RÅDETS FORORDNING (EF) Nr. 1890/97 af 26. september 1997 om indførelse af en endelig antidumpingtold på importen af opdrættede atlanterhavslaks med oprindelse i Norge
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,
under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 384/96 af 22. december 1995 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (1), særlig artikel 8 og 9,
under henvisning til Kommissionens forslag efter konsultation i Det Rådgivende Udvalg, og
ud fra følgende betragtninger:
A. PROCEDURE
1. Klage
(1) I august 1996 gav Kommissionen ved en meddelelse offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers Tidende (2) underretning om indledningen af en antidumpingprocedure vedrørende importen af opdrættede atlanterhavslaks med oprindelse i Norge. Proceduren blev indledt som følge af en klage indgivet i fællesskab af Scottish Salmon Growers' Association Ltd (SSGA) og Shetland Salmon Farmers' Association (SSFA), der handlede på vegne af deres medlemmer, hvis samlede produktion af opdrættede atlanterhavslaks udgør hovedparten af den samlede produktion i Fællesskabet af denne vare. Klagen indeholdt beviser for, at der fandt dumping sted af den pågældende vare med oprindelse i Norge, og at der forvoldtes væsentlig skade som følge heraf, der ansås for tilstrækkelig til at begrunde indledningen af en procedure.
(2) Der indledtes samtidig en parallel antisubsidieprocedure (3) over for de samme importerede varer, som har været genstand for en undersøgelse foretaget separat fra denne antidumpingprocedure.
2. Indledning af undersøgelser
(3) Kommissionen underrettede officielt de producenter, eksportører og importører, som den vidste var berørt af sagen, samt repræsentanterne for eksportlandet og de klagende parter om indledningen af en undersøgelse og gav de direkte berørte parter lejlighed til at tilkendegive deres mening skriftligt og til at anmode om at blive hørt mundtligt.
(4) I betragtning af det store antal parter, der berørtes af denne procedure, og de faste frister, der skal overholdes i overensstemmelse med artikel 6, stk. 9, i forordning (EF) nr. 384/96 (i det følgende benævnt »grundforordningen«), udtoges der stikprøver blandt fællesskabsproducenterne og de norske producenter og eksportører som følger:
For så vidt angår producenter, der tilsluttede sig klagen, besluttede Kommissionen at begrænse undersøgelsen af nogle aspekter vedrørende skade til en repræsentativ stikprøve på 16 producenter i Fællesskabet, jf. artikel 17, stk. 1 og 2, i grundforordningen.
For så vidt angår norske producenter og eksportører udvalgte Kommissionen to separate repræsentative stikprøver på seks opdrættere og seks eksportører i samråd med de pågældende parter og med disses samtykke, jf. artikel 17, stk. 1 og 2, i grundforordningen. Da én virksomhed, Saga Lax Norge A/S, der oprindelig indgik i stikprøven af eksportører, imidlertid ikke fremlagde de oplysninger for Kommissionen, som ansås for nødvendige for undersøgelsen, erstattedes den af en anden virksomhed, Domstein Salmon A/S.
(5) Kommissionen udsendte spørgeskemaer til de virksomheder, der udvalgtes til at indgå i stikprøven af producenter i Fællesskabet, norske opdrættere og norske eksportører samt til forbundne og ikke-forbundne importører i Fællesskabet og også til sammenslutninger af handels- og forarbejdningsvirksomheder, der gav sig til kende, og til deres medlemsvirksomheder.
De parter, der anmodede herom, fik mulighed for at blive hørt mundtligt af Kommissionen.
Kommissionen efterprøvede alle oplysninger, som den anså for nødvendige med henblik på at træffe en afgørelse vedrørende dumping, skade som følge heraf og Fællesskabets interesse og foretog undersøgelser hos:
a) klagende producenter i Det Forenede Kongerige:
- Aquascot, Alness
- Ardessie, Dundonnell
- Ardvar, Laing
- Ayre, Mossbank
- Dury, Laxo
- Highland Fish Farmer, Aberdeen
- Joseph Johnston, Montrose
- Kames, Argyll
- Kyles of Bute, Tighnabruich
- Landcatch, Langbank
- Marine Harvest, Edinburgh
- Murray Seafood, Dunoon
- North Atlantic, Vadlure Walls
- Ocean Reaper, Scalloway
- Shetland Norse, Lerwick
- Strathaird, Inverness
b) norske opdrættere
Aakvik Settefisk A/S, Møre og Romsdal
Bolstad Fiskeoppdrett A/S og Bolstad Fjordbruk A/S, Hordaland
Finnmark Stamfiskstasjon A/S, Finnmark
Karstensen Fiskeoppdrett A/S, Sogn og Fjordane
Egil Kristoffersen & Sønner A/S, Nordland
Kvernsmolt A/S, Hordaland
c) norske eksportører
Hydro Seafood Mowi A/S, Hydro Seafood Sales A/S og Nor-food A/S, Hordaland
Domstein Salmon A/S, Sogn og Fjordane
Skaarfish Group A/S, Sogn og Fjordane
Terra Seafood /S og Norfood Group A/S, Sør-Trøndelag
Timar Seafood A/S, Sør-Trøndelag
Ålesundfisk A/S, Sogn og Fjordane
d) importører i Fællesskabet
Skaarfish International GmbH, Hamburg, Tyskland
Timar (Culturas em Agua) Lda, Olhaol, Portugal
e) forarbejdningsvirksomhed i Fællesskabet
Pêcheries de Fécamp, Frankrig.
(6) Dumpingundersøgelsen omfattede perioden fra den 1. august 1995 til den 31. juli 1996 (i det følgende benævnt »undersøgelsesperioden«).
Undersøgelsen af skade omfattede perioden fra 1992 til udgangen af undersøgelsesperioden.
(7) Efter at være blevet underrettet om de foreløbige resultater af Kommissionens undersøgelse tilbød de norske eksportører, der er nævnt i bilaget til denne forordning, at afgive tilsagn i overensstemmelse med artikel 8 i grundforordningen. Kommissionen kunne godtage disse tilsagn.
(8) Kommissionen afsluttede efterfølgende undersøgelsen vedrørende dumping og skade og underrettede alle parter om de vigtigste kendsgerninger og betragtninger, på grundlag af hvilke den påtænkte at anbefale indførelse af en endelig restantidumpingtold for de eksportører, der enten ikke havde tilbudt at afgive tilsagn, eller som efterfølgende trak deres tilsagn tilbage eller på anden måde ikke overholdt dette. I henhold til artikel 20 i grundforordningen fik interesserede parter en frist til at fremsætte bemærkninger efter fremlæggelsen af oplysninger.
(9) Der toges hensyn til parternes bemærkninger, og Kommissionen ændrede sine konklusioner, hvor den fandt dette berettiget.
B. DEN VARE, DER ER OMFATTET AF UNDERSØGELSEN, OG SAMME VARE
1. Den vare, der er omfattet af undersøgelsen
(10) Den vare, der er omfattet af undersøgelsen, er opdrættede atlanterhavslaks, også fileterede, ferske, kølede eller frosne. Denne definition udelukker andre lignende opdrættede fiskeprodukter såsom store fjeldørred, andre laksearter såsom stillehavslaks samt vildlaks og yderligere forarbejdede typer såsom røget laks.
Den overfor beskrevne vare henhører i øjeblikket under KN-kode ex 0302 12 00, ex 0304 10 13, ex 0303 22 00 og 0304 20 13, der svarer til forskellige behandlings- og tilvirkningsgrader for varen (ferske eller kølede hele fisk, ferske eller kølede fileter, frosne hele fisk og frosne fileter). Alle disse behandlings- og tilvirkningsformer fandtes at være tilstrækkelig ensartede til, at der i forbindelse med undersøgelsen er tale om en enkelt vare.
2. Samme vare
(11) Det fremgik af undersøgelsen, at opdrættede atlanterhavslaks fremstillet af erhvervsgrenen i Fællesskabet og solgt på fællesskabsmarkedet enten i enhver henseende er mage til eller nøje ligner opdrættede atlanterhavslaks, der fremstilles i Norge og sælges på både det norske marked og fællesskabsmarkedet, og de bør derfor anses for samme vare, jf. artikel 1, stk. 4, i grundforordningen.
C. DUMPING
1. Generelt
(12) Et af de specifikke træk ved den norske lakseindustri er den strenge skelnen mellem opdrætterne, der producerer laks, og de handlende (sædvanligvis benævnt »eksportørerne«), der sælger varen på hjemmemarkedet og til eksport. Opdrætterne sælger normalt hele deres produktion til norske eksportører og er generelt ikke bekendt med varens endelige bestemmelsessted. Da salg »bestemt til forbrug på hjemmemarkedet« (jf. artikel 2, stk. 2, i grundforordningen) og salg »fra eksportlandet til Fællesskabet« (jf. artikel 2, stk. 8, i grundforordningen) kun kunne identificeres hos eksportørerne, fandt konstateringen af dumping sted på dette niveau.
(13) De norske eksportører har bestridt, at der er en så klar opdeling mellem producenter og eksportører. Efter deres opfattelse tegner integrerede selskaber sig for omkring halvdelen af salgsmængden for så vidt angår de virksomheder, der indgår i stikprøven af eksportører. De foreslog, at de omkostninger, som sådanne »integrerede selskaber« har i forbindelse med anskaffelse af de laks, der sælges på hjemmemarkedet og til eksport, af hensyn til overensstemmelsen med artikel 2, stk. 5, i grundforordningen burde have været baseret på deres egne omkostninger til opdræt i stedet for på oplysninger indhentet fra uafhængige opdrættere i stikprøven af producenter.
Rådet finder, at selv om der findes selskabsmæssige forbindelser mellem eksportører og opdrættere, navnlig fordi eksportører undertiden helt eller delvist ejer et antal laksebrug, er de to aktiviteter stadig klart forskellige set ud fra et driftsmæssigt synspunkt. Dette illustreres ved det forhold, at i svarene til forhåndsspørgeskemaet, der udsendtes til eksportørerne ved indledningen af undersøgelsen med henblik på stikprøveudtagelsen, hævdede ingen eksportører, at de udelukkende købte laks fra integrerede opdrættere, og kun få opdrættere oplyste, at de solgte hele deres produktion til en enkelt eksportør. Den efterfølgende undersøgelse af de norske opdrættere og eksportører i stikprøven bekræftede dette.
Desuden erklærede flere undersøgte eksportører, der havde interesser i laksebrug, i deres besvarelse af spørgeskemaet eller under kontrolbesøg, at den pris, hvortil de køber laks fra forbundne producenter, fuldt ud svarer til prisen hos uafhængige opdrættere og nøje afhænger af de gældende markedsforhold.
Det bemærkes også, at opdrættere og eksportører af laks i Norge er organiseret i særskilte erhvervssammenslutninger, er undergivet forskellige retlige og finansielle krav og ofte forsvarer modstridende erhvervsinteresser.
Under disse omstændigheder fandtes det, at den mest rimelige fremgangsmåde var at udvælge en repræsentativ stikprøve af norske opdrættere og at basere »anskaffelsesprisen« for hver eksportør, som anvendtes til at fastslå, om hjemmemarkedssalget var rentabelt, og ved beregningen af den normale værdi, på et vejet gennemsnit af salgspriserne på hjemmemarkedet for de opdrættere, der indgik i stikprøven.
2. Normal værdi
(14) Det var først nødvendigt at undersøge, om de kategorier af varer, der solgtes af de seks undersøgte eksportører på hjemmemarkedet - som defineret ved behandling (fersk/kølet eller frosset), kvalitet (høj, almindelig eller lav) og tilvirkningsgrad (renset med hoved, renset uden hoved eller fileteret) - kunne anses for at være identiske eller nært sammenlignelige med de kategorier, der solgtes med henblik på eksport til Fællesskabet. Dette fandtes at være tilfældet for alle kategorier af opdrættede atlanterhavslaks, der solgtes på hjemmemarkedet.
Da to specifikke kategorier (fersk/kølet laks af høj og almindelig kvalitet, renset, med hoved) udgjorde mere end 72 % af den samlede eksport til Fællesskabet i undersøgelsesperioden for hver af de seks eksportører, der undersøgtes, besluttedes det at begrænse dumpingundersøgelsen til disse to kategorier.
(15) Det undersøgtes, om det samlede hjemmemarkedssalg af opdrættede atlanterhavslaks var repræsentativt for hver af de seks undersøgte eksportører, dvs. om der havde været tale om en tilstrækkelig salgsmængde. I denne forbindelse sammenlignedes den samlede mængde, der solgtes på hjemmemarkedet i undersøgelsesperioden, med den samlede mængde, der solgtes til eksport til Fællesskabet, idet der blev set bort fra »hjemmemarkedssalget« til andre eksportører, hvis endelige bestemmelsessted ikke kunne fastslås af sælgeren af den pågældende vare.
Skønt ingen af de seks undersøgte eksportører havde et hjemmemarkedssalg af den pågældende vare, der udgjorde mindst 5 % af eksportmængden af varen til Fællesskabet, nåede to af disse eksportører på dette grundlag en andel på over 4 %. Andre eksportørers hjemmemarkedssalg udgjorde betydeligt mindre end 4 %. Da de statistiske oplysninger, der fremlagdes af erhvervsgrenen i Norge, tydede på, at Norge som helhed havde et hjemmemarkedsforbrug af opdrættede atlanterhavslaks på 5,2 % af landets eksport til Fællesskabet, fandtes det i overensstemmelse med artikel 2, stk. 2, i grundforordningen, at de pågældende to eksportørers priser kunne anses for repræsentative for det pågældende marked, at salgsmængden på hjemmemarkedet derfor havde været tilstrækkelig.
De pågældende to eksportører fremførte, at den normale værdi ikke skulle have været beregnet på grundlag af salget til det norske hjemmemarked, fordi størrelsen af det norske marked var blevet overvurderet, da der var medtaget kvaliteter, som ikke var sammenlignelige med dem, der eksporteredes til Fællesskabet, og fordi der ikke var set bort fra tabsgivende salg ved repræsentativitetsprøvningen.
For så vidt angår påstanden om, at visse kvaliteter solgt på hjemmemarkedet ikke var sammenlignelige med dem, der eksporteredes til Fællesskabet, må det understreges, at artikel 2, stk. 2, i grundforordningen giver mulighed for en sammenligning mellem »salget af samme vare bestemt til forbrug på hjemmemarkedet« og »salget af den pågældende vare« eksporteret til Fællesskabet.
I det foreliggende tilfælde er den pågældende vare blevet defineret som opdrættede atlanterhavslaks henhørende under KN-kode ex 0302 12 00, ex 0304 10 13, ex 0303 22 00 og ex 0304 20 13. Disse KN-koder omfatter opdrættede atlanterhavslaks af høj, almindelig eller lav kvalitet. Selv om laks af lav kvalitet normalt ikke eksporteres til Fællesskabet, er der klart tale om »samme vare«, da varen »i enhver henseende [er] mage til« eller i det mindste har »egenskaber, som ligger tæt op ad« egenskaberne hos laks af høj eller almindelig kvalitet, jf. artikel 1, stk. 4, i grundforordningen.
For så vidt angår det forhold, at der ikke blev set bort fra tabsgivende salg i forbindelse med repræsentativitetsprøvningen, anførtes det, at det var inkonsekvent at medtage tabsgivende salg (ikke i »normal handel«) ved vurderingen af hjemmemarkedssalgets repræsentativitet og ikke at medtage det ved fastsættelsen af den normale værdi.
Det skal imidlertid bemærkes, at der i artikel 2, stk. 2, i grundforordningen ikke er noget krav om, at der kun skal tages hensyn til det rentable salg på hjemmemarkedet ved fastsættelsen af hjemmemarkedets repræsentativitet. Desuden kan kriteriet om »normal handel«, der anvendes ved beregningen af den normale værdi, kun benyttes, efter at repræsentativitetsprøven er foretaget, da analysen af hjemmemarkedstransaktionernes rentabilitet kræver, at de fulde salgsomkostninger er blevet vurderet i forhold til de repræsentative salgs-, general- og administrationsomkostninger på hjemmemarkedet for en eller flere eksportører.
Eksportørernes argument vedrørende anvendelsen af repræsentativitetsprøvningen afvistes derfor.
(16) Det næste skridt bestod i for de to eksportører med et samlet hjemmemarkedssalg i tilstrækkelige mængder at fastslå, om hjemmemarkedssalget af hver af de to kategorier af opdrættede atlanterhavslaks, der hovedsagelig solgtes med henblik på eksport til Fællesskabet, også var tilstrækkeligt repræsentativt til at fastsætte den normale værdi. Af ensartethedshensyn anvendtes globalt en tærskel på 4 % (i stedet for de sædvanlige 5 %).
På dette grundlag fandtes kun hjemmemarkedssalget af én kategori af laks, der solgtes af en virksomhed, at være tilstrækkelig repræsentativt.
(17) Det var derefter nødvendigt at undersøge, om hjemmemarkedssalget af den pågældende varekategori på grund af de priser, hvortil dette salg havde fundet sted, kunne anses for at være sket i normal handel. I denne forbindelse beregnedes de fulde omkostninger ved salg på hjemmemarkedet ved at addere tre komponenter:
a) en repræsentativ »anskaffelsesomkostning«, der fulgte af et vejet gennemsnit af de salgspriser, som de seks opdrættere i stikprøven anvendte ved salg på hjemmemarkedet til uafhængige kunder i undersøgelsesperioden
b) en gennemsnitlig »justering for forarbejdning« baseret på oplysninger indhentet fra såvel opdrættere som eksportører - denne justering foretoges, hvis omkostningerne ved afblødning, rensning og pakning af fiskene ikke allerede var indeholdt i opdrætterens pris
c) den pågældende eksportørs salgs-, general- og administrationsomkostninger i forbindelse med hjemmemarkedssalget af den pågældende vare.
De norske eksportører hævdede, at brugen af »anskaffelsesomkostninger«, dvs. det vejede gennemsnit af salgspriserne pr. kvalitet for opdrætterne i stikprøven, til at beregne de fuldstændige omkostninger ved hjemmemarkedssalget gav »fejlagtige resultater«. De udtrykte også overraskelse over, at der ikke toges hensyn til opdrætternes produktionsomkostninger ved dumpingberegningerne.
Selv om det spørgeskema, der udsendtes til de undersøgte opdrættere, indeholdt spørgsmål om både deres opdrætsomkostninger og deres salgspriser til uafhængige eksportører, finder Rådet af de i betragtning 13 anførte årsager, at brugen af »anskaffelsesomkostninger« var den mest rimelige metode til at afspejle en eksportørs fuldstændige omkostninger ved anskaffelse af laks til videresalg på hjemme- eller eksportmarkedet.
Ved en sammenligning mellem de således beregnede fuldstændige omkostninger udtrykt i nkr. pr. kg og prisen for hver salgstransaktion på hjemmemarkedet i undersøgelsesperioden fandtes det, at under 80 % (men over 10 %) af mængderne af den pågældende varekategori var blevet solgt med fortjeneste. Den normale værdi fastsattes følgelig for den pågældende varekategori som den vejede gennemsnitlige hjemmemarkedspris for de rentable transaktioner, jf. artikel 2, stk. 1, i grundforordningen.
Eksportørerne bestred gyldigheden af den metode, der anvendtes til at beregne den normale værdi på grundlag af hjemmemarkedssalgspriserne uden hensyntagen til salg til priser under de gennemsnitlige »fuldstændige omkostninger«, og klagede over, at denne metode førte til kunstigt høje normale værdier for en letfordærvelig vare.
Dette argument afvistes, da det er Fællesskabets institutioners konsekvente praksis og i fuld overensstemmelse med artikel 2, stk. 4, i grundforordningen at undlade at tage salg til priser under omkostningerne i betragtning ved beregningen af den vejede gennemsnitlige salgspris på hjemmemarkedet, der anvendes som grundlag for den normale værdi. Den kendsgerning, at laks er en letfordærvelig vare, ændrer ikke det forhold, at salg til priser, der ikke dækker omkostningerne, anses for ikke at have fundet sted »i normal handel«.
(18) For alle øvrige varekategorier måtte den normale værdi for de seks undersøgte eksportører fastsættes på grundlag af en beregnet værdi, jf. artikel 2, stk. 3, i grundforordningen.
Denne værdi beregnedes for de to eksportører med et repræsentativt salg på hjemmemarkedet ved at sammenlægge »anskaffelsesomkostningerne« (og om nødvendigt »justeringen for forarbejdning«) med beløb svarende til de faktiske salgs-, general- og administrationsomkostninger og de fortjenester, der opnåedes for hver af de pågældende to virksomheder ved salg af samme vare på hjemmemarkedet. I denne forbindelse konstateredes disse selskabers rentabilitet ved at sammenligne omkostningerne ved salg på hjemmemarkedet som defineret i betragtning 17, udtrykt i nkr. pr. kg, med prisen på hver salgstransaktion på hjemmemarkedet i undersøgelsesperioden. Da de mængder, der solgtes med fortjeneste, i begge tilfælde var under 80 % (men over 10 %), toges der kun hensyn til rentable transaktioner ved beregningen af den vejede gennemsnitlige individuelle rentabilitet.
Eksportørerne hævdede, at den vejede gennemsnitlige fortjenstmargen, der lagdes til eksportørernes fulde omkostninger med henblik på at fastsætte beregnede normale værdier, var »en overdrevent stor og urealistisk fortjenstmargen for laksehandlende«. De fremførte, at i overensstemmelse med artikel 2.2.2 (ii) i aftalen om anvendelsen af artikel VI i GATT 1994 burde eksportørernes faktiske fortjeneste have været anvendt i stedet for en fortjeneste beregnet efter udeladelse af salg til under omkostningerne. De bemærkede også, at den i denne undersøgelse anvendte fortjenstmargen var væsentligt højere end den, der benyttedes ved den tidligere undersøgelse i 1989/90.
Disse argumenter kunne ikke godtages af følgende grunde. For det første er de oplysninger, der blev fastlagt i den tidligere undersøgelse, ikke relevante i forbindelse med nærværende undersøgelse, da der i henhold til både artikel 2, stk. 6, i grundforordningen og artikel 2.2.2 i aftalen om anvendelsen af artikel VI i GATT 1994 skal benyttes faktiske oplysninger i forbindelse med produktion og salg, dvs. hvad der er konstateret i denne undersøgelse. For det andet henviser de ovennævnte bestemmelser til fortjenester ved salg på hjemmemarkedet, der har fundet sted »i normal handel«, dvs. salg som defineret i artikel 2, stk. 4, i grundforordningen.
(19) For de fire eksportører uden repræsentativt salg på hjemmemarkedet kalkuleredes den beregnede værdi ved at sammenlægge »anskaffelsesomkostningerne« (og om nødvendigt »justeringen for forarbejdning«) med beløb svarende til det vejede gennemsnit af både de påløbne salgs-, general- og administrationsomkostninger og de fortjenester, som de to øvrige eksportører opnåede ved salg af samme vare på hjemmemarkedet, jf. artikel 2, stk. 6, litra a), i grundforordningen.
3. Eksportpris
(20) I alle tilfælde, hvor der fandt et eksportsalg af opdrættede atlanterhavslaks sted til uafhængige kunder i Fællesskabet, fastsattes eksportprisen på grundlag af de eksportpriser, der faktisk betaltes, jf. artikel 2, stk. 8, i grundforordningen.
(21) I fire tilfælde, hvor varen importeredes til Fællesskabet af et forretningsmæssigt forbundet salgsselskab, måtte pålidelige eksportpriser i overensstemmelse med artikel 2, stk. 9, i grundforordningen beregnes på grundlag af den pris, hvortil varen første gang solgtes til en uafhængig køber, ved at fratrække alle omkostninger påløbet mellem importen og videresalget samt den opnåede fortjeneste. I denne forbindelse fastsattes fortjenstmargenen under henvisning til den fortjeneste, der normalt opnås af uafhængige importører.
Eksportørerne påstod, at den fortjenstmargen på 2,8 %, der anvendtes på priser fra forbundne importører i Fællesskabet med henblik på beregning af eksportpriser, var for høj, idet de forbundne importører kun tjente »faktureringsformål«.
Dette argument kunne ikke godtages, da den anvendte fortjenstmargen fulgte af faktiske oplysninger indhentet under undersøgelsen og var i overensstemmelse med artikel 2, stk. 9, i grundforordningen.
(22) I et tilfælde havde det forretningsmæssigt forbundne salgsselskab ikke fremlagt pålidelige oplysninger om de omkostninger, der påløb mellem importen og videresalget. I forbindelse med beregningen af eksportprisen for den pågældende eksportør anvendte Kommissionen som de foreliggende faktiske oplysninger de højeste omkostninger, der konstateredes for et andet forretningsmæssigt forbundet salgsselskab, der samarbejdede med undersøgelsen, jf. artikel 18 i grundforordningen.
(23) I en andet tilfælde undlod en eksportør at give Kommissionen oplysninger om salget til uafhængige købere af betydelige mængder røget laks, der forarbejdedes i Fællesskabet af et forbundet røgeri, som anvendte fersk laks leveret af den pågældende eksportør. Det besluttedes, at der skulle ses bort fra alle eksporttransaktioner til dette forbundne røgeri.
4. Sammenligning
(24) For at sikre en rimelig sammenligning mellem den normale værdi og eksportprisen foretoges der om nødvendigt justeringer for forskelle, der påvirkede prisernes sammenlignelighed, for så vidt angik transport-, forsikrings-, håndterings- og lasteomkostninger samt dermed forbundne omkostninger, kreditomkostninger og provisioner, jf. artikel 2, stk. 10, i grundforordningen.
5. Dumpingmargen
(25) For så vidt angår alle seks undersøgte eksportører viste sammenligningen pr. varekategori af vejede gennemsnitlige normale værdier og vejede gennemsnitlige eksportpriser i undersøgelsesperioden, at der fandt dumping sted. Da dumpingsmargenerne var forskellige for de enkelte varekategorier, fastsattes en vejet gennemsnitlig dumpingmargen for hver undersøgt eksportør.
(26) Analysen af eksportpriser på et månedligt gennemsnitligt grundlag afslørede endvidere for alle seks eksportører et eksportprismønster med store forskelle mellem forskellige tidsperioder, nemlig således at eksportpriserne i november og december, dvs. i højforbrugsperioden umiddelbart før jul, lå betydeligt under de gennemsnitlige eksportpriser i undersøgelsesperioden. For to eksportører fandtes dette mønster tilstrækkelig udtalt til at begrunde, at dumpingen i overensstemmelse med artikel 2, stk. 11, i grundforordningen beregnedes ved at sammenligne de vejede gennemsnitlige normale værdier med priserne for alle individuelle eksporttransaktioner til Fællesskabet, således at den dumping, der fandt sted, fuldt ud kunne afspejles.
De to eksportører mente, at denne metode var i strid med den normale fremgangsmåde med sammenligning af gennemsnit, jf. artikel 2, stk. 11, i grundforordningen, og at der ikke var nogen grund til at afvige fra den normale fremgangsmåde i det foreliggende tilfælde.
Dette argument afvistes, da der for de to pågældende eksportører var en væsentlig forskel mellem de dumpingmargener, der beregnedes henholdsvis på grundlag af en sammenligning af gennemsnit og på grundlag af en sammenligning mellem gennemsnit og transaktioner. Dette var tegn på et tilstrækkeligt udtalt mønster med at sælge til lavere priser i visse perioder til at berettige anvendelse af metoden med sammenligning mellem gennemsnit og transaktioner.
(27) For virksomheden Saga Lax Norge A/S, som oprindelig indgik i stikprøven af eksportører, men som ikke meddelte Kommissionen de oplysninger, der ansås for nødvendige for undersøgelsen, måtte dumpingmargenen vurderes på grundlag af de foreliggende faktiske oplysninger, jf. artikel 18 i grundforordningen. I denne forbindelse findes det af de i betragtning 101 angivne årsager, navnlig forbindelsen mellem Saga Lax Norge A/S og en af de undersøgte samarbejdende eksportører, Timar Seafood A/S, at den dumpingmargen, der fastsattes for sidstnævnte virksomhed, og som er den højeste, der konstateredes for en eksportør i stikprøven, skulle anvendes for Saga Lax Norge A/S.
(28) På grundlag af disse konklusioner beregnede Kommissionen en vejet gennemsnitlig dumpingmargen for de undersøgte eksportører i overensstemmelse med artikel 9, stk. 6, i grundforordningen. I denne forbindelse toges der ikke hensyn til den margen, der fastsattes for Saga Lax Norge A/S under de i artikel 18 i grundforordningen omhandlede omstændigheder. Da den norske erhvervsgrens samarbejde i almindelighed var tilfredsstillende og i betragtning af objektiviteten af den forudgående udvælgelse af de opdrættere og eksportører, blandt hvilke stikprøven udtoges, konkluderedes det, at denne vejede gennemsnitlige dumpingmargen burde anvendes for alle samarbejdende norske eksportører, som ikke indgik i stikprøven.
(29) På dette grundlag fastsattes følgende dumpingmargener på grundlag af prisen, frit Fællesskabets grænse:
TABELPOSITION
D. ERHVERVSGRENEN I FÆLLESSKABET
(30) De fællesskabsproducenter, der tilsluttede sig klagen, tegner sig for ca. 57 % af den samlede produktion i Fællesskabet af den pågældende vare og fandtes derfor at udgøre erhvervsgrenen i Fællesskabet, jf. artikel 4, stk. 1, og artikel 5, stk. 4, i grundforordningen.
E. SKADE
1. Indledende bemærkninger
(31) Der anmodedes om og indhentedes oplysninger fra alle de klagende fællesskabsproducenter om produktion, salg og markedsandel. I betragtning af det store antal producenter, der tilsluttede sig klagen, og de i artikel 6, stk. 9, i grundforordningen fastsatte frister baseredes de resterende indikatorer for skade imidlertid på oplysninger indhentet fra en repræsentativ stikprøve af producenter i Fællesskabet.
(32) Af de 90 fællesskabsproducenter, der tilsluttede sig klagen, udvalgtes en stikprøve på 16 firmaer efter geografisk beliggenhed og virksomhedernes størrelse målt i produktion og salg. Disse virksomheder tegnede sig for 73 % af den klagende fællesskabserhvervsgrens produktion og 42 % af den samlede produktion i Fællesskabet.
(33) Bedømmelsen af skaden er sket på grundlag af oplysninger vedrørende perioden 1992 til undersøgelsesperioden. Geografisk dækkede undersøgelsen i denne periode Fællesskabet, således som det var sammensat ved tidspunktet for indledningen af proceduren, dvs. Fællesskabet med 15 medlemmer. Vurderingen af skade baseredes på de relevante økonomiske faktorer, jf. artikel 3 i grundforordningen.
(34) Der erindres om, at den skadelige virkning af dumpingimporten fra Norge på situationen for fællesskabserhvervsgrenen for opdrættede atlanterhavslaks først konstateredes i 1991 i forbindelse med en tidligere antidumpingprocedure. Siden da har virkningen af importen fra Norge givet anledning til, at Kommissionen i en række tilfælde har indført minimumsimportpriser. Sådanne foranstaltninger synes dog i bedste fald kun at have haft en kortvarig virkning på markedet.
(35) Følgende indikatorer for skade bør derfor ses i lyset af en langvarig og ugunstig situation for den pågældende erhvervsgren i Fællesskabet.
2. Forbrug i Fællesskabet
(36) Ved beregningen af det samlede åbenbare forbrug i Fællesskabet af opdrættede atlanterhavslaks toges der hensyn til den kombinerede sum af:
- fællesskabsproducenternes salg i Fællesskabet som fastlagt på grundlag af oplysninger fremlagt af the Scottish Salmon Growers' Association, The Shetland Salmon Farmers' Association og The Irish Salmon Growers' Association i forbindelse med Eurostat for deres eksport til tredjelande
- importen fra Norge til Fællesskabet af de pågældende varer (som deklareret under KN-kode 0302 12 00, 0303 22 00, 0304 10 13 og 0304 20 13), og
- importen til Fællesskabet af de samme varer fra alle andre tredjelande.
(37) Med henblik på at fastslå konsekvente tal for det udvidede fællesskab med 15 medlemmer for hele den undersøgte periode baseredes den samlede import på relevante importstatistikker fra Eurostat og EFTA. For at sikre sammenligneligheden mellem de forskellige tal konverteredes alle oplysninger endvidere til hele fiskeækvivalenter. Med henblik herpå divideredes importtallene for henholdsvis ferske og kølede laks og for ferske og kølede laksefileter med passende faktorer på 0,90 og 0,65. Det skal bemærkes, at KN-kode 0302 12 00, 0304 10 13 og 304 20 13 også kan dække varer, der ikke er omfattet af denne procedure (f.eks. stillehavslaks og/eller vildlaks), men for hvilke de importerede mængder i betragtning af den angivne oprindelse kan betragtes som ubetydelig.
(38) På dette grundlag steg det åbenbare forbrug i Fællesskabet af opdrættede atlanterhavslaks fra 201 037 tons i 1992 til 316 866 tons i undersøgelsesperioden, hvilket var en stigning på 58 %.
3. Dumpingimportens mængde og markedsandel
(39) Den aggregerede importmængde fra Norge steg løbende og betydeligt fra 134 338 tons i 1992 til 211 597 tons i undersøgelsesperioden (en stigning på 58 %) i takt med stigningen i forbruget i Fællesskabet.
(40) De fra Norge importerede varers markedsandel i Fællesskabet faldt fra omkring 67 % i 1992 til ca. 62 % i 1993 og 1994 og steg så til 67 % i 1995 og undersøgelsesperioden.
(41) Det forhold, at varer importeret fra Norge har kunnet bevare deres meget høje markedsandel på et hastigt voksende marked gennem de sidste fire et halvt år, er i sig selv betegnende for de norske eksportørers position på fællesskabsmarkedet. Denne betydelige stigning i importen fra Norge fandt desuden sted på trods af minimumsimportpriser, der indførtes af Kommissionen i denne periode (se betragtning 76).
4. De norske eksporterede varers pris
a) Samlet tendens
(42) Statistiske oplysninger viser, at cif-importprisen på laks med oprindelse i Norge faldt løbende og med i alt 27 % mellem 1992 og undersøgelsesperioden. Denne tendens synes desuden at tyde på, at de norske eksportører ikke konsekvent fulgte de minimumsimportpriser, der pålagdes i den undersøgte periode.
b) Underbud
(43) For undersøgelsesperioden sammenlignedes de udvalgte fællesskabsproducenters priser med priserne på den eksporterede norske vare. For producenterne i Fællesskabet blev priserne på rensede laks med hoved anvendt som sammenligningsgrundlag. Disse kategorier af laks udgjorde mere end 65 % af salgsmængden af alle typer laks, der solgtes af fællesskabsproducenterne i stikprøven, og størstedelen af importen af norske laks.
(44) For eksportørerne baseredes priserne på salgstal fremlagt af de norske eksportører, der samarbejdede med undersøgelsen om såvel dumping som subsidier. Disse priser justeredes til prisen Fællesskabets grænse, fortoldet.
(45) Der foretoges sammenligninger på grundlag af et månedligt vejet gennemsnit. Fællesskabsproducenternes priser var ab fabrik og på handelstrin, der vidstes at være sammenlignelige med de importerede norske varers handelstrin. Sammenligningen viste, at der forekom månedlige prisunderbudsmargener på op til 12 %. Underbuddet fandtes desuden at være højest i den vigtigste del af salgssæsonen, nemlig perioden umiddelbart før jul.
(46) Det skal bemærkes, at laks handles som en vare på et gennemsigtigt og konkurrencepræget marked. Varen sælges dagligt, og leverandørerne må hurtigt - dvs. hver dag eller time - tilpasse sig ethvert prisfald hos deres konkurrenter, hvorfor det er vanskeligt at vurdere spørgsmålet om underbud. De konstaterede underbudsmargener skal derfor ses på baggrund af et vedvarende tryk på markedsprisen, som udøves af den norske import.
(47) Nogle importører fremførte, at de norske priser skulle justeres opad ved prissammenligningen for at tage hensyn til, at kunderne er rede til at betale mere for laks med oprindelse i Skotland. Der fremlagdes ingen beviser for denne påstand og navnlig vedrørende forskelle i varernes fysiske egenskaber, som kunne berettige en justering af prisen.
5. Fællesskabserhvervsgrenens situation
5.1. Generelle oplysninger
a) Produktion
(48) Fællesskabserhvervsgrenens produktion af opdrættede atlanterhavslaks steg fra 45 801 tons i 1992 til 90 206 tons i undersøgelsesperioden. Denne stigning i produktionen skyldtes en øget efterspørgsel og gjorde det muligt for fællesskabserhvervsgrenen at mindske sine enhedsomkostninger og forbedre sin produktivitet. I denne forbindelse viser oplysninger indhentet fra virksomhederne i stikprøven, at de i undersøgelsesperioden var i stand til at producere 2,35 gange den mængde, der fremstilledes i 1992, men med nøjagtig samme antal ansatte.
b) Salg og markedsandel
(49) Fællesskabserhvervsgrenens salg på fællesskabsmarkedet steg i den pågældende periode fra 42 535 tons i 1992 til 82 885 tons i undersøgelsesperioden, hvilket er en stigning på 40 320 tons. Denne stigning skal ses i forhold til en stigning i forbruget i Fællesskabet på næsten 116 000 tons i samme periode.
(50) Udviklingen i salgsmængden sammenlignet med udviklingen i det åbenbare forbrug i Fællesskabet viser, at fællesskabserhvervsgrenens markedsandel steg fra 21,2 % i 1992 til 28,9 % i 1994 og derefter faldt til 26,2 % i undersøgelsesperioden.
5.2. Oplysninger vedrørende stikprøven
c) Kapacitet og kapacitetsudnyttelse
(51) For så vidt angår kapacitet fandtes det, at de selskaber, der indgik i stikprøven, anvendte forskellige kriterier til bestemmelse af deres kapacitet, og der kunne derfor ikke indhentes pålidelige historiske tal for kapaciteten forud for den undersøgte periode. For undersøgelsesperioden fandtes tal for kapaciteten leveret af den nyoprettede organisation Scottish Environment Protection Agency, der fastsætter bæredygtige kapacitetsgrænser efter miljømæssige krav, imidlertid at være pålidelige. På dette grundlag fandtes den gennemsnitlige kapacitetsudnyttelse af være 59 % i undersøgelsesperioden.
d) Prisudvikling
(52) Stikprøvens virksomheders priser faldt med 24 % mellem 1992 og undersøgelsesperioden. Dette prisfald er meget tæt på faldet i prisen på de varer, der importeredes fra Norge, hvilket tyder på, at erhvervsgrenen i Fællesskabet ikke kunne modstå presset fra de norske priser.
(53) Norske eksportører hævdede, at den nedadgående prisudvikling udelukkende skyldtes en forbedring af lakseproducenternes omkostningseffektivitet på verdensplan.
(54) Erhvervsgrenen i Fællesskabet har faktisk øget sin produktion og sit salg i løbet af den undersøgte periode med faldende enhedsomkostninger og betydelige produktivitetsforbedringer til følge. Til trods for dette har undersøgelsen dog vist, at det ovennævnte prisfald førte til en utilstrækkelig rentabilitet for fællesskabserhvervsgrenen. Dette skyldes, at priserne er faldet ud over, hvad der kunne være forventet efter forbedringerne af produktiviteten. Prisen på laks vil ganske vist falde, hvis produktionsomkostningerne falder, men dette forklarer ikke forværringen af fællesskabserhvervsgrenens rentabilitet (se betragtning 55).
e) Rentabilitet
(55) Den gennemsnitlige rentabilitet forbedredes mellem 1992 og 1993, men faldt derefter, skønt markedet var voksende og fællesskabserhvervsgrenens omkostninger faldende. Den gennemsnitlige rentabilitet nåede desuden aldrig det minimumsoverskudsniveau (ca. 15 % af omsætningen), der anses for nødvendigt i en stærkt risikobetonet erhvervsgren som denne (på grund af den usikkerhed, der opstår i forbindelse med risikoen for sygdomme, rovdyr og dårligt vejr), og befandt sig i undersøgelsesperioden på det laveste niveau (3,3 %) siden 1992. Det skal understreges, at de fleste selskaber i stikprøven led betydelige tab i undersøgelsesperioden.
(56) For så vidt angår rentabilitet fandt de norske eksportører, at det tal på 15 %, som Kommissionen har anset for en normal fortjenstmargen, var for højt.
(57) Som allerede nævnt ovenfor fastslog undersøgelsen, at en fortjeneste på 15 % af omsætningen faktisk er nødvendig i denne branche. Bortset fra denne erhvervsgrens risikobetonede natur, der er nævnt ovenfor, bekræftedes dette yderligere ved at undersøge fortjenstmargenerne i lakseindustrien før forekomsten af den skadelige dumping, og af de fortjenstmargener, der fandtes rimelige i andre sammenlignelige erhvervsgrene i Fællesskabet, såsom ørred- og fjerkræopdræt. I alle disse tilfælde bekræftedes tallet på 15 %. Desuden fandt en norskejet fællesskabsproducent, at en fortjeneste på 15 % var et rimeligt, omend forsigtigt skøn. Denne virksomhed fandt, at 15 % sandsynligvis var for lidt for mindre virksomheder. Hvis den kumulerede fortjeneste på salg i almindelig handel for de norske opdrættere og eksportører i stikprøven endelig undersøges på deres hjemmemarked, svarer den til 15 %.
f) Beskæftigelse
(58) Beskæftigelsen for de fællesskabsproducenter, der indgik i stikprøven, var stabil mellem 1992 og undersøgelsesperioden, idet virksomhederne i stikprøven tegnede sig for omkring 1 100 arbejdspladser direkte knyttet til fremstillingen af opdrættede atlanterhavslaks. Et skøn over den samlede beskæftigelse i Fællesskabet for den pågældende erhvervsgren tyder på, at der var 3 300 personer beskæftiget i lakseindustrien i undersøgelsesperioden.
g) Investeringer
(59) Investeringerne steg mellem 1992 og undersøgelsesperioden. Denne stigning bør imidlertid fortolkes i lyset af den særlige situation i lakseindustrien, hvor over halvdelen af investeringerne i perioden vedrørte udskiftninger. I en vækstindustri, hvor erhvervelse af moderne udstyr er af afgørende betydning, forekommer nettoinvesteringen desuden ikke at være tilstrækkelig til at sikre, at den åbenbare vækst på længere sigt kan opretholdes.
6. Konklusion
(60) Ved konklusionen om, at erhvervsgrenen i Fællesskabet havde lidt væsentlig skade i den undersøgte periode, blev der taget hensyn til følgende kendsgerninger.
(61) Undersøgelsen har vist, at fællesskabsproducenterne i stikprøven har været udsat for et betydeligt pristryk i den undersøgte periode, og at dette har ført til et betydeligt fald i de pågældende virksomheders priser. Dette førte til en forværring af de pågældende producenters finansielle situation, idet virksomhederne i stikprøven som helhed opnåede en utilstrækkelig rentabilitet, og mange producenter led tab. En række virksomheder er i den seneste tid lukket, og flere af de overlevende virksomheder i stikprøven er i fare. Denne forværring af rentabiliteten skal desuden ses på baggrund af betydelige resultater i den undersøgte periode for så vidt angår produktivitet. Med hensyn til markedsandel skal det bemærkes, at fællesskabserhvervsgrenens markedsandel efter en forbedring i 1994 igen er faldende til trods for en betydelig stigning i forbruget.
(62) På baggrund af denne analyse er det blevet konkluderet, at erhvervsgrenen i Fællesskabet har lidt væsentlig skade, jf. artikel 3, stk. 1, i grundforordningen. Denne konklusion er hovedsagelig baseret på det forvoldte pristryk samt den faldende og klart utilstrækkelige rentabilitet for de producenter i Fællesskabet, der indgik i stikprøven.
F. ÅRSAG TIL SKADE
(63) Med henblik på at fastslå, om den skade, der er forvoldt erhvervsgrenen i Fællesskabet, forårsagedes af dumpingimporten fra Norge, eller om andre faktorer forårsagede eller bidrog til skaden, undersøgtes følgende elementer.
1. Årsagssammenhæng mellem de pågældende importerede varer og skade
(64) Det skal bemærkes, at da importen af laks fra Norge fandtes at være dumpet i den samme periode, hvori der udbetaltes udligningsberettigede subsidier til norske producenter, kan der ikke skelnes mellem de samtidige virkninger af både dumping og subsidiering, og de må derfor undersøges i sammenhæng.
(65) Ved undersøgelsen af, hvorvidt den væsentlige skade, som erhvervsgrenen i Fællesskabet havde lidt, var forårsaget af virkningen af dumpingimporten og den subsidierede import, bemærkedes det for det første, at skaden hovedsagelig bestod af et vedvarende pristryk og en mindsket rentabilitet for producenterne i Fællesskabet. Dette faldt sammen med en betydelig stigning i importmængden af laks til lave priser fra Norge. Som følge heraf har Norge været i stand til at bevare sin markedsandel på et meget højt niveau (67 %) i et ekspanderende marked. Prisen på disse importerede varer faldt desuden betydeligt i den undersøgte periode, og der konstateredes underbud på op til 12 % i den vigtigste salgsperiode. I denne forbindelse bør det erindres, at markedet for laks er gennemsigtigt. På et sådant marked er det sandsynligt, at ethvert nedadgående pristryk forårsages af den største leverandør, i dette tilfælde Norge.
(66) Under disse omstændigheder konkluderes det, at de kombinerede virkningerne af dumpingen og subsidieringen af importen fra Norge har forvoldt væsentlig skade for erhvervsgrenen i Fællesskabet.
2. Andre faktorer
(67) Tendensen i forbruget på fællesskabsmarkedet, udviklingen i og virkningen af import fra andre tredjelande samt Fællesskabets lakseindustris konkurrenceevne undersøgtes for at fastslå, om disse faktorer kunne have været årsag til den skade, som erhvervsgrenen i Fællesskabet havde lidt.
a) Forbruget i Fællesskabet
(68) Forbruget i Fællesskabet af atlanterhavslaks steg løbende og med i alt 58 % mellem 1992 og undersøgelsesperioden. Den skade, som erhvervsgrenen i Fællesskabet har lidt, kan derfor ikke tilskrives faldende efterspørgsel.
b) Import fra andre tredjelande
(69) For så vidt angår importen fra tredjelande, der ikke er omfattet af denne procedure (hovedsagelig Færøerne, Chile, Canada og Island), fandtes det, at deres samlede markedsandel var faldet fra 12 % til 7 % i den undersøgte periode. Det konkluderedes derfor, at virkningen af denne import havde været begrænset.
c) Fællesskabserhvervsgrenens konkurrenceevne
(70) Det skal bemærkes, at lakseproducenterne i Fællesskabet har forbedret deres konkurrenceevne betydeligt mellem 1992 og undersøgelsesperioden; produktionen pr. ansat mere end fordobledes, der var et fald i fiskedødskvotienten på 23 % og en stigning på 25 % i den gennemsnitlige vægt af de fremstillede laks. Desuden steg fællesskabserhvervsgrenens eksportmængde fra 3 266 tons i 1992 til 7 321 tons i undersøgelsesperioden. På dette grundlag har erhvervsgrenen i Fællesskabet opnået en betydelig effektivitet for så vidt angår omkostninger.
3. Konklusion
(71) I betragtning af ovenstående konkluderedes det, at den dumpede og subsidierede import af laks fra Norge isoleret set har forvoldt væsentlig skade for erhvervsgrenen i Fællesskabet.
G. FÆLLESSKABETS INTERESSER
1. Generelle betragtninger
(72) På grundlag af alle de forelagte beviser overvejedes det, om der trods konklusionerne vedrørende dumping og skade fandtes tvingende årsager, der ville føre til den konklusion, at det ikke var i Fællesskabets interesse at indføre foranstaltninger i det foreliggende tilfælde. Med henblik herpå vurderedes virkningen af eventuelle foranstaltninger for alle parter, der var berørt af proceduren, og også konsekvenserne for de samme parter, hvis der ikke blev truffet foranstaltninger.
(73) Ved denne vurdering blev der i overensstemmelse med grundforordningen taget særligt hensyn til behovet for at afhjælpe de handelsforstyrrende virkninger af den skadelige dumping og genskabe en reel konkurrence.
2. Fællesskabserhvervsgrenens interesser
(74) Det bør først erindres, at dumpede eksportvarer fra Norge gennem en lang periode har forvoldt skade for fællesskabserhvervsgrenen for opdrættede atlanterhavslaks.
(75) Kommissionen konstaterede skadelig dumping så tidligt som i 1991 (Kommissionens afgørelse 91/142/EØF) (4), hvor det trods positive konklusioner vedrørende både dumping og skade besluttedes, at der ikke skulle indføres foranstaltninger med den begrundelse, at de norske myndigheder på nationalt plan havde truffet foranstaltninger, som mentes ville stabilisere markedet.
(76) Efterfølgende har Kommissionen ved flere lejligheder i de seneste år indført minimumsimportpriser (november 1993, februar 1994, marts 1994), senest fra den 16. december 1995 til den 13. juni 1996 ved forordning (EF) nr. 2907/95 (5). Minimumsimportpriser berettigedes af, at importerede varers mængde og priser forårsagede eller truede med at forårsage forstyrrelser på markedet med alvorlige økonomiske, samfundsmæssige eller miljømæssige problemer til følge, hvilket nødvendiggjorde vedtagelse af omgående foranstaltninger. I modsætning til antidumping- eller udligningsforanstaltninger krævede disse foranstaltninger ikke en konklusion om, at det pågældende eksportland havde udvist illoyalitet i sin handelspraksis. Foranstaltningerne gav ikke de forventede virkninger.
(77) På denne baggrund konkluderes det, at hvis der ikke træffes effektive foranstaltninger til at afhjælpe de skadelige virkninger af den dumpede og subsidierede import fra Norge, vil fællesskabserhvervsgrenens situation fortsat blive forværret indtil det punkt, hvor selve dens eksistens kan stå på spil.
(78) Det bør endvidere erindres, at fællesskabserhvervsgrenen for opdrættede atlanterhavslaks hovedsagelig består af små og mellemstore virksomheder beliggende i landdistrikter, som samtidig oftest er mindre udviklede regioner i Fællesskabet (regioner under mål nr. 1), hvor der er mangel på økonomiske aktiviteter. Som ovenfor nævnt har erhvervsgrenen i Fællesskabet konstant forbedret sin produktivitet, som derfor ikke drages i tvivl. I forbindelse med den foretagne omstrukturering er en række mindre opdrættere blevet overtaget af producenter, som indgår i større koncerner. Hvis der ikke træffes foranstaltninger, er det - rent bortset fra at antallet af konkurrenter på markedet formentlig vil falde yderligere - muligt, at investeringerne i en forbedret produktivitet og omstrukturering ikke vil få den ønskede virkning.
3. Andre fællesskabserhvervsgrenes interesser
(79) En række aftagere såsom røgerier og engrosforhandlere af opdrættede atlanterhavslaks påstod, at en indførelse af foranstaltninger på importen af opdrættede atlanterhavslaks fra Norge ville have negative konsekvenser for deres aktiviteter. De fremførte, at hvis foranstaltningerne medførte et fald i den mængde opdrættede atlanterhavslaks, der importeredes fra Norge, ville der ikke forefindes alternative leveringskilder. De samme kredse påstod, at hvis importen af opdrættede atlanterhavslaks fra Norge blev dyrere, ville de være nødt til at lægge de yderligere omkostninger over på den endelige forbruger, der så ville købe andre varer. Der fremførtes endvidere det argument, at en told på uforarbejdede opdrættede atlanterhavslaks med oprindelse i Norge kan føre til, at den norske industri for forarbejdning af opdrættede atlanterhavslaks vil ekspandere på bekostning af forarbejdningsindustrien i Fællesskabet.
(80) Det skal først påpeges, at undersøgelsen har vist, at erhvervsgrenen i Fællesskabet har kapacitet til at øge sin produktion, og den ville bestemt gøre dette, hvis den havde mulighed for at opnå et tilfredsstillende afkast. I tilfælde af, at de foreslåede foranstaltninger fører til et fald i den mængde af opdrættede atlanterhavslaks, der importeres fra Norge, er der desuden disponible alternative forsyningskilder, f.eks. Chile, Canada, Island og Færøerne.
(81) For så vidt angår den prispolitik, der sandsynligvis vil blive fulgt af fællesskabsproducenterne efter en indførelse af foranstaltninger, bør det erindres, at enhver stigning i fællesskabsproducenternes priser vil være begrænset til, hvad der er strengt nødvendigt for, at de kan opnå et mere rimeligt afkast. Hvis fællesskabsproducenterne skulle øge deres priser kraftigt, er det mere end sandsynligt, at andre eksportlande vil erobre en større del af fællesskabsmarkedet. Enhver sådan prisstigning fra fællesskabserhvervsgrenens side vil desuden være begrænset af en anden faktor, nemlig kundernes adgang til opdrættede laksørred, som er en forholdsvis tilsvarende vare og derfor kan erstatte laks; denne vare er disponibel i Fællesskabet til en lidt lavere pris og er også blevet påvirket af den store dumpingimport af opdrættede atlanterhavslaks fra Norge.
(82) For så vidt angår muligheden for, at forarbejdningsindustrien i Fællesskabet påvirkes af konkurrence fra forarbejdede varer fra Norge, vil antidumping- og udligningstolden blive opkrævet på råvaren, der kun udgør en lille del af omkostningerne ved den forarbejdede vare. Den begrænsede virkning af de foreslåede toldsatser bør derfor ikke være tilstrækkelig til at betinge et fald i forarbejdningsaktiviteterne i Fællesskabet. De fleste røgerier i Fællesskabet forarbejder og forhandler desuden også fællesskabsfremstillede laks og andre varer og er derfor ikke fuldstændig afhængige af laks importeret fra Norge.
(83) Det skal desuden bemærkes, at Kommissionen for at vurdere den sandsynlige virkning, som foranstaltninger kunne have på forarbejdningsvirksomheder i Fællesskabet, sendte spørgeskemaer til alle virksomheder, der var medlem af tre sammenslutninger af handels- og forarbejdningsvirksomheder, som havde givet sig til kende og anmodet om at blive hørt mundtligt.
(84) I alt udsendtes der 93 spørgeskemaer, men modtoges kun én fuldstændig og kontrollerbar besvarelse, og den mulige virkning af en indførelse af foranstaltninger for den fællesskabserhvervsgren, der handler med eller forarbejder opdrættede atlanterhavslaks, kan derfor ikke vurderes på et repræsentativt grundlag.
(85) De hidtil indhentede oplysninger har imidlertid vist, at for så vidt angår røget laks udgør omkostningerne til råvaren, dvs. opdrættede atlanterhavslaks, omkring 45 % af de samlede produktionsomkostninger for røget laks. Hvis omkostningerne til råvaren således øges med f.eks. 10 %, vil dette medføre en samlet stigning i produktionsomkostningerne for røget laks på kun 4,5 %.
(86) Desuden synes oplysninger indhentet fra forskellige pålidelige kilder at tyde på, at situationen for forarbejdningsvirksomhederne i Fællesskabet er ganske varierende. På den ene side er der virksomheder, der fremstiller færdige måltider, og som er del af store koncerner. Da prisen på råvaren fisk udgør en begrænset del af prisen på den færdige vare, er det ikke sandsynligt, at disse virksomheder i nævneværdig grad vil blive påvirket af foranstaltningerne. På den anden side er der en række virksomheder, som røger laks eller lægger laks i lage, og som er mere afhængige af råvarens pris. Disse virksomheder vil sandsynligvis være nødt til at lægge en del af de ekstra omkostninger over på næste handelstrin. Som allerede nævnt i betragtning 85 vil stigningen i omkostningerne være begrænset. Under alle omstændigheder synes hidtil indhentede oplysninger at tyde på, at kun ved prisstigninger på over 20 % vil der være fare for, at forbrugerne vil vende sig mod andre varer.
4. Importørernes interesser
(87) En række importører har i generelle vendinger fremført, at enhver indførelse af antidumpingforanstaltninger vil påvirke dem i negativ retning.
(88) Som ovenfor nævnt forventes det, at skønt de foreslåede foranstaltninger vil gøre det muligt for erhvervsgrenen i Fællesskabet at rejse sig efter de skadelige virkninger af dumpingen, vil de hverken påvirke importørernes mulighed for at købe laks fra Norge eller andre kilder eller medføre prisstigninger ud over, hvad der er nødvendigt for, at erhvervsgrenen i Fællesskabet igen kan få en rimelig rentabilitet.
5. Forbrugernes interesser
(89) Forbrugerrepræsentanter (BEUC) fremførte, at beskyttelsesforanstaltninger ikke vil være i fællesskabsforbrugernes interesse, da de vil medføre en begrænsning af vareudbuddet og/eller prisstigninger for forbrugerne.
(90) Som vist ovenfor tyder eksistensen af alternative leveringskilder og tilstedeværelsen af substituerbare varer på, at virkningerne for den endelige forbruger vil være minimale eller ikke-eksisterende. Det skal desuden erindres, at tolden vil blive opkrævet på cif-importprisen. Den eventuelle virkning på detailpriserne vil derfor blive betydeligt mindsket. Det skal yderligere bemærkes, at det gennemsnitlige årlige forbrug af laks i Fællesskabet skønnes til 0,8 kg pr. person, hvilket tyder på, at den samlede virkning for forbrugerne vil være meget lille.
6. Konklusion
(91) Efter nøje at have undersøgt alle ovennævnte aspekter konkluderedes det, at det er i Fællesskabets interesse at indføre antidumpingforanstaltninger over for importen af opdrættede atlanterhavslaks med oprindelse i Norge, da der ikke findes tvingende årsager til at konkludere, at det ikke er i Fællesskabets interesse at indføre sådanne foranstaltninger.
H. ANTIDUMPINGFORANSTALTNINGER
1. Antidumpingforanstaltningernes størrelse
(92) I overensstemmelse med de relevante bestemmelser i grundforordningen undersøgtes det, om foranstaltningerne skulle være af mindre omfang end de konstaterede dumpingmargener, hvis sådanne mindre foranstaltninger ville være tilstrækkelige til at afhjælpe den skade, der forvoldes erhvervsgrenen i Fællesskabet.
(93) I denne forbindelse fandtes det, at enhver foranstaltning skulle gøre det muligt for erhvervsgrenen i Fællesskabet at opnå priser, den ville have opnået, hvis der ikke havde været tale om dumpingimport. Da der ikke foreligger oplysninger, der tyder på det modsatte, kan det antages, at sådanne priser ville dække dens produktionsomkostninger og en rimelig fortjeneste. For at opnå dette bør de importerede varers pris derfor forhøjes.
(94) I forbindelse med beregningen af den nødvendige prisstigning sammenlignedes priserne på de dumpede importerede varer med salgspriser, der afspejler fællesskabserhvervsgrenens produktionsomkostninger plus en rimelig fortjeneste. I denne forbindelse fandtes en fortjenstmargen på 15 % at være det minimumsniveau for fortjeneste, som var nødvendigt for at gøre denne sektor bæredygtig. Ved fastsættelsen af dette fortjenstniveau toges der hensyn til følgende faktorer: lakseopdræt er en stærkt risikopræget erhvervsgren, bl.a. på grund af produktionsprocessens længde (18-24 måneder); risikoen for sygdomme, rovdyr og dårlige vejrforhold, der regelmæssigt optræder i denne erhvervsgren; de uforudsigelige priser på en vare, der handles som råvare; samt varens meget korte holdbarhed. Det fandtes også, at en betydelig fortjenstmargen var nødvendig for fællesskabsproducenternes adgang til finansiering, hvilket er særligt afgørende for denne erhvervsgren, så den fortsat kan være konkurrencedygtig på et hastigt voksende marked.
(95) På dette grundlag sammenlignedes eksportpriserne for de varetyper, der anvendtes ved fastsættelsen af prisunderbuddet (se betragtning 43) for undersøgelsesperioden, frit Fællesskabets grænse, hvor nødvendigt justeret for fragt, told og omkostninger efter importen, med de berørte udvalgte fællesskabsproducenters vejede gennemsnitlige salgspriser, hvor relevant med et tillæg til dækning af produktionsomkostninger samt den ovennævnte fortjenstmargen på 15 %.
Toldens størrelse
(96) I dette tilfælde måtte opmærksomheden henledes på, at Rådet også har indført en restudligningstold på 3,8 %. I henhold til artikel 14, stk. 1, i grundforordningen må ingen vare pålægges både antidumping- og udligningstold med det formål at afhjælpe en og samme situation, som er opstået som følge af dumping eller eksportsubsidiering. Det fastsloges, at det i dette tilfælde var muligt at pålægge begge former for told. Årsagen hertil var, at ingen af de pågældende udligningsberettigede subsidier var eksportsubsidier, og de havde derfor ingen virkning på dumpingmargenen. Subsidierne havde den samme virkning på den normale værdi og eksportprisen, og dumpingmargenen ville have været den samme, hvis der ikke havde været tale om subsidier.
Da skaden i dette tilfælde imidlertid fandtes at være forårsaget af både dumping og subsidiering, kunne de to toldformers samlede størrelse ikke overstige det beløb, som var nødvendigt for at afhjælpe denne skade.
(97) Den dumpingmargen, der fandtes for hver af de undersøgte eksportører, sammenlignedes derfor med omfanget af den skade, der ikke allerede var afhjulpet af udligningstolden, dvs. med det tilsvarende skadesafhjælpningsniveau reduceret med 3,8 %. Størrelsen af antidumpingtolden for alle norske eksportører uden for stikprøven fastsattes ligeledes ved at beregne det vejede gennemsnit af dumpingmargenerne og skadesafhjælpningsniveauerne minus udligningstolden for hver enkelt virksomhed.
(98) For de to eksportører, for hvilke der konstateredes markante ændringer i eksportprismønsteret i perioden umiddelbart før jul (se betragtning 26), beregnedes skadesafhjælpningsniveauet ud fra priserne på individuelle eksporttransaktioner til Fællesskabet. For de øvrige fire virksomheder beregnedes skadesafhjælpningsniveauet på grundlag af de vejede gennemsnitlige eksportpriser.
(99) For tre eksportører i stikprøven var skadesafhjælpningsniveauet lavere end dumpingmargenen, og enhver dumpingforanstaltning for dem bør baseres på førstnævnte faktor. For de øvrige bør foranstaltninger baseres på dumpingmargenen.
2. Tilsagn
(100) Som allerede nævnt i betragtning 7 tilbød de i bilaget anførte norske eksportører at afgive tilsagn i henhold til artikel 8 i grundforordningen for så vidt angår eksporten af den pågældende vare til Fællesskabet.
(101) Den norske eksportør Saga Lax Norge A/S fremlagde ikke ved indledningen af undersøgelsen de oplysninger, som var nødvendige for, at Kommissionen kunne træffe individuelle afgørelser vedrørende dumping og skade for denne virksomhed. Det skal imidlertid bemærkes, at Saga Lax Norge A/S er forbundet med et antal virksomheder i Norge, der i fuldt omfang samarbejdede med undersøgelsen. Dette omfatter en af de virksomheder, der udvalgtes til stikprøven af eksportører, Timar Seafood A/S, for hvilken der derfor kunne træffes individuelle afgørelser vedrørende dumping og skade. For så vidt angår størrelsen af resttolden er denne fastsat på grundlag af konklusionerne vedrørende Timar Seafood A/S. Med hensyn til, hvorvidt Saga Lax Norge A/S og de dermed forbundne selskaber bør være genstand for denne told, uden at de har fået lejlighed til at tilbyde at afgive tilsagn, bør der tages hensyn til det forhold, at flere forbundne selskaber, herunder Timar Seafood A/S, i en betydelig del af undersøgelsesperioden ikke var forbundet med Saga Lax Norge A/S, og det forekommer derfor ikke passende at nægte dem fordelene ved deres samarbejde. Under disse omstændigheder konkluderes det, at det ikke ville tjene noget nyttigt formål at nægte Saga Lax Norge A/S selv at afgive tilsagn. Overvågningen af tilsagn i denne procedure vil blive lettet af det tilsagn, som er afgivet af den norske regering i den parallelle antisubsidieprocedure, og det konkluderes derfor, at alle de berørte virksomheder bør tilstås samme behandling med hensyn til foranstaltninger, herunder muligheden for at afgive pristilsagn.
(102) Efter at have undersøgt disse tilsagn fandt Kommissionen dem acceptable, da de ville afhjælpe de skadelige virkninger af dumpingen, jf. artikel 8, stk. 1, i grundforordningen.
(103) Kommissionen konsulterede Det Rådgivende Udvalg om godtagelsen af disse tilsagn, og der gjordes ingen indsigelse. De tilsagn, som de i bilaget anførte eksportører tilbød at afgive, godtoges ved Kommissionens afgørelse 97/634/EF (6), og undersøgelsen bør derfor afsluttes uden indførelse af endelig told for så vidt angår disse eksportører.
3. Endelig told
(104) Uanset godtagelsen af tilsagnene fra et stort antal norske eksportører bør importen af den pågældende vare med oprindelse i Norge pålægges resttold for at dække hele den norske eksport af den pågældende vare til Fællesskabet og også for at støtte tilsagnene ved at modvirke, at de omgås. Desuden bør størrelsen af tolden i tilfælde af brud på eller tilbagekaldelse af tilsagn fastsættes.
a) Toldens form
(105) Efter at have overvejet de forskellige former for told, der kan påtænkes i det foreliggende tilfælde, konkluderedes det, at en specifik told udtrykt som et fast beløb i ecu pr. kg ville være mest hensigtsmæssig. En sådan told synes særlig velegnet til den pågældende vare og er umulig at omgå ved at angive en urigtig pris ved Fællesskabets grænse. Da opdrættede atlanterhavslaks hovedsagelig handles som en råvare, hvis pris ikke er tilbøjelig til at variere væsentligt efter størrelse, fremtrædelsesform eller kvalitet, og da størstedelen af den norske eksport til Fællesskabet består af fersk eller kølet renset laks, forekommer denne fremgangsmåde passende.
(106) Anvendelsen af en specifik told er også berettiget i dette tilfælde, da de værdier, der deklareres ved indførslen til Fællesskabet, ikke synes at være i konsekvent overensstemmelse med de norske eksportørers faktiske priser ved salg til uafhængige kunder i Fællesskabet.
b) Toldens størrelse
(107) Den endelige antidumpingtold på importen af opdrættede atlanterhavslaks eksporteret af virksomheder, der ikke har tilbudt at afgive tilsagn, eller i tilfælde af brud på eller tilbagekaldelse af tilsagn foretaget af nogen part, der ikke er udtrykkelig nævnt herunder, er 0,32 ECU pr. kg af varens nettovægt.
Eksporten af opdrættede atlanterhavslaks eksporteret af følgende virksomheder, der alle har afgivet tilsagn, pålægges følgende toldsatser i tilfælde af brud på eller tilbagekaldelse af tilsagn:
TABELPOSITION
c) Gennemførelse og forvaltning af tolden
(108) Med henblik på at sikre en effektiv gennemførelse af tolden bør Kommissionen være berettiget til efter konsultation af Det Rådgivende Udvalg ved en forordning at ændre bilaget til denne forordning. Det bør erindres, at der i dette tilfælde ekstraordinært træffes foranstaltninger over for eksportører og ikke over for producenter (se betragtning 12 og følgende), da eksportselskaber almindeligvis ikke er involveret i fremstillingsaktiviteten. Dette letter adgang til lakseeksportindustrien og øger sandsynligheden for et betydeligt antal nye norske eksportører til Fællesskabet. Af hensyn til en forsvarlig forvaltning bør Kommissionen derfor være berettiget til at udstrække undtagelsen for betaling af tolden til enhver ny eksportør, der tilbyder acceptable tilsagn -
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:
Artikel 1
1. a) Der indføres en endelig antidumpingtold på importen af opdrættede (ikke vilde) atlanterhavslaks henhørende under KN-kode ex 0302 12 00 (Taric-kode 0302 12 00 19), ex 0304 10 13 (Taric-kode 0304 10 13 19), ex 0303 22 00 (Taric-kode 0303 22 00 19) og ex 0304 20 13 (Taric-kode 0304 20 13 19) med oprindelse i Norge.
b) Denne told finder ikke anvendelse på vilde atlanterhavslaks (Taric-kode 0302 12 00 11, 0304 10 13 11, 0303 22 00 11 og 0304 20 13 11). I forbindelse med denne forordning forstås der ved vilde atlanterhavslaks fisk, som landingsmedlemsstatens kompetente myndigheder ved hjælp af alle told- og transportdokumenter, der fremlægges af de berørte parter, finder godtgjort er fanget på havet.
2. Tolden fastsættes til 0,32 ECU pr. kg af varens nettovægt (Taric-tillægskode 8900), undtagen for importen af opdrættede atlanterhavslaks eksporteret af de i bilaget til denne forordning anførte virksomheder, der er fritaget for tolden.
3. Medmindre andet er angivet, finder gældende bestemmelser for told anvendelse.
Artikel 2
Fremlægger en ny eksportør i det pågældende eksportland over for Kommissionen tilstrækkelige beviser for, at den ikke eksporterede de i artikel 1, stk. 1, omhandlede varer i undersøgelsesperioden, kan Kommissionen efter konsultation af Det Rådgivende Udvalg i givet fald ved en forordning ændre bilaget til denne forordning, så fritagelsen for betalingen af tolden udstrækkes til den nye eksportør.
Artikel 3
Denne forordning træder i kraft dagen efter offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 26. september 1997.
NEUVOSTON ASETUS (EY) N:o 1890/97,
annettu 26 päivänä syyskuuta 1997,
Norjasta peräisin olevan viljellyn merilohen tuontia koskevan lopullisen polkumyyntitullin käyttöön ottamisesta
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,
ottaa huomioon polkumyynnillä muista kuin Euroopan yhteisön jäsenvaltioista tapahtuvalta tuonnilta suojautumisesta 22 päivänä joulukuuta 1995 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 384/96 (1) ja erityisesti sen 8 ja 9 artiklan,
ottaa huomioon komission ehdotuksen, joka on tehty komission kuultua neuvoa-antavaa komiteaa,
sekä katsoo, että
A. MENETTELY
1. Valitus
(1) Elokuussa 1996 komissio ilmoitti Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä (2) julkaistulla ilmoituksella aloittavansa Norjasta peräisin olevan viljellyn merilohen tuontia koskevan polkumyyntimenettelyn. Menettely aloitettiin Scottish Salmon Growers' Association Ltd:n (SSGA) ja Shetland Salmon Farmers' Associationin (SSFA) jäsentensä puolesta tekemästä yhteisestä valituksesta. Kyseisten jäsenten yhteinen viljellyn merilohen tuotanto muodostaa huomattavan osan kyseisen tuotteen kokonaistuotannosta yhteisössä. Valitus sisälsi näyttöä kyseisen Norjasta peräisin olevan tuotteen polkumyynnistä ja siitä aiheutuvasta olennaisesta vahingosta, mitä pidettiin riittävänä perusteena menettelyn aloittamiseksi.
(2) Samana päivänä aloitettiin rinnakkainen samaa tuontia koskeva tukien vastainen menettely (3), ja siihen kohdistuu polkumyyntimenettelystä erillinen tutkimus.
2. Tutkimuksen aloittaminen
(3) Komissio ilmoitti virallisesti tutkimuksesta tuottajille, viejille ja tuojille, joita asian tiedettiin koskevan, viejämaan edustajille ja valituksen tekijöille sekä antoi osapuolille, joita asia suoraan koski, mahdollisuuden esittää huomautuksensa kirjallisesti ja vaatia tulla kuulluksi asiassa.
(4) Koska menettelyssä oli mukana paljon osapuolia ja koska asetuksen (EY) N:o 384/96 (jäljempänä `perusasetus`) 6 artiklan 9 kohdan mukaisesti oli noudatettava tarkkoja määräaikoja, suoritettiin otanta yhteisön tuottajista ja Norjan tuottajista/viejistä seuraavasti:
Valitusta tukeneiden tuottajien osalta komissio päätti rajoittaa tutkimuksen tiettyjen vahinkojen osalta 16 yhteisön tuottajan muodostamaan edustavaan otokseen perusasetuksen 17 artiklan 1 ja 2 kohdan mukaisesti.
Norjalaisten tuottajien/viejien osalta komissio valitsi kuuden kalanviljelijän ja kuuden viejän muodostamat kaksi erillistä otosta osapuolten suostumuksella perusasetuksen 17 artiklan 1 ja 2 kohdan mukaisesti. Koska yksi yritys, Saga Lax Norge A/S, joka alun perin kuului viejien otokseen, ei toimittanut komissiolle tutkimuksessa tarvittavia tietoja, yrityksen tilalle otettiin toinen yritys, Domstein Salmon A/S.
(5) Komissio lähetti kyselylomakkeita otoksiin kuuluville yhteisön tuottajien yrityksille, norjalaisille kalanviljelijöille ja viejille sekä yhteisössä toimiville asian kannalta etuyhteydessä oleville ja etuyhteydettömille tuojille samoin kuin ilmoittautuneille kauppiaita ja jalostajia edustaville järjestöille sekä niiden jäsenyrityksille.
Osapuolet, jotka pyysivät saada tulla kuulluiksi, saivat tähän komissiolta mahdollisuuden.
Komissio todensi kaiken tarpeeksi katsomansa tiedon polkumyynnin, siitä aiheutuvan vahingon sekä yhteisön edun määrittelyä varten ja suoritti tutkimukset seuraavien yritysten tiloissa:
a) Valituksen tehneet yhteisön tuottajat (Yhdistynyt kuningaskunta)
Aquascot, Alness
Ardessie, Dundonnell
Ardvar, Laing
Ayre, Mossbank
Dury, Laxo
Highland Fish Farmer, Aberdeen
Joseph Johnston, Montrose
Kames, Argyll
Kyles of Bute, Tighnabruich
Landcatch, Langbank
Marine Harvest, Edinburgh
Murray Seafood, Dunoon
North Atlantic, Vadlure Walls
Ocean Reaper, Scalloway
Shetland Norse, Lerwick
Strathaird, Inverness
b) Norjalaiset kalanviljelijät
Aakvik Settefisk A/S, Møre og Romsland
Bolstad Fiskeoppdrett A/S / Bolstad Fjordbruk A/S, Hordaland
Finnmark Stamfiskstasjon A/S, Finnmark
Karstensen Fiskeoppdrett A/S, Sogn og Fjordane
Egil Kristoffersen & Sønner A/S, Nordland
Kvernsmolt A/S, Hordaland
c) Norjalaiset viejät
Hydro Seafood Mowi A/S / Hydro Seafood Sales A/S, Nor-Food A/S, Hordaland
Domstein Salmon A/S, Sogn og Fjordane
Skaarfish Group A/S, Sogn og Fjordane
Terra Seafood A/S, Norfood Group A/S Sør-Trøndelag
Timar Seafood A/S, Sør-Trøndelag
Ålesundfisk A/S, Sogn og Fjordane
d) Yhteisön tuojat
Skaarfish International GmbH, Hampuri, Saksa
Timar (Culturas em Agua) Lda, Olhao, Portugali
e) Yhteisön jalostajat
Pêcheries de Fécamp, Ranska
(6) Polkumyyntitutkimus kattoi ajanjakson 1 päivästä elokuuta 1995 31 päivään heinäkuuta 1996 (jäljempänä `tutkimusajanjakso`).
Vahingon tarkastelu kattoi ajanjakson vuodesta 1992 tutkimusajanjakson loppuun.
(7) Saatuaan tiedon komission alustavista havainnoista tämän asetuksen liitteessä mainitut norjalaiset viejät esittivät sitoumuksia perusasetuksen 8 artiklan mukaisesti. Komissio piti näitä sitoumuksia hyväksyttävinä.
(8) Komissio saattoi tämän jälkeen päätökseen polkumyyntiä ja vahinkoa koskevan tutkimuksen ja ilmoitti kaikille osapuolille niistä olennaisista tosiasioista ja huomioista, joiden perusteella se aikoi suosittaa lopullisten jäännöspolkumyyntitullien käyttöön ottamista; tulleja sovellettaisiin viejiin, jotka eivät olleet esittäneet sitoumusta tai peruuttavat sitoumuksensa tai eivät muuten noudata sitä. Perussopimuksen 20 artiklan mukaisesti osapuolille, joita asia koskee, myönnettiin määräaika, jossa ne saattoivat esittää havaintonsa ilmoittamisen jälkeen.
(9) Osapuolten havainnot otettiin huomioon, ja komissio muutti tarvittaessa päätelmiään.
B. TUTKIMUKSEN KOHTEENA OLEVA TUOTE JA SAMANKALTAINEN TUOTE
1. Tutkimuksen kohteena oleva tuote
(10) Tutkimuksen kohteena oleva tuote on viljelty merilohi, myös fileinä, tuore, jäähdytetty tai jäädytetty. Tällä määrittelyllä suljetaan pois muut samanlaiset viljellyt kalatuotteet kuten iso taimen (meritaimen), muut lohilajit kuten tyynenmerenlohet sekä luonnonvarainen lohi ja jalostetut tuotteet kuten savulohi.
Edellä mainittu tuote kuuluu nykyisin CN-koodeihin ex 0302 12 00, ex 0304 10 13, ex 0303 22 00 ja ex 0304 20 13, jotka vastaavat tuotteen eri muotoja (tuore tai jäähdytetty kokonainen kala, tuoreet tai jäähdytetyt fileet, jäädytetty kokonainen kala ja jäädytetyt fileet). Kaikkien näiden muotojen todettiin olevan riittävän samanlaiset, jotta niitä voidaan menettelyssä pitää yhtenä tuotteena.
2. Samankaltainen tuote
(11) Tutkimus osoitti, että yhteisön tuottajien yhteisön markkinoille tuottama ja myymä viljelty merilohi on joko kaikissa suhteissa samanlainen tuote kuin Norjassa tuotettu ja Norjan sekä yhteisön markkinoilla myyty viljelty merilohi tai muistuttaa sitä läheisesti; niitä olisi tämän vuoksi pidettävä samankaltaisina tuotteina perusasetuksen 1 artiklan 4 kohdan tarkoittamassa merkityksessä.
C. POLKUMYYNTI
1. Yleistä
(12) Yksi Norjan lohiteollisuuden erityispiirteistä on selvä ero, jota ylläpidetään lohta tuottavien kalankasvattajien (joihin viitataan `viljelijöinä`) ja lohta kotimarkkinoille ja vientiin myyvien kauppiaiden (joihin viitataan `viejinä`) välillä. Viljelijät myyvät tavallisesti kaiken tuotantonsa norjalaisille viejille eivätkä yleensä tiedä tuotteensa lopullista määränpäätä. Koska "kotimarkkinoiden kulutukseen tarkoitettu" myynti (perusasetuksen 2 artiklan 2 kohdan tarkoittamassa merkityksessä) ja myynti "vientiin viejämaasta yhteisöön" (perusasetuksen 2 artiklan 8 kohta) voitiin ainoastaan todeta viejätasolla, polkumyynnin arviointi tehtiin tällä tasolla.
(13) Norjalaiset viejät ovat kiistäneet väitteen, että tuottajien ja viejien välillä olisi näin selvä ero. Niiden mukaan molempia toimintoja harjoittavien integroituneiden yritysten osuus on noin puolet viejien otokseen kuuluvien yritysten myynnin määrästä. Viejät esittivät, että perusasetuksen 2 artiklan 5 kohdan mukaisesti olisi Norjassa myytävän sekä vientiin tarkoitetun lohen hankintakustannukset tällaisille molempia toimintoja harjoittaville yrityksille pitänyt laskea niiden omien viljelykustannusten perusteella eikä niiden tietojen perusteella, jotka saatiin tuottajien otokseen kuuluvilta riippumattomilta viljelijöiltä.
Neuvosto katsoo, että vaikka viejien ja viljelijöiden välillä onkin yrityssuhteita erityisesti, koska eräät viejät omistavat kokonaan tai osittain kalanviljelylaitoksia, nämä kaksi toimintoa ovat toiminnallisesta näkökulmasta selvästi erillisiä. Tätä kuvastaa se, että tutkimuksen alussa viejille otantaa varten lähetettyyn ennakkokyselyyn saaduissa vastauksissa yksikään viejä ei ilmoittanut ostavansa lohta yksinomaan integroituneilta viljelylaitoksilta, eikä monikaan viljelylaitos ilmoittanut myyvänsä koko tuotantoaan yhdelle ainoalle viejälle. Norjalaisista viljelijöistä valitun otoksen tarkastelu vahvisti tämän.
Lisäksi useat tutkimuksen kohteena olleet viejät, jotka omistivat osakkuuksia lohenviljelylaitoksista, ilmoittivat vastauksissaan kyselyyn tai tarkastuskäyntien yhteydessä, että hinta, jolla ne ostavat lohta etuyhteydessä olevilta tuottajilta, vastaa täysin sitä hintaa, jolla riippumattomat viljelijät myyvät lohta; hinta määräytyy yksinomaan vallitsevien markkinaolosuhteiden mukaan.
Todettakoon myös, että Norjan lohenviljelijät ja -viejät kuuluvat eri ammattijärjestöihin ja että niitä koskevat omat lainsäädännölliset ja rahoitukselliset vaatimuksensa; niiden kaupalliset edut ovat usein toisistaan eriäviä.
Näin ollen katsottiin, että järkevin ratkaisu oli valita otos norjalaisista viljelijöistä ja laskea otoksen viljelijöiden kotimaassa noudattamien myyntihintojen painotetun keskiarvon perusteella kunkin viejän "hankintakustannukset", joiden avulla määritellään, onko kotimainen myynti kannattavaa, sekä muodostetaan normaaliarvo.
2. Normaaliarvo
(14) Ensin oli määriteltävä, voitaisiinko tutkittujen kuuden viejän kotimarkkinoilla myymiä tuoteluokkia - määriteltynä tuotemuodon (tuore/jäähdytetty tai jäädytetty), laadun (paras, tavallinen tai alempi laatu) ja myyntiin tarjoamisen (perattu kala, josta ei ole poistettu päätä, perattu kala pää poistettuna tai fileinä) mukaisesti - pitää samanlaisina luokkina tai läheisesti niitä luokkia muistuttavina, joita myytiin vientiin yhteisöön. Asian todettiin olevan näin kaikkien viljellyn merilohen kotimaassa myytyjen luokkien osalta.
Koska kaksi erityistä luokkaa (tuore/jäähdytetty paraslaatuinen ja normaalilaatuinen perattu lohi, jossa pää on jätetty kalaan) muodosti yli 72 prosenttia yhteisöön menevästä kokonaisviennistä tutkimusajanjaksona kunkin kuuden viejän osalta, polkumyyntitutkimus päätettiin rajata näihin kahteen luokkaan.
(15) Tutkittiin, oliko kunkin kuuden tutkimuksen kohteena olevan viejän viljellyn merilohen koko kotimainen myynti edustavaa, toisin sanoen määrällisesti riittävää. Tämän vuoksi tutkimusajanjaksona kotimarkkinoilla myytyä kokonaismäärää verrattiin yhteisöön suuntautuvaan vientiin myytyyn kokonaismäärään, ja ulkopuolelle jätettiin sellainen "kotimainen" myynti muille viejille, jonka lopullista määränpäätä kyseisen tuotteen myyjä ei voinut tietää.
Tämän perusteella, vaikkakaan kenelläkään tutkimuksen kohteena olevista kuudesta viejästä kyseisen tuotteen kotimarkkinamäärä ei ollut vähintään viittä prosenttia kyseisen tuotteen yhteisöön suuntautuvasta vientimäärästä, kahdella näistä viejistä suhde oli yli 4 prosenttia. Muiden viejien myynti kotimarkkinoilla oli huomattavasti alle 4 prosenttia. Koska norjalaisten esittämät tilastot osoittivat, että koko Norjan kotimainen viljellyn merilohen kulutus vastasi 5,2 prosenttia Norjan yhteisöön suuntautuneesta viennistä, perusasetuksen 2 artiklan 2 kohdan säännösten mukaisesti katsottiin, että kyseisten kahden viejän pyytämiä hintoja voitiin pitää edustavina kyseisillä markkinoilla ja että siksi niiden myynti kotimarkkinoille oli määrällisesti riittävää.
Kyseiset kaksi viejää katsoivat, ettei normaaliarvoa olisi pitänyt laskea kotimarkkinoille suuntautuvan myynnin mukaan, sillä Norjan markkinoiden koko oli yliarvioitu, koska lukuun oli otettu tuotelaatuja, jotka eivät olleet verrattavissa yhteisöön vietyihin laatuihin, ja koska tappiollista myyntiä ei ollut jätetty laskuista edustavuutta määritettäessä.
Sen väitteen osalta, etteivät tietyt kotimaan markkinoilla myydyt tuotelaadut olleet verrattavissa yhteisöön vietyihin laatuihin, on korostettava, että perusasetuksen 2 artiklan 2 kohdan mukaan voidaan verrata "kotimarkkinoiden kulutukseen tarkoitetun samankaltaisen tuotteen myyntiä" tutkimuksen kohteena olevan tuotteen yhteisöön suuntautuvan myynnin määrään.
Kyseessä olevassa tapauksessa tutkimuksen kohteena olevaksi tuotteeksi on määritelty viljelty merilohi, joka kuuluu CN-koodeihin ex 0302 12 00, ex 0304 10 13, ex 0303 22 00 ja ex 0304 20 13. Näihin CN-koodeihin kuuluu parasta tai tavallista laatua tai tuotantolaatua oleva viljelty merilohi. Vaikka tuotantolaatua olevaa lohta ei normaalisti viedä yhteisöön, se on selvästi "samankaltainen tuote", koska se on perusasetuksen 1 artiklan 4 kohdan mukaisesti tuote, joka on "kaikissa suhteissa samanlainen" kuin parasta tai tavallista laatua oleva lohi tai ainakin "muistuttaa ominaispiirteiltään kyseistä tuotetta".
Sen osalta, ettei tappiollista myyntiä jätetty huomiotta edustavuuden määrityksessä, katsottiin, että oli epäjohdonmukaista ottaa lukuun tappiollinen myynti ("ei tavanomainen kaupankäynti") kotimarkkinoiden myynnin edustavuuden arvioinnissa, mutta jättää tällainen myynti huomiotta normaaliarvon tasoa määritettäessä.
Huomattakoon kuitenkin, että perusasetuksen 2 artiklan 2 kohdassa ei vaadita, että ainoastaan voitollinen kotimaan myynti olisi otettava huomioon määritettäessä kotimarkkinoiden edustavuutta. Lisäksi "tavanomaisen kaupankäynnin" määrittäminen, jota käytetään normaaliarvoa määritettäessä, voidaan tehdä vasta sen jälkeen, kun edustavuus on määritetty, koska kotimaisten liiketoimien kannattavuuden arviointi edellyttää, että myynnin kaikki kustannukset on arvioitu suhteessa yhden tai useamman viejän edustaviin kotimaisiin myynti-, hallinto- ja muihin kustannuksiin.
Näin ollen viejien esittämä väite edustavuuden määrityksen sovellettavuudesta hylättiin.
(16) Seuraavassa vaiheessa määriteltiin niiden kahden viejän osalta, joiden kokonaismyynti kotimarkkinoille oli määrältään riittävää, sekä kummankin niiden kahden viljellyn merilohen luokan osalta, joita myytiin enimmäkseen yhteisöön vientiin, oliko kummankin luokan myynti kotimarkkinoille riittävän edustavaa normaaliarvon määrittämiseksi. Jotta määrittely olisi yhtenäinen yleisesti sovellettavan edustavuuden määrityksen kanssa, käytettiin neljän (eikä "tavanomaista" viiden) prosentin kynnysarvoa.
Tällä perusteella ainoastaan yhden yrityksen myymän yhden lohiluokan kotimainen myynti todettiin riittävän edustavaksi.
(17) Tämän jälkeen oli tutkittava, voitaisiinko kyseisen tuoteluokan kotimaista myyntiä pitää kyseisten myyntihintojen vuoksi kaupankäynnille tavanomaisena. Tämän vuoksi kotimaisen myynnin kokonaiskustannukset laskettiin lisäämällä kolme osaa:
a) edustavat "hankintakustannukset", jotka muodostuvat otoksen kuuden viljelijän tutkimusajanjakson aikana riippumattomilta asiakkailta perimien kotimaisen myynnin myyntihintojen painotetusta keskiarvosta;
b) keskimääräinen "jalostusmukautus", joka perustuu sekä viljelijöiltä että viejiltä kerättyihin tietoihin; se tehtiin aina, kun kalan verenlasku-, perkaus- ja pakkauskustannukset eivät jo sisältyneet viljelijän perimään hintaan;
c) kyseisen viejän myynti-, hallinto- ja muut kustannukset kyseisen tuotteen kotimaan myynnin osalta.
Norjalaiset viejät väittivät, että "hankintakustannusten" eli otoksen viljelijöiden kunkin laadun osalta perimien myyntihintojen painotetun keskiarvon käyttäminen kotimaisen myynnin kaikkien kustannusten laskemisessa johti virheellisiin tuloksiin. He ihmettelivät myös sitä, että viljelijöiden tuotantokustannuksia ei otettu huomioon polkumyyntilaskelmissa.
Vaikka tutkimuksen kohteena olleille viljelijöille lähetetyssä kyselylomakkeessa oli kysymyksiä sekä viljelykustannuksista että hinnoista, joilla he myivät lohta riippumattomille viejille, neuvosto katsoo, että johdanto-osan 13 kappaleessa esitetyistä syistä järkevin ratkaisu on käyttää "hankintakustannuksia" ilmentämään kokonaiskustannuksia, joita viejille aiheutuu kotimaisille asiakkaille tai vientiin jälleenmyytävän lohen hankinnasta.
Vertaamalla näin laskettuja Norjan kruunua/kilo (Nkr/kg) -muodossa ilmaistuja kokonaiskustannuksia tutkimusajanjakson aikana tehtyyn jokaiseen kotimarkkinoille myynnin hintaan, todettiin, että alle 80 prosenttia (mutta yli 10 prosenttia) kyseisen tuoteluokan määrästä oli myyty voitolla. Näin ollen normaaliarvo määritettiin kyseiselle tuoteluokalle voitollisten myyntien painotettuna keskimääräisenä kotimaan hintana perusasetuksen 2 artiklan 1 kohdan mukaisesti.
Viejät väittivät, ettei normaaliarvon laskennassa käytetty menetelmä, joka perustui kotimaan myyntihintoihin lukuun ottamatta myyntiä, jonka hinta oli alle keskimääräisten "kokonaiskustannusten", ollut pätevä, ja valittivat, että menetelmän vuoksi herkästi pilaantuvan tavaran normaaliarvoista tuli keinotekoisen korkeat.
Viejien väite hylättiin, koska kustannuksia alhaisemmilla hinnoilla tapahtuvan myynnin jättäminen pois laskuista laskettaessa kotimaan myyntihintojen painotettua keskiarvoa, jota käytettiin perustana normaaliarvolle, on yhdenmukainen yhteisön toimielinten käytäntöjen kanssa sekä täysin perusasetuksen 2 artiklan 4 kohdan mukainen. Se, että lohi on herkästi pilaantuva tavara, ei vaikuta siihen, että kustannuksia alhaisemmilla hinnoilla tapahtuvaa myyntiä ei pidetä tavanomaiseen kaupankäyntiin kuuluvana.
(18) Kaikkien muiden tuoteluokkien osalta normaaliarvo oli määritettävä kyseisten kuuden viejän osalta laskennallisen arvon perusteella perusasetuksen 2 artiklan 3 kohdan mukaisesti.
Kahden viejän, joilla oli edustava kotimaan myynti, osalta laskennallinen arvo laskettiin lisäämällä "hankintakustannuksiin" (ja tarvittaessa "jalostusmukautukseen") määrät, jotka vastasivat tosiasiallisia myynti-, hallinto- ja muita kustannuksia sekä voitot, joita kummallekin kahdesta yrityksestä oli aiheutunut samankaltaisen tuotteen myynnistä kotimarkkinoille. Tämän vuoksi näiden yritysten voitollisuus määritettiin vertaamalla edellä johdanto-osan 17 kappaleessa määriteltyjä kotimaan myynnin kustannuksia ilmaistuna Norjan kruunuina/kg jokaiseen tutkimusajanjaksona tehdyn kotimaan myynnin liiketoimen hintaan. Koska kummassakin tapauksessa voitollisesti myydyt määrät olivat alle 80 prosenttia (mutta yli 10 prosenttia), vain voitolliset liiketoimet otettiin huomioon laskettaessa painotettua keskimääräistä yksittäistä voitollisuutta.
Viejät väittivät, että painotettu keskimääräinen voittomarginaali, joka lisättiin viejien kokonaiskustannuksiin laskennallisen normaaliarvon laskemiseksi, oli liiallinen ja epärealistinen voittomarginaali lohikauppiaille. He katsoivat, että vuoden 1994 GATT-sopimuksen VI artiklan soveltamista koskevan sopimuksen 2 artiklan 2 kohdan 2 alakohdan ii alakohdan mukaisesti olisi pitänyt käyttää viejien saamaa todellista voittoa kustannuksia alhaisemmalla hinnalla tapahtuneen myynnin huomiotta jättämisen jälkeen lasketun voiton sijaan. He huomauttivat myös, että tässä menettelyssä käytetty voittomarginaali oli huomattavasti suurempi kuin aikaisemmassa tutkimuksessa vuonna 1989/1990 käytetty voittomarginaali.
Näitä väitteitä ei voitu hyväksyä seuraavista syistä. Ensinnäkin aikaisemmassa tutkimuksessa saadut tiedot eivät ole merkityksellisiä kyseessä olevassa tutkimuksessa, koska sekä perusasetuksen 2 artiklan 6 kohdassa että vuoden 1994 GATT-sopimuksen VI artiklan soveltamista koskevan sopimuksen 2 artiklan 2 kohdan 2 alakohdan mukaisesti on käytettävä tuotteen valmistamiseen ja myyntiin pohjautuvaa tosiasiallista tietoa eli kyseessä olevassa tutkimuksessa saatuja tietoja. Toiseksi edellä mainituissa säännöksissä viitataan kotimarkkinoilla tavanomaisessa kaupankäynnissä saatuihin myyntivoittoihin eli voittoihin perusasetuksen 2 artiklan 4 kohdassa määritellyssä myynnissä.
(19) Niiden neljän viejän osalta, joilla ei ollut edustavaa kotimaan myyntiä, laskennallinen arvo laskettiin lisäämällä "hankintakustannuksiin" (ja tarvittaessa "jalostusmukautukseen") määrät, jotka vastasivat painotettua keskiarvoa sekä myynti-, hallinto- ja muiden kustannusten että saatujen voittojen osalta, jotka kaksi muuta viejää oli saanut samankaltaisen tuotteen kotimaan myynnistä perusasetuksen 2 artiklan 6 kohdan a alakohdan mukaisesti.
3. Vientihinta
(20) Kaikissa tapauksissa, joissa viljellyn merilohen myynti vientiin suuntautui yhteisössä oleville riippumattomille asiakkaille, vientihinta määritettiin tosiasiallisesti maksettujen vientihintojen perusteella perusasetuksen 2 artiklan 8 kohdan mukaisesti.
(21) Neljässä tapauksessa, joissa etuyhteydessä oleva myyntiyritys toi tuotteen yhteisöön, luotettavat vientihinnat oli laskettava perusasetuksen 2 artiklan 9 kohdan mukaisesti sen perusteella, mitä ensimmäiseltä riippumattomalta ostajalta veloitettiin, vähentämällä kaikki kulut tuonnin, jälleenmyynnin ja voittokertymän väliltä. Tämän vuoksi voittomarginaali määritettiin suhteessa riippumattomien tuojien tavanomaisesti saamaan voittomarginaaliin.
Viejät väittivät, että etuyhteydessä olevia yhteisön tuojia koskeviin hintoihin vientihintojen laskemiseksi sovellettu 2,8 prosentin voittomarginaali oli liian suuri, koska etuyhteydessä olevia tuojia käytettiin ainoastaan laskutustarkoituksessa.
Väitettä ei voitu hyväksyä, koska sovellettu voittomarginaali laskettiin tutkimuksessa saatujen tosiasiallisten tietojen perusteella perusasetuksen 2 artiklan 9 kohdan mukaisesti.
(22) Yhdessä tapauksessa etuyhteydessä oleva myyntiyritys ei ollut toimittanut luotettavia tuonnin ja jälleenmyynnin välisenä aikana aiheutuneita kuluja koskevia tietoja. Kyseisen viejän vientihinnan laskemiseksi komissio käytti käytettävissä olevina tietoina korkeimpia kustannuksia, jotka todettiin toisen etuyhteydessä olevan, tutkimuksessa yhteistyössä toimineen myyntiyrityksen osalta, perusasetuksen 18 artiklan tarkoittamassa merkityksessä.
(23) Toisessa tapauksessa viejä ei toimittanut komissiolle tietoja, jotka koskivat myyntiä riippumattomille ostajille; kyseessä oli huomattava määrä savustettua lohta, jonka oli valmistanut yhteisössä etuyhteydessä oleva savustamo käyttäen kyseisen viejän toimittamaa tuoretta lohta. Päätettiin, että kaikki tätä etuyhteydessä olevaa savustamoa koskevat vientitapahtumat jätetään huomioon ottamatta.
4. Vertailu
(24) Jotta voitiin varmistaa normaaliarvon ja vientihinnan vertailun tasapuolisuus, mukautuksia tehtiin tarvittaessa, jotta voitiin ottaa huomioon eroja, jotka vaikuttivat kuljetusta, vakuutuksia, käsittelyä, lastausta ja liitännäiskustannuksia sekä luottoja ja palkkioita koskevien hintojen vertailtavuuteen perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan mukaisesti.
5. Polkumyyntimarginaali
(25) Kaikkien kuuden tutkimuksen kohteena olevan viejän osalta vertailu tuoteluokittain normaaliarvon painotetun keskiarvon ja vientihintojen painotetun keskiarvon välillä tutkimusjakson aikana paljasti polkumyynnin olemassaolon. Koska polkumyyntimarginaalit vaihtelevat tuoteluokittain, painotettu keskimääräinen polkumyyntimarginaali määritettiin jokaiselle tutkimuksen kohteena olevalle viejälle.
(26) Vientihintojen tarkastelu kuukausittaisen keskiarvon perusteella paljasti myös näiden kuuden viejän osalta, että vientihinnoilla oli taipumus muuttua marras- ja joulukuussa eli joulua edeltävänä korkean kulutuksen aikana, jolloin ne olivat selvästi alle keskimääräisen vientihinnan tutkimusjaksona. Kahden viejän osalta tätä käytäntöä pidettiin riittävän selvänä polkumyynnin laskemiseksi vertaamalla painotettuja keskimääräisiä normaaliarvoja yhteisöön suuntautuvien kaikkien vientitapahtumien hintoihin perusasetuksen 2 artiklan 11 kohdan mukaisesti niin, että harjoitetun polkumyynnin koko laajuus voitiin ottaa huomioon.
Kyseiset kaksi viejää katsoivat, että tällainen laskentatapa oli vastoin perusasetuksen 2 artiklan 11 kohdassa esitettyä tavanomaista keskiarvojen vertailun käytäntöä, ja ettei kyseisessä tapauksessa ollut syytä poiketa tavanomaisesta käytännöstä.
Viejien väitettä ei kuitenkaan hyväksytty, koska kyseisten kahden viejän osalta keskiarvojen vertailun sekä keskiarvon ja liiketoimien vertailun perusteella laskettujen polkumyyntimarginaalien välillä oli huomattava ero. Tämä viittasi siihen, että kyseessä oli riittävän selvästi havaittava käytäntö, jonka mukaan tiettyinä ajanjaksoina tavaraa myytiin halvemmalla hinnalla, joten keskiarvon ja liiketoimien vertailu oli oikeutettua.
(27) Saga Lax Norge A/S -yrityksen osalta, joka alun perin kuului viejien otokseen mutta joka ei toimittanut komissiolle tutkimuksessa tarvittavia tietoja, polkumyyntimarginaali täytyi arvioida käytettävissä olevien tosiasioiden perusteella perusasetuksen 18 artiklan mukaisesti. Johdanto-osan 101 kappaleessa mainituista syistä, ottaen erityisesti huomioon Saga Lax Norge A/S:n suhteen yhteen tutkimuksen kohteena olevista viejistä, Timar Seafood A/S -yritykseen, katsottiin, että viimeksi mainitulle yritykselle määritettyä polkumyyntimarginaalia, joka oli korkein otoksen viejien osalta todettu marginaali, olisi sovellettava myös Saga Lax Norge A/S -yritykseen.
(28) Näiden tulosten perusteella komissio laski painotetun keskimääräisen polkumyyntimarginaalin tutkimuksen kohteena oleville viejille perusasetuksen 9 artiklan 6 kohdan mukaisesti. Saga Lax Norge A/S:lle perusasetuksen 18 artiklassa tarkoitetuissa olosuhteissa määritettyä marginaalia ei otettu huomioon. Koska norjalaisten yhteistyö oli yleisesti tyydyttävää ja koska otokseen otettujen viljelijöiden ja viejien ennakkoarvio oli objektiivinen, katsottiin, että painotettua keskimääräistä polkumyyntimarginaalia pitäisi soveltaa kaikkiin otokseen kuulumattomiin yhteistyössä toimiviin norjalaisiin viejiin.
(29) Tämän perusteella vahvistetut polkumyyntimarginaalit, jotka perustuivat vapaasti yhteisön rajalla -hintaan, olivat seuraavat:
TAULUKON PAIKKA
D. YHTEISÖN TUOTANNONALA
(30) Valitusta tukeneet yhteisön tuottajat edustivat noin 57:ää prosenttia kyseisen tuotteen koko tuotannosta yhteisössä, ja niiden katsottiin tämän vuoksi muodostavan yhteisön tuotannonalan perusasetuksen 4 artiklan 1 kohdan ja 5 artiklan 4 kohdan mukaisesti.
E. VAHINKO
1. Alustavat huomiot
(31) Kaikilta valituksen tehneiltä yhteisön yrityksiltä pyydettiin ja saatiin tietoja tuotannosta, myynnistä ja markkinaosuuksista. Ottaen kuitenkin huomioon valitusta tukeneiden tuottajien suuren määrän ja perusasetuksen 6 artiklan 9 kohdassa säädetyt määräajat, jäljelle jääneet vahinkoa kuvaavat tekijät määritettiin yhteisön tuottajia edustavalta otokselta saatujen tietojen perusteella.
(32) Valitusta tukeneista 90:stä yhteisön tuottajasta valittiin 16 tuottajan otos yritysten maantieteellisen sijainnin sekä niiden tuotannon ja myynnin mukaisesti määritetyn koon perusteella. Näiden yritysten tuotanto muodosti 73 prosenttia valituksen tehneiden yhteisön yritysten tuotannosta ja 42 prosenttia yhteisön kokonaistuotannosta.
(33) Vahinko määritettiin vuodesta 1992 tutkimusjaksoon ulottuvaa kautta koskevien tietojen perusteella. Tätä ajanjaksoa koskevan tutkimuksen maantieteellisenä kohdealueena oli yhteisö sellaisena, kuin se oli menettelyä aloitettaessa, eli 15 jäsenvaltion yhteisö. Vahingon määritys perustui olennaisiin taloudellisiin tekijöihin perusasetuksen 3 artiklan mukaisesti.
(34) Muistutettakoon, että Norjasta polkumyynnillä tapahtuvan tuonnin vahingollinen vaikutus viljeltyä merilohta tuottavan yhteisön tuotannonalan tilanteeseen todettiin ensimmäisen kerran vuonna 1991 aikaisemman polkumyynnin vastaisen menettelyn yhteydessä. Sen jälkeen Norjasta peräisin oleva tuonti on useampaan otteeseen johtanut siihen, että komissio on ottanut käyttöön vähimmäistuontihintoja. Näillä toimenpiteillä näyttää kuitenkin olleen parhaimmillaankin vain lyhytaikainen vaikutus markkinoihin.
(35) Seuraavia vahinkoa kuvaavia tekijöitä tarkasteltaessa olisi tämän vuoksi otettava huomioon asianomaisen yhteisön tuotannonalan pitkään kestänyt epäsuotuisa tilanne.
2. Yhteisön kulutus
(36) Viljellyn merilohen todennettavissa olevaa kokonaiskulutusta yhteisössä laskettaessa on otettu huomioon seuraavat kokonaismäärät:
- yhteisön tuottajien yhteisössä myymät määrät, jotka on määritetty lohenviljelijöiden järjestöiltä (Scottish Salmon Growers' Association, Shetland Salmon Farmers' Association ja Irish Salmon Growers' Association) saatujen tietojen ja yhteisön ulkopuolelle suuntautuvaa vientiä koskevien Eurostat-tietojen perusteella,
- kyseisten tuotteiden (CN-koodit 0302 12 00, 0303 22 00, 0304 10 13 ja 0304 20 13) tuonti Norjasta yhteisöön,
- samojen tuotteiden tuonti yhteisöön kaikista muista kolmansista maista.
(37) Tuonnin kokonaismäärä laskettiin Eurostatin ja EFTAn asianomaisten tuontitilastojen perusteella, jotta saataisiin laajentunutta viidentoista jäsenvaltion yhteisöä koskevat johdonmukaiset luvut koko tarkasteltavana olevalta ajanjaksolta. Lukujen vertailtavuuden varmistamiseksi kaikki tiedot muunnettiin lisäksi kokonaisia kaloja vastaaviksi. Tätä tarkoitusta varten tuoreen ja jäähdytetyn lohen sekä tuoreiden ja jäähdytettyjen lohifileiden tuontimäärät jaettiin vastaavasti 0,90:llä ja 0,65:llä. Huomattakoon, että CN-koodeihin 0302 12 00, 0304 10 13 ja 0304 20 13 voi kuulua myös tämän menettelyn ulkopuolella olevia tuotteita (eli tyynenmerenlohet ja/tai luonnonvaraiset lohet), joiden tuontimääriä voidaan kuitenkin ilmoitetun alkuperän perusteella pitää mitättöminä.
(38) Tämän perusteella viljellyn merilohen todennettavissa oleva kulutus yhteisössä kasvoi 58 prosentilla eli 201 037 tonnista vuonna 1992 tutkimusajanjakson 316 866 tonniin.
3. Polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin määrä ja markkinaosuus
(39) Norjasta peräisin olevan tuonnin kokonaismäärä kasvoi koko ajan merkittävästi siten, että se oli 134 338 tonnia vuonna 1992 ja 211 597 tonnia tutkimusajanjaksona, mikä tarkoittaa sitä, että lisäys oli yhteisön kulutuksen kasvua vastaavasti 58 prosenttia.
(40) Norjasta peräisin olevan tuonnin markkinaosuus yhteisössä pieneni noin 67 prosentista vuonna 1992 noin 62 prosenttiin vuosina 1993 ja 1994 ja nousi jälleen 67 prosenttiin vuonna 1995 ja tutkimusajanjaksona.
(41) Norjasta peräisin oleva tuonti on viimeisten neljän ja puolen vuoden ajan pystynyt säilyttämään erittäin suuren markkinaosuutensa nopeasti kasvavilla markkinoilla, mikä sinänsä jo kuvastaa norjalaisten viejien asemaa yhteisön markkinoilla. Lisäksi Norjasta tuleva tuonti kasvoi huomattavasti siitä huolimatta, että komissio otti kyseisen ajanjakson aikana käyttöön vähimmäistuontihinnat (katso johdanto-osan 76 kappale).
4. Norjan vientihinnat
a) Yleinen suuntaus
(42) Tilastotiedot osoittavat, että Norjasta peräisin olevan lohen cif-tuontihinta laski jatkuvasti, yhteensä 27 prosenttia vuoden 1992 ja tutkimusajanjakson välillä. Tämä kehityssuunta näyttää lisäksi osoittavan, että norjalaiset viejät eivät noudattaneet johdonmukaisesti tutkitun jakson aikana käyttöön otettuja vähimmäistuontihintoja.
b) Hinnan alittavuus
(43) Otokseen kuuluvien yhteisön tuottajien hintoja verrattiin norjalaisten vientihintoihin tutkimusajanjaksona. Yhteisön tuottajien osalta hintavertailun perustaksi otettiin perattu lohi, josta ei ole poistettu päätä. Tähän luokkaan kuuluvan lohen myynti edusti yli 65:tä prosenttia otokseen kuuluvien yhteisön tuottajien lohenmyynnin kokonaismäärästä sekä suurinta osaa norjalaisen lohen tuonnista.
(44) Viejien osalta hinnat perustuivat polkumyyntiä ja tukia koskevissa tutkimuksissa yhteistyössä toimineiden norjalaisten viejien antamiin myyntilukuihin. Hintoihin tehtiin tarvittavat mukautukset niiden saattamiseksi vapaasti yhteisön rajalla tullattuna -tasolle.
(45) Vertailut tehtiin kuukausittaisen painotetun keskiarvon perusteella. Yhteisön tuottajien osalta otettiin huomioon vapaasti tehtaalla -hinnat Norjasta peräisin olevaa tuontia vastaavissa kaupan portaissa. Vertailusta ilmeni, että kuukausittaiset hinnan alittavuuden marginaalit olivat jopa 12 prosenttia. Lisäksi todettiin, että hinnan alittavuus oli suurimmillaan myyntikauden tärkeimmän jakson aikana eli juuri ennen joulua.
(46) Olisi huomattava, että lohta kaupataan hyödykkeenä avoimilla kilpailumarkkinoilla. Sitä myydään päivittäisissä erissä ja toimittajien on mukauduttava nopeasti, eli päivittäin tai tunneittain, kilpailijoidensa hintojen laskuun, minkä vuoksi alihinnoittelun arviointi on vaikea. Tämän vuoksi todettuja hinnan alittavuuden marginaaleja tarkasteltaessa olisi otettava huomioon Norjasta tulevan tuonnin markkinahintoihin aiheuttama jatkuva paine.
(47) Eräät tuojat väittivät, että hintavertailussa norjalaisen lohen hintoja olisi tarkistettava ylöspäin sen huomioon ottamiseksi, että kuluttaja on valmis maksamaan enemmän Skotlannista peräisin olevasta lohesta. Tätä väitettä ja erityisesti sitä, että tuotteiden fyysisissä ominaisuuksissa olisi eroja, joiden perusteella hintaa voitaisiin mukauttaa, ei kuitenkaan perusteltu.
5. Yhteisön tuotannonalan tilanne
5.1. Yleiset tiedot
a) Tuotanto
(48) Yhteisön tuotannonalan viljellyn merilohen tuotanto kasvoi 45 801 tonnista vuonna 1992 90 206 tonniin tutkimusajanjaksona. Tämä tuotannon kasvu johtui kysynnän lisääntymisestä, ja yhteisön tuotannonala pystyi sen turvin alentamaan yksikkökustannuksiaan ja parantamaan tuottavuuttaan. Otokseen kuuluvilta yrityksiltä saadut tiedot osoittavat, että yritykset pystyivät tarkastelujakson viimeisten kahdentoista kuukauden aikana tuottamaan samalla määrällä työntekijöitä 2,35 kertaa enemmän kuin vuonna 1992.
b) Myynti ja markkinaosuudet
(49) Yhteisön tuotannonalan myyntimäärät yhteisön markkinoilla kasvoivat tarkastellun jakson aikana 40 320 tonnilla eli 42 535 tonnista vuonna 1992 tutkimusajanjakson 82 885 tonniin. Tätä kasvua tarkasteltaessa olisi otettava huomioon yhteisön kulutuksessa samana ajanjaksona tapahtunut lähes 116 000 tonnin kasvu.
(50) Myyntimäärien kehityksen vertaaminen yhteisön todennettavissa olevan kulutuksen kehitykseen osoittaa, että yhteisön tuotannonalan markkinaosuus nousi 21,2 prosentista vuonna 1992 28,9 prosenttiin vuonna 1994 ja laski tämän jälkeen 26,2 prosenttiin tutkimusajanjaksona.
5.2. Otokseen perustuvat tiedot
c) Tuotantokapasiteetti ja sen käyttöaste
(51) Tuotantokapasiteetin osalta havaittiin, että otokseen valitut yritykset käyttivät erilaisia perusteita tuotantokapasiteetin määrittämiseen, minkä vuoksi tutkimusajanjaksoa edeltäneeltä ajalta ei ollut mahdollista saada luotettavia lukuja tuotantokapasiteetista. Tutkimusajanjakson osalta todettiin kuitenkin, että äskettäin perustetun Scottish Environment Protection Agency -nimisen järjestön, joka määrittää kestävän tuotantokapasiteetin rajoja ympäristövaatimusten perusteella, antamat tuotantokapasiteettia koskevat tiedot olivat luotettavia. Tämän perusteella todettiin, että tuotantokapasiteetin käyttöaste oli tutkimusajanjaksona keskimäärin 59 prosenttia.
d) Hintojen kehitys
(52) Otokseen kuuluvien yritysten veloittamat hinnat laskivat 24 prosenttia vuoden 1992 ja tutkimusajanjakson välisenä aikana. Tämä hintojen lasku vastaa paljolti Norjasta peräisin olevan tuonnin hintojen laskua, mikä osoittaa, että yhteisön tuotannonala ei pystynyt vastustamaan norjalaisten viejien hinnoista aiheutuvaa painetta.
(53) Norjalaiset viejät väittivät, että hintojen lasku johtui yksinomaan lohentuottajien kustannustehokkuuden maailmanlaajuisesta paranemisesta.
(54) Yhteisön tuotannonala on todellakin lisännyt tuotantoaan ja myyntiään tarkastelujakson aikana ja pystynyt näin alentamaan yksikkökustannuksiaan ja lisäämään tuntuvasti tuottavuuttaan. Tutkimuksesta kävi kuitenkin ilmi, että edellä mainittu hintojen lasku johtui tästä huolimatta riittämättömään kannattavuuteen yhteisön tuotannonalan osalta. Tämä johtuu siitä, että hinnat ovat laskeneet enemmän kuin tuottavuuden paranemisen jälkeen osattiin odottaa. Vaikka onkin totta, että tuotantokustannusten pieneneminen johtaa lohen hinnan alenemiseen, tämä ei selitä yhteisön tuotannonalan heikentynyttä kannattavuutta (katso johdanto-osan 55 kappale).
e) Kannattavuus
(55) Keskimääräinen kannattavuus parani vuosina 1992-1993, mutta huononi myöhemmin markkinoiden kasvusta ja yhteisön tuotannonalan kustannusten pienenemisestä huolimatta. Lisäksi keskimääräinen kannattavuus ei missään vaiheessa saavuttanut sitä voiton vähimmäistasoa (noin 15 prosenttia liikevaihdosta), jota pidetään välttämättömänä tämänkaltaisella erittäin riskialttiilla tuotannonalalla, jolla sairauksien uhka, petoeläimet ja huonot sääolosuhteet luovat epävarmuutta; keskimääräinen kannattavuus oli tutkimusajanjaksona alhaisimmillaan (3,3 prosenttia) vuoden 1992 jälkeen. Korostettakoon, että pääosa otokseen kuuluvista yhteisön tuottajista teki huomattavia tappioita tutkimusajanjakson aikana.
(56) Norjalaiset viejät pitivät komission tavanomaiseksi voittomarginaaliksi esittämää 15 prosenttia liian suurena.
(57) Kuten edellä jo todettiin, tutkimus osoitti, että 15 prosentin osuutta liikevaihdosta vastaava voittomarginaali on välttämätön tällä tuotannonalalla. Tämä johtuu tuotannonalan edellä mainitusta riskialttiudesta, mutta se voitiin varmistaa myös tarkastelemalla vahingollisia polkumyyntikäytäntöjä edeltäviä lohentuotannon voittomarginaaleja ja muilla vertailukelpoisilla yhteisön tuotannonaloilla kuten taimenenviljelyssä ja kanankasvatuksessa esiintyviä, kohtuullisiksi katsottuja voittomarginaaleja. Kaikki nämä tapaukset vahvistivat, että 15 prosentin voittomarginaalia voitiin pitää kohtuullisena. Lisäksi eräs norjalaisomistuksessa oleva yhteisön tuottaja piti 15 prosentin voittoa kohtuullisena, joskin varovaisena arviona. Kyseinen yritys katsoi, että 15 prosenttia oli todennäköisesti liiankin pieni marginaali pienten yritysten osalta. Lopuksi voidaan vielä todeta, että 15 prosentin voitto vastaa otokseen kuuluneiden norjalaisten lohenviljelijöiden ja -viejien kotimarkkinoillaan tavanomaisessa kaupankäynnissä saavuttamaa kumuloitua myyntivoittoa.
f) Työllisyys
(58) Otokseen kuuluvien yhteisön tuottajien yritysten työllisyystaso pysyi vakaana vuoden 1992 ja tutkimusajanjakson välisenä aikana; kyseisissä yrityksissä oli noin 1 100 suoraan viljellyn merilohen tuotantoon liittyvää työpaikkaa. Kokonaisuudessaan yhteisön lohentuotannossa työskenteli tutkimusajanjaksona arviolta 3 300 henkilöä.
g) Investoinnit
(59) Investointien määrä kasvoi vuoden 1992 ja tutkimusajanjakson välisenä aikana. Tätä kasvua tarkasteltaessa olisi kuitenkin otettava huomioon lohentuotannon erityistilanne, jonka vuoksi yli puolet tämän ajanjakson aikana tehdyistä investoinneista liittyi laitteiden korvaamiseen. Kun lisäksi otetaan huomioon, että kyseessä on kasvava tuotannonala, jolle nykyaikaisten laitteiden hankkiminen on ratkaisevan tärkeää, nettoinvestoinnit eivät näytä olevan riittäviä, jotta nähtävissä oleva kasvu olisi kestävää pitkällä aikavälillä.
6. Päätelmä
(60) Seuraavat seikat otettiin huomioon pääteltäessä, että yhteisön tuotannonalalle oli aiheutunut merkittävää vahinkoa tarkasteltavana olevan ajanjakson aikana:
(61) Tutkimuksesta ilmeni, että otokseen kuuluviin yhteisön tuottajiin on tarkasteltavana olevan ajanjakson aikana kohdistunut huomattavia hintapaineita, minkä seurauksena kyseiset yritykset ovat joutuneet laskemaan hintojaan merkittävästi. Tämä on johtanut asianomaisten tuottajien taloudellisen tilanteen huononemiseen, mikä ilmenee siinä, että otokseen kuuluvien yritysten kannattavuus on kokonaisuutena ottaen ollut riittämätön ja monet tuottajat ovat kärsineet tappioita. Useat yritykset ovat hiljattain lopettaneet toimintansa ja tiettyjen jäljellä olevien otokseen kuuluvien yritysten toiminta on uhattuna. Lisäksi kannattavuuden heikkenemistä tarkasteltaessa olisi otettava huomioon tuottavuudessa tarkasteltavana olevan ajanjakson aikana saavutetut huomattavat parannukset. Markkinaosuuden osalta olisi huomattava, että yhteisön markkinaosuus on vuonna 1994 tapahtuneen kasvun jälkeen uudelleen laskemassa kulutuksen huomattavasta lisääntymisestä huolimatta.
(62) Edellä esitetyn tarkastelun perusteella on päätelty, että yhteisön tuotannonalalle on aiheutunut merkittävää vahinkoa perusasetuksen 3 artiklan 1 kohdan mukaisesti. Tämä päätelmä perustuu pääosin otokseen kuuluviin yhteisön tuottajiin kohdistuneisiin hintapaineisiin sekä kyseisten tuottajien laskevaan ja selvästi riittämättömään kannattavuusasteeseen.
F. VAHINGON SYYT
(63) Seuraavat tekijät otettiin huomioon, kun pyrittiin määrittämään, johtuiko yhteisön tuotannonalan kärsimä vahinko Norjasta peräisin olevasta polkumyynnillä tapahtuneesta tuonnista vai olivatko muut tekijät aiheuttaneet kyseisen vahingon tai myötävaikuttaneet sen syntyyn.
1. Asianomaisen tuonnin ja vahingon välinen syy-yhteys
(64) Olisi huomattava, että koska Norjasta peräisin olevan lohen tuonnin todettiin tapahtuvan polkumyynnillä saman ajanjakson aikana, jolloin tasoitustullin alaisia tukia maksettiin norjalaisille tuottajille, polkumyynnin ja tukien samanaikaisia vaikutuksia ei voida erottaa toisistaan ja niitä täytyy tämän vuoksi tarkastella yhdessä.
(65) Tutkittaessa, johtuiko yhteisön tuotannonalalle aiheutunut merkittävä vahinko polkumyynnillä tapahtuneesta ja tuetusta tuonnista, todettiin ensinnäkin, että vahinko muodostui pääosin jatkuvista hintapaineista ja yhteisön tuottajien kannattavuuden heikkenemisestä. Samaan aikaan lohen halpatuonti Norjasta lisääntyi huomattavasti. Tämän seurauksena Norja on pystynyt säilyttämään markkinaosuutensa erittäin korkealla tasolla (67 prosenttia) kasvavilla markkinoilla. Lisäksi kyseisen tuonnin hinnat laskivat huomattavasti tarkasteltavana olevan ajanjakson aikana ja hinnan alittavuus todettiin jopa 12 prosentiksi tärkeimmän myyntikauden aikana. Tässä yhteydessä olisi muistettava, että lohen markkinat ovat avoimet. Tällaisilla markkinoilla hintojen laskuun johtava paine on todennäköisesti tärkeimmän toimittajan, tässä tapauksessa Norjan, aiheuttama.
(66) Näissä olosuhteissa päätellään, että Norjasta peräisin oleva polkumyynnillä tapahtuva tuonti ja tuettu tuonti ovat yhdessä aiheuttaneet merkittävää vahinkoa yhteisön tuotannonalalle.
2. Muut tekijät
(67) Kulutuksen kehittymistä yhteisön markkinoilla, muista kolmansista maista peräisin olevan tuonnin kehitystä ja vaikutusta sekä yhteisön lohentuotannon kilpailukykyä tarkasteltiin, jotta saataisiin selville, olisiko yhteisön tuotannonalan kärsimä vahinko voinut johtua näistä tekijöistä.
a) Yhteisön kulutus
(68) Merilohen kulutus yhteisössä kasvoi jatkuvasti vuoden 1992 ja tutkimusajanjakson välisenä aikana (yhteensä 58 prosenttia). Yhteisön tuotannonalalle aiheutunut vahinko ei voi tämän vuoksi johtua kysynnän laskusuuntauksesta.
b) Tuonti muista kolmansista maista
(69) Tämän menettelyn ulkopuolella olevista kolmansista maista (lähinnä Färsaaret, Chile, Kanada ja Islanti) peräisin olevan tuonnin yhteenlasketun markkinaosuuden todettiin laskeneen 12 prosentista 7 prosenttiin tarkasteltavana olevan ajanjakson aikana. Tämän vuoksi pääteltiin, että kyseisen tuonnin vaikutus oli ollut vähäinen.
c) Yhteisön tuotannonalan kilpailukyky
(70) Olisi huomattava, että yhteisön lohentuottajat ovat parantaneet kilpailukykyään huomattavasti vuoden 1992 ja tutkimusajanjakson välisenä aikana; tuotanto työntekijää kohti kasvoi yli kaksinkertaiseksi, kalojen kuolleisuus laski 23 prosenttia ja kasvatetun lohen keskimääräinen paino nousi 25 prosenttia. Lisäksi yhteisön tuotannonalan vienti kasvoi 3 266 tonnista vuonna 1992 7 321 tonniin tutkimusajanjaksona. Tämän perusteella voidaan todeta, että yhteisön tuotannonalan kustannustehokkuus on parantunut merkittävästi.
3. Päätelmä
(71) Edellä esitetyn perusteella pääteltiin, että norjalaisen lohen polkumyynnillä tapahtuva tuonti ja tuettu tuonti ovat yksinään aiheuttaneet merkittävää vahinkoa yhteisön tuotannonalalle.
G. YHTEISÖN ETU
1. Yleiset huomiot
(72) Esitettyjen todisteiden perusteella tutkittiin, oliko polkumyyntiä ja vahinkoa koskevista päätelmistä huolimatta olemassa pakottavia syitä, joiden perusteella olisi todettava, että toimenpiteiden käyttöönotto ei tässä tapauksessa olisi yhteisön etujen mukaista. Tästä syystä arvioitiin mahdollisesti käyttöön otettavien toimenpiteiden vaikutukset kaikkiin menettelyissä mukana olleisiin osapuoliin samoin kuin ne seuraukset, joita toimenpiteiden käyttöön ottamisesta luopumisella olisi kyseisiin osapuoliin.
(73) Tässä arvioinnissa kiinnitettiin perusasetuksen säännösten mukaisesti erityistä huomiota tarpeeseen poistaa vahingollisen polkumyynnin kauppaa vinouttavat vaikutukset ja palauttaa tehokas kilpailu.
2. Yhteisön tuotannonalan etu
(74) Ensinnäkin olisi huomattava, että yhteisön viljellyn merilohen tuotanto on pitkään kärsinyt polkumyynnistä, joka on liittynyt Norjan harjoittamaan vientiin.
(75) Komissio totesi vahingollisen polkumyynnin olemassaolon jo vuonna 1991 (komission päätös 91/142/ETY) (4), jolloin päätettiin todetusta polkumyynnistä ja vahingosta huolimatta olla ottamatta käyttöön toimenpiteitä sillä perusteella, että Norjan viranomaiset olivat toteuttaneet kansallisen tason toimenpiteitä, joiden arveltiin vakauttavan tilannetta markkinoilla.
(76) Tämän jälkeen komissio on määritellyt vähimmäistuontihinnat useaan eri otteeseen viime vuosien aikana (vuoden 1993 marraskuu, vuoden 1994 helmikuu ja maaliskuu); viimeksi ne vahvistettiin 16 päivän joulukuuta 1995 ja 13 päivän kesäkuuta 1996 väliseksi ajaksi asetuksella (EY) N:o 2907/95 (5). Vähimmäistuontihintoja perusteltiin sillä, että tuonnin määrä ja hinnat aiheuttivat tai uhkasivat aiheuttaa markkinahäiriöitä, jotka olisivat johtaneet vakaviin taloudellisiin, yhteiskunnallisiin tai ympäristöön liittyviin ongelmiin ja jotka edellyttivät välittömiä toimenpiteitä. Toisin kuin polkumyynnin vastaiset toimenpiteet tai tasoitustoimenpiteet, nämä toimenpiteet eivät edellyttäneet päätelmää siitä, että viejämaa olisi syyllistynyt hyvien kauppatapojen vastaisiin käytäntöihin. Näillä toimenpiteillä ei saatu aikaan toivottuja vaikutuksia.
(77) Tämän perusteella katsotaan, että jos Norjasta peräisin olevan polkumyynnillä tapahtuvan ja tuetun vahingollisten vaikutusten korjaamiseksi ei ryhdytä tehokkaisiin toimenpiteisiin, yhteisön tuotannonalan tilanne heikkenee entisestään siinä määrin, että sen olemassaolo saattaa lopulta olla uhattuna.
(78) Olisi myös muistettava, että viljellyn merilohen tuotannonala yhteisössä koostuu lähinnä pienistä ja keskisuurista yrityksistä, jotka sijaitsevat etupäässä yhteisön vähiten kehittyneillä maaseutualueilla (tavoitteen 1 kohdealueet), joilla taloudellinen toiminta on vähäistä. Kuten edellä mainittiin, yhteisön tuotannonala on jatkuvasti parantanut tuottavuuttaan, eikä sitä näin ollen ole syytä epäillä. Suuriin yhtymiin kuuluvat tuottajat ovat rakenneuudistuksen yhteydessä ostaneet useita pieniä viljelylaitoksia. Jos toimenpiteitä ei toteuteta, kilpailijoiden määrä markkinoilla todennäköisesti vähenee entisestään, minkä lisäksi saattaa osoittautua, että tuottavuuden parantamiseen tähtäävillä investoinneilla ja rakenneuudistuksella ei ollut toivottuja vaikutuksia.
3. Muiden yhteisön tuotannonalojen etu
(79) Tietyt viljellyn merilohen jatkokäyttäjät, kuten savustamot ja tukkukauppiaat, väittivät, että Norjasta peräisin olevan viljellyn merilohen tuontia koskevien toimenpiteiden käyttöönotto vaikuttaisi kielteisesti heidän toimintaansa. Kyseiset käyttäjät väittivät, että jos Norjasta tuodun viljellyn merilohen määrä vähenee näiden toimenpiteiden johdosta, vaihtoehtoisia hankintalähteitä ei olisi. Samat käyttäjät väittivät, että jos Norjasta tuodun viljellyn merilohen hinta nousisi, niiden olisi siirrettävä lisäkustannukset lopullisille kuluttajille, jotka sitten siirtyisivät käyttämään muita tuotteita. Lisäksi väitettiin, että Norjasta peräisin olevan käsittelemättömän viljellyn merilohen tuonnissa käyttöön otettava tulli voisi johtaa viljeltyä merilohta jalostavan teollisuuden laajenemiseen Norjassa yhteisön jalostusteollisuuden kustannuksella.
(80) Ensinnäkin on korostettava, että tutkimuksen mukaan yhteisön tuotannonala pystyisi lisäämään tuotantoa ja varmasti tekisi niin, jos se voisi saada kohtuullisen tuoton. Lisäksi on todettava, että jos ehdotetut toimenpiteet johtaisivat Norjasta tuodun viljellyn merilohen määrän vähenemiseen, vaihtoehtoisia hankintalähteitä on kyllä tarjolla (esimerkiksi Chile, Kanada, Islanti ja Färsaaret).
(81) Toimenpiteiden käyttöönoton jälkeisestä hinnoittelupolitiikasta voidaan todeta, että yhteisön tuottajat todennäköisesti nostavat hintojaan ainoastaan sen verran, kuin on ehdottomasti tarpeen kohtuullisemman tuoton saamiseksi. Jos yhteisön tuottajat nostaisivat hintojaan tuntuvasti, olisi erittäin todennäköistä, että muut viejämaat saisivat aiempaa suuremman osuuden yhteisön markkinoista. Yhteisön tuotannonalan hinnankorotuksia rajoittaa myös toinen seikka eli se, että kuluttajille on tarjolla myös viljeltyä meritaimenta, joka muistuttaa melko paljon lohta ja voi siten korvata sen; viljeltyä taimenta myydään yhteisössä hieman alhaisempaan hintaan ja Norjasta peräisin olevan viljellyn merilohen polkumyynnillä tapahtuvan tuonnin lisääntyminen on vaikuttanut kielteisesti myös siihen.
(82) Siitä mahdollisuudesta, että Norjasta tulevilla kilpailevilla jalostustuotteilla olisi kielteinen vaikutus yhteisön jalostusteollisuuteen, voidaan todeta, että polkumyynti- ja tasoitustulleja sovelletaan raaka-aineeseen, joka muodostaa vain osan jalostetun tuotteen kustannuksista. Ehdotettujen tullien rajallinen vaikutus ei näin ollen riittäisi aiheuttamaan jalostustoiminnan vähenemistä yhteisössä. Lopuksi voidaan todeta, että suurin osa yhteisössä toimivista savustamoista jalostaa ja kauppaa myös yhteisössä tuotettua lohta sekä muita tuotteita, joten ne eivät ole kokonaan riippuvaisia Norjasta tuodusta lohesta.
(83) Lisäksi todettakoon, että arvioidakseen toimenpiteiden todennäköistä vaikutusta yhteisön jalostusalan yrityksiin komissio lähetti kyselylomakkeet kaikille yrityksille, jotka olivat jäseniä niissä kolmessa kauppiaiden ja jalostajien yhdistyksessä, jotka olivat ilmoittautuneet ja pyytäneet kuulemista.
(84) Kyselylomakkeita lähetettiin yhteensä 93, mutta vastauksia on saatu vain yksi täydellinen ja todennettavissa oleva, minkä vuoksi on mahdotonta edustavasti arvioida toimenpiteiden käyttöönoton mahdollisia vaikutuksia viljeltyä merilohta kauppaavaan tai jalostavaan yhteisön teollisuuteen.
(85) Tähän mennessä saadut tiedot osoittavat joka tapauksessa, että savustetun lohen osalta raaka-aineesta eli viljellystä merilohesta aiheutuvat kustannukset ovat noin 45 prosenttia tuotannon kokonaiskustannuksista. Niinpä jos raaka-aineen hintaa nostettaisiin esimerkiksi 10 prosentilla, savustetun lohen tuotantokustannukset nousisivat kokonaisuudessaan vain 4,5 prosentilla.
(86) Lisäksi useista luotettavista lähteistä saadut tiedot näyttävät osoittavan, että jalostusalan yritysten tilanne yhteisössä vaihtelee suuresti. Toisaalta on olemassa suuriin yhtymiin kuuluvia valmisruokia tuottavia yrityksiä. On epätodennäköistä, että ehdotetut toimenpiteet vaikuttaisivat kielteisesti näihin yrityksiin, koska raaka-aineena käytettävästä kalasta aiheutuvat kustannukset muodostavat vain vähäisen osan lopputuotteen kustannuksista. Toisaalta on myös olemassa yrityksiä, jotka savustavat tai suolaavat lohta ja jotka ovat riippuvaisempia raaka-aineen hinnoista. Nämä yritykset joutuisivat todennäköisesti siirtämään osan lisäkustannuksistaan seuraavaan kaupan portaaseen. Kuten edellä johdanto-osan 85 kappaleessa todettiin, kustannusten lisäys olisi kuitenkin vähäistä. Tähän mennessä saadut tiedot näyttävät sitä paitsi osoittavan, että vasta yli 20 prosentin hintojen nousu saattaisi johtaa siihen, että kuluttajat siirtyvät käyttämään toisia tuotteita.
4. Tuojien etu
(87) Tietyt tuojat ovat yleisellä tasolla väittäneet, että polkumyyntitoimenpiteiden käyttöönotto vaikuttaisi niihin kielteisesti.
(88) Kuten edellä on esitetty, ehdotettujen toimenpiteiden odotetaan antavan yhteisön tuotannonalalle mahdollisuuden toipua polkumyynnin vahingollisista vaikutuksista, mutta ne eivät vaikuta tuojien mahdollisuuksiin hankkia lohta Norjasta tai muista lähteistä, eivätkä ne myöskään merkitse hintojen korottamista yli sen tason, joka on tarpeen, jotta yhteisön tuotannonalan kannattavuus muodostuisi jälleen kohtuulliseksi.
5. Kuluttajien etu
(89) Kuluttajien edustajat (BEUC) ovat väittäneet, että suojatoimenpiteet eivät olisi yhteisön kuluttajien edun mukaisia, koska niillä rajoitettaisiin tarjolla olevien tuotteiden määrää ja/tai ne aiheuttaisivat kuluttajahintojen nousua.
(90) Kuten edellä todettiin, vaihtoehtoisten hankintalähteiden olemassaolo ja korvaavien tuotteiden saatavuus viittaavat siihen, että mahdolliset vaikutukset lopulliseen kuluttajaan ovat erittäin pieniä. Lisäksi olisi muistettava, että tulli kannetaan cif-tuontihinnasta. Tämän vuoksi mahdolliset vaikutukset vähittäismyyntihintoihin olisivat vielä pienempiä. Olisi myös huomattava, että lohen vuosikulutus yhteisössä on arvioitu keskimäärin 0,8 kiloksi henkilöä kohti, mistä syystä kokonaisvaikutus kuluttajiin lienee hyvin pieni.
6. Päätelmä
(91) Kun kaikki edellä esitetyt seikat oli tarkoin tutkittu, pääteltiin, että polkumyyntitoimenpiteiden käyttöönotto Norjasta peräisin olevan viljellyn merilohen tuonnissa on yhteisön edun mukaista, koska ei ole olemassa pakottavia syitä, joiden perusteella olisi pääteltävä, että kyseisten toimenpiteiden käyttöönotto ei ole yhteisön edun mukaista.
H. POLKUMYYNTITOIMENPITEET
1. Polkumyyntitoimenpiteiden taso
(92) Perusasetuksen asiaa koskevien säännösten mukaisesti tutkittiin, olisiko käyttöön otettavien toimenpiteiden tason oltava alempi kuin todetut polkumyyntimarginaalit, jos tämä alempi taso riittäisi poistamaan yhteisön tuotannonalalle aiheutuvan vahingon.
(93) Tältä osin katsotaan, että yhteisön tuotannonalan on käyttöön otettavien toimenpiteiden myötä voitava saada tuotteistaan hinta, jonka ne olisivat saaneet ilman polkumyynnillä tapahtuvaa tuontia. Koska päinvastaisia tietoja ei ole esitetty, voidaan lähteä siitä, että kyseisen hinnan on katettava tuotantokustannukset ja kohtuullinen voitto. Tämän tavoitteen saavuttamiseksi tuontihintoja olisi vastaavasti nostettava.
(94) Tarvittavan hintojen korotuksen määrittämiseksi polkumyynnillä tapahtuvan tuonnin hintoja olisi verrattava myyntihintoihin, joihin sisältyvät yhteisön tuotannonalan tuotantokustannukset ja kohtuullinen voitto. Tässä yhteydessä katsottiin, että 15 prosentin voittomarginaali edustaa sitä vähimmäistasoa, joka tarvitaan, jotta ala olisi elinkelpoinen. Tätä voittotasoa määritettäessä otettiin huomioon tuotannonalan riskialttius, joka johtuu muun muassa tuotantovaiheen pituudesta (18-24 kuukautta), tuotantoa uhkaavista taudeista, petoeläimistä ja alalle ominaisista huonoista sääolosuhteista, hyödykkeenä kaupattavan tuotteen hintakehityksen heikosta ennustettavuudesta ja tuotteen erittäin lyhyestä myyntiajasta. Todettiin myös, että riittävää voittomarginaalia tarvittiin, jotta yhteisön tuottajilla olisi mahdollisuus saada rahoitusta, mikä on ratkaisevan tärkeää kilpailukyvyn säilyttämiseksi nopeasti kasvavilla markkinoilla.
(95) Tämän perusteella hinnan alittavuuden määrityksessä (katso johdanto-osan 43 kappale) käytettyjen tuotetyyppien vientihintoja vapaasti yhteisön rajalla -tasolla ja tarvittaessa oikaistuna rahtikustannusten, tullien ja tuonnin jälkeisten kustannusten huomioon ottamiseksi verrattiin tarkastelun kohteena olevan jakson ajalta asianomaisten valittujen yhteisön tuottajien veloittamien myyntihintojen painotettuun keskiarvoon, jota korotettiin tarvittaessa tuotantokustannusten sekä edellä mainitun 15 prosentin voittomarginaalin kattamiseksi.
Tullien taso
(96) Kyseisessä tapauksessa oli otettava huomioon, että neuvosto on hyväksynyt myös 3,8 prosentin jäännöstasoitustullin käyttöönoton. Perusasetuksen 14 artiklan 1 kohdan mukaisesti mihinkään tuotteeseen ei voida samanaikaisesti soveltaa sekä polkumyynti- että tasoitustulleja polkumyynnistä tai vientituen myöntämisestä aiheutuneen saman tilanteen korjaamiseksi. Todettiin, että tässä tapauksessa molempien tullien käyttöönotto on mahdollista. Syynä tähän on se, etteivät mitkään asianomaisista tasoitustullin asettamiseen johtavista tuista olleet vientitukia, eikä niillä näin ollen ole vaikutusta polkumyyntimarginaaliin. Tuilla on sama vaikutus normaaliarvoon ja vientihintaan, ja tukien puuttuessa polkumyyntimarginaali olisi pysynyt samana.
Koska vahingon havaittiin kuitenkin tässä tapauksessa johtuvan sekä polkumyynnistä että tuista, molempien tullien kokonaismäärä ei saisi ylittää vahingon poistamiseksi tarvittavaa määrää.
(97) Kunkin tutkitun viejän osalta todettua polkumyyntimarginaalia verrattiin näin ollen vahingon määrään, jota ei ollut poistettu tasoitustullilla, eli 3,8 prosentilla alennettuun vahingon poistavaan tasoon. Kaikkiin otokseen kuulumattomiin norjalaisiin viejiin sovellettava polkumyyntitulli määritettiin samoin laskemalla yksityiskohtaisesti alempien polkumyyntimarginaalien painotettu keskiarvo sekä tasoitustulleilla alennettu vahingon poistava taso.
(98) Niiden kahden viejän osalta, joiden vientihinnoissa oli havaittu selvä muutos juuri joulua edeltävänä ajanjaksona (katso johdanto-osan kappale 26), vahingon poistava taso laskettiin yhteisöön suuntautuneiden yksittäisten vientitoimien hintojen perusteella. Neljän muun viejän osalta vahingon poistava taso laskettiin vientihintojen painotetun keskiarvon perusteella.
(99) Kolmen otokseen kuuluvan viejän osalta vahingon poistava taso oli alempi kuin polkumyyntimarginaali, ja kaikkien niihin kohdistuvien polkumyyntitoimenpiteiden olisi perustuttava vahingon poistavaan tasoon. Muiden osalta toimenpiteiden olisi perustuttava polkumyyntimarginaaliin.
2. Sitoumukset
(100) Kuten johdanto-osan 7 kappaleessa jo mainittiin, tämän asetuksen liitteessä luetellut norjalaiset viejät esittivät yhteisölle kyseisen tuotteen vientiä koskevia perusasetuksen 8 artiklan mukaisia sitoumuksia.
(101) Norjalainen viejä Saga Lax Norge A/S ei toimittanut tutkimuksen alussa tarvittavia tietoja, joiden perusteella komissio olisi voinut tehdä kyseistä yritystä koskevia yksilöllisiä polkumyyntiä ja vahinkoa koskevia päätelmiä. Olisi kuitenkin huomattava, että Saga Lax Norge A/S on etuyhteydessä useisiin norjalaisiin yrityksiin, jotka toimivat yhteistyössä tutkimuksessa. Näihin yrityksiin kuuluu yksi viejien otokseen valituista yrityksistä, Timar Seafood A/S, jonka osalta voitiin näin ollen tehdä yksilöllisiä polkumyyntiä ja vahinkoa koskevia päätelmiä. Jäännöstullin taso on asetettu Timar Seafood A/S:n suhteen tehtyjen havaintojen mukaan. Arvioitaessa, pitäisikö Saga Lax Norge A/S -yritykseen ja siihen etuyhteydessä oleviin yrityksiin soveltaa kyseistä tullia ilman, että niille annettaisiin mahdollisuus esittää sitoumuksia, olisi otettava huomioon, että huomattavana osana tutkimusajanjaksosta useat etuyhteydessä olevat yritykset, mukaan lukien Timar Seafood A/S, eivät olleet etuyhteydessä Saga Lax Norge A/S -yritykseen eikä niiltä näin ollen pitäisi kieltää niiden yhteistyöstä koituvaa etua. Näin ollen katsotaan, ettei Saga Lax Norge A/S:n esittämän sitoumuksen tarkastelusta kieltäytymisestä olisi erityistä hyötyä. Sitoumusten valvontaa kyseessä olevassa menettelyssä helpottaa Norjan hallituksen antama sitoumus rinnakkaisessa vientitukien vastaisessa menettelyssä, ja näin ollen päätellään, että kaikkia kyseessä olevia yrityksiä olisi kohdeltava samalla tavoin toimenpiteiden osalta, mukaan lukien mahdollisuus antaa hintasitoumuksia.
(102) Komissio tarkasteli kyseisiä sitoumuksia ja totesi, että ne voidaan hyväksyä, koska niiden myötä polkumyynnin vahingolliset vaikutukset poistuisivat perusasetuksen 8 artiklan 1 kohdan mukaisesti.
(103) Komissio kuuli näiden sitoumusten hyväksymisestä neuvoa-antavaa komiteaa, joka ei esittänyt vastalauseita. Liitteessä lueteltujen viejien esittämät sitoumukset hyväksyttiin komission päätöksellä 97/634/EY (6), mistä syystä tutkimus olisi kyseisten viejien osalta päätettävä ottamatta käyttöön lopullisia tulleja.
3. Lopulliset tullit
(104) Vaikka suuri määrä norjalaisia viejiä esitti sitoumuksia, jotka hyväksyttiin, tarkasteltavana olevan Norjasta peräisin olevan tuotteen tuonnissa olisi otettava käyttöön jäännöstullit, jotta toimenpiteet kattaisivat kaiken kyseisen tuotteen viennin Norjasta yhteisöön ja jotta pystyttäisiin ehkäisemään sitoumusten kiertäminen. Lisäksi olisi vahvistettava se tulli, jota sovelletaan sitoumusten rikkomis- tai peruuttamistapauksissa.
a) Tullin muoto
(105) Kun tarkasteltiin tässä tapauksessa kyseeseen tulevia eri tullin muotoja, päädyttiin siihen, että kiinteämääräinen ecuina kiloa kohti ilmaistu paljoustulli olisi soveltuvin. Tällainen tulli vaikuttaa erityisen soveltuvalta kyseiseen tuotteeseen ja sitä on mahdoton kiertää ilmoittamalla väärä hinta yhteisön rajalla. Koska viljeltyä merilohta myydään pääasiassa hyödykkeenä, jonka hinta ei herkästi vaihtele merkittävästi koon, esillepanon tai laadun mukaan, ja koska suuri osa Norjan viennistä yhteisöön muodostuu tuoreesta tai jäähdytetystä peratusta lohesta, kyseinen lähestymistapa näyttää riittävältä.
(106) Paljoustullin soveltaminen on myös perusteltua tässä tapauksessa, koska yhteisöön suuntautuvan tuonnin yhteydessä ilmoitetut arvot eivät näytä olevan johdonmukaisesti norjalaisten viejien riippumattomilta yhteisön asiakkailta tosiasiallisesti veloittamien hintojen mukaisia.
b) Tullien määrät
(107) Lopullinen polkumyyntitulli, joka otetaan käyttöön niiden yritysten viemän viljellyn merilohen tuontiin, jotka eivät ole esittäneet sitoumuksia, sekä minkä tahansa jäljempänä erityisesti mainitsemattoman osapuolen rikkoessa tai peruuttaessa sitoumuksen, on 0,32 ecua kilolta tuotteen nettopainosta.
Seuraavien yritysten, jotka kaikki ovat esittäneet sitoumuksia, viemän viljellyn merilohen vientiin sovelletaan seuraavia tulleja rikottaessa tai peruutettaessa sitoumuksia:
TAULUKON PAIKKA
c) Tullien täytäntöönpano ja hallinto
(108) Tullien täytäntöönpanon tehokkuuden varmistamiseksi komission olisi voitava neuvoa-antavaa komiteaa kuultuaan muuttaa asetuksella tämän asetuksen liitettä. Olisi muistettava, että tässä tapauksessa toimenpiteet kohdistuvat poikkeuksellisesti viejiin eikä tuottajiin (katso johdanto-osan 12 kohta ja sitä seuraavat kohdat), koska vientiyritykset eivät yleensä ole mukana tuotantotoiminnassa. Tämä helpottaa pääsyä lohenvientimarkkinoille sekä lisää sitä mahdollisuutta, että huomattava määrä uusia norjalaisia viejiä voi aloittaa viennin yhteisöön. Tämän vuoksi hallinnon moitteettomuuden vuoksi komission olisi voitava joko laajentaa vapautus tullien maksamisesta koskemaan uusia viejiä, jotka voivat esittää hyväksyttäviä sitoumuksia.
ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN:
1 artikla
1. a) Otetaan käyttöön lopullinen polkumyyntitulli CN-koodeihin ex 0302 12 00 (Taric-koodi 0302 12 00 19), ex 0304 10 13 (Taric-koodi 0304 10 13 19), ex 0303 22 00 (Taric-koodi 0303 22 00 19) ja ex 0304 20 13 (Taric-koodi 0304 20 13 19) kuuluvan, Norjasta peräisin olevan viljellyn (muun kuin luonnonvaraisen) merilohen tuonnissa.
b) Tätä tullia ei sovelleta luonnonvaraiseen meriloheen (Taric-koodit 0302 12 00 11, 0304 10 13 11, 0303 22 00 11 ja 0304 20 13 11). Tässä asetuksessa luonnonvaraisella merilohella tarkoitetaan merilohta, jonka osalta sen jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset, jossa lasti puretaan, ovat asianomaisten osapuolten toimittamien tulli- ja kuljetusasiakirjojen perusteella vakuuttuneita siitä, että pyynti on tapahtunut merellä.
2. Tulli on 0,32 ecua kilolta tuotteen nettopainosta (Taric-lisäkoodi 8900), lukuun ottamatta tämän asetuksen liitteessä lueteltujen yritysten viemää viljeltyä merilohta, jonka tuonti vapautetaan tullista.
3. Jollei toisin säädetä, sovelletaan voimassa olevia tulleja koskevia säännöksiä ja määräyksiä.
2 artikla
Jos tarkasteltavana olevassa viejämaassa toimiva uusi viejä esittää komissiolle riittävät todisteet siitä, että se ei vienyt 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua tuotetta tutkimusajanjakson aikana, komissio voi neuvoa-antavaa komiteaa kuultuaan tarvittaessa muuttaa asetuksella tämän asetuksen liitettä laajentaakseen tulleista vapauttamisen koskemaan kyseistä uutta viejää.
3 artikla
Tämä asetus tulee voimaan sitä päivää seuraavana päivänä, jona se on julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Brysselissä 26 päivänä syyskuuta 1997.