sovelletaan 1 päivästä elokuuta 2008 seuraavin poikkeuksin:
a)
5-8 artiklaa sovelletaan 30 päivästä kesäkuuta 2008;
b)
122 artiklaa sovelletaan 1 päivästä tammikuuta 2008;
c)
123 artiklaa sovelletaan 1 päivästä tammikuuta 2009,
d)
Asetuksen V osaston III lukua sovelletaan 30 päivästä kesäkuuta 2008.
e)
Tämän asetuksen III osaston II, III, IV, V ja VI lukua, 108, 111 ja 112 artiklaa ja erityisesti asiaan liittyvissä liitteissä olevia vastaavia säännöksiä sovelletaan 1 päivästä elokuuta 2009, jollei 113 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen annettavassa asetuksessa toisin säädetä.
3. Asetuksen V osaston II lukua sovelletaan 31 päivään joulukuuta 2015.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Luxemburgissa 29 päivänä huhtikuuta 2008.