Kommissionens beslutning
af 16. december 2003
om Italiens støtteordning i forbindelse med naturkatastrofer
(meddelt under nummer K(2003) 4328)
(Kun den italienske udgave er autentisk)
(2004/307/EF)
KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 88, stk. 2, første afsnit,
efter at have opfordret interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger i overensstemmelse med denne artikel(1), under hensyntagen til disse bemærkninger, og
ud fra følgende betragtninger:
I. SAGSFORLØB
(1) Ved brev af 22. februar 1993, modtaget den 26. februar 1993, underrettede Italiens Faste Repræsentation ved Den Europæiske Union under henvisning til traktatens artikel 88, stk. 3, Kommissionen om regionen Siciliens påtænkte støtteforanstaltninger til fordel for landbrugsvirksomheder, der er ramt af naturkatastrofer, samt ændringen af de gældende støtteordninger i landbrugssektoren. Sagen blev registreret som statsstøttesag nr. N 126/93.
(2) Ved brev af 17. marts 1993 bad Kommissionen om supplerende oplysninger. Da den ikke modtog svar fra de italienske myndigheder, anmodede Kommissionen ved brev af 15. juni 1993 ovennævnte myndigheder om at fremsende de ønskede oplysninger inden 14 dage fra den pågældende dato. Kommissionen fremsendte endnu et rykkerbrev den 20. august 1993.
(3) Foranlediget af ovennævnte rykkerbreve fremsendte de italienske myndigheder et ufuldstændigt svar ved brev af 16. september 1993, modtaget den 26. september 1993. Ved brev af 14. oktober 1993 anmodede Kommissionen de italienske myndigheder om at svare uddybende på spørgsmålene i brevet af 17. marts 1993.
(4) De italienske myndigheder svarede ved brev af 14. februar 1994, modtaget den 22. februar 1994.
(5) Af brevet af 14. februar 1994 fremgik, at de påtænkte støtteforanstaltninger, som blev anmeldt af de italienske myndigheder den 22. februar 1993, i mellemtiden var blevet vedtaget som regionallov nr. 6(2) af 12. januar 1993 (i det følgende regionallov nr. 6/93), og at den nye lov indeholdt yderligere foranstaltninger, der ikke var anført i den oprindelige anmeldelse til Kommissionen under henvisning til traktatens artikel 88, stk. 3. Kommissionen besluttede således at overføre støtten til registret over uanmeldt støtte med nr. NN 31/94.
(6) Ved telex af 30. marts 1994 anmodede Kommissionen de italienske myndigheder om at fremsende den endelige lovtekst til regionallov nr. 6/93 samt at fremsende yderligere informationer.
(7) Da Kommissionen ikke modtog svar på ovennævnte brev, opfordrede den ved brev af 21. juni 1994 de sicilianske myndigheder til at fremsende de ønskede informationer.
(8) De italienske myndigheder svarede på Kommissionens rykkerbrev ved brev af 14. juli 1994 og 14. september 1994, modtaget den 16. september 1994.
(9) Ved brev af 2. marts 1995 meddelte Kommissionen Italien, at den ikke ønskede at gøre indsigelser mod støtteforanstaltningerne i regionallov nr. 6/93, artikel 5 og 7, idet de ikke udgjorde statsstøtte i henhold til traktatens artikel 87, stk. 1. Endvidere fremførte Kommissionen ingen indsigelser mod refinansieringen af støtteordningerne i regionallov (Sicilien) 13/86(3), artikel 9 og 15, stk. 3 og efterfølgende. Dog meddelte Kommissionen Italien, at den forbeholdt sig ret til at undersøge de nævnte støtteforanstaltninger efter traktatens artikel 87, stk. 1, ud fra generelle kriterier til vurdering af den støtte, som blev givet i form af kortsigtede, rentesubsidierede lån.
(10) I samme brev underrettede Kommissionen Italien om sin beslutning om at indlede proceduren efter EF-traktatens artikel 88, stk. 2, over for regionallov nr. 6/93, artikel 1 og 6, og over for den italienske lovgivning vedrørende landbrugsstøtte i tilfælde af naturkatastrofer.
(11) Kommissionen begrundede sin beslutning om at indlede proceduren efter traktatens artikel 88, stk. 2, ikke kun over for regionallov nr. 6/93, artikel 1 og 6, men også over for den italienske lovgivning vedrørende naturkatastrofer, med, at det i praksis er umuligt at vurdere, hvorvidt regionallov nr. 6/93, artikel 1 og 6 om indførelse af støtte til katastroferamte landbrugsvirksomheder er i overensstemmelse med de relevante fællesskabsbestemmelser, hvis der ikke tages hensyn til den italienske lovgivning på området, idet lov nr. 6/93 konstant henviser til denne, og idet sammenfald mellem de pågældende støtteforanstaltninger ikke kan udelukkes(4).
(12) Med henblik på at kunne indlede en undersøgelse af regionallov nr. 6/93 og foretage en vurdering af den italienske lovgivning vedrørende naturkatastrofer som led i proceduren, anmodede Kommissionen de italienske myndigheder om at fremsende nedenstående tekster, der ikke var blevet anmeldt til Kommissionen i henhold til traktatens artikel 88, stk. 3:
- samtlige hidtil vedtagne lovtekster, som omhandlede, ændrede eller gennemførte den italienske lov nr. 590 af 15 oktober 1981, "Nye bestemmelser vedrørende Den Nationale Solidaritetsfond", der udgjorde den nationale rammelov for naturkatastrofer, hvortil lov nr. 6/93 henviste, og i forhold til hvilken lov 6/93 samtidig skulle vurderes,
- samtlige hidtil vedtagne lovtekster, der omhandlede, ændrede eller anvendte bekendtgørelse nr. 367 af 6. december 1990, koordineret med konverteringslov nr. 31 af 30. januar 1991 om "Hasteforanstaltninger til fordel for landbrugsvirksomheder og -bedrifter, der har lidt skade som følge af den usædvanlige tørke i produktionsåret 1989/90"(5), i forhold til hvilken lov nr. 6/93, artikel 1 og 6, indeholdt afvigelser og specifikke hjælpeforanstaltninger
- lov nr. 185 af 14. februar 1992, "Nye bestemmelser vedrørende Den Nationale Solidaritetsfond", der udgjorde og stadig udgør den italienske rammelov for naturkatastrofer, og samtlige juridiske dokumenter om ændring, tilføjelse eller gennemførelse af denne
- lov nr. 198 af 13. maj 1985, nr. 198(6), i forhold til hvilken lov nr. 6/93, artikel 1 og 6, indeholdt afvigelser og hjælpeforanstaltninger, og samtlige juridiske dokumenter om ændring, tilføjelse eller gennemførelse af denne
- desuden samtlige elementer i forbindelse med ovennævnte dokumenter, der kunne tjene til en definition af anvendelsesområdet for foranstaltningerne i disse, kriterierne for tildeling af støtten, samt statens, regionernes og de autonome provinsers beføjelser med hensyn til udbetalingen af støtten.
(13) Kommissionens beslutning om at indlede proceduren blev offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers Tidende(7). Kommissionen opfordrede interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger.
(14) Ved brev af 12. april 1995 fremsendte de italienske myndigheder deres bemærkninger til Kommissionens beslutning om at indlede en procedure over for de italienske bestemmelser i forbindelse med naturkatastrofer og over for den italienske lovgivning, under henvisning til anmodningerne ved procedurens start. De italienske myndigheder opfordrede de sicilianske regionalmyndigheder til at fremsætte deres bemærkninger vedrørende regionallov nr. 6/93. Kommissionen har i den forbindelse ikke modtaget nogen bemærkninger fra de regionale myndigheder.
(15) Ved brev af 19. april 2000 anmodede Kommissionen de italienske myndigheder om at fremsende yderligere informationer om den italienske lovgivning vedrørende naturkatastrofer og regionallov nr. 6/93. Med hensyn til sidstnævnte lov gentog Kommissionen i nævnte brev de spørgsmål, som allerede var blevet formuleret i foregående anmodninger til de italienske myndigheder om fuldstændiggørende informationer, som disse ikke havde besvaret. I samme brev(8) gjorde Kommissionen de italienske myndigheder opmærksom på nødvendigheden af at give præcise svar på disse spørgsmål, da Kommissionen ellers ville se sig nødsaget til at træffe en beslutning udelukkende på grundlag af de på daværende tidspunkt tilgængelige elementer.
(16) Ved brev af 20. november 2000 fremsendte de italienske myndigheder de informationer, Kommissionen havde anmodet om den 19. april 2000, angående den italienske lovgivning vedrørende naturkatastrofer. Med hensyn til regionallov nr. 6/93 præciserede de pågældende myndigheder, at de sicilianske regionalmyndigheder selv ville sørge for at fremsende uddybende bemærkninger. Disse bemærkninger har Kommissionen imidlertid aldrig modtaget.
(17) Ved brev af 29. januar 2001 fremsendte de italienske myndigheder desuden yderligere to tekster i forbindelse med lov nr. 185/92: Ministeriel bekendtgørelse nr. 100460 af 18.3.1993 om gennemførelsesbestemmelserne til lov nr. 185/92, artikel 6, og præsidentdekret nr. 324 af 17.5.1996. I samme brev erklærede de italienske myndigheder, at den ministerielle bekendtgørelse nr. 100460 af 18.3.1993 aldrig er blevet gennemført i praksis.
(18) Den 13. november 2002 besluttede Kommissionens tjenestegrene at dele sagens akter i tre dele: Statsstøtte C 12/A/95 vedrørende alle støtteforanstaltninger til imødegåelse af skader som følge af naturkatastrofer, tildelt af Italien i henhold til lov nr. 185 af 14. februar 1992 frem til 31.12.1999. Statsstøtte C 12/B/95 vedrørende samtlige støtteforanstaltninger tildelt af de italienske myndigheder i henhold til lov nr. 185 af 14. februar 1992 med virkning fra 1. januar 2000. Statsstøtte C 12/C/95 vedrørende artikel 1 og 6 i regionallov nr. 6 af 12. januar 1993 og alle de nationale retsakter, der citeres heri.
(19) Ved brev af 10. juli 2003 underrettede Kommissionen Italien om sin beslutning K(2003) 2048 endelig af 9. juli 2003 om statsstøtte C 12/A/95 vedrørende støtteforanstaltninger til imødegåelse af skader som følge af naturkatastrofer, tildelt af Italien i henhold til lov nr. 185 af 14. februar 1992 frem til 31.12.1999.
(20) Ved brev af 7. august 2003 understregede de italienske myndigheder, at eftersom støttemodtagerne var blevet vildledt på grund af en fejl i den italienske version af punkt 11.5 i EF-rammebestemmelserne for statsstøtte i landbrugssektoren(9) (herefter kaldt "EF-rammebestemmelserne"), kunne der anvendes samme argumentation om tilsvarende støtteforanstaltninger i støtte C 12/B/95 som den, der fremføres i begrundelse 129 i beslutningen vedrørende støtte C 12/A/95 og manglende inddrivelse af støtte, der ikke er forenelig med landbrugsforsikringen.
(21) Ved brev af 23. september 2003 anmeldte de italienske myndigheder et lovforslag om afskaffelse af lov nr. 185/1992 og dens udskiftning med en ny lov, der er i overensstemmelse med EF-rammebestemmelsernes punkt 11 (støtte nr. N 449/2003).
(22) Ved brev af 21. november 2003, modtaget den 24. november 2003 (sammen med fax af 25. november 2003) fremsendte de italienske myndigheder informationer og supplerende forklaringer vedrørende gennemførelsen af lov nr. 185/1992 fra og med 1. januar 2000.
(23) Nærværende beslutning omfatter udelukkende den statsstøtte, Italien har tildelt i henhold til lov nr. 185 af 14. februar 1992 fra og med 1. januar 2000, nærmere betegnet den støtte, som er vurderet i sag C 12/B/95. Den støtte, Italien har tildelt under henvisning til lov nr. 185/1992 før 1. januar 2000, samt den støtte, der er tildelt i henhold til regionallov nr. 6 af 12. januar 1993, artikel 1 og 6, og de øvrige italienske love, der henvises til, er behandlet inden for rammerne af sag C 12/A/95 og C 12/C/95 og er genstand for særskilte beslutninger.
II. DETALJERET BESKRIVELSE AF STØTTEN
Indhold af lov nr. 185/1992
(24) Lov nr. 185 af 14. februar 1992 er den italienske rammelov for naturkatastrofer. Den på nuværende tidspunkt gældende lov fastsætter et samlet hele af forskellige indgreb med henblik på at imødegå de skader, landbrugerne lider i landbrugsproduktionen eller på produktionsmidlerne som følge af naturkatastrofer, ugunstige vejrforhold eller dyresygdomme.
(25) Erstatningsmidlerne til landbrugerne for skader, som skyldes ovenstående begivenheder, kommer fra Den Nationale Solidaritetsfond, der fordeler de nødvendige erstatningsbeløb til hver enkelt region. Med fonden, der blev oprettet i 1970, blev der dannet en automatisk ordning, som gjorde det muligt at foretage specifikke indgreb til både aktiv og passiv beskyttelse i landbrugssektoren, uden at det hver gang var nødvendigt at henvise til de relevante finanslove.
(26) Loven, der består af tolv artikler, fastsætter fire grundlæggende former for indgreb:
1) Støtte beregnet på erstatning til landbrugerne for skader, der skyldes naturkatastrofer og ugunstige vejrforhold.
2) Støtte til bekæmpelse af dyresygdomme.
3) Støtte til initiativer med henblik på aktiv forebyggelse af uvejrsskader.
4) Støtte til betaling af forsikringspræmier (initiativer til passiv beskyttelse).
(27) Loven omhandler ikke de praktiske foranstaltninger til udbetaling af støtten. Lovens gennemførelsesbestemmelser er blandt andet beskrevet i cirkulære nr. 7 (herefter "cirkulære") af 28. maj 1992, som det italienske landbrugsministerium sendte til samtlige regioner, de autonome provinser Bolzano og Trento, landbrugskreditinstitutterne og adskillige brancheorganisationer inden for landbrugssektoren. De italienske myndigheder fremsendte cirkulæret til Kommissionen straks efter indledningen af proceduren efter traktatens artikel 88, stk. 2. Ved en gennemgang af lov nr. 185/92 kan der ikke ses bort fra cirkulæret, og vurderingen af loven kan derfor ikke adskilles fra vurderingen af cirkulæret.
Støtte beregnet på erstatning til landbrugere for skader forårsaget af naturkatastrofer og ugunstige vejrforhold (lov nr. 185/92 artikel 3, 4 og 5)
(28) I artikel 3 i lov nr. 185/92 fastsætter forskellige former for hjælpeforanstaltninger til fordel for landbrugssektoren med henblik på at fremme genoptagelsen af produktionen efter naturkatastrofer eller ugunstige vejrforhold. Landbrugsvirksomheder, enkeltvis eller i sammenslutninger, i områder, der af de relevante regionale myndigheder er erklæret for ramt af naturkatastrofe eller usædvanlige vejrforhold har ret til hjælp efter ovennævnte artikel. Det er således regionernes ansvar at kontrollere begivenhedens omfang og graden af de faktiske skader som følge heraf(10).
(29) I henhold til lov nr. 185/92, artikel 3, skal bedrifterne for at få ret til støtteforanstaltningerne have lidt skade svarende til mindst 35 % af den salgbare bruttoproduktion, fraregnet husdyravlen. I den procentvise beregning af skaderne kan også medregnes tab som følge af tidligere katastrofebegivenheder, som samme bedrift har været udsat for, og som er gået ud over samme afgrøde inden for samme produktionsår. En efterfølgende bestemmelse til ændring af lov nr. 185/92, artikel 3, stk. 1, nærmere betegnet lov nr. 388/2000, artikel 127, stk. 1, tydeliggør, at de katastrofebegivenheder, samme bedrift har været udsat for, ikke må have været genstand for forudgående erstatninger.
(30) Lov nr. 185/92 specificerer ikke, hvilke "naturkatastrofer eller usædvanlige ugunstige vejrforhold" landbrugerne kan modtage erstatning for. Ved brev af 20. november 2000 præciserede de italienske myndigheder imidlertid, at de forskellige typer er beskrevet i cirkulære nr. 7 af 28. maj 1992. I formularen vedlagt cirkulæret, hvor eventuelle modtagere af støtten skal beskrive de skader, de har lidt, opregnes følgende begivenheder: hagl, frost, vedvarende regn, tørke, ekstreme mængder sne, regn med oversvømmelse til følge, varme og fugtige vinde, jordskælv, skypumper, rimfrost, voldsom vind og flodbølger. I samme brev præciserede de italienske myndigheder, at de pågældende begivenheder kun kan karakteriseres som ekstraordinære, hvis de forårsager alvorlige skader på den salgbare bruttoproduktion svarende til mindst 35 %. Ved brev af november 2003 om den tildelte støtte fra og med 1. januar 2000 forklarede de italienske myndigheder endvidere, at der under alle omstændigheder, hvis støtteforanstaltningerne efter lov nr. 185/92 skal iværksættes (og således for at en støtteberettiget kan modtage statsstøtte), skal være tale om følgende omstændigheder:
a) skadens indvirkning på den ramte afgrøde må ikke være mindre end 35 %,
b) skadens indvirkning på den salgbare bruttoproduktion må ikke være mindre end 35 %(11).
(31) Hverken loven eller cirkulæret beskriver metoderne til udregning af den salgbare bruttoproduktion. Ved brev af 20. november 2000 havde de italienske myndigheder forklaret, at udregningsmetoden var opdelt i tre faser.
a) Udregning af den almindelige salgbare bruttoproduktion:
- På baggrund af bedriftens produktionsstruktur vurderes det kvantum, som kan opnås under almindelige forhold (uden skader), fraregnet den produktion som geninvesteres i bedriften. Herfor fastsættes pengeværdien.
- Udregning af de ekstraindtægter, som allerede er inddrevet eller forventes inddrevet i løbet af året, herunder indkomsttilskud, når sådanne forventes og kan tillades(12).
- Summen af produktionsværdien og ekstraindtægterne udgør den almindelige salgbare bruttoproduktion.
b) Udregning af den faktiske salgbare bruttoproduktion efter skaden:
- Ud fra samme bedriftsstruktur udregnes kvantum og pengeværdi, som kan opnås efter naturkatastrofen.
- Udregning af ekstraindtægterne, herunder indkomsttilskud, hvis et sådant er tilladt efter skaden(13).
- Summen af den opnåelige produktionsværdi efter skaden og ekstraindtægterne udgør den salgbare bruttoproduktion efter fratrækning af den forvoldte skade.
c) Udregning af skadens indvirkning:
- Forholdet mellem den opnåelige salgbare bruttoproduktion efter naturkatastrofen, som har forårsaget skaden, og den almindelige salgbare bruttoproduktion udgør den procentvise indvirkning på den salgbare bruttoproduktion.
(32) Ved brev af november 2003 om støtte tildelt fra og med 1. januar 2000 påpegede de italienske myndigheder, at deres vurdering af produktionen bygger på skøn, baseret på økonomiske læsninger, hvor informationerne vedrørende markedspriserne dækker en periode, der under alle omstændigheder ikke må være kortere end tre år. De italienske myndigheder mente således, at denne fremgangsmåde var fuldstændig i overensstemmelse med den metode, der angives i EF-rammebestemmelsernes punkt 11.3.2(14), idet skadens minimumgrænse, der ligger til grund for støtten, er 35 % (frem for 30 % eller 20 % som fastsat i EF-rammebestemmelserne), og idet den almindelige gennemsnitsproduktion udregnes på et treårigt grundlag under henvisning til "normale" produktionsår (dvs. vil sige år uden naturkatastrofer eller en ekstraordinært omfattende produktion).
(33) Med hensyn til skader forårsaget af dårlig infrastruktur eller dræningsarbejder fastsætter cirkulæret, at de arbejder, der hører under det almindelige sæsonbestemte arbejde eller kan tilskrives forsømmelighed, uerfarenhed, manglende vedligeholdelse eller naturlig forringelse, er udelukket fra støtte fra Den Nationale Solidaritetsfond. Hvorvidt begivenheden er ekstraordinær, skal vurderes ud fra uigendrivelige tekniske informationer fra officielle meteorologiske undersøgelser og sammenligning med data fra de foregående år under henvisning til en periode, der er tilstrækkelig lang til, at den kan have betydning for en statistisk undersøgelse(15).
(34) Ifølge informationer fremsendt af de italienske myndigheder ved brev af 20. november 2000, beregnes skaden for hver enkelt bedrift, og beregningen af støtten tager hensyn til de almindelige udgifter, som ikke skal opretholdes af landbrugeren.
(35) Ved brev af november 2003 om støtte tildelt fra og med 1. januar 2000 forklarede de italienske myndigheder desuden, at støtten beregnes ud fra en indvirkning på den beskadigede afgrøde, der ikke må være lavere end 35 %. I følge de italienske myndigheder kan en skade, hvis indvirkning er lavere end 35 %, ikke berettige til støtte, og den regnes for at høre under den almindelige driftsrisiko. I samme brev tydeliggjorde de italienske myndigheder desuden, at forsikrede afgrøder, i overensstemmelse med punkt 11.3.6 i EF-rammebestemmelserne(16), anses for at være "ikke beskadigede", og at tab i forbindelse med forsikrede afgrøder er udelukket fra beregningen af støtten.
(36) Lov nr. 185/92, artikel 3, fastslår, at bedrifter, som svarer til ovennævnte betingelser, kan nyde godt af følgende støtteforanstaltninger:
a) Nødforanstaltninger
Artiklen omhandler nødhjælpsforanstaltninger i henhold til artikel 1 i lov nr. 590 af 15. oktober 1981 og efterfølgende ændringer.
Ad ovennævnte cirkulære kan det udledes, at støtteforanstaltningerne tildeles ved skader af særdeles alvorlig grad og i særligt krævende situationer, hvor der er brug for en nødforanstaltning. Til denne kategori hører støtte i form af engangsbeløb beregnet til delvis dækning af den skade, landbrugerne har lidt, iberegnet udgifter til at mindske skaderne på produkterne, herunder transportudgifter, opmagasinering, forarbejdning og omformning. I cirkulæret, som de italienske myndigheder har fremsendt til regionerne, er opstillet følgende foranstaltninger:
- hektarstøtte i tilfælde af fuldstændigt eller delvist tab af det forventede dyrkningsudbytte
- tilskud på op til 40 % af skaden for tab af besætning og op til 30 % af skaden ved ødelæggelse af landbrugsredskaber
- tilskud på op til 5 millioner ITL til hastereparationer af landbrugsbygninger(17)
- tilskud på op til 50 millioner ITL til genoprettelse af landbrugsbedrifternes infrastrukturer
- tilskud på op til 100 % af udgifterne til indsamling, opstaldning og fodring af husdyr, begrænset til nødperioden og under alle omstændigheder ikke over seks måneder
- tilskud på op til 90 % af udgifterne til mindskelse af skader på produkterne.
b) Bidrag på op til 3 millioner ITL til selvstændige mindre brugere og landbrugere med landbrug som hovederhverv. Dette beløb kan forhøjes til 10 millioner ITL for bedrifter, der har lidt skade på anlæg til dyrkning af specialiserede, beskyttede afgrøder. Støtten er afpasset til 80 % af den tilladte udgift og beregnet til at genetablere landbrugernes virksomhedskapital. Som alternativ til denne form for støtte kan landbrugsproducenter, der ikke har titel af selvstændige eller landbrugere med landbrug som hovederhverv, få adgang til femårige lån med rentegodtgørelse.
c) Femårige, rentesubsidierede driftslån til videreførelse af bedriften i det år, begivenheden fandt sted, samt i det efterfølgende år. Ind under lånet kan også høre rater til landbrugslån, som forfalder inden for det år, begivenheden fandt sted, også selvom disse kun er forlænget en gang, og ikke over fireogtyve måneder.
d) Tiårige, rentesubsidierede lån til genopbygning og omlægning af bedrifternes beskadigede landbrugsjorde, herunder træbeplantninger, planteskoler, væksthuse og bedriftens vejanlæg. Alternativt kan der ydes investeringstilskud svarende til 80 % af den faktiske udgift til små bedrifter, 65 % til mellemstore bedrifter og 50 % til store bedrifter. Tilskuddet kan udvides til at støtte genopbygnings- og reparationsarbejder på bygninger, genopretning af jorde og træbeplantninger, reparation og udskiftning af maskiner og landbrugsredskaber, samt anlæg til opbevaring og forarbejdning af produkterne. Det kan desuden dække køb af såsæd og genopretning af husdyrbedriften.
e) Femårige rentesubsidierede lån til fordel for salgs- og forarbejdningskooperativer og producentsammenslutninger, der er godkendt under henvisning til fællesskabslovgivningen, og som på grund af skader på medlemmernes produktion har registreret et fald i leverancerne fra medlemmer, der af ramt af den pågældende katastrofe, med deraf følgende indtægtsfald. Nedgangen skal svare til mindst 35 % af de gennemsnitlige leverancer og af den solgte produktion inden for de sidste to år. Kun den nedgang i leverancerne, som direkte skyldes et produktionsfald som følge af naturkatastrofer eller lignende, kan medregnes. Nedgang som følge af andre faktorer kan ikke medregnes, for eksempel variation i kooperativernes arbejdstid, antallet af medlemmer eller ændrede dyrkningsmetoder. Endvidere er de kooperative organer, som betjener sig af forsyninger fra markedet i mængder, der overskrider halvdelen af den samlede forarbejdede mængde udelukket fra støtte. Det subsidierede lånebeløb afstemmes i forhold til de faste driftsomkostninger og holdes inden for den procentvise grænse af de laveste indtægter.
f) Tildeling af særlige tilskud til frugtavlerkooperativer og til godkendte sammenslutninger af frugt- og grøntproducenter til oplagring af ikke-omsættelige citrusfrugter og destillering af kernefrugter som æbler og pærer (pomaceæ).
g) Regionen kan desuden udvide tilskuddene til 100 % til genopretning af veje og vandforsyningsnet.
(37) Artikel 3, stk. 2, i lov nr. 185/1992, hvori opstilles de forskellige støtteformer til fordel for landbrugsvirksomhederne, er med virkning fra 17. september 2002(18) erstattet helt af artikel 1 i bekendtgørelse nr. 200 af 13. september 2002 (hasteforanstaltninger til fordel for landbrugssektoren, der er ramt af ugunstige vejrforhold), konverteret ved lov nr. 256 af 13. november 2002. Den nævnte foranstaltning er på nuværende tidspunkt til undersøgelse ved Kommissionen inden for rammerne af støtte nr. NN 145/02 (ex N636/02) og er ikke genstand for nærværende beslutning.
(38) Som supplement til ovenstående foranstaltninger i henhold til artikel 3 i lov nr. 185/92, fastsættes i artikel 4 en forlængelse på højst 24 måneder af raternes forfaldsdato ved aftaler om landbrugslån, driftslån og forbedringslån, der er indgået med landbrugsvirksomheder, som lever op til kriterierne for tildeling af støtte. De forlængede rater er begunstiget af rentetilskud. Lovens artikel 5 giver samme bedrifter mulighed for delvis fritagelse for betaling af arbejdsmarkeds- og arbejdsgiverbidrag, som forfalder inden for de efterfølgende tolv måneder fra den dag, begivenheden fandt sted, i varierende størrelsesorden fra mindst 20 % til højst 50 % af det skyldige beløb.
Støtte til bekæmpelse af dyresygdomme (lov nr. 185/92, artikel 6)
(39) I artikel 6 gives producentsammenslutninger tilladelse til at yde økonomisk støtte til husdyravlere, hvis bedrift rammes af epidemier, med nedslagtning af besætningerne til følge i henhold til lov nr. 218 af 2. juni 1988. Tilskuddene tager hensyn til nedsat produktion som følge af midlertidig standsning af opdrættet efter ordre fra de relevante myndigheder. Staten bidrager med op til 50 % af understøttelseskassens faktiske udgifter.
(40) I artiklen overlades definitionen af lovens specifikke gennemførelsesforanstaltninger til en bekendtgørelse, der udstedes af Landbrugsministeriet. Efter forespørgsel fra Kommissionen fremsendte de italienske myndigheder den relevante bekendtgørelse (Ministeriel bekendtgørelse nr. 100460 af 18. marts 1993), der, ifølge myndighedernes erklæringer, aldrig har været gennemført i praksis (jf. fax af 31. januar 2001, efterfølgende bekræftet ved brev af november 2003).
(41) Bekendtgørelsen fastsætter reglerne for støtte til fordel for husdyrbrug, der rammes af mund- og klovsyge, klassisk svinepest, afrikansk svinepest, byldepest eller lungesyge. Kun bedrifter, der er medlemmer af en sammenslutning til beskyttelse af landbrugsproduktionen, er berettiget til støtte, idet de skal anmelde antallet af dyr i besætningen inden 30. marts hvert år, forpligte sig til at betale medlemsgebyr og overholde hygiejne- og sundhedsreglerne til beskyttelse af avlen. Tilskuddet må ikke overskride 40 % af den salgbare bruttoproduktion, som kunne være opnået med de nedslagtede dyr. Bekendtgørelsen fastsætter værdien for den salgbare bruttoproduktion for hvert enkelt dyr og for hvert år. Den tildelte andel (inden for en maksimal grænse på 40 %) tager hensyn til de faste driftsomkostninger og udgifter til indskrivning af avlsracer i stambogen. Det samlede tilskud er proportionalt med den periode, opdrættet ligger stille, og må under alle omstændigheder ikke overskride seks måneder for kvæg og tre måneder for svin, får og geder. Statstilskuddet udbetales til andelssammenslutningerne efter godkendelse af regnskaberne i forbindelse med de dokumenterede ansøgninger, der er forelagt for de relevante myndigheder. Alternativt kan andelssammenslutningerne vedtage at anvende forsikringsordninger under henvisning til artikel 9, stk.1, litra b), i samme lov nr. 185/92.
Initiativer til aktiv beskyttelse mod ugunstige vejrforhold (artikel 8 i lov nr. 185/92)
(42) Der er fastsat en tilskudsandel på op til 80 % af den udgift, som anses for at være rimelig til investeringer i initiativer, herunder også pilotinitiativer, med henblik på bedrifternes (dyrkning) aktive beskyttelse(19) mod ugunstige vejrforhold. Der er navnlig tale om net til beskyttelse mod hagl. Tilskuddene er rettet mod de beskyttelseskooperativer, som er ansvarlige for projekternes gennemførelse. Desuden kan omkostningerne til drift og vedligeholdelse af installerede anlæg takket være ovenstående tilskud nyde godt af et tilskud på op til 50 %. Projekter til aktiv beskyttelse kan kun finansieres, hvis initiativet er økonomisk fordelagtigt i forhold til udgiften til passiv beskyttelse. Landbrugsministeriet har fastsat en minimumgrænse for, hvornår projekterne til aktiv beskyttelse ikke kan anses for at være økonomisk fordelagtige.
(43) Ifølge de italienske myndigheders meddelelse ved brev af 20. november 2000 og den efterfølgende bekræftelse ved brev af november 2003, er der ikke taget initiativer til aktiv beskyttelse, tilsyneladende på grund af manglende teknologi til forebyggelse af skader forårsaget af naturkatastrofer eller ugunstige vejrforhold.
Forsikringskontrakter (artikel 9 i lov nr. 185/1992, erstattet af præsidentdekret nr. 324 af 17. maj 1996)
(44) Ved brev af 20. november 2000 og november 2003 påpeger de italienske myndigheder, at artikel 9 i lov nr. 185/92 er erstattet af bestemmelserne i præsidentdekret nr. 324 af 17. maj 1996 (forordning vedrørende bestemmelser, der erstatter artikel 9 i lov nr. 185 af 14. februar 1992 om subsidierede landbrugsforsikringer) og udstedt med henblik på at tilnærme den italienske lovgivning for subsidierede forsikringsordninger til fællesskabsbestemmelserne.
(45) I henhold til artikel 1 i præsidentdekret nr. 324/1996 kan kooperativer til beskyttelse af produkter, der er oprettet under henvisning til lov nr. 364 af 25. maj 1970 og lov nr. 590 af 15. oktober 1981, ændret ved lov nr. 185/1992, på medlemmernes vegne (hvis disse ikke agerer direkte) indgå forsikringskontrakter til dækning af tab, som skyldes ugunstige vejrforhold eller plante- og dyresygdomme. Forsikringskontrakterne skal indgås med enkeltstående forsikringsselskaber eller forsikringsselskaber, der er medlem af andelssammenslutninger i overensstemmelse med bestemmelserne i forordning (EØF) nr. 3932/92(20). Forsikringsselskaberne skal være autoriseret til at operere inden for området haglvejr. Landbrugerne kan vælge mellem tre typer kontrakter(21):
a) Erstatning for skader på bestemte afgrøder som følge af hagl, rimfrost, frost eller andre ugunstige vejrforhold (enkelte skader på enkelte afgrøder).
b) Erstatning for skader på landbrugsjorde og bestemte afgrøder som følge af en række ugunstige vejrforhold, der kan påvirke værdien af bedriftens produktion i en grad, der overskrider det normale. Kontrakterne kan desuden omfatte tab, som skyldes plantesygdomme, hvis disse er tæt forbundet med uvejrsskaderne, samt dyresygdomme (flere ugunstige vejrforhold, som påvirker enkelte afgrøder eller jordlodder). Denne type kontrakt kan desuden omfatte kvalitetsforringelse.
c) Erstatning for skader på de vigtigste afgrøder i bedriftens produktionsstruktur som følge af uvejrsskader, som kan påvirke den almindelige driftsrisiko i en grad, der overskrider det normale (flere ugunstige vejrforhold, der påvirker flere end en afgrøde eller jordlod).
(46) Angående den almindelige driftsrisiko præciserede de italienske myndigheder ved brev af 20. november 2000, at denne normalt fastsættes til 10-15 %.
(47) I henhold til præsidentdekret nr. 324/1996, artikel 2, og på grundlag af informationerne i de relevante myndigheders brev af november 2003, må statens tilskud til den støtteberettigede forsikringspræmie (beregnet ud fra parametre, der fastsættes årligt ved ministeriel bekendtgørelse på baggrund af forsikringsstatistiske elementer, for hver garanti, fra produkt til produkt og fra kommune til kommune) ikke overskride 50 % af den faktiske udgift til betaling af præmien (65 % i områder med høj klima-risiko). Ved brev af november 2003 understregede de italienske myndigheder desuden, at støtten aldrig er blevet ydet til beløb over 50 % af udgiften til betaling af en forsikringspræmie, i overensstemmelse med punkt 11.5.1 i EF-rammebestemmelserne, og at der aldrig har været anvendt en forøgelse af tilskuddet til områder med høj klimarisiko. Ved brev af 20. november 2000 havde de italienske myndigheder meddelt, at statens tilskud til den faktiske udgift gennemsnitligt er begrænset til 30-40 %. I de få tilfælde, hvor der er ydet et regionalt tilskud, som i provinsen Trento, havde det offentlige tilskud aldrig overskredet 65 %. Ved brev af november 2003 påpegede de italienske myndigheder, at det på baggrund af regionernes informationer fremgår, at kun få af disse har ydet ekstrastøtte til statstilskuddet til forsikringspræmier i perioden 2000-2003. Af disse tilfælde fremgår det under alle omstændigheder, ifølge informationer fra Landbrugsministeriet, at den samlede støtte har været holdt inden for en grænse på 50 % af den faktiske udgift til betaling af forsikringspræmien. I de tilfælde, hvor støtten er blevet udbetalt til forsikringspræmier for tab som følge af naturkatastrofer og lignende begivenheder (således at satsen eventuelt overskrider 50 %), har dette kunnet gøres ved anvendelse af en bestemt støtteordning, der er godkendt af Kommissionen(22).
(48) Ved brev af november 2003 anførte de italienske myndigheder, at en efterfølgende ændring af støtteordningerne til fordel for forsikringskontrakter blev indført med lov nr. 388/2000, artikel 127, stk. 4, der gav mulighed for også at tildele støtte til policer, der var tegnet enkeltvis af producenter, som ikke var medlemmer af en sammenslutning.
(49) Foruden ovennævnte bestemmelser indeholder artikel 127 flere bestemmelser, der på baggrund af informationer fra de italienske myndigheder enten allerede er anmeldt til Kommissionen(23) eller endnu ikke er iværksat(24) og derfor skal anmeldes inden iværksættelsen. Nærværende beslutning omhandler derfor hverken lov nr. 388/2000, artikel 127, eller de tilhørende gennemførelsesbestemmelser, og den tager kun hensyn til artikel 127, stk. 4, i det omfang denne har givet mulighed for tildeling af støtte til forsikringspolicer, der er tegnet enkeltvis af producenter, som ikke er medlem af en sammenslutning.
(50) Det bør bemærkes, at lov nr. 388/2000, artikel 127, er ændret med virkning fra 17. september 2002(25) med artikel 2 i bekendtgørelse nr. 200 af 13. september 2002 (hasteforanstaltninger til fordel for landbrugssektoren, der er ramt af uvejrsskader) ændret i lov nr. 256 af 13. november 2002. Den nævnte foranstaltning er på nuværende tidspunkt til undersøgelse ved Kommissionens tjenester inden for rammerne af støtte nr. NN 145/02 (ex N636/02) og er ikke genstand for nærværende beslutning.
III. VURDERING AF STØTTEN
(51) EF-traktatens artikel 87, stk. 1, fastsætter, at statsstøtte eller støtte, som ydes ved hjælp af statsmidler under enhver tænkelig form, og som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner, er uforenelig med fællesmarkedet i det omfang, den påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne.
(52) Lov nr. 185/92 giver tilladelse til støtte ved hjælp af offentlige midler til specifikke landbrugsvirksomheder, som unægtelig drager en økonomisk og finansiel fordel heraf i forhold til andre landbrugsvirksomheder, der ikke har ret til samme tilskud. Ifølge Domstolens retspraksis opstår der i tilfælde, hvor økonomisk støtte tildelt af en stat styrker en virksomheds stilling i forhold til andre konkurrerende virksomheder, en mulighed for konkurrenceforvridning i forhold til andre konkurrerende virksomheder, der ikke har ret til en sådan form for tilskud(26).
(53) De undersøgte foranstaltninger påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne, idet omfanget af fællesskabets samhandel med landbrugsprodukter er betydeligt, hvilket ses af nedenstående tabel(27), der viser den samlede værdi for import og eksport af landbrugsprodukter mellem Italien og resten af EU i perioden 1993-2001(28).
TABELPOSITION
(54) Det skal i den forbindelse nævnes, at støtte til en virksomhed ifølge Domstolen kan være af en sådan art, at den skader samhandelen mellem medlemsstaterne og forvrider konkurrencen, når samme virksomhed konkurrerer med produkter fra andre medlemsstater, uden at denne selv er en eksportvirksomhed. Når en medlemsstat således tildeler støtte til en virksomhed, kan den interne produktion vise sig at være uændret eller øget. Deraf følger, at muligheden for, at virksomheder i andre medlemsstater kan eksportere deres produkter til markedet i den pågældende medlemsstat, mindskes. Det er derfor muligt, at en sådan form for støtte får indvirkning på samhandelen mellem medlemsstaterne og fører til konkurrenceforvridning(29).
(55) Kommissionen konkluderer derfor, at de undersøgte foranstaltninger hører ind under anvendelsesområdet om forbud i henhold til traktatens artikel 87, stk. 1.
(56) Artikel 87, stk. 2 og 3, fastsætter undtagelserne fra forbudet i artikel 87, stk. 1.
(57) Undtagelserne i henhold til artikel 87, stk. 2, litra a) og c), er tydeligvis ikke anvendelige på baggrund af den pågældende støttes art og formål. Italien har da heller ikke påkaldt sig anvendelsen af hverken litra a) eller litra c) i artikel 87, stk. 2.
(58) Heller ikke artikel 87, stk. 3, litra a) er anvendelig, da støtteforanstaltninger ikke er beregnet på at fremme den økonomiske udvikling i områder, hvor levestandarden er usædvanlig lav, eller hvor der hersker en alvorlig underbeskæftigelse.
(59) Under henvisning til artikel 87, stk. 3, litra b) er de pågældende støtteforanstaltninger ikke beregnet på at fremme virkeliggørelsen af vigtige projekter af fælleseuropæisk interesse eller afhjælpe en alvorlig forstyrrelse i den italienske økonomi.
(60) Støtteforanstaltningerne er desuden ikke beregnet på, og egner sig ikke til, at opfylde formålene i artikel 87, stk. 3, litra d).
(61) I betragtning af de undersøgte støtteforanstaltningers art og formål er de eneste anvendelige undtagelser artikel 87, stk. 2, litra b), og stk. 3, litra c).
Anvendelige bestemmelser
(62) Muligheden for at anvende en af ovennævnte undtagelser skal vurderes i lyset af bestemmelserne for tildeling af statsstøtte til landbruget, nærmere betegnet EF-rammebestemmelserne for statsstøtte til landbruget(30) (herefter "EF-rammebestemmelserne"), som trådte i kraft den 1. januar 2000.
(63) I overensstemmelse med punkt 23.3 i EF-rammebestemmelserne anvender Kommissionen disse EF-rammebestemmelser med virkning fra 1. januar 2000 på de nye anmeldelser af statsstøtte og på de anmeldelser, der er under behandling på denne dato. Ulovlig støtte i henhold til Rådets forordning (EF) nr. 659/99 af 22. marts 1999 om fastlæggelse af regler for anvendelse af EF-traktatens artikel 88(31) vil blive vurderet ud fra de regler og retningslinjer, der var gældende på den dato, hvor støtten blev tilladt.
(64) Lov nr. 185/92 er aldrig blevet anmeldt til Kommissionen, hvorfor der er tale om et brud på traktatens artikel 88, stk. 3. Den hører derfor ind under anvendelsesområdet for forordning nr. 659/99, artikel 1, litra f) og skal undersøges ud fra de gældende regler på det tidspunkt, hvor den pågældende støtte blev udbetalt. Den støtte, som blev tildelt under henvisning til denne lov frem til 31. december 1999, er blevet vurderet ud fra de anvendelige bestemmelser inden ikrafttrædelsen af de nye EF-rammebestemmelser(32). Støtte, der er tildelt under henvisning til samme lov fra og med 1. januar 2000, skal derimod vurderes ud fra de nye EF-rammebestemmelser.
(65) Som præciseret i ovenstående betragtning 23 omhandler nærværende beslutning udelukkende den statsstøtte, som Italien har tildelt i henhold til lov nr. 185/1992 fra og med 1. januar 2000. Den støtte, som blev tildelt i henhold til lov nr. 185/1992 før 1. januar 2000, og støtte tildelt i henhold til regionallov nr. 6/93, artikel 1 og 6, samt de øvrige italienske love, der henvises til, er behandlet inden for rammerne af statsstøtte C 12/A/95 og C 12/C/95 og er genstand for særskilte beslutninger.
Støtte beregnet på erstatning til landbrugere for skader forårsaget af naturkatastrofer og ugunstige vejrforhold (lov nr. 185/92, artikel 3, 4 og 5)
(66) De undersøgte artikler omhandler støtteordninger beregnet på erstatning til landbrugere for skader som følge af naturkatastrofer eller ugunstige vejrforhold. Hvis disse er tildelt efter 1. januar 2000, bliver de vurderet ud fra punkt 11 (støtte til kompensation for skader på landbrugsproduktionen eller produktionsmidlerne i landbruget) i EF-rammebestemmelserne(33). Ud fra punkt 11.2 (støtte, hvis formål er at råde bod på skader, der er forårsaget af naturkatastrofer eller andre usædvanlige begivenheder) i EF-rammebestemmelserne har Kommissionen hidtil betegnet jordskælv, laviner, jordskred og oversvømmelser som værende naturkatastrofer, der falder ind under bestemmelsen i traktatens artikel 87, stk. 2, litra b). Af ekstraordinære begivenheder under henvisning til traktatens artikel 87, stk. 2, litra b) har Kommissionen hidtil accepteret krige, interne uroligheder og strejker samt, med visse forbehold og i forhold til deres omfang, større nukleare eller industrielle brande, med omfattende tab til følge. Når forekomsten af en naturkatastrofe eller en usædvanlig begivenhed er blevet godtgjort, vil Kommissionen tillade støtte på op til 100 % som kompensation for materielle skader. Kompensationen bør normalt beregnes for den enkelte støttemodtager og for at undgå overkompensation, bør eventuelle beløb, der kommer til udbetaling, f.eks. i henhold til forsikringspolicer, fratrækkes støttebeløbet. Kommissionen vil også acceptere støtte, der skal kompensere landbrugere for indkomsttab som følge af, at produktionsmidlerne er blevet ødelagt, hvis der ikke er tale om overkompensation.
(67) Under henvisning til punkt 11.3 (støtte, der skal kompensere landbrugere for tab forårsaget af ugunstige vejrforhold) i EF-rammebestemmelserne og ifølge Kommissionens almindelige praksis kan ugunstige vejrforhold som frost, hagl, is, regn eller tørke på den anden side ikke i sig selv regnes for naturkatastrofer under henvisning til traktatens artikel 87, stk. 2, litra b). Dog har Kommissionen, på grund af de skader sådanne begivenheder kan forårsage for landbrugsproduktionen eller produktionsmidlerne i landbruget, accepteret, at sådanne begivenheder kan henregnes under naturkatastrofer, når skadeniveauet når op på en vis tærskel, som er blevet fastsat til 20 % af den normale produktion i ugunstigt stillede områder og 30 % i andre områder. Da landbrugsproduktionen som bekendt er uensartet, er det desuden nødvendigt at opretholde denne grænse for at sikre, at vejrforholdene ikke bruges som et påskud til betaling af driftsstøtte. Med henblik på at sætte Kommissionen i stand til at vurdere sådanne støtteordninger, bør anmeldelser af støtteforanstaltninger, der skal kompensere for skade forårsaget af ugunstige vejrforhold, også omfatte relevante meteorologiske informationer.
(68) Når der sker skade på etårige afgrøder, bør den relevante tabstærskel på 20 % eller 30 % bestemmes på grundlag af bruttoproduktionen af den relevante afgrøde det pågældende år sammenlignet med den årlige bruttoproduktion i et normalt år. Principielt bør bruttoproduktionen i et normalt år beregnes på grundlag af den gennemsnitlige bruttoproduktion i de foregående tre produktionsår, idet de år, hvori der er blevet udbetalt kompensation som følge af ugunstige vejrforhold, udelukkes. Kommissionen vil dog kunne acceptere andre metoder til udregning af den normale produktion, hvis disse er repræsentative og ikke bygger på ekstremt store udbytter. Det støttebeløb, som kan udbetales, udregnes, når produktionstabets omfang er fastsat. Med henblik på at undgå overkompensation må det støttebeløb, der kan udbetales, ikke overskride det gennemsnitlige produktionsniveau i den normale periode multipliceret med gennemsnitsprisen i samme periode, hvorfra trækkes den faktiske produktion i det år, hvor begivenheden fandt sted. Fra støttebeløbet skal desuden trækkes eventuelle direkte udbetalinger.
(69) Generelt bør tabet beregnes for den individuelle bedrift. Dette er navnlig tilfældet, når der betales støtte for at kompensere for skade forårsaget af begivenheder, som optræder lokalt. Hvis de ugunstige vejrforhold har ramt et vidtstrakt område med samme intensitet, kan Kommissionen imidlertid acceptere, at udbetalingerne baseres på et gennemsnit af tabene, hvis de er repræsentative og ikke resulterer i en væsentlig overkompensation af nogen støttemodtager.
(70) I tilfælde af skader på produktionsmidlerne, hvis virkninger strækker sig over flere år, for eksempel en delvis ødelæggelse af frugttræer som følge af frost, skal det procentvise reelle tab ved den første høst, efter at begivenheden har fundet sted, sammenlignet med et normalt år og bestemt efter principperne i de foregående punkter, være over 10 %, og det procentvise reelle tab multipliceret med det antal år, hvor der forekommer produktionstab, skal være over 20 % i ugunstigt stillede områder og 30 % i andre områder.
(71) Kommissionen vil anvende de ovenfor nævnte principper analogt, når der er tale om støtte, der skal kompensere for tab af husdyr forårsaget af ugunstige vejrforhold.
(72) Med henblik på at undgå overkompensation, skal der fra støttebeløbet trækkes eventuelle beløb, som er modtaget i form af forsikringsordninger. Desuden bør normale omkostninger, som landbrugeren ikke får, f.eks. fordi afgrøden ikke høstes, også tages i betragtning. Hvis disse udgifter imidlertid viser sig at være øget som følge af de ugunstige vejrforhold, kan der tillades en supplerende støtte til dækning af disse udgifter.
(73) Støtte i form af erstatning for skader på bygninger og redskaber som følge af uvejrsskader (for eksempel haglskader på væksthuse) er tilladt på op til 100 % af de effektive omkostninger, uden at der skal anvendes en minimumgrænse.
(74) Principielt kan kun landbrugere eller eventuelt den producentsammenslutning, som landbrugeren er medlem af, nyde godt af den støtte, der beskrives i dette afsnit. I så fald må støttebeløbet ikke overstige landbrugerens faktiske tab.
De typer begivenheder, der er omfattet af loven, og det skadeniveau, som giver ret til erstatning
(75) Den italienske lov omtaler kun naturkatastrofer og ugunstige vejrforhold i generelle vendinger uden at specificere en bestemt begivenhed. Kommissionen havde anmodet de italienske myndigheder om at specificere, hvilke begivenheder og hvilke bestemte betingelser der gav landbrugerne ret til erstatning. Ved brev af 20. november 2000 svarede de italienske myndigheder, at den type begivenheder, som var omfattet af loven, var beskrevet i det forklarende cirkulære, som var blevet fremsendt til alle regioner og øvrige interesserede parter. Den i cirkulæret vedlagte formular, som eventuelle støttemodtagere skulle udfylde med henblik på en vurdering af skaderne, indeholder følgende begivenheder: haglvejr, frost, vedvarende regn, tørke, ekstreme mængder sne, regn med oversvømmelse til følge, varme og fugtige vinde, jordskælv, skypumper, rimfrost, voldsom vind og flodbølger.
(76) Af ovenstående begivenheder er det kun oversvømmelser og jordskælv, der kan betegnes som naturkatastrofer hørende under anvendelsesområdet for traktatens artikel 87, stk. 2, litra b), og de berettiger således til udbetaling af erstatning uafhængig af skadens omfang. Med hensyn til de øvrige begivenheder nævner EF-rammebestemmelserne udelukkende frost, hagl, is, regn eller tørke og fastsætter, at den ramte landbrugsvirksomhed for at være berettiget til støtte skal have registreret skader svarende til grænsen på mindst 30 % udregnet efter den i rammebestemmelserne beskrevne metode. I EF-rammebestemmelserne nævnes hverken ekstreme mængder sne, varme og fugtige vinde, skypumper, voldsom vind eller flodbølger, men disse begivenheder har Kommissionen dog i visse tilfælde henregnet til de i EF-rammebestemmelserne nævnte begivenheder(34). For samtlige ugunstige vejrfold, som nævnes heri, foreskriver den italienske lov, at de landbrugsvirksomheder, som rammes af naturkatastrofer, kun har ret til erstatning, hvis de har lidt skader svarende til mindst 35 % af den salgbare bruttoproduktion.
(77) Hverken loven eller det forklarende dokument specificerer, hvilken metode, der skal bruges til beregning af skaderne. Efter Kommissionens forespørgsel har de italienske myndigheder ved brevene af 20. november 2000 og november 2003 angivet den anvendte udregningsmetode. Som det fremgår af beskrivelsen i betragtning 28-32, svarer de italienske myndigheders metoder til udregning af produktionstab ikke præcist til den, der foreslås af Kommissionen.
(78) Idet Kommissionen således kræver, at der er tale om tab på 30 % (20 %) af den normale produktion for den relevante afgrøde udregnet for en periode svarende til de tre foregående produktionsår, med udelukkelse af år, hvor der er udbetalt kompensation som følge af ugunstige vejrforhold, kræver de italienske myndigheder, at tabet skal svare til 35 % både for den pågældende afgrøde og for den salgbare bruttoproduktion i det år, begivenheden fandt sted. Den italienske metode kræver derfor ikke en referenceperiode svarende til de "tre foregående produktionsår, med udelukkelse af år, hvor der er udbetalt kompensation som følge af ugunstige vejrforhold", ud fra hvilken man, under henvisning til referencerammerne, udregner den normale produktion. Denne er desuden baseret på udregningen af den "salgbare bruttoproduktion". Under henvisning til EF-rammebestemmelserne kan Kommissionen dog acceptere alternative metoder til udregning af den normale produktion, herunder regionale referenceværdier, såfremt det er godtgjort, at disse værdier er repræsentative og ikke bygger på ekstremt store udbytter.
(79) Ved brevet af november 2003 om støtte, der er tildelt fra og med 1. januar 2000, forklarer de italienske myndigheder dels, at aktiveringen af støtteordninger i henhold til lov nr. 185/92 (dvs. for at støttemodtageren kan få ret til statsstøtte) kræver, at skadens indvirkning på den ramte afgrøde og på den salgbare bruttoproduktion ikke er lavere end 35 %(35), dels at deres vurdering af produktionen bygger på skøn, baseret på økonomiske læsninger, hvor informationerne vedrørende markedspriserne dækker en periode, der under alle omstændigheder ikke må være kortere end tre år. Ifølge de italienske myndigheder er denne fremgangsmåde fuldt ud i overensstemmelse med metoden i punkt 11.3.2(36) i EF-rammebestemmelserne, idet den laveste grænse for skadens omfang, der giver ret til støtte er 35 % (frem for 30 % eller 20 %, som foreskrevet i EF-rammebestemmelserne), og fordi den almindelige gennemsnitsproduktion udregnes på et treårigt grundlag med "normale" produktionsår som referenceramme (dvs. år uden naturkatastrofer eller ekstremt store udbytter).
(80) Eftersom referenceperioden har til hensigt at sikre, at udregningsresultatet faktisk er repræsentativt og ikke bygger på ekstremt store udbytter, bør det fastslås, hvorvidt den manglende henvisning til en periode svarende til "de tre foregående produktionsår med udelukkelse af år, hvor der er udbetalt kompensation som følge af ugunstige vejrforhold", reelt set betyder, at den italienske udregningsmetode kun i ringe grad er repræsentativ for den normale gennemsnitsproduktion, hvorved der banes vej for misbrug og forvridning. Til det formål skal det sikres, at den metode, der anvendes af de italienske myndigheder, er baseret på virksomhedens opnåelige produktion under normale omstændigheder, dvs. når der ikke er sket skader. Metoden tager hensyn til virksomhedens produktionsstruktur, hvor den produktion, som geninvesteres i virksomheden, er fratrukket. Produktionsniveauet er således udregnet på baggrund af "objektive" parametre (virksomhedens areal, produktionsfaktorer), der er karakteristiske for den pågældende produktionsenhed, og som ikke kan påvirkes af eksterne, årstidsbestemte faktorer i en sådan grad, at det kan ændre det gennemsnitlige, opnåelige produktionsniveau i den pågældende virksomhed.
(81) Desuden understreger de italienske myndigheder, at deres vurdering af produktionen er baseret på skøn ud fra økonomiske læsninger, hvor informationer vedrørende markedspriserne dækker en periode, som under alle omstændigheder ikke må være kortere end tre år. Sådanne skøn, som, afhængig af de givne informationer, gør det muligt at udregne den almindelige gennemsnitsproduktion på et treårigt grundlag, idet der bruges "normale" landbrugsår som reference (dvs. år uden naturkatastrofer eller ekstremt høje udbytter), overflødiggør således henvisningen til de "tre foregående landbrugsår med udelukkelse af år, hvor der er udbetalt kompensation som følge af ugunstige vejrforhold", når der skal nås frem til en repræsentativ værdi. Den normale produktion udregnet efter denne metode kommer således ikke til at fremstå som overdreven stor på grund af eksterne faktorer, der medfører ekstremt høje udbytter. Der bør desuden tages hensyn til, at tabet udregnes for hver enkelt virksomhed og ikke ud fra et gennemsnit af flere virksomheder, hvilket ellers kunne medføre en upræcis fremstilling af den skade, den enkelte virksomhed har lidt, med risiko for overkompensation til følge.
(82) Med hensyn til det faktum, at beregningen af skaden også kan omfatte tab efter tidligere naturkatastrofer, som samme virksomhed har lidt inden for samme produktionsår, såfremt disse begivenheder ikke har været genstand for tidligere erstatningsindgreb, har de italienske myndigheder ved brev af november 2003 forklaret, at det betyder følgende: 1) Hvis støtteforanstaltningerne skal iværksættes, skal de ugunstige vejrforhold i hvert enkelt tilfælde have medført et tab på 35 % af den ramte afgrøde (kun i dette tilfælde kan der være tale om ekstraordinære vejrforhold). 2) Støtten afpasses i forhold til tab i forbindelse med en enkelt beskadiget afgrøde i et omfang på mindst 35 %. 3) Tab, som skyldes tidligere ugunstige vejrforhold, der har ramt samme afgrøde eller andre afgrøder (tab der har forårsaget en skade på under 35 %) medregnes kun, for så vidt disse har haft indvirkning på virksomhedens salgbare bruttoproduktion, og de medregnes ikke i det samlede tab, der er genstand for indgrebet.
(83) Som de italienske myndigheder forsikrede ved brev af november 2003, er støtten derfor udelukkende beregnet på grundlag af skader på afgrøder, hvor indvirkningen ikke er under 35 %.
(84) I samme brev forklarede de italienske myndigheder endvidere, at i overensstemmelse med punkt 11.3.6 i EF-rammebestemmelserne(37) anses forsikrede afgrøder for at være "ikke-beskadigede", og at tab i forbindelse med forsikrede afgrøder er udelukket fra beregningen af støtten.
(85) I lyset af de italienske myndigheders informationer og forklaringer, som er anført ovenfor, kan det derfor konkluderes, at den af Italien anvendte metode til udregning af produktionstab ved tildeling af erstatning til landbrugere for skader som følge af ugunstige vejrforhold kan anses for at være i overensstemmelse med punkt 11.3 i EF-rammebestemmelserne, idet minimumgrænsen for støtteberettigede skader er på 35 % (og ikke 30 % eller 20 % som foreskrevet i EF-rammebestemmelserne), både med hensyn til den ramte afgrøde og til den salgbare bruttoproduktion. Desuden udregnes den salgbare bruttoproduktion og den almindelige gennemsnitsproduktion i den ramte landbrugsvirksomhed på baggrund af tre "almindelige landbrugsår" (dvs. år uden naturkatastrofer eller ekstremt høje udbytter).
Støttens omfang og risikoen for overkompensation
(86) Ifølge fællesskabslovgivningen, og hvis de i betragtning 75 til 82 anførte betingelser er tilstede, kan støtte, der har til formål at yde erstatning for skader til landbrugere, nå op på 100 %. Den tilladte støtte må under ingen omstændigheder overskride omfanget af landbrugernes faktiske tab.
(87) De italienske myndigheder har bekræftet, at støtten er udregnet på baggrund af skader på afgrøder, hvor skadens indvirkning ikke er lavere end 35 % (idet skader med en indvirkning under 35 % anses for at høre til den almindelige driftsrisiko), og at tab i forbindelse med forsikrede afgrøder under henvisning til 11.3.6 i EF-rammebestemmelserne(38) er udelukket fra udregningen af støtten. Ved brev af 20. november 2000 havde de italienske myndigheder bekræftet, at der desuden blev taget hensyn til de almindelige udgifter, som landbrugeren ikke fik, for eksempel i tilfælde, hvor det ikke var nødvendigt at høste.
(88) Den undersøgte lov fastsætter, at landbrugere, der rammes af den pågældende begivenhed, kan få adgang til en eller flere af de ydelser, som nævnes i loven, afhængig af skadens og landbrugsvirksomhedens art. De italienske myndigheder understregede, at selvom landbrugerne kan nyde godt af tre former for støtte, vil der aldrig kunne blive tale om overkompensation. Ved brevene af 20. november 2000 og november 2003 præciserede samme myndigheder således, at støtte, som har til formål at kompensere for skader på afgrøder, skal afpasses i forhold til og under ingen omstændigheder må overskride: i) Værdien af den i produktionscyklussen anvendte kapital (tekniske kaldet "driftskapital eller dyrkningsomkostninger", herunder landbrugerens udgifter til fremme af produktionen, f.eks. udgifter til gødning, høst, skadedyrsbekæmpelse, indkøb af tekniske produktionsmidler som såsæd, gødning m.m.), der ikke er genvundet efter tab af produkter (som anført af de italienske myndigheder, er støtten ikke tilpasset den faktiske skade, idet den i så fald også ville omfatte driftsoverskuddet). ii) Eventuelle øgede udgifter, som kræves, for at virksomhederne kan fuldende produktionscyklussen. Støtte til genoprettelse af virksomhedsstrukturer dækker kun en del af de nødvendige udgifter til gennemførelsen af disse genoprettelsesforanstaltninger. De myndigheder, som udbetaler støtten, skal altid overvåge, at erstatningen for en hvilken som helst skade ikke overskrider beløbet for selve skaden, da der i så fald ville være tale om ulovlig berigelse. Ligeledes skal de relevante myndigheder, som udbetaler støtten, tage hensyn til eventuelle offentlige støtteformer, der er udbetalt med samme formål som den omtalte lov.
(89) På baggrund af ovenstående betragtninger kan det konkluderes, at støtte i henhold til artikel 3 (før ændring ved bekendtgørelse nr. 207 af 13. december 2002, artikel 1)(39) og artikel 4 og 5 i lov nr. 185/92, med henblik på erstatning til landbrugere for skader som følge af naturkatastrofer og ugunstige vejrforhold, er forenelig med fællesmarkedet under henvisning til traktatens artikel 87, stk. 2, litra b) og artikel 87, stk. 3, litra c), idet der er tale om støtte, hvis formål er at råde bod på skader forårsaget af naturkatastrofer og tilsvarende ugunstige vejrforhold. Med hensyn til støtte, som vil blive tildelt efter meddelelsen til Italien om nærværende beslutning, skal de italienske myndigheder for hvert enkelt tilfælde anmelde enhver klimatisk begivenhed, der giver anledning til erstatning efter lov nr. 185/92. De skal desuden fremsende relevante meteorologiske informationer, således at Kommissionen kan gennemføre sine undersøgelser i overensstemmelse med EF-rammebestemmelsernes punkt 11.2.1 og 11.3.1(40).
Støtte til fordel for kooperativer, der sælger og forarbejder landbrugsprodukter (lov nr. 185/92, artikel 3)
(90) Lov nr. 185/92 fastsætter, at også kooperativer, der sælger og forarbejder landbrugsprodukter, og som har registreret faldende indtægter som følge af færre leverancer fra medlemmer, der er ramt af katastrofebegivenheder, kan nyde godt af de i den pågældende lov foreskrevne indgreb(41). Reduktionen skal svare til mindst 35 % af de gennemsnitlige leverancer og den forhandlede produktion inden for de sidste to år.
(91) Før de nye EF-rammebestemmelser trådte i kraft, gav Kommissionens almindelige praksis mulighed for støtte af denne type til fordel for salgs- og forarbejdningskooperativer(42). Kommissionens indstilling byggede på det princip, at landbrugerne, som følge af nedsat produktion forårsaget af ugunstige vejrforhold eller naturkatastrofer, var tvunget til at reducere antallet af leverancer til de kooperativer, de var medlem af, og som forhandlede deres produkter. Landbrugere, der blev ramt af naturkatastrofer blev således straffet to gange: Først for tabet af deres afgrøder, og dernæst som følge af tabene i de kooperativer, de var medlemmer af, og hvortil de normalt leverede deres produktion. Det kunne sågar ske, at disse som følge af ringe leverancer efter katastrofebegivenheder var nødt til at arbejde med tab på grund af de faste omkostninger. Efter EF-rammebestemmelsernes ikrafttrædelse, har Kommissionen anvendt denne praksis(43) under henvisning til EF-rammebestemmelsernes punkt 11.3.8, der fastsætter, at "støtte efter nærværende punkt principielt kun må betales til landbrugere eller eventuelt til en producentorganisation, som landbrugeren er medlem af, og den må i så fald ikke overstige landbrugerens faktiske tab".
(92) Ved brev af november 2003 påpegede de italienske myndigheder, at den skade, kooperativerne lider, falder tilbage på producentmedlemmerne. Som konsekvens heraf kan støtte for den pågældende skade, der udbetales til kooperativet, ikke udbetales til det enkelte producentmedlem. Ifølge de fremsendte præciseringer beregnes støtten på baggrund af den skade, producenten har lidt, hvis den har medført et faldende antal produktleverancer og ikke er blevet udlignet ved indtægter fra salget. De italienske myndigheder mener, at proceduren til udbetaling af støtten garanterer, at EF-rammebestemmelsernes punkt 11.3.8 overholdes, idet det samlede støttebeløb (bestående af det beløb, der er udbetalt direkte til landbrugeren, sammenlagt med støtten til kooperativet på landbrugerens vegne for forpligtelser, der påhviler denne) ikke overskrider landbrugerens faktiske tab.
(93) I lyset af ovenstående betragtninger kan ingen motivation retfærdiggøre en udelukkelse fra lovens foranstaltninger af forarbejdnings- og salgskooperativer, der måtte have nydt godt af denne form for støtte på producentmedlemmernes vegne i stedet for støtte, som kunne have været udbetalt direkte til disse.
(94) På baggrund af ovenstående betragtninger kan det konkluderes, at støtte i henhold til lov nr. 185/93, artikel 3 (før ændring ved bekendtgørelse nr. 200 af 13. september 2002, artikel 1)(44) med henblik på ydelse af erstatning til kooperativer, der sælger og forarbejder landbrugsprodukter, for skader forårsaget af naturkatastrofer og ugunstige vejrforhold, såfremt den er i overensstemmelse med EF-bestemmelsernes punkt 11.3.8, og såfremt den udbetales til kooperativerne på vegne af producentmedlemmerne i stedet for støtte, der kunne have været udbetalt direkte til disse, er forenelige med fællesmarkedet efter traktatens artikel 87, stk. 2, litra b), og artikel 87, stk. 3, litra c). Med hensyn til støtte, som vil blive tildelt efter meddelelsen til Italien om nærværende beslutning, skal de italienske myndigheder anmelde hver enkelt støtteordning, således at Kommissionen, i overensstemmelse med sin praksis, kan undersøge denne form for støtte til bunds(45).
Støtte til bekæmpelse af dyresygdomme (lov nr. 185/92, artikel 6)
(95) Artikel 6 i lov nr. 185/92 giver i almindelighed producentsammenslutninger autorisation til at vedtage, at der skal ydes økonomisk støtte til bedrifter, som rammes af dyresygdomme. De fastsatte gennemførelsesforanstaltninger med henblik på sådanne indgreb, der ikke er specificeret i artiklen, er beskrevet i en bekendtgørelse fra Landbrugsministeriet. Ud fra dette synspunkt giver lov nr. 185/92 ikke tilladelse til udbetaling af umiddelbar og direkte støtte til de pågældende landbrugere, idet dette overlades til nævnte bekendtgørelse. Derfor udgør artikel 6 i lov nr. 185/92 ikke statsstøtte i henhold til traktatens artikel 87, stk.
Ministeriel bekendtgørelse nr. 100460 af 18. marts 1993
(96) Bekendtgørelsen fastsætter metoderne til gennemførelse af de foranstaltninger, der er skitseret generelt i lov nr. 185/92, artikel 6, og hører derfor ind under anvendelsesområdet for traktatens artikel 87, stk. 1.
(97) Efter ikrafttrædelsen af de nye EF-rammebestemmelser om statsstøtte til landbrugssektoren skal støtte til bekæmpelse af dyresygdomme overholde følgende fire betingelser for at kunne autoriseres i henhold til EF-rammebestemmelsernes punkt 11.4:
(98) Sygdommene skal være af almen offentlig interesse. Der skal foreligge fællesskabsbestemmelser eller nationale bestemmelser fastsat ved lov eller administrative forordninger, der gør det muligt for de relevante myndigheder at vedtage de nødvendige foranstaltninger til bekæmpelse af den pågældende sygdom, og støtteforanstaltningerne skal være en del af et program på EF-, nationalt eller regionalt plan for forebyggelse, bekæmpelse eller udryddelse af den pågældende sygdom (punkt 11.4.2 i EF-rammebestemmelserne).
(99) Støtteforanstaltningerne skal have karakter af forebyggelse eller kompensation eller en kombination af de to aspekter (punkt 11.4.3 i EF-rammebestemmelserne).
(100) Støtteforanstaltningerne skal være forenelige med EF's veterinærlovgivning (punkt 11.4.4 i EF-rammebestemmelserne).
(101) Støttens omfang må højst være på 100 % af de faktiske omkostninger og må ikke give anledning til overkompensation (punkt 11.4.5 i EF-rammebestemmelserne).
(102) På baggrund af de nye EF-rammebestemmelser, i overensstemmelse med punkt 11.2.2 og for at undgå overkompensation, skal beløbet desuden fratrækkes betalinger, som for eksempel hører ind under forsikringspolicer.
(103) Støtte i henhold til den ministerielle bekendtgørelse er udelukkende tilladt i tilfælde af dyresygdomme, for hvilke der foreligger et obligatorisk program med henblik på udryddelse af sygdommen i henhold til lov nr. 218 af 2. juni 1988, der omhandler foranstaltninger til bekæmpelse af mund- og klovsyge og andre dyresygdomme. Bidraget kan kun udbetales for den periode, hvor opdrættet ligger stille som følge af en ordre til nedslagtning, og bidragsperioden må under alle omstændigheder ikke overskride seks eller tre måneder. Indgrebets formål er at yde kompensation, da det er beregnet til at erstatte producenter for indkomsttab som følge af obligatorisk nedslagtning af bedriften inden for rammerne af udryddelsesprogrammet. Foranstaltningerne er i overensstemmelse med fællesskabslovgivningen. Det virker ikke sandsynligt, at der kan være overkompensation forbundet med støtten, da bidraget ikke kan overstige 40 % af den salgbare bruttoproduktion for den nedslagtede dyrerace.
(104) Ved brev af november 2003 forsikrede de italienske myndigheder desuden, at når foranstaltningen i fremtiden skal aktiveres, vil det blive godtgjort, at der ikke er tale om overkompensation som følge af kumulation mellem denne foranstaltning og andre former for offentlig støtte, der er tildelt med samme formål, og at en eventuel ret til udbetaling i form af forsikringspolicer vil blive fratrukket støttebeløbet.
(105) Af ovenstående betragtninger følger, at støtteforanstaltninger i henhold til ministeriel bekendtgørelse nr. 100460 kan anses for at være i overensstemmelse med de relevante fællesskabsbestemmelser. De kan derfor anses for at være forenelige med fællesmarkedet i henhold til traktatens artikel 87, stk. 3, litra c).
Støtteinitiativer med henblik på aktiv beskyttelse (lov nr. 185/92, artikel 8)
(106) I artikel 8 i lov nr. 185/92 fastsættes et støttebeløb på 80 % af den støtteberettigede udgift til initiativer med henblik på aktiv beskyttelse, for eksempel net til beskyttelse mod hagl, samt et støttebeløb på 50 % af den støtteberettigede udgift til drift og vedligeholdelse af anlæg, som er konstrueret ved hjælp af denne investering. Investeringerne skal være rettet mod forebyggelse af skader som følge af ugunstige vejrforhold eller andre ekstraordinære begivenheder. Ifølge informationer fra de italienske myndigheder skal de pågældende investeringer kunne ses som et alternativ til den passive beskyttelse (forsikringer), såfremt dette initiativ viser sig at være økonomisk fordelagtigt i forhold til den tilsvarende udgift til passiv beskyttelse.
(107) Trods deres formål kan støtteforanstaltningerne i henhold til artikel 8 ikke vurderes på baggrund af reglerne i EF-rammebestemmelsernes punkt 11 om støtte til kompensation for skader på landbrugsproduktionen eller produktionsmidlerne i landbruget. Disse bestemmelser gælder således kun for kompenserende støtteforanstaltninger, som tildeles efter at skaden er sket, og støtte til forsikringspræmier mod sådanne potentielle risici. De nævnte normer rummer ikke bestemmelser vedrørende støtte til initiativer med henblik på aktiv beskyttelse som dem, der beskrives af de italienske myndigheder i forbindelse med lov nr. 185/92, artikel 8.
(108) Dette medfører, at støtte i henhold til den pågældende artikel skal vurderes i lyset af bestemmelserne vedrørende investeringsstøtte til landbrugsvirksomheder, dvs. investeringer foretaget i primærproduktionen, som fra og med 1. januar 2000 hører ind under EF-rammebestemmelsernes punkt 4.1.
(109) I punkt 4.1.1.1 i EF-rammebestemmelserne fastsættes specifikt, at investeringerne skal tage sigte på mindst et af følgende formål: reduktion af produktionsomkostningerne, forbedring og omstilling af produktionen, forbedring af kvaliteten, bevarelse og forbedring af det naturlige miljø, hygiejneforholdene og dyrevelfærdsnormerne eller fremme af diversificeringen af aktiviteterne inden for landbruget. Støtte til investeringer, som ikke har nogen af disse formål, navnlig støtte til simple genanskaffelsesinvesteringer, som ikke på nogen måde forbedrer vilkårene for landbrugsproduktion, kan ikke anses for at lette udviklingen af sektoren og kan derfor ikke omfattes af undtagelsen i traktatens artikel 87, stk. 3, litra c).
(110) Ifølge punkt 4.1.1.2 er maksimumsatsen for offentlig støtte, udtrykt i procent af de støtteberettigede investeringer, begrænset til 40 % og til 50 % i ugunstigt stillede områder, som fastsat i artikel 17 i forordningen om udvikling af landdistrikterne(46). Foretages investeringerne af unge landbrugere senest fem år efter etableringen, forhøjes den maksimale støttesats dog til 45 % og til 55 % i ugunstigt stillede områder.
(111) I henhold til punkt 4.1.1.3 må der kun ydes investeringsstøtte til landbrugsbedrifter, hvis økonomiske levedygtighed kan påvises ved en vurdering af bedriftens udsigter(47), og hvor landbrugeren har tilstrækkelige faglige kvalifikationer. Bedriften skal under alle omstændigheder opfylde Fællesskabets mindstekrav for miljø, hygiejne og dyrevelfærd. Hvis der investeres for at opfylde nyindførte mindstekrav for miljø, hygiejne og dyrevelfærd, kan der dog ydes støtte for at opfylde disse nye krav.
(112) I overensstemmelse med punkt 4.1.1.4 ydes der ikke støtte til investeringer, der tager sigte på at øge en produktion, som der ikke findes normale afsætningsmuligheder for. Forekomsten af normale afsætningsmuligheder bør vurderes på passende niveau med hensyn til produkter, investeringstyper og nuværende og forventet kapacitet. Der skal tages hensyn til eventuelle restriktioner på produktionen eller begrænsninger af EF-støtten under de fælles markedsordninger. Hvis der under en fælles markedsordning er indført restriktioner på produktionen eller begrænsninger af EF-støtten for individuelle landbrugere, bedrifter eller forarbejdningsvirksomheder, må der ikke ydes støtte til investeringer, som vil øge produktionen ud over disse restriktioner eller begrænsninger.
(113) Ifølge punkt 4.1.1.5 kan de støtteberettigede udgifter omfatte: bygning, erhvervelse eller forbedring af fast ejendom, nye maskiner og nyt udstyr(48), herunder edb-programmel, generalomkostninger, såsom honorarer til arkitekter, ingeniører og konsulenter, gennemførlighedsundersøgelser, erhvervelse af patenter og licenser op til 12 % af de ovenfor nævnte udgifter, køb af jord, herunder advokatomkostninger, skatter og tinglysningsomkostninger. I overensstemmelse med punkt 4.1.1.8 må de maksimale støtteberettigede udgifter ikke overstige den grænse for de samlede støtteberettigede investeringer, som er fastsat af medlemsstaten i henhold til artikel 7 i forordningen om udvikling af landdistrikterne.
(114) I henhold til punkt 4.1.1.9 vil Kommissionen tilsvarende anvende reglerne i dette afsnit på investeringer i primærproduktionen, som ikke foretages af landbrugere, f.eks. hvis producentsammenslutninger køber materiel til fælles brug.
(115) Støtteforanstaltningerne i henhold til lov nr. 185/92, artikel 8, er generelt defineret som investeringer i initiativer til aktiv beskyttelse, der skal foretages som alternativ til den passive beskyttelse (forsikring). De italienske myndigheder er blevet bedt om at give eksempler på en type investeringer, der ville kunne høre ind under en sådan definition. Ved brev af 20. november 2000 anførte de italienske myndigheder generelt, og som eneste eksempel på mulige investeringer, net til beskyttelse mod hagl. Samtidig meddelte myndighederne, at der i virkeligheden aldrig var blevet foretaget investeringer af en sådan art på grund af utilstrækkelig teknologi.
(116) Tildelingen af den undersøgte støtte omfattes ikke af nogen af de ovennævnte betingelser i EF-rammebestemmelsernes punkt 4.1.1. Desuden bør det bemærkes, at der i artikel 8 i lov nr. 185/92 fastsættes et beløb til den pågældende investering på op til 80 %. Til investeringer i primærproduktionen tillader Kommissionen en støtteandel på højst 40 % til investeringer i almindelige områder og 50 % til investeringer i ugunstigt stillede områder i henhold til forordning (EF) nr. 1257/99, artikel 17. Andelen på 80 %, som fastsat af de italienske myndigheder, ville således overskride den af Kommissionen tilladte maksimumgrænse.
(117) Kommissionen mener derfor, at den planlagte støtte på op til 80 % af udgifterne til investeringer med henblik på aktiv beskyttelse i henhold til lov nr. 185/92, artikel 8, ikke kan nyde godt af nogen af undtagelserne i traktatens artikel 87, stk. 1, og at den derfor er uforenelige med fællesmarkedet.
(118) I lov nr. 185/92, artikel 8, fastsættes desuden en støtte på 50 % af den støtteberettigede udgift til drift og vedligeholdelse af særlige redskaber med tilskud som beskrevet i de foregående betragtninger. Ved brev af 19. april 2000 opfordrede Kommissionen de italienske myndigheder til at retfærdiggøre tildelingen af et sådant tilskud, der tilsyneladende var beregnet på at dække driftsomkostninger, som normalt påhviler virksomhederne inden for rammerne af deres normale aktiviteter. Ved brev af 20. november 2000 svarede de italienske myndigheder, at den påtænkte aktive beskyttelse var af kollektiv karakter, og at den skulle gennemføres af produktsammenslutningerne eller andre organer. Omkostningerne skulle høre ind under de omkostninger, der normalt påhviler de enkelte virksomheder. Tilskuddet på 50 % var tænkt udbetalt på samme måde som tilskuddet til forsikringspolicer.
(119) Svaret fra de italienske myndigheder bekræfter, at tilskuddet på 50 % reelt er beregnet til dækning af udgifter til drift og vedligeholdelse af anlæg til beskyttelse mod ugunstige vejrforhold, som er realiseret takket være ovenstående investeringer. Det faktum, at tilskuddet udbetales til andelssammenslutningerne og administreres af disse, er irrelevant, fordi støttemodtagerne under alle omstændigheder er de landbrugere, der benytter sig af anlæggene til aktiv beskyttelse. Der er således tale om en støtte, der udelukkende har til formål at lette landbrugerne for de normale driftsomkostninger, som er forbundet med den løbende drift (herunder udgifter til vedligeholdelse af bedriftens bygninger og investeringer) under hele støtteperioden. Støtte, der finansierer omkostninger, som normalt påhviler landbrugerne selv, er per definition driftsstøtte(49), dvs. støtte der begrænser sig til en kortsigtet økonomisk fordel. Der er tale om støtteforanstaltninger uden strukturel betydning for sektorens udvikling, og som ikke kan anses for at have til formål at fremme udviklingen inden for visse sektorer eller erhvervsområder. Det kan derfor konkluderes, at en sådan form for støtte ikke kan nyde godt af nogen af de undtagelser, der er fastsat i traktatens artikel 87, stk. 1, og at den således er uforenelige med fællesmarkedet.
(120) Ved brev af 20. november 2000 og efterfølgende ved brev af november 2003 bekræftede de italienske myndigheder, at der aldrig er aktiveret støtteordninger til initiativer med henblik på aktiv beskyttelse under henvisning til lov nr. 185/92, artikel 8.
Støtte til forsikringskontrakter (præsidentdekret nr. 324 af 17. maj 1996 vedrørende bestemmelser, der erstatter lov nr. 185/92, artikel 9)
(121) I artikel 9 i lov nr. 185/92 fastsættes de betingelser, som ligger til grund for Den Nationale Solidaritetsfonds tildeling af tilskud til udgifter til forsikringspræmier.
(122) Ved brev af 20. november 2000 præciserede de italienske myndigheder, at artikel 9 i lov nr. 185/92 om subsidierede landbrugsforsikringer var blevet erstattet af præsidentdekret nr. 324 af 17. maj 1996 (forordning vedrørende bestemmelser til erstatning af artikel 9 i lov nr. 185 af 14 februar 1992 om subsidierede landbrugsforsikringer).
(123) Ifølge de italienske myndigheder blev dekretet udstedt med henblik på at tilpasse den italienske lovgivning vedrørende subsidierede forsikringer til EF-lovgivningen. I præsidentdekret 324/96 fastsættes eksplicit bestemmelser vedrørende subsidierede forsikringer. Statstilskuddet til sådanne kontrakter kan nå op på 50 % af den støtteberettigede udgift og kan hæves til 65 % i områder med høj klimarisiko.
(124) Nærmer betegnet foreskriver artikel 1, stk. 2, i præsidentdekret nr. 324 af 17. maj 1996, tre typer kontrakter, der kan omfatte følgende:
a) Erstatning for skader på bestemte afgrøder som følge af hagl, rimfrost, frost eller andre ugunstige vejrforhold (artikel 1, stk. 2, litra a)).
b) Erstatning for skader på landbrugsbygninger og bestemte afgrøder som følge af en række ugunstige vejrforhold, hvis indvirkning på virksomhedsproduktionen ligger over det normale. Disse kontrakter kan desuden omfatte skader som følge af plantesygdomme, hvis disse er nært relateret til de ugunstige vejrforhold, kvalitetsforringelse og skader som følge af dyresygdomme (artikel 1, stk. 2, litra b)).
c) Erstatning for skader på de vigtigste afgrøder i virksomhedens produktionsstruktur som følge af en række ugunstige vejrforhold, hvis indvirkning på produktionen ligger over det normale (artikel 1, stk. 2, litra c)).
(125) I præsidentdekret nr. 324 af 17. maj 1996 er der ingen henvisninger til de kriterier, de forskellige forsikringskontrakter skal overholde for at være berettigede til støtte(50). Med hensyn til den almindelige virksomhedsrisiko (som anført i kontrakterne under henvisning til præsidentdekretets artikel 1, stk. 2, litra b) og c)), forklarede de italienske myndigheder ved brev af 20. november 2000, at denne normalt ligger på 10-15 %. Ud fra denne forklaring og formuleringen i præsidentdekretet er det således sandsynligt, at alle de heri omtalte kontrakter vedrører forsikringer, hvis dækning ikke udvides til også at omfatte erstatning for naturkatastrofer eller lignende begivenheder i henhold til traktatens artikel 87, stk. 2, litra b). Så vidt det kan udledes af formuleringen, ville alle former for kontrakter, der nævnes i præsidentdekret nr. 324/96, reelt set kunne nyde godt af det heri foreskrevne støttebeløb på 50 % (65 % i tilfælde af høj klimarisiko).
(126) Desuden henviser præsidentdekretet udelukkende til de maksimale støttesatser, staten kan udbetale til forsikringspræmier, og det præciseres ikke, hvorvidt der er tale om de maksimale satser, der kan tillades for denne type indgreb. Dekretet rummer ingen henvisninger til en eventuel kumulation med indgreb, der har samme formål og finansieres af offentlige midler, enten regionalt eller på provinsniveau. Derfor kan det ikke udelukkes, at det i dekretet fastsatte beløb svarende til 50 % (eller 65 %) kan overskride det tilladelige - også selvom de øvrige betingelser for tildelingen af denne støtte er respekteret - i forhold til fællesskabsbestemmelserne.
(127) Efter EF-rammebestemmelsernes ikrafttrædelse vurderes støtte til forsikringskontrakter på grundlag af punkt 11.5 (støtte til betaling af forsikringspræmier), hvori anføres, at som et alternativ til betaling af efterfølgende kompensation for tab forårsaget af naturkatastrofer har flere medlemsstater indført støtteordninger for at tilskynde landbrugerne til at få sådanne begivenheder dækket af en forsikring. Navnlig er det, i overensstemmelse med punkt 11.5.1, Kommissionens faste politik at tillade støtte på op til 80 % af udgifterne til præmier for forsikringer, der skal dække tab som følge af naturkatastrofer og andre usædvanlige begivenheder, som er omfattet af punkt 11.2, og af ugunstige vejrforhold, som kan henregnes under naturkatastrofer efter punkt 11.3.
(128) Såfremt forsikringen også dækker andre tab, som skyldes ugunstige vejrforhold, eller tab på grund af dyre- og plantesygdomme, nedsættes støttesatsen til 50 % af præmien. Kommissionen undersøger for hvert enkelt tilfælde støtteforanstaltningerne til forsikring mod naturkatastrofer og ekstraordinære begivenheder navnlig forsikringsordninger og andre støtteforanstaltninger, der har til formål at støtte producenter i områder med særdeles høj risiko.
(129) I punkt 11.5.3 fastsættes desuden, at støtte til betaling af forsikringspræmier ikke må hindre det indre marked for forsikringsydelser i at fungere. Det ville f.eks. være tilfældet, hvis muligheden for at yde forsikringsdækning blev begrænset til et enkelt selskab eller en gruppe selskaber, eller hvis det var en betingelse for støtten, at forsikringen blev tegnet hos et selskab etableret i den pågældende medlemsstat.
(130) Med henblik på at lette forståelsen af ovennævnte bestemmelser bør det bemærkes, at ifølge EF-rammebestemmelserne kan ugunstige vejrforhold som rimfrost, hagl, is, regn eller tørke, udelukkende sidestilles med naturkatastrofer under henvisning til traktatens artikel 87, stk. 2, litra b), hvis de forårsager tab svarende til mindst 30 % (20 % i ugunstigt stillede områder) af den normale produktion beregnet ud fra de i EF-rammebestemmelserne fastsatte kriterier. Ud fra disse kriterier, kan forsikringspolicer, som udelukkende dækker naturkatastrofer under henvisning til artikel 87, stk. 2, litra b) og vejrforhold som rimfrost, hagl, regn osv., der kan sidestilles med naturkatastrofer i henhold til artikel 87, stk. 2, litra b), nyde godt af et beløb svarende til 80 %. Policer, som ud over de nævnte risici også dækker andre former for risici, der ikke overholder kriterierne for at kunne sidestilles med naturkatastrofer i henhold til artikel 87, stk. 2, litra b), kan således nyde godt af et maksimalt beløb svarende til 50 %. Policer, der udelukkende dækker skader forårsaget af begivenheder, der ikke kan sidestilles med naturkatastrofer i henhold til artikel 87, stk. 2, litra b), er ikke berettiget til støtte(51).
(131) De kontrakter, som er omfattet af præsidentdekret nr. 324 af 17. maj 1996, artikel 1, stk. 2, skal derfor undersøges i lyset af bestemmelserne under EF-rammebestemmelsernes punkt 11.5. Hver enkelt type forsikringskontrakt vurderes særskilt.
Kontrakter i henhold til artikel 1, stk. 2, litra a)
(132) I henhold til præsidentdekret nr. 324/96, artikel 1, stk. 2, litra a) kan der gives tilskud til betaling af præmier til forsikringskontrakter, der dækker skader på bestemte afgrøder som følge af hagl, rimfrost, is eller andre ugunstige vejrforhold. Der nævnes ikke naturkatastrofer eller andre ekstraordinære begivenheder i henhold til traktatens artikel 87, stk. 2, litra b). For så vidt angår de ugunstige vejrforhold, præciseres det ikke i artiklen, hvorvidt de pågældende forsikringskontrakter dækker risici, der overholder betingelserne for at kunne sidestilles med naturkatastrofer i henhold til traktatens artikel 87, stk. 2, litra b), (tab på mindst 30 % i almindelige områder og 20 % i ugunstigt stillede områder). Loven fastsætter således ikke en minimumgrænse for den skade, der udløser den pågældende forsikringsdækning. Det medfører, at landbrugerne i henhold til artikel 1, stk. 2, litra a), kan modtage støtte til betaling af forsikringspræmier til dækning af alle former for klimabetinget risiko uafhængig af tabenes faktiske omfang.
(133) Med henblik på at afklare dette aspekt bad Kommissionen ved brev af 19. april 2000 udtrykkeligt de italienske myndigheder om at præcisere, hvorvidt de foreskrevne støtteforanstaltninger til denne form for kontrakter omfattede forsikringsordninger til dækning af skader forårsaget af hagl, rimfrost og andre ugunstige vejrforhold uafhængig af skadens faktiske omfang, eller om erstatningen kommer til udbetaling, hvis skaden når over en vis minimumgrænse. Ved brev af 20. november 2000 påpegede de italienske myndigheder, at det på grund af liberaliseringen af markedet for forsikringer og parternes frie forsikringsvalg ikke var muligt at fastsætte en minimumgrænse for skader, som giver ret til erstatning. Af en empirisk undersøgelse af parternes kontrakter skulle det imidlertid fremgå, at denne minimumgrænse normalt ligger omkring 10-15 %.
(134) I mangel af et mere præcist svar og flere relevante informationer fra de italienske myndigheder kan udledes, at tildelingen af støtte i henhold til præsidentdekret nr. 324/96, artikel 1, stk. 2, litra a), ikke var underlagt nogen form for specifik betingelse, og at støtten principielt kunne tildeles til en hvilken som helst form for forsikring, der dækkede ugunstige vejrforhold, uafhængigt af det faktiske omfang af skaden som følge af den pågældende begivenhed.
(135) Ud fra de tilgængelige informationer overholder denne form for kontrakter derfor ikke betingelserne for støtteberettigelse i henhold til EF-rammebestemmelsernes punkt 11.5. I det omfang forsikringskontrakten ikke også dækker tab som følge af naturkatastrofer og ekstraordinære begivenheder i henhold til punkt 11.2 og ugunstige vejrforhold svarende til naturkatastrofer i henhold til punkt 11.3 i EF-rammebestemmelserne, kan der ikke gives tilladelse til støtte. Hvis kontrakterne også dækker tab som følge af ovenstående begivenheder, kan der ydes støtte i et omfang svarende til højst 50 % af udgiften til forsikringspræmien.
Kontrakter i henhold til artikel 1, stk. 2, litra b) og c)
(136) Artikel 1, stk. 2, litra b), og artikel 1, stk. 2, litra c), i præsidentdekret nr. 324/96 omhandler forsikringskontrakter til dækning for skader forårsaget af flere ugunstige vejrforhold med en indvirkning på produktionsværdien, "der ligger over det normale". Der er ingen henvisning til naturkatastrofer eller andre ekstraordinære begivenheder i henhold til traktatens artikel 87, stk. 2, litra b). Med henblik på at kunne afgøre, hvorvidt denne type forsikringskontrakter overholder betingelserne i EF-rammebestemmelsernes punkt 11.5, er det derfor nødvendigt at godtgøre, om disse omfatter ugunstige vejrforhold, der kan sidestilles med naturkatastrofer i henhold til artikel 87, stk. 2, litra b).
(137) Med henblik på at afklare dette aspekt, bad Kommissionen ved brev af 19. april 2000 de italienske myndigheder om at præcisere begrebet "over det normale", eftersom omfanget heraf ikke var blevet præciseret hverken i loven eller i cirkulæret. Ved brev af 20. november 2000 meddelte de italienske myndigheder, at der med formuleringen "over det normale" menes, at der kun kan gives erstatning for skader over en grænse svarende til virksomhedsejerens normale risiko, der fortsat påhviler denne. Ifølge de italienske myndigheder ligger den normale driftsrisiko omkring 10-15 %, skønt der ved kontraktens indgåelse kan fastsættes en højere selvrisiko for at begrænse omkostningerne. Der findes imidlertid ingen dokumentation med specifikke bestemmelser til dette formål.
(138) I den forbindelse, og idet der mangler mere præcise svar og uddybende informationer om emnet fra de italienske myndigheder, kan de klimatiske begivenheder, som dækkes af forsikringskontrakterne i henhold til artikel 1, stk. 2, litra b) og c) i præsidentdekret nr. 324/96, på baggrund af de tilgængelige informationer ikke sidestilles med naturkatastrofer under henvisning til artikel 87, stk. 2, litra b), da de ikke overholder formålsbetingelserne i EF-rammebestemmelsernes punkt 11.3. I den henseende, og såfremt forsikringskontrakterne ikke også dækker tab som følge af naturkatastrofer og ekstraordinære begivenheder i henhold til punkt 11.2 og ugunstige vejrforhold svarende til naturkatastrofer i henhold til punkt 11.3 i EF-rammebestemmelserne, kan der ikke gives tilladelse til støtte. Hvis kontrakterne også dækker tab som følge af ovenstående begivenheder, kan der ydes støtte i et omfang svarende til højst 50 % af udgiften til forsikringspræmien.
(139) I præsidentdekret nr. 324/96 indikeres det, at statens tilskud til forsikringspræmier når op på 50 % af den samlede støtteberettigede udgift udregnet efter metoden i punkt 47 i ovenstående betragtninger. Dette tilskud kan hæves til 65 % i områder med høj klimarisiko. Der gives ingen anvisninger med hensyn til det maksimale støttebeløb, som kan udbetales i tilfælde af en eventuel kumulation af det statslige tilskud og andre offentlige støtteordninger.
(140) Ved samme brev af 19. april 2000 anmodede Kommissionen de italienske myndigheder om at angive det maksimale støttebeløb, som kunne udbetales. Ved brev af 20. november 2000 svarede de italienske myndigheder, at statens tilskud svarer til 50 % og hæves til 65 % i områder med høj klimarisiko. Generelt varierer statstilskuddet mellem 30 % og 40 %. I de (ifølge de italienske myndigheder få) tilfælde, hvor der var blevet udbetalt et regionalt tilskud, som for eksempel i provinsen Trento, som ikke lå på 25-30 %, var det samlede offentlige tilskud ikke over 65 %. Ved brev af november 2003 vedrørende støtte udbetalt fra og med 1. januar 2000 påpegede de italienske myndigheder, at forøgelse af støtten til 65 % aldrig har fundet sted. Ved samme brev påpegede de relevante myndigheder, at det af informationer modtaget fra regionerne fremgår, at kun få af disse har udbetalt ekstra støtte til forsikringspræmier ud over statsstøtten i perioden 2000-2003. I disse tilfælde har den samlede støtte, ifølge informationer fra Landbrugsministeriet, under alle omstændigheder været holdt inden for grænsen på 50 % af de faktiske udgifter til forsikringspræmien. I tilfælde, hvor støtten er blevet udbetalt til forsikringspræmier i forbindelse med tab forårsaget af naturkatastrofer og lignende begivenheder (således med en støttesats, der kunne overskride de 50 %), kunne dette gøres ved anvendelse af en specifik støtteordning, der var godkendt af Kommissionen(52).
(141) I de foregående betragtninger 135 og 138 konkluderede Kommissionen, at den type kontrakter, som er omfattet af præsidentdekret nr. 324/96, artikel 1, stk. 2, litra a), b) og c), (der erstatter artikel 9 i lov nr. 185/92), i lyset af de tilgængelige informationer ikke overholder betingelserne for tildeling af støtte i henhold til EF-rammebestemmelsernes punkt 11.5, idet disse, så vidt Kommissionen kunne konstatere, principielt gav landbrugerne mulighed for at modtage støtte til betaling af forsikringspræmier, der dækker en hvilken som helst atmosfærisk begivenhed uden hensyntagen til omfanget af de skader, som giver ret til støtten. Derfor kan støtte til betaling af de pågældende forsikringspræmier ikke tillades. Eftersom informationerne fra de relevante myndigheder er upræcise, og i det omfang de pågældende kontrakter også dækker tab som følge af naturkatastrofer og tilsvarende begivenheder efter punkt 11.2, og lignende ugunstige vejrforhold efter punkt 11.3 i EF-rammebestemmelserne, kan støtte imidlertid tillades i et omfang svarende til maksimalt 50 % af præmieomkostningen.
(142) I lyset af ovenstående vurderinger, konkluderer Kommissionen således, at udbetalt støtte til betaling af forsikringspræmier, som er tildelt af Italien i henhold til præsidentdekret nr. 324 af 17. maj 1996 (der erstatter artikel 9 i lov nr. 185/92), såfremt forsikringskontrakterne ikke også dækker tab som følge af naturkatastrofer og ekstraordinære begivenheder efter punkt 11.2 og ugunstige vejrforhold svarende til naturkatastrofer efter punkt 11.3 i EF-rammebestemmelserne, er uforenelige med fællesmarkedet og ikke kan omfattes af undtagelserne i traktatens artikel 87, stk. 1.
IV. KONKLUSIONER
(143) Af ovenstående betragtninger fremgår, at støtteforanstaltningerne i henhold til artikel 3 (før ændringen ved bekendtgørelse nr. 200, artikel 1, af 13. september 2002)(53) samt artikel 4 og 5 i lov nr. 185 af 14. februar 1992 om tildeling af støtte til skader forårsaget af naturkatastrofer og tilsvarende ugunstige vejrforhold kan anses for at være forenelige med fællesmarkedet under henvisning til traktatens artikel 87, stk. 2, litra b), og artikel 87, stk. 3, litra c), idet der er tale om støtte med henblik på at rette op på skader forårsaget af naturkatastrofer og tilsvarende ugunstige vejrforhold.
(144) Med hensyn til støtte, som skal tildeles efter meddelelsen til Italien om nærværende beslutning, skal de italienske myndigheder for hvert enkelt tilfælde over for Kommissionen anmelde enhver atmosfærisk begivenhed, der giver anledning til støtte efter lov nr. 185/92, og fremsende relevante meteorologiske informationer, som sætter Kommissionen i stand til at foretage sine undersøgelser under henvisning til punkt 11.2.1 og 11.3.1 i EF-rammebestemmelserne for statsstøtte i landbrugssektoren(54). Med virkning fra datoen for meddelelsen om nærværende beslutning skal de italienske myndigheder desuden give meddelelse til Kommissionen om hver enkelt støtteforanstaltning til fordel for kooperativer, der sælger og forarbejder landbrugsprodukter, som er omfattet af lov nr. 185/92, artikel 3, da det er Kommissionens praksis at undersøge denne form for støtte fra sag til sag.
(145) Støtte i henhold til lov nr. 185/92, artikel 6, iværksat med ministeriel bekendtgørelse nr. 100460 af 18. marts 1993, er forenelig med fællesmarkedet i henhold til traktatens artikel 87, stk. 3, litra c).
(146) Støtte i henhold til lov nr. 185/92, artikel 8, kan ikke nyde godt af undtagelserne i traktatens artikel 87, stk. 1, og er derfor uforenelig med fællesmarkedet.
(147) Ifølge de informationer, de italienske myndigheder fremsendte ved brev af 20. november 2000(55) og brev af november 2003, har støtten i henhold til lov nr. 185/92, artikel 2 aldrig fundet praktisk anvendelse, og der er derfor ikke behov for tilbagebetaling af relevante beløb. Såfremt de italienske myndigheder i fremtiden ønsker at udbetale støtte til investeringer, som er omfattet af denne bestemmelse, skal de sørge for at gøre støtteforanstaltningerne forenelige med punkt 4.1.1 i EF-rammebestemmelserne. Støtte med henblik på drift og vedligeholdelse af beskyttelsesinitiativer i henhold til lov nr. 185/92, artikel 8, skal ophæves.
(148) Støtteforanstaltningerne i henhold til præsidentdekret nr. 324 af 17. maj 1996 (der erstatter bestemmelsen i lov nr. 185/92, artikel 9) vedrørende støtte til dækning af omkostninger til forsikringspræmier er uforenelig med fællesmarkedet i det omfang, forsikringskontrakterne ikke også dækker tab som følge af naturkatastrofer og tilsvarende begivenheder i henhold til punkt 11.2, og lignende ugunstige vejrforhold i henhold til punkt 11.3 i EF-rammebestemmelserne. I det omfang kontrakterne også dækker tab, som skyldes ovennævnte begivenheder, kan der tillades støtte svarende til højst 50 % af forsikringspræmien. Støtte på over 50 % (op til 80 %) er kun tilladt ved forsikringskontrakter, der udelukkende dækker tab som følge af naturkatastrofer og ekstraordinære begivenheder efter punkt 11.2 og ugunstige vejrforhold svarende til naturkatastrofer efter punkt 11.3 i EF-rammebestemmelserne.
(149) Principielt skal ulovligt tildelt støtte, der er uforenelig med fællesskabet, tilbagebetales (se også artikel 14 i Rådets forordning (EF) nr. 659/1999). Kommissionen er imidlertid nået til den konklusion, at tilbagebetaling i det undersøgte tilfælde og under visse omstændigheder ville være i modstrid med de generelle principper i fællesskabslovgivningen, navnlig princippet om kontrollen af støtteretten, af følgende årsager: Kommissionen har i denne forbindelse opdaget en uklarhed med hensyn til landbrugsforsikringer i den italienske version af EF-rammebestemmelserne. Denne uklarhed, der ikke findes i de øvrige sprogversioner, består i, at ordet "også" mangler i sidste sætning af EF-rammebestemmelsernes punkt 11.5.1. Denne fejl i den italienske oversættelse gør, at teksten lyder, som følger "Når forsikringen dækker andre tab forårsaget af ugunstige vejrforhold eller tab som følge af dyre- eller plantesygdomme, nedsættes støttesatsen til 50 % af udgifterne til præmien". Denne sætning kan have givet de italienske operatører det indtryk, at det er Kommissionens faste praksis at godkende støttebeløb svarende til 50 % til forsikringskontrakter, der ikke dækker naturkatastrofer, ekstraordinære begivenheder og ugunstige vejrforhold i henhold til punkt 11.2 og 11.3 i EF-rammebestemmelserne, og støttetakster over 50 % til forsikringskontrakter, der dækker disse begivenheder. Under sådanne omstændigheder vil tilbagebetaling af støtte under maksimumgrænsen på 50 % for forsikringskontrakter, der ikke også dækker tab forårsaget af naturkatastrofer, ekstraordinære begivenheder og ugunstige vejrforhold i henhold til punkt 11.2 og 11.3 i EF-rammebestemmelserne, ikke være formålstjenlig. Kommissionen vil dog snarest muligt offentliggøre en rettelse til den italienske version af EF-rammebestemmelserne.
(150) Inddrivelse af støtte fra støttemodtagerne er imidlertid uundgåelig, i tilfælde hvor der er tildelt støtte med et beløb svarende til mere end 50 % til forsikringskontrakter, der ikke dækker tab forårsaget af naturkatastrofer, ekstraordinære begivenheder og ugunstige vejrforhold i henhold til punkt 11.2 og 11.3 i EF-rammebestemmelserne. Ved brev af november 2003 påpegede de italienske myndigheder, at det af informationer modtaget fra regionerne fremgår, at kun få af disse har tildelt ekstra støtte ud over statstilskuddet til forsikringspræmier i perioden 2000-2003, og at den samlede støtte i disse tilfælde har været holdt inden for grænsen på 50 % af de afholdte udgifter til betaling af forsikringspræmier. Når støtte over 50 % til forsikringspræmier har været tilladt, har dette kunnet gøres takket være specifikke støtteordninger, der allerede var behørigt godkendt af Kommissionen(56) i overensstemmelse med punkt 11.5 i EF-rammebestemmelserne,
VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:
Artikel 1
1. Støtte i henhold til artikel 3 (i den tidligere version, før ændring ved bekendtgørelse nr. 200 af 13. september 2002, artikel 1) samt artikel 4 og 5 i lov nr. 185/92 med henblik på erstatning for skader forårsaget af naturkatastrofer og tilsvarende ugunstige vejrforhold, er forenelig med fællesmarkedet efter traktatens artikel 87, stk. 2, litra b), og artikel 87, stk. 3, litra c).
2. Foranstaltninger efter lov nr. 185/92, artikel 6, udgør ikke støtte i henhold til traktatens artikel 87, stk. 1.
3. Støtte i henhold til ministeriel bekendtgørelse nr. 100460 af 18. marts 1993 er forenelig med fællesmarkedet efter traktatens artikel 87, stk. 3, litra c).
4. Støtte til initiativer med henblik på aktiv beskyttelse mod ugunstige vejrforhold i henhold til lov nr. 185/92, artikel 8, er ikke forenelig med fællesmarkedet.
5. Støtte til betaling af forsikringspræmier i henhold til præsidentdekret nr. 324 af 17. maj 1996 (der erstatter artikel 9 i lov nr. 185/92) er forenelig med fællesmarkedet efter traktatens artikel 87, stk. 3, litra c), i det omfang den er i overensstemmelse med punkt 11.5 i EF-rammebestemmelserne for statsstøtte til landbrugssektoren (i det følgende benævnt "EF-rammebestemmelserne"), dvs. i det omfang de forsikringskontrakter, som er støtteberettigede, også dækker tab forårsaget af naturkatastrofer, ekstraordinære begivenheder og ugunstige vejrforhold i henhold til punkt 11.2 og 11.3 i EF-rammebestemmelserne, og i det omfang støtten til disse kontrakter holdes inden for grænsen på 50 % af forsikringspræmien.
6. Støtte til betaling af forsikringspræmier, der er tildelt af de italienske myndigheder på baggrund af præsidentdekret nr. 324 af 17. maj 1996 (der erstatter artikel 9 i lov nr. 185/92), og som ikke er i overensstemmelse med bestemmelserne i punkt 11.5 i EF-rammebestemmelserne for statsstøtte til landbrugssektoren, er ikke forenelig med fællesmarkedet.
Artikel 2
1. Med virkning fra meddelelsen af denne beslutning underretter Italien i hvert enkelt tilfælde Kommissionen om enhver atmosfærisk begivenhed, der giver anledning til støtte efter lov nr. 185/92 og fremsender relevante meteorologiske informationer under henvisning til punkt 11.2.1 og 11.3.1 i EF-rammebestemmelserne.
2. Med virkning fra meddelelsen af nærværende beslutning underretter Italien for hvert enkelt tilfælde Kommissionen om enhver form for støtte til salgs- og forarbejdningskooperativer inden for rammerne af artikel 3 i lov nr. 185/92.
3. Italien ændrer sine bestemmelser vedrørende støtte til forsikringskontrakter i overensstemmelse med punkt 11.5 i EF-rammebestemmelserne, der som berigtiget lyder som følger: (...) Det er Kommissionens faste politik at tillade støtte på op til 80 % af udgifterne til præmier for forsikringer, der skal dække tab som følge af naturkatastrofer og andre usædvanlige begivenheder, som er omfattet af punkt 11.2, og af ugunstige vejrforhold, som kan henregnes under naturkatastrofer efter punkt 11.3. Når forsikringen også dækker tab forårsaget af ugunstige vejrforhold eller tab som følge af dyre- eller plantesygdomme, nedsættes støttesatsen til 50 % af udgifterne til præmien.
4. Italien ændrer sine bestemmelser vedrørende støtte til investeringer i initiativer til aktiv beskyttelse i overensstemmelse med punkt 4.1.1. i EF-rammebestemmelserne.
5. Italien ophæver sine bestemmelser vedrørende støtte til drift og vedligeholdelse af initiativer til aktiv beskyttelse.
6. I overensstemmelse med artikel 4 i Rådets forordning (EF) nr. 1638/98 om ændring af forordning nr. 136/66/EØF om oprettelse af en fælles markedsordning for fedtstoffer(57), må de italienske myndigheders påtænkte støtte inden for rammerne af de i denne beslutning undersøgte bestemmelser ikke tildeles til ekstra beplantning af oliventræer, der er foretaget efter 1. maj 1998. Endvidere kan genoprettelsesforanstaltninger, der medfører en stigning i antallet af træer i allerede eksisterende olivenlunde, ikke nyde godt af denne støtte.
Artikel 3
Senest to måneder efter meddelelsen af denne beslutning informerer Italien Kommissionen om de foranstaltninger, der er truffet for at efterkomme dem.
Artikel 4
Denne beslutning er rettet til Den Italienske Republik.
Udfærdiget i Bruxelles, den 16. december 2003.
Komission päätös,
tehty 16 päivänä joulukuuta 2003,
tukiohjelmasta, jonka Italia on toteuttanut luonnonmullistusten seurauksena
(tiedoksiannettu numerolla K(2003) 4328)
(Ainoastaan italiankielinen teksti on todistusvoimainen)
(2004/307/EY)
EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 88 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan,
on mainitun artiklan mukaisesti kehottanut asianomaisia esittämään huomautuksensa(1) ja ottanut huomioon nämä huomautukset,
sekä katsoo seuraavaa:
I MENETTELY
(1) Italian pysyvä edustusto Euroopan unionissa ilmoitti perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdan mukaisesti komissiolle 22 päivänä helmikuuta 1993 päivätyllä ja 26 päivänä helmikuuta 1993 vastaanotetuksi kirjatulla kirjeellä luonnoksesta tukitoimenpiteiksi, jotka Sicilian alue aikoi toteuttaa luonnonmullistusten aiheuttamista vahingoista kärsineiden maatalousyritysten hyväksi, sekä olemassa oleviin maatalousalan tukijärjestelmiin tehtävistä muutoksista. Luonnos rekisteröitiin valtiontukinumerolla N 126/93.
(2) Komissio pyysi lisätietoja 17 päivänä maaliskuuta 1993 päivätyllä kirjeellä. Koska komissio ei ollut saanut vastausta Italian viranomaisilta, se kehotti 15 päivänä kesäkuuta 1993 päivätyllä kirjeellä edellä mainittuja viranomaisia toimittamaan pyydetyt tiedot 15 päivän kuluessa. Komissio lähetti seuraavan tietopyynnön 20 päivänä elokuuta 1993.
(3) Italian viranomaiset toimittivat pyyntöön puutteellisen vastauksen 16 päivänä syyskuuta 1993 päivätyllä ja 26 päivänä syyskuuta 1993 saapuneeksi kirjatulla kirjeellä. Komissio kehotti 14 päivänä lokakuuta 1993 Italian viranomaisia vastaamaan tyhjentävästi 17 päivänä maaliskuuta 1993 päivätyssä kirjeessä esitettyihin kysymyksiin.
(4) Italian viranomaiset toimittivat vastauksensa 14 päivänä helmikuuta 1994 päivätyllä ja 22 päivänä helmikuuta 1994 vastaanotetuksi kirjatulla kirjeellä.
(5) Vastauksesta, jonka Italian viranomaiset toimittivat 14 päivänä helmikuuta 1994 päivätyllä kirjeellä, kävi ilmi, että viranomaisten 22 päivänä helmikuuta 1993 ilmoittama luonnos tukitoimenpiteiksi oli sillä välin hyväksytty 12 päivänä tammikuuta 1993 annetuksi alueelliseksi laiksi nro 6(2) (jäljempänä "alueellinen laki nro 6/93") ja että uuteen lakiin sisältyi myös muita toimenpiteitä, joita ei ollut mainittu komissiolle perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdan mukaisesti tehdyssä alkuperäisessä ilmoituksessa. Tämän vuoksi komissio päätti tukiohjelman kirjaamisesta ilmoittamattomien tukien rekisteriin numerolla NN 31/94.
(6) Komissio pyysi 30 päivänä maaliskuuta 1994 päivätyllä teleksillä Italian viranomaisia toimittamaan lopullisen tekstin ja lisätietoja alueellisesta laista nro 6/93.
(7) Koska komissio ei saanut vastausta edellä mainittuun kirjeeseen, se pyysi 21 päivänä kesäkuuta 1994 Sicilian viranomaisia toimittamaan pyydetyt tiedot.
(8) Italian viranomaiset vastasivat komission pyyntöön 14 päivänä heinäkuuta 1994 päivätyllä kirjeellä ja 14 päivänä syyskuuta 1994 päivätyllä, 16 päivänä syyskuuta 1994 saapuneeksi kirjatulla kirjeellä.
(9) Komissio ilmoitti 2 päivänä maaliskuuta 1995 päivätyllä kirjeellä Italialle, että se ei vastustanut alueellisen lain nro 6/93 5 ja 7 pykälässä säädettyjä tukitoimenpiteitä, koska ne eivät olleet perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea. Komissio ei myöskään vastustanut alueellisen lain (Sicilia) nro 13/86(3) 9 pykälään ja 15 pykälän 3 momenttiin ja sitä seuraaviin momentteihin sisältyvien tukien uudelleenrahoitusta. Samassa kirjeessä komissio kuitenkin ilmoitti Italialle aikovansa tarkastella kyseisiä tukia perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdan mukaisesti lyhytaikaisina korkotuettuina lainoina myönnettyjen tukien yleisten arviointiperusteiden vahvistamisen yhteydessä.
(10) Samassa kirjeessä komissio ilmoitti Italialle myös päätöksestään aloittaa perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdan mukainen menettely alueellisen lain nro 6/93 1 ja 6 pykälän sekä luonnonmullistusten seurauksena myönnettävää maataloustukea koskevien Italian kansallisen lainsäädännön säännösten osalta.
(11) Komissio perusteli päätöstään aloittaa perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu menettely sekä alueellisen lain nro 6/93 1 ja 6 pykälän että luonnonmullistusten seurauksena myönnettävää maataloustukea koskevien Italian kansallisen lainsäädännön säännösten osalta sillä, että oli mahdotonta arvioida käytännössä alueellisen lain nro 6/93 1 ja 6 pykälän (joissa otetaan käyttöön tukitoimenpiteitä luonnonmullistuksista kärsineiden maatalousyritysten hyväksi) yhteensopivuutta asiaa koskevien yhteisön säännösten kanssa, jollei samalla oteta huomioon myös asiaa koskevaa kansallista lainsäädäntöä, johon laissa nro 6/93 jatkuvasti viitataan ja jossa säädetyn tuen kasautumisen mahdollisuutta tarkasteltavana olevien tukien kanssa ei voida sulkea pois.(4)
(12) Voidakseen tarkastella alueellista lakia nro 6/93 ja arvioida luonnonmullistuksiin liittyvää kansallista lainsäädäntöä komissio kehotti menettelyä aloittaessaan Italian viranomaisia toimittamaan seuraavat tekstit, joita sille ei ollut annettu tiedoksi perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdan mukaisesti:
- kaikki kyseiseen ajankohtaan mennessä annetut säädökset, jotka liittyvät 15 päivänä lokakuuta 1981 annetun kansallisen lain nro 590 (kansallisen solidaarisuusrahaston uudet määräykset) sisältöön, muuttamiseen tai soveltamiseen; kyseinen laki oli luonnonmullistuksia koskeva kansallinen puitelaki, johon laissa nro 6/93 viitattiin ja jonka kanssa lakia nro 6/93 oli arvioitava,
- kaikki kyseiseen ajankohtaan mennessä annetut säädökset, jotka liittyvät 6 päivänä joulukuuta 1990 annetun asetuksen (decreto-legge) nro 367 sisältöön, muuttamiseen tai soveltamiseen; kyseisen säädöksen sisältö siirrettiin lainsäädäntöön parlamentin 30 päivänä tammikuuta 1991 vahvistamalla lailla nro 31 (maatalousvuonna 1989-1990 vallinneen poikkeuksellisen kuivuuden koettelemien maatalous- ja karjankasvatustilojen hyväksi toteutettavat hätätoimenpiteet)(5), jota koskevista erityisistä poikkeuksista ja helpotuksista säädetään lain nro 6/93 1 ja 6 pykälässä,
- 14 päivänä helmikuuta 1992 annettu laki nro 185 (kansallisen solidaarisuusrahaston soveltamista koskevat uudet säännöt) sekä kaikki sen muuttamista, sisällyttämistä ja soveltamista koskevat säännökset; kyseinen laki oli - ja on edelleen - luonnonmullistuksia koskeva kansallinen puitelaki,
- 13 päivänä toukokuuta 1985 annettu kansallinen laki nro 198(6), jota koskevista erityisistä poikkeuksista ja helpotuksista säädetään lain nro 6/93 1 ja 6 pykälässä, sekä kaikki sen muuttamista, sisällyttämistä ja soveltamista koskevat säännökset,
- kaikki edellä mainittuihin säädöksiin liittyvät tiedot, joiden avulla voidaan määritellä niihin sisältyvien toimenpiteiden soveltamisala, tukien myöntämisperusteet sekä valtion, alueiden ja provinssien tukien myöntämiseen liittyvät toimivaltuudet.
(13) Komission päätös menettelyn aloittamisesta julkaistiin Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä(7). Komissio on kehottanut asianomaisia esittämään huomautuksensa.
(14) Italian viranomaiset esittivät komissiolle 12 huhtikuuta 1995 päivätyllä kirjeellä huomautuksensa luonnonmullistuksia koskeviin kansallisiin säännöksiin liittyvän menettelyn aloittamisesta sekä toimittivat kaikki menettelyn aloittamisen yhteydessä pyydetyt kansalliset säädökset. Italian viranomaisten mukaan alueellista lakia nro 6/93 koskevien huomautusten esittäminen kuului Sicilian alueviranomaisille; nämä eivät kuitenkaan ole esittäneet huomautuksia.
(15) Komissio pyysi 19 huhtikuuta 2000 päivätyllä kirjeellä Italian viranomaisilta lisätietoja luonnonmullistuksiin liittyvästä kansallisesta lainsäädännöstä ja alueellisesta laista nro 6/93. Viimeksi mainitun lain osalta komissio pyysi edellä mainitussa kirjeessä uudelleen eräitä tietoja, joita se oli halunnut jo aiemmissa Italian viranomaisille lähettämissään lisätietopyynnöissä mutta joihin se ei ollut saanut näiltä vastausta. Samassa kirjeessä(8) komissio korosti Italian viranomaisille tarvetta vastata täsmällisesti tällaisiin pyyntöihin, koska muussa tapauksessa komission olisi pakko tehdä päätöksensä yksinomaan senhetkisten käytettävissä olevien tietojen perusteella.
(16) Italian viranomaiset toimittivat komissiolle 20 päivänä marraskuuta 2000 päivätyllä kirjeellä luonnonmullistuksiin liittyvää kansallista lainsäädäntöä koskevat tiedot, joita se oli pyytänyt 19 päivänä huhtikuuta 2000. Alueellisen lain nro 6/93 osalta Italian viranomaiset täsmensivät, että ne olivat pyytäneet Sicilian alueviranomaisia toimittamaan selvityksen asiasta. Komissio ei kuitenkaan koskaan saanut kyseistä selvitystä.
(17) Tammikuun 29 päivänä 2001 Italian viranomaiset toimittivat myös kaksi muuta lakiin nro 185/92 liittyvää säädöstä: ministeriön säädös (decreto ministeriale, D.M.) nro 100460 lain nro 185/92 (18.3.1993) 6 pykälän soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä ja presidentin asetus (Decreto del Presidente della Repubblica, D.P.R.) nro 324 (17.5.1996). Samassa kirjeessä Italian viranomaiset ilmoittivat, että ministeriön säädöstä nro 100460 (18.3.1993) ei ollut koskaan sovellettu käytännössä.
(18) Komission yksiköt päättivät 13 päivänä marraskuuta 2002 jakaa tarkasteltavana olevan kokonaisuuden kolmeen erilliseen osaan: valtiontuki C 12/A/95, joka koskee kaikkia Italian 14 päivänä helmikuuta 1992 annetun lain nro 185 mukaisesti 31 päivään joulukuuta 1999 asti myöntämiä tukia luonnonmullistusten aiheuttamien vahinkojen korvaamiseksi; valtiontuki C 12/B/95, joka koskee kaikkia Italian viranomaisten 14 päivänä helmikuuta 1992 annetun lain nro 185 mukaisesti 1 päivästä tammikuuta 2000 alkaen myöntämiä tukia; sekä valtiontuki C 12/C/95, joka koskee 12 päivänä tammikuuta 1993 annetun alueellisen lain nro 6 1 ja 6 pykälää sekä niissä mainittua kansallista lainsäädäntöä.
(19) Komissio ilmoitti Italialle 10 päivänä heinäkuuta 2003 päivätyllä kirjeellä 9 päivänä heinäkuuta 2003 tekemänsä päätöksen C(2003) 2048 lopullinen valtiontuesta C 12/A/95, joka koskee kaikkia Italian 14 päivänä helmikuuta 1992 annetun lain nro 185 mukaisesti 31 päivään joulukuuta 1999 asti myöntämiä tukia luonnonmullistusten aiheuttamien vahinkojen korvaamiseksi.
(20) Italian viranomaiset korostivat 7 päivänä elokuuta 2003 päivätyssä kirjeessään, että koska maatalousalan valtiontukea koskevien yhteisön suuntaviivojen(9) (jäljempänä "suuntaviivat") 11.5 kohdan italiankielisen käännöksen epätarkkuus on johtanut tuensaajia harhaan, valtiontukea C 12/A/95 koskevan päätöksen 129 kohdassa esitetyt maatalouden yhteismarkkinoille soveltumattoman vakuutustuen takaisinperinnästä luopumista koskevat näkökohdat ovat sovellettavissa myös vastaaviin tukiohjelman C 12/B/95 tukiin.
(21) Italian viranomaiset ilmoittivat 23 päivänä syyskuuta 2003 päivätyllä kirjeellä lakiluonnoksesta, jonka tarkoituksena oli lain nro 185/92 kumoaminen ja sen korvaaminen uudella, suuntaviivojen 11 kohdan mukaisella lailla (valtiontuki nro N 449/2003).
(22) Italian viranomaiset toimittivat 21 päivänä marraskuuta 2003 päivätyllä ja 24 päivänä marraskuuta 2003 saapuneeksi kirjatulla kirjeellä (jota täydennettiin 25 päivänä marraskuuta 2003 päivätyllä faksilla) lisätietoja ja selvityksiä lain nro 185/92 soveltamisesta 1 päivästä tammikuuta 2000 alkaen.
(23) Tämä päätös koskee ainoastaan Italian 14 päivänä helmikuuta 1992 annetun lain nro 185 mukaisesti 1 päivästä tammikuuta 2000 alkaen myöntämiä valtiontukia, toisin sanoen valtiontuen C 12/B/95 yhteydessä tarkasteltavia tukia. Italian lain 185/92 mukaisesti ennen 1 päivää tammikuuta 2000 myöntämiä tukia sekä 12 päivänä tammikuuta 1993 annetun alueellisen lain nro 6 1 ja 6 pykälän ja muiden niissä mainittujen kansallisten säädösten mukaisesti myönnettyjä tukia tarkastellaan valtiontukien C 12/A/95 ja C 12/C/95 yhteydessä ja niitä käsitellään erillisissä päätöksissä.
II KUVAUS
Lain nro 185/92 sisältö
(24) Helmikuun 14 päivänä 1992 annettu laki nro 185 on luonnonmullistuksia koskeva kansallinen puitelaki. Edelleen voimassa olevassa laissa säädetään toimenpidekokonaisuudesta viljelijöiden maataloustuotannolle tai tuotantovälineille luonnonmullistusten, epäsuotuisien sääolosuhteiden tai eläintautien seurauksena aiheutuneiden vahinkojen korvaamiseksi.
(25) Varat edellä mainittujen tapahtumien viljelijöille aiheuttamien vahinkojen korvaamiseksi ovat peräisin kansallisesta solidaarisuusrahastosta, josta myönnetään yksittäisille alueille korvausten edellyttämät määrät. Vuonna 1970 perustetun rahaston myötä otettiin käyttöön automaattinen mekanismi, jonka avulla voidaan toteuttaa erityisiä toimenpiteitä aktiivisen ja passiivisen varautumisen turvaamiseksi maatalousalalla ilman että joudutaan joka kerta soveltamaan erillisiä rahoitussäädöksiä.
(26) Laki sisältää kaksitoista pykälää, ja siinä säädetään neljään ryhmään jaotelluista toimenpiteistä:
1. viljelijöille myönnettävät tuet luonnonmullistusten ja epäsuotuisien sääolosuhteiden aiheuttamien vahinkojen korvaamiseksi;
2. eläintautien torjumiseen myönnettävät tuet;
3. tuet aktiivista varautumista epäsuotuisiin sääolosuhteisiin koskeville aloitteille;
4. vakuutusmaksujen maksamiseen myönnettävät tuet (passiivinen varautuminen).
(27) Laissa ei täsmennetä tuen myöntämistä koskevia yksityiskohtaisia sääntöjä. Lain yksityiskohtaiset soveltamissäännöt on esitetty muun muassa 28 päivänä toukokuuta 1992 päivätyssä yleiskirjeessä nro 7 (jäljempänä "yleiskirje"), jonka Italian maatalousministeriö on lähettänyt kaikille alueille, Bolzanon ja Trenton autonomisille provinsseille, maatalousalan luottolaitoksille ja useille maatalousalan ammatillisille järjestöille. Italian viranomaiset toimittivat yleiskirjeen komissiolle heti perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun menettelyn aloittamisen jälkeen. Lakia nro 185/92 ei voida tarkastella perehtymättä myös yleiskirjeeseen, joten niitä molempia on arvioitava yhdessä.
Viljelijöille myönnettävät tuet luonnonmullistusten ja epäsuotuisien sääolosuhteiden aiheuttamien vahinkojen korvaamiseksi (lain nro 185/92 3, 4 ja 5 pykälä)
(28) Lain nro 185/92 3 pykälässä määritellään maatalousalan hyväksi toteutettavat erityyppiset tukitoimenpiteet, joilla pyritään edistämään tuotantotoiminnan elpymistä luonnonmullistusten tai epäsuotuisien sääolosuhteiden jälkeen. Edellä mainitussa pykälässä tarkoitetusta tuesta pääsevät osallisiksi yksittäiset maatalousyritykset tai niiden yhteenliittymät sellaisilla alueilla, joiden toimivaltaiset alueviranomaiset ovat todenneet kärsineen luonnonmullistuksesta tai epäsuotuisista sääolosuhteista. Näin ollen alueviranomaisten tehtävänä on vahvistaa, että kyseessä on poikkeuksellinen tapahtuma, josta on aiheutunut tosiasiallista vahinkoa(10).
(29) Lain nro 185/92 3 pykälän mukaan tukikelpoisuuden edellytyksenä on, että asianomaisille maatalousyrityksille aiheutuneiden menetysten arvo on vähintään 35 prosenttia niiden myyntikelpoisesta bruttotuotannosta, lukuun ottamatta eläintappioita. Menetyksen prosenttiosuutta laskettaessa otetaan huomioon myös aikaisempien poikkeuksellisten tapahtumien samalle tilalle ja sadolle saman markkinointivuoden aikana aiheuttamat tappiot. Säädöksessä, jolla lain nro 185/92 3 pykälän 1 momenttia on edelleen muutettu, toisin sanoen lain 388/2000 127 pykälän 1 momentissa, selvennetään, että tuen edellytyksenä on, ettei luonnonmullistuksista samalle tilalle aiheutuneista vahingoista ole aiemmin maksettu korvauksia.
(30) Laissa nro 185/92 ei täsmennetä, millaisista "luonnonmullistuksista tai poikkeuksellisista epäsuotuisista sääolosuhteista" viljelijät voivat saada korvausta. Italian viranomaiset täsmensivät kuitenkin 20 päivänä marraskuuta 2000 päivätyssä kirjeessään, että erityyppisten tapahtumien luonne eritellään 28 päivänä toukokuuta 1992 päivätyssä yleiskirjeessä nro 7. Yleiskirjeen liitteenä olevassa vakiolomakkeessa, johon mahdollisten tuensaajien on merkittävä aiheutuneet vahingot, luetellaan seuraavat tapahtumat: raekuurot, jäätyminen, pitkäaikaiset sateet, kuivuus, poikkeuksellisen runsaat lumisateet, kaatosade, scirocco-tuuli, maanjäristys, trombi, halla, myrskytuuli ja myrsky merialueella. Samassa kirjeessä Italian viranomaiset täsmensivät myös, että kyseiset tapahtumat katsotaan poikkeuksellisiksi ainoastaan silloin, kun niiden myyntikelpoiselle bruttotuotannolle aiheuttamien vakavien vahinkojen suuruus on vähintään 35 prosenttia. Italian viranomaiset selvensivät edelleen marraskuussa 2003 päivätyssä kirjeessään, joka koski 1 päivästä tammikuuta 2000 alkaen myönnettyjä tukia, että joka tapauksessa lain nro 185/92 mukaisien tukitoimenpiteiden toteuttamiseksi (toisin sanoen jotta tuensaaja voisi saada valtiontukea) molempien seuraavista edellytyksistä on täytyttävä:
a) vahinkoa kärsineelle viljelmälle aiheutuneen vahingon määrän on oltava vähintään 35 prosenttia;
b) myyntikelpoisen bruttotuotannon menetyksen on oltava vähintään 35 prosenttia.(11)
(31) Sen paremmin laissa kuin yleiskirjeessäkään ei esitetä myyntikelpoisen bruttotuotannon laskemisessa käytettäviä yksityiskohtaisia sääntöjä. Marraskuun 20 päivänä 2000 päivätyssä kirjeessä Italian viranomaiset ilmoittivat, että käytetty laskentamenetelmä perustui kolmeen laskelmaan:
a) Tavanomainen myyntikelpoinen bruttotuotanto:
- Tilan tuotantovälineiden perusteella arvioidaan tavanomaisissa olosuhteissa (ei vahinkoja) saavutettavan tuotannon määrät, joista vähennetään tilalla käytettyjen tuotteiden määrä. Määritetään kyseisen tuotannon rahallinen arvo.
- Määritetään muut kyseisen vuoden aikana saadut tai odotettavissa olevat lisätulot, mukaan luettuna mahdollinen tulotuki(12).
- Tavanomainen myyntikelpoinen bruttotuotanto on tuotannon arvon ja lisätulojen yhteenlaskettu määrä.
b) Tosiasiallinen myyntikelpoinen bruttotuotanto vahingon jälkeen:
- Edellä käytettyjen perusteiden mukaisesti arvioidaan poikkeuksellisen tapahtuman jälkeen saavutettavan tuotannon määrät ja rahallinen arvo.
- Määritetään muut kyseisen vuoden aikana saadut tai odotettavissa olevat lisätulot, mukaan luettuna mahdollinen tulotuki(13).
- Vahingon jälkeen saavutettavan tuotannon arvon ja lisätulojen yhteenlaskettu määrä on tosiasiallinen myyntikelpoinen bruttotuotanto vahingon jälkeen.
c) Vahingon vaikutuksen laskeminen
- Vahingon aiheuttaneen poikkeuksellisen tapahtuman jälkeen saavutettavan myyntikelpoisen bruttotuotannon ja tavanomaisen myyntikelpoisen bruttotuotannon välinen suhde ilmaisee vahingon prosentuaalisen vaikutuksen myyntikelpoiseen bruttotuotantoon.
(32) Italian viranomaiset ilmoittivat 1 päivästä tammikuuta 2000 alkaen myönnettyjä tukia koskevassa marraskuussa 2003 päivätyssä kirjeessään, että tuotannon määrän arviointi perustuu tuotantoa ja markkinahintoja koskevista, vähintään kolme vuotta kattavista tilastotiedoista taloustieteellisen kirjallisuuden nojalla laadittuun viitemateriaaliin perustuviin lausuntoihin. Italian viranomaiset katsoivat, että tämä menetelmä on näin ollen täysin suuntaviivojen 11.3.2 kohdassa(14) tarkoitetun laskutavan mukainen, koska tuen saamisen edellyttämä vahingon vähimmäismäärä on 35 prosenttia (ei 30 tai 20 prosenttia niin kuin suuntaviivoissa edellytetään) ja tavanomainen keskimääräinen tuotanto lasketaan kolmen vuoden tuotannon perusteella käyttäen viitteenä "tavanomaisia" satovuosia (toisin sanoen vuosia, jolloin ei ole ollut luonnonmullistuksia eikä epätavallisen runsaita satoja).
(33) Infrastruktuurille ja maanparannustöille aiheutuneen vahingon osalta yleiskirjeessä todetaan, että tavanomaisesta vuodenaikojen vaihtelusta tai huolimattomuudesta, taitamattomuudesta, huollon puutteesta tai luonnollisesta kulumisesta johtuvien vahinkojen kustannuksia ei rahoiteta kansallisesta solidaarisuusrahastosta. Tapahtuman poikkeuksellisuus arvioidaan virallisista säätiedoista hankittavien kiistattomien teknisten tietojen perusteella ja sitä verrataan edeltävien vuosien tietoihin viitaten ajanjaksoon, jonka on oltava riittävän pitkä ollakseen tilastollisesti merkittävä.(15)
(34) Italian viranomaisten 20 päivänä marraskuuta 2000 päivätyssä kirjeessä toimittamien tietojen mukaan vahinko lasketaan yksittäisen tilan osalta ottaen huomioon toteutumatta jääneet viljelijän tavanomaiset kustannukset.
(35) Marraskuussa 2003 päivätyssä, 1 päivästä tammikuuta 2000 alkaen myönnettyjä tukia koskevassa kirjeessään Italian viranomaiset täsmensivät lisäksi, että tuen määrä lasketaan niiden viljelmien perusteella, joille aiheutunut vahinko on vähintään 35 prosenttia. Italian viranomaisten mukaan menetys, jonka arvo on vähemmän kuin 35 prosenttia, ei ole korvauksen myöntämisen kannalta merkittävä ja sen katsotaan kuuluvan yrityksen tavanomaisen riskin piiriin. Samassa kirjeessä Italian viranomaiset selvensivät edelleen, että suuntaviivojen 11.3.6 kohdan mukaisesti(16) vakuutettuja viljelmiä pidetään "vahingoittumattomina" eikä vakuutetuille viljelmille aiheutuneita vahinkoja oteta huomioon tuen määrää laskettaessa.
(36) Lain nro 185/92 3 pykälässä säädetään, että edellä mainitut vaatimukset täyttävät tilat voivat päästä osallisiksi seuraavista toimenpiteistä:
a) Kiireelliset hätätoimenpiteet
Pykälässä viitataan 15 päivänä lokakuuta 1981 annetun lain nro 590 1 pykälässä ja sen myöhemmissä muutoksissa tarkoitettuihin kiireellisiin hätätoimenpiteisiin.
Edellä mainitun yleiskirjeen perusteella voidaan otaksua, että tällaista tukea myönnetään huomattavan vakavien vahinkojen ja erityistilanteiden yhteydessä, jolloin kiireelliset toimenpiteet ovat tarpeen. Tähän luokkaan kuuluvat kertaluonteiset tuet, joiden tarkoituksena on kattaa osittain viljelijälle aiheutunut vahinko, ottaen huomioon erityisesti tuotteille aiheutuvien vahinkojen rajoittamisesta johtuvat kustannukset, kuten kuljetus-, varastointi-, käsittely- ja jalostuskustannukset. Italian viranomaisten alueille lähettämässä yleiskirjeessä luetellaan seuraavat toimenpiteet:
- hehtaarituki kokonaan tai osittain menetetyn sadon yhteydessä,
- tuki, jonka määrä on enintään 40 prosenttia karjan menetyksestä johtuvista vahingoista ja enintään 30 prosenttia kalustovahingoista,
- enintään 5 miljoonan Italian liiran suuruinen tuki tilan rakennelmien kiireellisiin korjaustöihin(17),
- enintään 50 miljoonan Italian liiran suuruinen tuki tilan infrastruktuurien peruskorjaamiseen,
- tuki, jonka määrä on enimmillään 100 prosenttia karjan keräämisestä, suojaamisesta ja ruokinnasta aiheutuvista kustannuksista; tämä korvaus on rajattu hätätilanteen kestoajaksi, ja sitä maksetaan enintään kuuden kuukauden ajalta,
- tuki, jonka määrä on enintään 90 prosenttia tuotteille aiheutuvien vahinkojen lieventämiseksi tarvittavista kustannuksista.
b) Enintään 3 miljoonan Italian liiran suuruinen pääomatuki päätoimisille viljelijöille ja maatalousyrityksille, jotka harjoittavat päätoimisesti maanviljelyä. Tuki voidaan nostaa 10 miljoonaan liiraan sellaisten tilojen osalta, jotka ovat kärsineet erikoistuneeseen kasvihuoneviljelyyn kohdistuneita vahinkoja. Tuki voi kattaa enimmillään 80 prosenttia tukikelpoisista kustannuksista, ja sen tarkoituksena on auttaa viljelijöitä käyttöpääoman uudelleenmuodostamisessa. Muut kuin päätoimista viljelyä harjoittavat maataloustuottajat voivat saada yksinomaan viisivuotisia korkotukilainoja.
c) Viisivuotiset korkotukilainat, jotka mahdollistavat tilan toiminnan jatkumisen poikkeuksellisen tapahtuman ilmenemisvuonna ja sitä seuraavana vuonna. Laina voi kattaa myös tapahtuman ilmenemisvuonna erääntyvät lainojen lyhennyserät edellyttäen, että takaisinmaksua lykätään ainoastaan kerran ja enintään 24 kuukautta.
d) Kymmenvuotiset korkotukilainat vahingoittuneiden tilan rakennelmien ja kiinteistöjen peruskorjaamista, uudelleenrakentamista ja muutostöitä varten, puiden ja taimien istuttaminen, kasvihuoneet ja tilan liikennöintialueet mukaan luettuina. Tämä tuki voidaan vaihtoehtoisesti myöntää pääomatukena, jonka määrä on 80 prosenttia pienten tilojen, 65 prosenttia keskisuurten tilojen ja 50 prosenttia suurten tilojen tosiasiallisista kustannuksista. Tukea voidaan myöntää rakennusten uudelleenrakentamiseen ja peruskorjaamiseen, maa-alueiden kunnostamiseen, puiden istuttamiseen, koneiden ja kaluston korjaamiseen ja huoltoon, tuotteiden säilytys- ja jalostustilojen kunnostamiseen, siementen hankintaan ja tuotannontekijöiden palauttamiseen liittyviin toimenpiteisiin.
e) Viisivuotiset korkotukilainat kaupan pitämistä ja jalostustoimintaa harjoittaville osuuskunnille ja yhteisön lainsäädännön mukaisesti hyväksytyille tuottajien yhteenliittymille, joille on niiden jäsenten tuotannon kärsimien vahinkojen seurauksena aiheutunut tulonmenetyksiä, joiden määrä on vähintään 35 prosenttia kahden viimeisen vuoden keskimääräiseen tulotasoon ja kaupan pidettyyn tuotantoon verrattuna. Huomioon otetaan ainoastaan sellaiset tulonmenetykset, jotka johtuvat poikkeuksellisen tapahtuman välittömästi aiheuttamasta menetetystä tuotannosta. Mukaan ei lasketa muista tekijöistä, kuten osuuskuntien toiminnassa tapahtuneista muutoksista, jäsenten lukumäärän vaihteluista tai muuttuneista maatalouskäytännöistä, johtuvaa tulotason alenemista. Tuen piiriin eivät myöskään kuulu osuuskunnat, jotka ostavat markkinoilta enemmän kuin puolet jalostamastaan kokonaismäärästä. Korkotukilainan määrä lasketaan suhteessa kiinteisiin ylläpitokuluihin ja sitä myönnetään tulonvähennyksen prosenttimäärän rajoissa.
f) Hedelmä- ja vihannesalan osuuskunnille ja hyväksytyille tuottajien yhteenliittymille voidaan myöntää erityistukea sellaisten sitrushedelmien varastointiin, joita ei voida pitää kaupan, sekä omenakasvien, "pomaceae" (omenat ja päärynät), tislaukseen.
g) Alueet voivat lisäksi myöntää tukea enimmillään 100 prosenttia tie- ja vesiliikenneverkon kunnostamiseen.
(37) Lain nro 185/1992 3 pykälän 2 momentti, jossa luetellaan maatiloille myönnettävät tukityypit, on 17 päivästä syyskuuta 2002 alkaen(18) kokonaan korvattu 13 päivänä syyskuuta 2002 annetun asetuksen (decreto-legge) nro 200 1 pykälällä (poikkeuksellisten sääolosuhteiden koettelemien maataloustilojen hyväksi toteutettavat hätätoimenpiteet), joka siirrettiin lainsäädäntöön 13 päivänä marraskuuta 2002 annetulla lailla nro 256. Komission yksiköt tutkivat parhaillaan tätä toimenpidettä valtiontuen NN 145/02 (entinen N636/02) yhteydessä, eikä tämä päätös koske sitä.
(38) Edellä mainittujen lain nro 185/92 3 pykälässä säädettyjen toimenpiteiden lisäksi saman lain 4 pykälässä säädetään tukikelpoisuusedellytykset täyttävien maatalousyritysten toimintaansa varten ottamien lainojen takaisinmaksuaikojen pidentämisestä. Näihin maksueriin sovelletaan korkotukea. Lain 5 pykälässä samat yritykset vapautetaan osittain tapahtuman ajankohtaa seuraavien kahdentoista kuukauden aikana erääntyvistä maatalousyrittäjien sosiaaliturvamaksuista. Alennuksen määrä on vähintään 20 ja enintään 50 prosenttia maksettavasta määrästä.
Eläintautien torjumiseen myönnettävät tuet (lain nro 185/92 6 pykälä)
(39) Lain 6 pykälässä sallitaan, että tuottajien yhteenliittymät myöntävät tulotukea sellaisten eläintautien vuoksi vaikeuksiin joutuneille karjankasvattajille, joiden osalta 2 päivänä kesäkuuta 1988 annetussa laissa nro 218 edellytetään karjan pakkoteurastusta. Tukea vahvistettaessa otetaan huomioon toimivaltaisten viranomaisten määräämän karjankasvatuksen keskeyttämisen seurauksena menetetty tuotanto. Valtion rahoitusosuus on enimmillään 50 prosenttia sosiaaliturvakassan tosiasiallisista kustannuksista.
(40) Kyseisessä pykälässä mainitaan, että lain soveltamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt määritellään maatalousministeriön antamassa erillisessä säädöksessä. Komission pyynnöstä Italian viranomaiset toimittivat asianomaisen säädöksen (18 päivänä maaliskuuta 1993 annettu ministeriön säädös nro 100460), jota viranomaisten ilmoituksen mukaan ei ole koskaan sovellettu käytännössä (vrt. 31 päivänä tammikuuta 2001 päivätty faksi, joka vahvistettiin myöhemmin marraskuussa 2003 päivätyssä kirjeessä).
(41) Siinä säädetään tukitoimenpiteistä seuraavien eläintautien vuoksi vaikeuksissa olevien karjankasvattajien hyväksi: suu- ja sorkkatauti, klassinen sikarutto, afrikkalainen sikarutto, vesicular stomatitis -tauti ja paiseinen keuhkotulehdus. Tukea voivat saada ainoastaan sellaiset maatalousyritykset, jotka ovat jonkin maataloustuottajien etua valvovan yhteenliittymän jäseniä, jotka ilmoittavat tilalla olevien eläinten lukumäärän kunkin vuoden 30 päivään maaliskuuta mennessä, maksavat jäsenmaksunsa ja sitoutuvat noudattamaan kaikkia karjatilojen terveyttä ja hygieniaa koskevia sääntöjä ja määräyksiä. Tuki voi olla enintään 40 prosenttia teurastettua karjaa vastaavasta myyntikelpoisesta bruttotuotannosta, jolle säädöksessä vahvistetaan vuotuinen arvo täysikasvuista eläintä kohden. Tuen määrässä (enintään 40 prosenttia) otetaan huomioon tilan kiinteät kustannukset ja se, onko eläimet merkitty kantakirjaan. Tuki on suhteessa karjankasvatustoiminnan keskeyttämisen kestoaikaan, joka saa olla enintään kuusi kuukautta nautaeläinten ja kolme kuukautta sikojen, lampaiden ja vuohien kohdalla. Valtiontuki maksetaan yhteenliittymille vasta niiden lopullisen tilien hyväksymisen jälkeen, toimivaltaisille alueviranomaisille esitettyä hakemusta vastaan. Vaihtoehtoisesti yhteenliittymät voivat päättää käyttää lain nro 185/92 9 pykälän 1 momentin b alamomentissa tarkoitettuja vakuutussopimuksia.
Tuet aktiivista varautumista epäsuotuisiin sääolosuhteisiin koskeville aloitteille (lain nro 185/92 8 artikla)
(42) Tukea, jonka määrä on enintään 80 prosenttia tukikelpoisista kustannuksista, voidaan myöntää (peltoviljelyä harjoittavien) tilojen aktiivista varautumista(19) epäsuotuisiin sääolosuhteisiin koskeville aloitteille, pilottihankkeet mukaan luettuina. Niihin kuuluvat erityisesti suojaverkot raekuuroja vastaan. Tuet on tarkoitettu yhteenliittymille, jotka vastaavat hankkeiden toteuttamisesta. Lisäksi edellä mainitun tuen avulla toteutettujen laitteiden käytöstä ja kunnossapidosta aiheutuviin kustannuksiin voidaan myöntää 50 prosentin tukea. Aktiiviset varautumishankkeet voidaan rahoittaa ainoastaan siinä tapauksessa, että aloite osoittautuu taloudellisesti kannattavaksi suhteessa vastaavista passiivisen varautumisen toimenpiteistä aiheutuviin kustannuksiin. Maatalousministeriö vahvistaa vähimmäisrajat, joiden alapuolella aktiivisia varautumishankkeita ei voida pitää taloudellisesti kannattavina.
(43) Italian viranomaisten 20 päivänä marraskuuta 2000 päivätyn kirjeen sisältämien tietojen mukaan aktiivista varautumista koskevia aloitteita ei ole toteutettu, koska käytettävissä ei ilmeisesti ole asianmukaisia teknisiä keinoja luonnonmullistusten tai poikkeuksellisten sääolosuhteiden aiheuttamien vahinkojen ehkäisemiseksi.
Vakuutussopimukset (lain nro 185/92 9 pykälä, sellaisena kuin se on korvattuna presidentin asetuksella nro 324 (17.5.1996))
(44) Italian viranomaiset ovat 20 päivänä marraskuuta 2000 ja marraskuussa 2003 päivätyissä kirjeissään ilmoittaneet, että lain nro 185/92 9 pykälä on korvattu 17 päivänä toukokuuta 1996 annetulla presidentin asetuksella nro 324 (maatalouden vakuutustuesta 14 päivänä helmikuuta 1992 annetun lain nro 185 9 pykälän korvaamisesta), joka annettiin vakuutustukea koskevan Italian lainsäädännön saattamiseksi yhteisön lainsäädännön mukaiseksi.
(45) Presidentin asetuksen nro 324/1996 1 pykälän mukaan 25 päivänä toukokuuta 1970 annetussa laissa nro 364 ja 15 päivänä lokakuuta 1981 annetussa laissa nro 590, jota on muutettu lailla nro 185/92, tarkoitetut yhteenliittymät voivat tehdä jäsentensä puolesta vakuutussopimuksia poikkeuksellisten sääolosuhteiden sekä kasvi- ja eläintautien aiheuttamien tappioiden kattamiseksi (jos jäsenet eivät toimi suoraan). Vakuutussopimukset on tehtävä yksittäisten vakuutusyhtiöiden tai komission asetuksen (ETY) N:o 3932/92(20) säädösten mukaisiin yhteenliittymiin kuuluvien vakuutusyhtiöiden kanssa. Vakuutusyhtiöillä on oltava lupa toimia raesateilta vakuuttamisen alalla. Viljelijöiden valittavana on kolme sopimusvaihtoehtoa(21):
a) raekuuron, hallan, jäätymisen tai muun poikkeuksellisen sääilmiön tietylle viljelmälle aiheuttamien vahinkojen korvaaminen (yksittäisen sääilmiön koettelema yksittäinen viljelmä);
b) kaikkien poikkeuksellisten sääolosuhteiden tilan rakennelmille ja tietyille viljelmille aiheuttamien vahinkojen korvaaminen silloin, kun kyseisten ilmiöiden vaikutus ylittää liiketoimintaan liittyvän tavanomaisen riskin. Vahingot voivat olla myös epäsuotuisiin sääolosuhteisiin kiinteästi sidoksissa olevien kasvi- tai eläintautien aiheuttamia (useampien poikkeuksellisten sääilmiöiden koettelema yksittäinen viljelmä tai rakennelma). Tällaisiin vakuutussopimuksiin voivat sisältyä myös laadulle aiheutuneet vahingot;
c) kaikkien poikkeuksellisten sääolosuhteiden tilan pääasiallisille viljelmille aiheuttamien vahinkojen korvaaminen silloin, kun kyseisten ilmiöiden vaikutus ylittää liiketoimintaan liittyvän tavanomaisen riskin (useampien poikkeuksellisten sääilmiöiden useampaan viljelmään tai rakennelmaan kohdistama vaikutus).
(46) Liiketoimintaan liittyvän tavanomaisen riskin osalta Italian viranomaiset ovat ilmoittaneet 20 päivänä marraskuuta 2000 päivätyssä kirjeessä, että se vahvistetaan yleensä 10-15 prosentiksi.
(47) Presidentin asetuksen nro 324/1996 2 pykälän mukaan ja toimivaltaisten viranomaisten marraskuussa 2003 päivätyssä kirjeessä toimittamien selvitysten perusteella tukikelpoisiin vakuutusmaksuihin myönnettävä valtiontuki (joka määritetään vuosittain ministeriön säädöksessä vakuutusalan tilastotietoihin perustuvien tunnuslukujen nojalla kutakin tuotetta koskevan vakuutuksen ja kunnan perusteella) voi olla korkeintaan 50 prosenttia vakuutusmaksujen tosiasiallisista kustannuksista (65 prosenttia ministeriön säädöksellä yksilöidyillä erityisen riskialttiin ilmaston alueilla). Toimivaltaiset viranomaiset täsmensivät marraskuussa 2003 päivätyssä kirjeessään lisäksi, ettei tukea ole koskaan myönnetty enempää kuin 50 prosenttia vakuutusmaksuista aiheutuneista kustannuksista, suuntaviivojen 11.5.1 kohdan mukaisesti, ja että tuen korottamista erityisen riskialttiin ilmaston alueilla ei ole koskaan sovellettu. Italian viranomaiset ilmoittivat 20 päivänä marraskuuta 2000 päivätyssä kirjeessä, että valtiontuki tosiasiallisista kustannuksista on vähennetty keskimäärin 30-40 prosenttiin. Niissä harvoissa tapauksissa, joissa alueellista tukea oli maksettu, kuten Trenton provinssissa, julkisen tuen kokonaismäärä ei ollut koskaan ylittänyt 65:tä prosenttia. Toimivaltaiset viranomaiset ilmoittivat marraskuussa 2003 päivätyssä kirjeessään, että alueiden toimittamista tiedoista kävi ilmi, että vain harvat niistä olivat maksaneet valtiontukea täydentäviä tukia vakuutusmaksuista aiheutuviin kuluihin vuosina 2000-2003. Maatalousministeriön saamat tiedot kuitenkin osoittivat, että tuen kokonaismäärä on näissä tapauksissa ollut korkeintaan 50 prosenttia vakuutusmaksujen tosiasiallisista kustannuksista. Niissä tapauksissa, joissa tukea on maksettu luonnonmullistusten ja niihin rinnastettavien tapahtumien aiheuttamat menetykset kattaviin vakuutuksiin (jolloin tuki saattoi olla suurempi kuin 50 prosenttia), tämä oli mahdollista komission hyväksymän erityisen tukijärjestelmän soveltamisen puitteissa.(22)
(48) Italian viranomaiset ilmoittivat marraskuussa 2003 päivätyssä kirjeessä, että vakuutussopimuksiin myönnettävää tukea on edelleen muutettu lain 388/2000 127 pykälän 4 momentilla, jossa säädetään mahdollisuudesta myöntää tukea myös yhdistyksiin kuulumattomien tuottajien yksittäin sopimiin vakuutuksiin.
(49) Edellä mainitun säännöksen lisäksi 127 pykälä sisältää muita säännöksiä, joista Italian viranomaisten toimittamien tietojen mukaan on jo ilmoitettu komissiolle(23) tai joita ei vielä ole toteutettu(24) ja joista on ilmoitettava ennen niiden toteuttamista. Tämä päätös ei näin ollen koske lain 388/2000 127 pykälää eikä sen soveltamista koskevia sääntöjä, ja päätöksessä otetaan huomioon 127 pykälän 4 momentti ainoastaan siltä osin kuin siinä säädetään mahdollisuudesta myöntää tukia yhdistyksiin kuulumattomien tuottajien yksittäin sopimiin vakuutuksiin.
(50) On lisäksi huomattava, että lain nro 388/2000 127 pykälää on 17 päivästä syyskuuta 2002 alkaen(25) muutettu 13 päivänä syyskuuta 2002 annetun asetuksen (decreto-legge) nro 200 2 pykälällä (poikkeuksellisten sääolosuhteiden koettelemien maataloustilojen hyväksi toteutettavat hätätoimenpiteet), joka siirrettiin lainsäädäntöön 13 päivänä marraskuuta annetulla lailla nro 256. Komission yksiköt tutkivat parhaillaan tätä toimenpidettä valtiontuen NN 145/02 (entinen N636/02) yhteydessä, eikä tämä päätös koske sitä.
III ARVIOINTI
(51) EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa määrätään, että jäsenvaltion myöntämä taikka valtion varoista muodossa tai toisessa myönnetty tuki, joka vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua suosimalla jotakin yritystä tai tuotannonalaa, ei sovellu yhteismarkkinoille, siltä osin kuin se vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.
(52) Laissa nro 185/92 säädetään tuen myöntämisestä julkisista varoista tietyille maatalousyrityksille, joille kiistatta koituu siitä taloudellista ja rahallista etua verrattuna muihin maatalousyrityksiin, jotka eivät pääse osallisiksi samasta tuesta. Tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan valtiontuki, joka vahvistaa tietyn yrityksen asemaa sen kilpailijayrityksiin nähden, uhkaa johtaa kilpailun mahdolliseen vääristymiseen muiden kilpailevien yritysten jäädessä tukitoimenpiteen ulkopuolelle.(26)
(53) Tarkasteltavana olevat toimenpiteet vaikuttavat jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, koska maataloustuotteiden yhteisön sisäinen kauppa on määrällisesti merkittävää. Tämä ilmenee myös seuraavasta taulukosta(27), jossa esitetään Italian ja muun EU:n välisen maataloustuotteiden tuonnin ja viennin kokonaisarvo vuosina 1993-2001(28).
TAULUKON PAIKKA
(54) Edellä olevan perusteella olisi kuitenkin muistutettava, että tuomioistuimen mukaan yritykselle myönnetty tuki voi olla luonteeltaan sellaista, että se vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ja vääristää kilpailua, jos kyseinen yritys kilpailee muista jäsenvaltioista tulevien tuotteiden kanssa, vaikka se ei itse toimittaisikaan omaa tuotantoaan vientiin. Jos tietty jäsenvaltio myöntää tukea yritykselle, maan sisäinen tuotanto voi joko pysyä ennallaan tai kasvaa, jolloin muiden jäsenvaltioiden yritysten mahdollisuudet viedä tuotteitaan kyseisen jäsenvaltion markkinoille heikkenevät. Siksi tällainen tuki voi vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ja aiheuttaa kilpailun vääristymistä.(29)
(55) Tämän vuoksi komissio päätyi siihen johtopäätökseen, että tarkasteltavana olevat tukitoimenpiteet kuuluvat perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa määrätyn kiellon soveltamisalaan.
(56) Perustamissopimuksen 87 artiklan 2 ja 3 kohdassa määrätään poikkeuksista 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuun kieltoon.
(57) Perustamissopimuksen 87 artiklan 2 kohdan a ja c alakohdassa määrättyjä poikkeuksia ei ilmeisestikään voida soveltaa tarkasteltavana olevassa tapauksessa tukien luonteen ja tarkoituksen vuoksi, eikä Italia ole myöskään vedonnut 87 artiklan 2 kohdan a tai c alakohdan soveltamiseen.
(58) Myöskään 87 artiklan 3 kohdan a alakohtaa ei voida soveltaa, koska tukia ei ole tarkoitettu taloudellisen kehityksen edistämiseen alueilla, joilla elintaso on poikkeuksellisen alhainen tai joilla vajaatyöllisyys on vakava ongelma.
(59) Perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan b alakohdan osalta voidaan todeta, että kyseisiä tukia ei ole tarkoitettu Euroopan yhteistä etua koskevan tärkeän hankkeen edistämiseen tai Italian taloudessa olevan vakavan häiriön poistamiseen.
(60) Tukia ei ole myöskään tarkoitettu - eivätkä ne sovellu - 87 artiklan 3 kohdan d alakohdassa määrättyjen tavoitteiden saavuttamiseen.
(61) Tarkasteltavana olevien tukien luonteen ja tarkoituksen perusteella ainoat poikkeukset, joita mahdollisesti voitaisiin soveltaa, ovat 87 artiklan 2 kohdan b alakohdassa ja 3 kohdan c alakohdassa tarkoitetut poikkeukset.
Sovellettavat säännökset ja määräykset
(62) Mahdollisuutta soveltaa jompaakumpaa edellä mainituista poikkeuksista on arvioitava valtiontuen myöntämiseen maatalousalalla sovellettavien sääntöjen perusteella. Nämä säännöt on määritelty maatalousalan valtiontukia koskevissa yhteisön suuntaviivoissa(30) (jäljempänä "suuntaviivat"), jotka tulivat voimaan 1 päivänä tammikuuta 2000.
(63) Suuntaviivojen 23.3 kohdan mukaisesti komissio soveltaa kyseisiä suuntaviivoja 1 päivästä tammikuuta 2000 alkaen sellaisiin uusiin valtiontukiin, joista tehdään ilmoitus tai joista on ilmoitus mainittuna päivänä vireillä. Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 88 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 22 päivänä maaliskuuta 1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999(31) 1 artiklan f alakohdan mukaista sääntöjenvastaista tukea tarkastellaan niiden sääntöjen ja suuntaviivojen mukaisesti, jotka olivat voimassa, kun tuki myönnettiin.
(64) Laista nro 185/92 ei ollut koskaan ilmoitettu komissiolle, joten se tuli voimaan perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdan vastaisesti. Sen vuoksi tapaus kuuluu asetuksen (EY) N:o 659/1999 1 artiklan f alakohdan soveltamisalaan, ja sitä olisi tarkasteltava kyseisten tukien myöntämisajankohtana voimassa olleiden sääntöjen mukaisesti. Näin ollen edellä mainitun lain mukaisesti 31 päivään joulukuuta 1999 asti myönnettyjä tukia on arvioitava ennen uusien suuntaviivojen voimaantuloa sovellettujen sääntöjen perusteella(32). Tammikuun 1 päivästä 2000 alkaen myönnettyjä tukia puolestaan on arvioitava uusien suuntaviivojen perusteella.
(65) Kuten edellä 23 kappaleessa täsmennetään, tämä päätös koskee yksinomaan Italian lain nro 185/92 mukaisesti 1 päivästä tammikuuta 2000 alkaen myöntämiä valtiontukia. Lain nro 185/92 mukaisesti ennen 1 päivää tammikuuta 2000 myönnettyjä tukia sekä alueellisen lain nro 6/93 1 ja 6 pykälän ja muiden niissä mainittujen kansallisten säädösten mukaisesti myönnettyjä tukia tarkastellaan valtiontukien C 12/A/95 ja C 12/C/95 yhteydessä ja niitä käsitellään erillisessä päätöksessä.
Viljelijöille myönnettävät tuet luonnonmullistusten ja epäsuotuisien sääolosuhteiden aiheuttamien vahinkojen korvaamiseksi (lain nro 185/92 3, 4 ja 5 pykälä)
(66) Kyseisissä pykälissä otetaan käyttöön tuet luonnonmullistusten ja epäsuotuisien sääolosuhteiden viljelijöille aiheuttamien vahinkojen korvaamiseksi. Jos tuet on myönnetty 1 päivästä tammikuuta 2000 alkaen, niitä arvioidaan suuntaviivojen 11 kohdan (tuet maataloustuotannolle tai maatalouden tuotantovälineille aiheutuneiden vahinkojen korvaamiseksi) perusteella(33). Suuntaviivojen 11.2 kohdan (tuki luonnonmullistusten tai muiden poikkeuksellisten tapahtumien aiheuttaman vahingon korvaamiseksi) perusteella komissio on tähän mennessä pitänyt perustamissopimuksen 87 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettuina luonnonmullistuksina maanjäristyksiä, lumivyöryjä, maanvyörymiä ja tulvia. Perustamissopimuksen 87 artiklan 2 kohdan b alakohdan mukaisina poikkeuksellisina tapahtumina komissio on toistaiseksi hyväksynyt sodat, sisäiset levottomuudet ja lakot sekä, tietyin varauksin ja niiden laajuuden mukaan, vakavat tulipalot ydinvoimaloissa tai teollisuuslaitoksissa sekä laajaa tuhoa aiheuttavat tulipalot. Kun luonnonmullistus tai poikkeuksellinen tapahtuma on vahvistettu, komissio sallii enintään 100 prosentin tuen aineellisten vahinkojen korvaamiseen. Korvaus lasketaan yleensä yksittäisen tuensaajan osalta, ja liian suurten korvausten välttämiseksi tuen määrästä on vähennettävä mahdolliset maksettavat maksut, esimerkiksi vakuutusmaksut. Komissio hyväksyy lisäksi viljelijöille maksettavat maatalouden tuotantovälineiden tuhoutumisesta aiheutuneiden tulonmenetysten korvaamiseen tarkoitetut tuet, kunhan korvaus ei ole liiallinen.
(67) Toisaalta suuntaviivojen 11.3 kohdan (tuki epäsuotuisista sääoloista aiheutuneiden menetysten korvaamiseksi viljelijöille) mukaisesti komissio on johdonmukaisesti katsonut, että epäsuotuisia sääoloja, kuten pakkasta, raekuuroja, hallaa, sateita ja kuivuutta, ei voida sinänsä pitää perustamissopimuksen 87 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettuina luonnonmullistuksina. Koska tällaiset tapahtumat voivat kuitenkin vahingoittaa maataloustuotantoa tai maatalouden tuotantovälineitä, komissio on hyväksynyt, että ne voidaan rinnastaa luonnonmullistuksiin, jos vahinkojen taso ylittää tietyn vähimmäismäärän, joka on vahvistettu 20 prosentiksi tavanomaisesta tuotannosta epäsuotuisilla alueilla ja 30 prosentiksi muilla alueilla. Koska maataloustuotanto on luonnostaan vaihtelevaa, kyseisen vähimmäismäärän noudattaminen vaikuttaa tarpeelliselta myös sen varmistamiseksi, ettei sääolosuhteita voida käyttää tekosyynä toimintatuen maksamiselle. Jotta komissio voisi arvioida tällaisia tukijärjestelmiä, poikkeuksellisten sääolojen aiheuttamien vahinkojen korvaamiseksi toteutettavia tukitoimenpiteitä koskeviin ilmoituksiin olisi liitettävä asianmukaiset säätieteelliset lisätiedot.
(68) Jos vahingot kohdistuvat yksivuotisiin viljelmiin, menetyksiin sovellettava 20 tai 30 prosentin vähimmäismäärä olisi määritettävä vertaamalla viljelykasvista kyseisenä vuotena saatua kokonaissatoa tavanomaisena vuotena saatuun vuotuiseen kokonaissatoon. Tavanomaisen vuoden kokonaistuotannon määrä olisi periaatteessa laskettava käyttäen kolmen edellisen vuoden keskimääräistä tuotantoa ottamatta huomioon sellaista vuotta, jolta on mahdollisesti maksettu korvausta epäsuotuisien sääolojen vuoksi. Komissio hyväksyy kuitenkin muut tavanomaisen tuotannon laskentaperusteet, esimerkiksi alueelliset viitearvot, jos se katsoo, että ne ovat edustavia eivätkä perustu epätavallisen suuriin satoihin. Kun tuotannonmenetys on määritetty, lasketaan maksettavan tuen määrä. Maksettava tuki ei saa liiallisten korvausten välttämiseksi ylittää määrää, joka lasketaan kertomalla tavanomaisena kautena saavutettava keskimääräinen tuotantomäärä samana kautena sovellettavalla keskihinnalla ja vähentämällä tästä tapahtuman ilmenemisvuoden tosiasiallinen tuotantomäärä kerrottuna kyseisen vuoden keskihinnalla. Tästä tuesta olisi vähennettävä mahdolliset suoraan maksetut tuet.
(69) Menetykset olisi pääsääntöisesti laskettava yksittäisen tilan osalta erikseen. Näin on erityisesti silloin, jos tukea maksetaan paikallisesti vaikuttaneista tapahtumista johtuneiden vahinkojen korvaamiseksi. Jos epäsuotuisien sääolojen vaikutukset ovat kuitenkin olleet samat laajalla alueella, komissio hyväksyy tukien maksamisen keskimääräisten tappioiden perusteella, jos ne ovat edustavia eivätkä johda liiallisten korvausten maksamiseen yhdellekään tuensaajalle.
(70) Jos tuotantovälineet vahingoittuvat siten, että vaikutukset kohdistuvat useammalle vuodelle (esimerkiksi hallan tuhottua osan puuistutuksista), vahingon tuottanutta tapahtumaa seuraavan ensimmäisen sadon edellisissä kohdissa esitettyä periaatetta noudattaen määritetyn todellisen prosentuaalisen menetyksen tavanomaiseen vuoteen verrattuna on oltava yli 10 prosenttia ja todellisen prosentuaalisen menetyksen kerrottuna niiden vuosien lukumäärällä, joina satoa menetetään, on oltava yli 20 prosenttia epäsuotuisilla alueilla ja 30 prosenttia muilla alueilla.
(71) Komissio soveltaa edellä esitettyjä arviointiperusteita vastaavasti valtiontukiin, joilla korvataan poikkeuksellisten sääolosuhteiden karjalle aiheuttamat vahingot.
(72) Maksettavasta tuesta olisi liiallisten korvausten välttämiseksi vähennettävä vakuutussopimusten perusteella mahdollisesti saadut korvaukset. Lisäksi olisi otettava huomioon myös tavanomaiset kustannukset, joilta viljelijä on säästynyt esimerkiksi sen takia, että satoa ei ole korjattu. Jos tällaiset kustannukset kuitenkin nousevat poikkeuksellisten sääolojen vuoksi, niiden kattamiseksi voidaan myöntää lisätukea.
(73) Poikkeuksellisten sääolosuhteiden rakennuksille ja laitteille aiheuttamien vahinkojen, esimerkiksi rakeiden lasisille kasvihuoneille aiheuttamien vahinkojen, korvaamiseen tarkoitetut tuet hyväksytään enintään 100 prosentin suuruisina todellisista kustannuksista ilman, että vahinkojen määrään sovelletaan vähimmäismääriä.
(74) Tämän jakson mukaista tukea voidaan maksaa ainoastaan viljelijälle tai vaihtoehtoisesti tuottajien yhteenliittymälle, jonka jäsen viljelijä on. Viimeksi mainitussa tapauksessa tuen määrä ei saa ylittää viljelijälle aiheutunutta tosiasiallista vahinkoa.
Lain kattamien tapahtumien luonne ja korvaukseen oikeuttava vahingon taso
(75) Italian lainsäädännössä mainitaan yleisesti luonnonmullistukset ja poikkeukselliset sääolosuhteet yksilöimättä niitä millään tavalla. Komissio pyysi Italian viranomaisia täsmentämään, millaiset tapahtumat oikeuttivat tietyin edellytyksin viljelijät saamaan korvauksia. Italian viranomaiset vastasivat 20 päivänä marraskuuta 2000 päivätyssä kirjeessään, että lain kattamat tapahtumat oli yksilöity alueille ja muille asianosaisille lähetetyssä yleiskirjeessä. Sen liitteenä olevassa lomakemallissa, joka mahdollisten tuensaajien oli täytettävä aiheutuneiden vahinkojen todentamiseksi, mainittiin seuraavat tapahtumat: raekuurot, jäätyminen, pitkään jatkuneet sateet, kuivuus, poikkeuksellisen runsaat lumisateet, kaatosateet, scirocco-tuuli, maanjäristykset, trombit, halla, poikkeuksellisen kova tuuli ja myrsky merialueella.
(76) Edellä mainituista tapahtumista ainoastaan tulvat ja maanjäristykset ovat perustamissopimuksen 87 artiklan 2 kohdan b alakohdan soveltamisalaan kuuluvia luonnonmullistuksia ja siten peruste korvausten myöntämiselle vahingon laajuudesta riippumatta. Muiden tapahtumien osalta suuntaviivoissa mainitaan ainoastaan halla, rakeet, jää, sade tai kuivuus ja todetaan, että tuen myöntämisen edellytyksenä on, että tilalle aiheutuneen vahingon määrän on oltava vähintään 30 prosenttia, suuntaviivoissa esitetyllä tavalla laskettuna. Suuntaviivoissa ei mainita poikkeuksellisen runsaita lumisateita, scirocco-tuulta, trombeja eikä poikkeuksellisen kovaa tuulta ja myrskyä merialueella, mutta komissio on kuitenkin joissain tapauksissa rinnastanut tällaiset tapahtumat suuntaviivoissa mainittuihin tapahtumiin(34). Kaikkien niissä mainittujen epäsuotuisien sääolojen osalta luonnonmullistuksien koettelemat maatalousyritykset ovat Italian lainsäädännön mukaan oikeutettuja korvaukseen ainoastaan siinä tapauksessa, että vahinkojen suuruus on vähintään 35 prosenttia niiden myyntikelpoisesta bruttotuotannosta.
(77) Sen paremmin laissa kuin sen selvityksenä olevassa yleiskirjeessäkään ei täsmennetä vahinkojen laskentamenetelmää. Vastauksena komission nimenomaiseen pyyntöön Italian viranomaiset antoivat 20 päivänä marraskuuta 2000 ja marraskuussa 2003 päivätyissä kirjeissään selvityksen käytetystä laskentamenetelmästä. Kuten edellä 28-32 kappaleessa annetusta kuvauksesta ilmenee, Italian viranomaisten valitsema menetelmä tuotannonmenetysten laskemiseksi poikkeaa jossakin määrin komission ehdottamasta menetelmästä.
(78) Komissio edellyttää, että menetysten arvo on 30 prosenttia (20 prosenttia) tavanomaisen vuoden kokonaistuotannosta, joka on laskettu käyttäen viimeksi kuluneiden kolmen vuoden keskimääräistä tuotantoa ottamatta huomioon sellaista vuotta, jolta on mahdollisesti maksettu korvausta epäsuotuisien sääolojen vuoksi, mutta Italian viranomaisten edellyttämä vahingon vähimmäismäärä on 35 prosenttia sekä vahingoittuneista viljelmistä että myyntikelpoisesta bruttotuotannosta vahingon tapahtumisvuonna. Italian käyttämässä menetelmässä ei näin ollen edellytetä tavanomaisen tuotannon määrittämistä viiteajanjaksolla, joka vastaa "viimeksi kuluneiden kolmen vuoden keskimääräistä tuotantoa ottamatta huomioon sellaista vuotta, jolta on mahdollisesti maksettu korvausta epäsuotuisien sääolojen vuoksi", jonka perusteella tavanomainen tuotanto suuntaviivojen mukaan lasketaan, ja se perustuu myös "myyntikelpoisen bruttotuotannon" menetystä koskevaan laskelmaan. Suuntaviivojen mukaisesti komissio hyväksyy kuitenkin muut tavanomaisen tuotannon laskentaperusteet, esimerkiksi alueelliset viitearvot, jos se katsoo, että ne ovat edustavia eivätkä perustu epätavallisen suuriin satoihin.
(79) Marraskuussa 2003 päivätyssä, 1 päivästä tammikuuta 2000 alkaen myönnettyjä tukia koskevassa kirjeessään, Italian viranomaiset selvensivät, että laissa nro 185/92 tarkoitettujen tukitoimenpiteiden toteuttamiseksi (toisin sanoen jotta tuensaajalle voitaisiin myöntää valtiontukea) menetysten määrän sekä vahingoittuneista viljelmistä että myyntikelpoisesta bruttotuotannosta on oltava vähintään 35 prosenttia(35), ja sen lisäksi viranomaiset ovat ilmoittaneet, että tuotannon määrän arviointi perustuu tuotantoa ja markkinahintoja koskevista, vähintään kolme vuotta kattavista tilastotiedoista taloustieteellisen kirjallisuuden nojalla laadittuun viitemateriaaliin perustuviin lausuntoihin. Italian viranomaisten mukaan tämä menetelmä on näin ollen täysin suuntaviivojen 11.3.2 kohdassa(36) tarkoitetun laskutavan mukainen, koska tuen myöntämisen edellyttämä vahingon vähimmäismäärä on 35 prosenttia (ei 30 tai 20 prosenttia niin kuin suuntaviivoissa edellytetään) ja tavanomainen keskimääräinen tuotanto lasketaan kolmen vuoden tuotannon perusteella käyttäen viitteenä "tavanomaisia" satovuosia (toisin sanoen vuosia, jolloin ei ole ollut luonnonmullistuksia eikä epätavallisen runsaita satoja).
(80) Koska viiteajanjakson tarkoituksena on taata se, että laskelmat ovat edustavia eivätkä perustu epätavallisen suuriin satoihin, on tarkasteltava sitä, tekeekö "viimeksi kuluneiden kolmen vuoden keskimääräistä tuotantoa ottamatta huomioon sellaista vuotta, jolta on mahdollisesti maksettu korvausta epäsuotuisien sääolojen vuoksi," koskevan viiteajanjakson puuttuminen Italian käyttämästä laskentamenetelmästä tosiasiallisesti tavanomaisen keskimääräisen tuotannon kannalta epäluotettavan, tarjoten siten mahdollisuuden väärinkäytöksiin ja vääristymiin. Tässä yhteydessä on otettava huomioon, että Italian viranomaisten soveltama laskutapa perustuu tilalla normaaliolosuhteissa, toisin sanoen ilman vahinkoja, saavutettavaan tuotannon tasoon. Laskentaperusteissa otetaan huomioon tilan kokonaistuotanto, josta vähennetään tilalla käytettyjen tuotteiden osuus. Tuotannon taso lasketaan sellaisten "objektiivisten" tekijöiden (tilan pinta-ala, tuotantopanokset) perusteella, jotka ovat ominaisia kyseiselle tuotantoyksikölle ja joihin eivät voi vaikuttaa kausittaiset ulkopuoliset tekijät, jotka aiheuttaisivat muutoksia tilan keskimääräiseen tuotantotasoon.
(81) Lisäksi Italian viranomaiset ovat nimenomaisesti ilmoittaneet, että tuotannon määrän arviointi perustuu tuotantoa ja markkinahintoja koskevista, vähintään kolme vuotta kattavista tilastotiedoista taloustieteellisen kirjallisuuden nojalla laadittuun viitemateriaaliin perustuviin lausuntoihin. Toimitettujen tietojen mukaan näiden arvioiden perusteella voidaan laskea tavanomainen keskimääräinen tuotanto kolmen vuoden tuotannon perusteella käyttäen viitteenä "tavanomaisia" satovuosia (toisin sanoen vuosia, jolloin ei ole ollut luonnonmullistuksia eikä epätavallisen runsaita satoja), ja näin ollen edustavan tuloksen saamiseksi on turhaa käyttää viitteenä "viimeksi kuluneiden kolmen vuoden keskimääräistä tuotantoa ottamatta huomioon sellaista vuotta, jolta on mahdollisesti maksettu korvausta epäsuotuisien sääolojen vuoksi". Tällä menetelmällä laskettuun tavanomaiseen tuotantoon eivät näet voi vaikuttaa ulkopuoliset tekijät, jotka voisivat johtaa epätavallisen runsaiden satojen kirjaamiseen. Lisäksi on pantava merkille, että menetys lasketaan yksittäisen tilan osalta eikä useampaan tilaan sovellettavan keskiarvon perusteella, mikä saattaisi johtaa siihen, että tulos ei yksittäisille tiloille aiheutuneen menetyksen osalta olisi edustava, ja tämä saattaisi johtaa liiallisen tuen maksuun.
(82) Italian viranomaisten marraskuussa 2003 päivätyn kirjeen mukaan se, että samalla tilalla aiemmin saman satovuoden aikana sattuneista luonnonmullistuksista aiheutuneet menetykset voidaan ottaa huomioon vahinkolaskelmassa, jos näiden tapahtumien vuoksi ei ole aiemmin maksettu tukia, merkitsee seuraavaa: 1) tukitoimenpiteiden toteuttamiseksi epäsuotuisista sääolosuhteista on joka tapauksessa aiheuduttava 35 prosentin suuruinen vahinko viljelmille (koska vain tässä tapauksessa menetystä voidaan pitää poikkeuksellisena); 2) tuki suhteutetaan ainoastaan sellaiseen viljelmään, jolle aiheutunut vahinko on vähintään 35 prosenttia; 3) aiemmin sattuneiden epäsuotuisien luonnonilmiöiden samalle tai muille viljelmille aiheuttamat menetykset (vahingot, joiden aiheuttamien menetysten määrä on ollut vähemmän kuin 35 prosenttia) otetaan laskelmassa huomioon vain määritettäessä vahingon vaikutusta tilan myyntikelpoiseen bruttotuotantoon eikä tukeen oikeuttavia tukia lasketa kasautuvasti.
(83) Kuten Italian viranomaiset ovat vakuuttaneet marraskuussa 2003 päivätyssä kirjeessään, tuki lasketaan näin ollen ainoastaan niille viljelmille aiheutuneiden vahinkojen perusteella, joiden osalta vahingon vaikutus on vähintään 35 prosenttia.
(84) Samassa kirjeessä Italian viranomaiset ovat lisäksi selventäneet, että suuntaviivojen 11.3.6 kohdan mukaisesti(37) vakuutettuja viljelmiä pidetään "vahingoittumattomina" ja että vakuutetuille viljelmille aiheutunutta vahinkoa ei oteta huomioon tukea koskevassa laskelmassa.
(85) Edellä esitettyjen Italian viranomaisten toimittamien tietojen ja selvitysten perusteella voidaan näin ollen päätellä, että tuotannonmenetysten laskutapaa, jota Italia soveltaa korvatessaan viljelijöille epäsuotuisien sääolosuhteiden aiheuttamia vahinkoja, voidaan pitää suuntaviivojen 11.3 kohdan mukaisena, koska tuen saamisen edellyttämä vahingon vähimmäismäärä on 35 prosenttia (ei 30 tai 20 prosenttia niin kuin suuntaviivoissa edellytetään) sekä vahingoittuneista viljelmistä että myyntikelpoisesta bruttotuotannosta, ja vahingoista kärsineen tilan tavanomainen keskimääräinen tuotanto lasketaan kolmen vuoden tuotannon perusteella käyttäen viitteenä "tavanomaisia satovuosia" (toisin sanoen vuosia, jolloin ei ole ollut luonnonmullistuksia eikä epätavallisen runsaita satoja).
Tuen intensiteetti ja liian suurten korvausten mahdollisuus
(86) Yhteisön lainsäädännön mukaan siinä tapauksessa, että edellä olevien 75-82 kappaleen edellytykset täyttyvät, viljelijöille aiheutuneiden vahinkojen korvaamiseksi myönnettävä tuki voi nousta 100 prosenttiin. Missään tapauksessa myönnettävä tuki ei saa ylittää viljelijöille aiheutuneiden tosiasiallisten menetysten arvoa.
(87) Italian viranomaiset ovat vahvistaneet, että tuen määrä lasketaan niille viljelmille aiheutuneen vahingon perusteella, joiden osalta vahingon määrä on ollut vähintään 35 prosenttia (koska vahingon, jonka määrä on pienempi kuin 35 prosenttia, katsotaan kuuluvan yrityksen tavanomaisen riskin piiriin) ja että vakuutetuille viljelmille aiheutunutta vahinkoa ei suuntaviivojen 11.3.6 kohdan mukaisesti(38) oteta huomioon tukea laskettaessa. Italian viranomaiset vahvistivat 20 päivänä marraskuuta 2000 päivätyssä kirjeessä, että laskelmassa otettiin huomioon myös tavanomaiset kustannukset, joilta viljelijä on säästynyt esimerkiksi sen takia, että satoa ei ole korjattu.
(88) Tarkasteltavana olevassa laissa säädetään, että tapahtumasta kärsineet viljelijät voivat päästä osallisiksi yhdestä tai useammasta laissa mainitusta tukitoimenpiteestä vahingon luonteen ja tilatyypin mukaan. Italian viranomaiset ovat myös täsmentäneet, että vaikka viljelijät voivat saada useamman tyyppistä tukea, liian suurten korvausten mahdollisuutta ei ole olemassa. Viranomaiset ovat 20 päivänä marraskuuta 2000 ja marraskuussa 2003 päivätyissä kirjeissään täsmentäneet, että viljelmille aiheutuneiden vahinkojen korvaamiseksi myönnettävä tuki on suhteutettava vahinkoon eikä sen määrä missään tapauksessa saa ylittää i) tuotantoketjuun investoitua pääomaa (teknisin termein määriteltyinä "käyttöpääoma tai satovara", joihin sisältyvät viljelijän tuotantoon käyttämät kulut: esimerkiksi lannoittamisesta, sadonkorjuusta ja tuholaistorjunnasta sekä teknisten tuotantotarvikkeiden, kuten siementen ja lannoitteiden, hankkimisesta jne. koituvat kulut), joka on mennyt hukkaan tuotannonmenetyksen vuoksi (kuten Italian viranomaiset ovat osoittaneet, tukea ei ole suhteutettu tosiasialliseen vahinkoon, koska siinä tapauksessa se sisältäisi myös yrityksen tuottoja); ja ii) tilalle mahdollisesti aiheutuviin lisäkustannuksiin, jotka ovat välttämättömiä tuotantoketjun saattamiseksi päätökseen. Tilan rakennelmien korjaamiseen myönnettävä tuki kattaa ainoastaan osan korjaustöihin tarvittavista kustannuksista. Tukea myöntävän viranomaisen on aina varmistettava, että vahingoista myönnettävät korvaukset eivät milloinkaan ylitä itse vahingon määrää, koska muussa tapauksessa olisi kyse sääntöjenvastaisesta ansionlisästä. Lisäksi tukien maksamisesta vastaavien toimivaltaisten viranomaisten on otettava huomioon muut mahdolliset julkiset tuet, jotka on myönnetty samaan tarkoitukseen kuin tarkasteltavana olevassa laissa säädetty tuki.
(89) Edellä mainittujen näkökohtien perusteella voidaan päätellä, että lain nro 185/92 3 pykälän (ennen 13 päivänä syyskuuta 2002 annetun asetuksen nro 200 1 pykälän mukaista muutosta)(39) ja 4 ja 5 pykälän mukaiset tuet, jotka on tarkoitettu korvaamaan luonnonmullistusten ja poikkeuksellisten sääolosuhteiden viljelijöille aiheuttamat vahingot, soveltuvat yhteismarkkinoille perustamissopimuksen 87 artiklan 2 kohdan b alakohdan ja 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaisena tukena luonnonmullistusten ja niihin rinnastettavien epäsuotuisien sääolojen aiheuttaman vahingon korvaamiseksi. Sen jälkeen kun tämä päätös on annettu tiedoksi Italialle, Italian viranomaisten on myönnettävien tukien osalta ilmoitettava tapauskohtaisesti kaikki sääilmiöt, joiden vuoksi lain nro 185/92 mukaisia korvauksia myönnetään, ja toimitettava asianmukaiset säätieteelliset lisätiedot, jotta komissio voisi valvoa korvausten myöntämistä suuntaviivojen 11.2.1 ja 11.3.1 kohdan(40) mukaisesti.
Maataloustuotteiden kaupan pitämistä ja jalostusta harjoittavien osuuskuntien hyväksi myönnettävät tuet (lain nro 185/92 3 pykälä)
(90) Laissa nro 185/92 säädetään, että myös maataloustuotteiden kaupan pitämistä ja jalostusta harjoittavat osuuskunnat, joiden tulot ovat vähentyneet niiden jäsenille luonnonmullistuksista aiheutuneiden vahinkojen ja sitä kautta toimitusten pienenemisen seurauksena, voivat päästä osallisiksi kyseisessä laissa säädetyistä tukitoimenpiteistä(41). Vähenemisen on oltava vähintään 35 prosenttia viimeisten kahden vuoden toimitusten ja kaupan pidetyn tuotannon keskiarvosta.
(91) Ennen maatalousalan valtiontukea koskevien uusien yhteisön suuntaviivojen voimaantuloa tämänkaltaiset tuet kaupan pitämistä ja jalostusta harjoittavien osuuskuntien hyväksi olivat komission vakiintuneen käytännön mukaan sallittuja(42). Komission kanta perustui periaatteeseen, jonka mukaan viljelijät olivat pakotettuja vähentämään toimituksiaan osuuskunnille, joiden jäseniä he olivat ja jotka pitivät kaupan heidän tuotantoaan, koska tuotanto aleni epäsuotuisien sääolosuhteiden tai luonnonmullistusten seurauksena. Luonnonmullistusten koettelemat viljelijät kärsivät kaksinkertaisen vahingon. Ensinnäkin heidän satonsa oli mennyttä, ja toisaalta osuuskunnat, joiden jäseniä he olivat ja joille he yleensä toimittivat tuotantonsa, kärsivät tappioita. Pahimmassa tapauksessa viimeksi mainitut saattoivat joutua luonnonmullistuksen vuoksi supistuneiden toimitusten seurauksena toimimaan tappiollisesti, koska kiinteät kustannukset oli silti hoidettava. Suuntaviivojen tultua voimaan komissio on soveltanut tätä käytäntöä(43) suuntaviivojen 11.3.8 kohdan mukaisesti. Mainitussa kohdassa todetaan seuraavaa: "Tämän jakson mukaista tukea voidaan maksaa ainoastaan viljelijälle tai vaihtoehtoisesti tuottajien yhteenliittymälle, jonka jäsen viljelijä on. Viimeksi mainitussa tapauksessa tuen määrä ei saa ylittää viljelijälle aiheutunutta tosiasiallista vahinkoa."
(92) Italian viranomaiset ilmoittivat marraskuussa 2003 päivätyssä kirjeessä, että osuuskunnille koitunut vahinko korvataan niiden jäseninä oleville tuottajille. Näin ollen mainitun vahingon vuoksi osuuskunnalle jo maksettua tukea ei myönnetä jäsenenä olevalle tuottajalle. Toimitettujen täsmennysten mukaan tuki lasketaan tuottajalle aiheutuneesta vahingosta, joka on johtanut toimitettujen tuotteiden vähenemiseen ja jota kaupan pitämisen tuottama tulo ei ole korvannut. Italian viranomaiset katsovat, että tuen myöntämisessä noudatettava menettely takaa suuntaviivojen 11.3.8 kohdan noudattamisen, koska tuen kokonaismäärä (joka on suoraan viljelijälle maksetun tuen ja osuuskunnalle viljelijän velvoitteiden kattamiseksi maksetun tuen yhteismäärä) ei ylitä viljelijälle aiheutunutta tosiasiallista vahinkoa.
(93) Edellä esitetyn perusteella ei ole syytä jättää jalostusta ja kaupan pitämistä harjoittavia osuuskuntia, joille tällaisia tukia on myönnetty niiden jäseninä olevien tuottajien puolesta ja sellaisten tukien asemesta, jotka olisi voitu myöntää suoraan tuottajille, osattomiksi laissa säädetyistä eduista.
(94) Edellä mainittujen näkökohtien perusteella voidaan päätellä, että lain nro 185/92 3 pykälän (ennen 13 päivänä syyskuuta 2002 annetun asetuksen nro 200 1 pykälän mukaista muutosta)(44) mukaiset tuet, joiden tarkoituksena on korvata maataloustuotteiden jalostusta ja kaupan pitämistä harjoittaville osuuskunnille luonnonmullistusten ja epäsuotuisien sääolosuhteiden aiheuttamia vahinkoja, ovat suuntaviivojen 11.3.8 kohdan mukaisia ja että ne on myönnetty osuuskunnille niiden tuottajina toimivien jäsenten puolesta ja sellaisten tukien sijasta, jotka olisi voitu myöntää suoraan tuottajille, ja että niiden voidaan katsoa soveltuvan yhteismarkkinoille perustamissopimuksen 87 artiklan 2 kohdan b alakohdan ja 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaisesti. Sen jälkeen kun tämä päätös on annettu tiedoksi Italialle, Italian viranomaisten on myönnettävien tukien osalta ilmoitettava tapauskohtaisesti kaikki yksittäiset tuet, jotta komissio voisi vakiintuneen käytännön mukaisesti valvoa tämäntyyppisten tukien myöntämistä(45).
Eläintautien torjumiseen myönnettävät tuet (lain nro 185/92 6 pykälä)
(95) Lain nro 185/92 6 pykälässä sallitaan yleisesti, että tuottajien yhteenliittymät voivat päättää tulotuen myöntämisestä eläintaudeista kärsineille tiloille. Toimenpiteiden yksityiskohtaiset soveltamissäännöt, joita ei ole täsmennetty kyseisessä pykälässä, oli määrä vahvistaa maatalousministeriön antamassa erillisessä säädöksessä. Tältä osin laissa nro 185/92 ei säädetä välittömän suoran tuen myöntämisestä viljelijöille, koska asia kuuluu edellä tarkoitetun säädöksen soveltamisalaan. Tämän vuoksi lain nro 185/92 6 pykälässä säädetty tuki ei ole perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea.
18 päivänä maaliskuuta 1993 annettu ministeriön säädös nro 100460
(96) Säädöksessä vahvistetaan lain nro 185/92 6 pykälässä yleisluonteisesti määriteltyjen toimenpiteiden soveltamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt, minkä vuoksi säädös kuuluu perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan.
(97) Uusien maatalousalan valtiontukea koskevien suuntaviivojen tultua voimaan, jotta eläintautien torjunnan tukea voitaisiin myöntää suuntaviivojen 11.4 kohdan mukaisesti, tuen on noudatettava neljää edellytystä:
(98) 1) Tautien on oltava sellaisia, että viranomaisten on puututtava niihin. Yhteisön tai jäsenvaltioiden tasolla on oltava lakien, asetusten tai hallinnollisten toimenpiteiden muodossa vahvistetut säännökset, joiden perusteella toimivaltaiset kansalliset viranomaiset puuttuvat kyseiseen ongelmaan, ja tukitoimenpiteiden on oltava osa asianmukaista kyseisen taudin ennaltaehkäisyyn, valvontaan tai hävittämiseen tähtäävää ohjelmaa, joka toteutetaan yhteisön, jäsenvaltioiden tai alueiden tasolla (suuntaviivojen 11.4.2 kohta);
(99) 2) Tukitoimenpiteiden on oltava ennalta ehkäiseviä tai korvaavia tai näiden kahden yhdistelmiä (suuntaviivojen 11.4.3 kohta);
(100) 3) Tukitoimenpiteiden on oltava yhteisön eläinlääkintää koskevan lainsäädännön mukaisia (suuntaviivojen 11.4.4 kohta);
(101) 4) Tukea voidaan myöntää enintään 100 prosenttia tosiasiallisista kustannuksista eikä tuen maksu saa johtaa liian suuriin korvauksiin (suuntaviivojen 11.4.5 kohta).
(102) Lisäksi uusien suuntaviivojen mukaan tuen määrästä on liiallisen maksamisen välttämiseksi vähennettävä mahdolliset maksut, esimerkiksi vakuutusmaksut, samoin kuin määrätään 11.2.2 kohdassa.
(103) Ministeriön säädöksessä tarkoitettua tukea myönnetään yksinomaan silloin, kun on kyse eläintaudeista, joiden osalta on säädetty suu- ja sorkkatautia sekä muita eläintauteja koskevista torjuntatoimenpiteistä 2 päivänä kesäkuuta 1988 annetun lain nro 218 mukaisesta pakollisesta torjuntaohjelmasta. Tuki kattaa ainoastaan sen ajanjakson, jonka karjankasvatustoiminta on keskeytyksissä pakollisen teurastuksen vuoksi, ja sen kesto on rajattu enintään kolmeen tai kuuteen kuukauteen. Toimenpide on luonteeltaan korvaava, koska sen tarkoituksena on korvata tuottajille taudin hävittämisohjelman mukaisesta karjan pakollisesta teurastamisesta aiheutuneet tulonmenetykset. Toimenpiteet ovat voimassa olevan yhteisön lainsäädännön mukaisia. Tuki ei voi johtaa liian suuriin korvauksiin, koska sen määrä ei saa ylittää 40:tä prosenttia teurastetun eläinlajin myyntikelpoisesta bruttotuotannosta.
(104) Italian viranomaiset ovat marraskuussa 2003 päivätyssä kirjeessään lisäksi vakuuttaneet, että jos toimenpide toteutetaan myöhemmin, viranomaiset varmistavat, ettei tukea makseta liikaa sen vuoksi, että tuki kasautuu muiden samaan tarkoitukseen myönnettävien julkisten tukien kanssa ja että mahdolliset vakuutusmaksut vähennetään tuen määrästä.
(105) Edellä mainittujen seikkojen perusteella voidaan todeta, että ministeriön säädöksessä nro 100460 tarkoitettuja tukia voidaan pitää sovellettavan yhteisön lainsäädännön mukaisina. Näin ollen niitä voidaan pitää perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdassa tarkoitettuna yhteismarkkinoille soveltuvana tukena.
Tuet aktiivista varautumista koskeville aloitteille (lain nro 185/92 8 pykälä)
(106) Lain nro 185/92 8 pykälässä vahvistetaan tuen määräksi 80 prosenttia tukikelpoisista kustannuksista aktiivista varautumista koskeviin aloitteisiin liittyvien investointien osalta, mukaan luettuina suojaverkot raekuuroja vastaan, ja 50 prosenttia tukikelpoisista kustannuksista investoinnin avulla toteutettujen laitteiden käytön ja kunnossapidon osalta. Investointien tarkoituksena on ehkäistä epäsuotuisien sääolosuhteiden ja muiden poikkeuksellisten tapahtumien aiheuttamat vahingot. Italian viranomaisten toimittamien tietojen mukaan kyseisiä investointeja on pidettävä vaihtoehtoisina ratkaisuina passiivista varautumista (vakuutukset) koskeville aloitteille silloin, kun ne osoittautuvat kannattavammiksi ja taloudellisesti toteuttamiskelpoisemmiksi kuin vastaavat passiiviseen varautumiseen liittyvät kustannukset.
(107) Huolimatta 8 pykälässä säädettyjen tukien tarkoituksesta niitä ei voida arvioida maataloustuotannolle tai maatalouden tuotantovälineille aiheutuneiden vahinkojen korvaamiseksi tarkoitettuja tukia koskevan suuntaviivojen 11 kohdan määräysten perusteella. Nämä määräykset koskevat näet ainoastaan luonnonmullistusten aiheuttamista menetyksistä jälkikäteen maksettavia korvauksia ja mahdollisten riskien varalta etukäteen otettavia vakuutuksia. Edellä mainituissa suuntaviivoissa ei ole määräyksiä, jotka koskisivat Italian viranomaisten lain nro 185/92 8 pykälän osalta esittämien, aktiivista varautumista koskeviin aloitteisiin myönnettävän tuen kaltaista tukea.
(108) Tämän vuoksi kyseisessä pykälässä tarkoitettuja tukia onkin arvioitava maatilojen investointeihin liittyviin tukiin, toisin sanoen maatalouden alkutuotannon investointeihin, sovellettavien sääntöjen perusteella, joista 1 päivästä tammikuuta 2000 alkaen on määrätty suuntaviivojen 4.1 kohdassa.
(109) Suuntaviivojen 4.1.1.1 kohdassa määrätään erityisesti, että investoinnin päämääränä pitäisi olla vähintään yksi seuraavista tavoitteista: tuotantokustannusten alentaminen, tuotannon parantaminen ja uudelleen suuntaaminen, laadun parantaminen, luonnonympäristön, hygieniaolosuhteiden ja eläinten hyvinvointia koskevien vaatimusten tason turvaaminen ja parantaminen tai maatilan toimintojen monipuolistaminen. Investointitukien, joilla ei pyritä yhteenkään näistä tavoitteista, erityisesti pelkkiin korvaaviin investointeihin tarkoitettujen tukien, jotka eivät millään tavalla paranna maatalouden tuotantoedellytyksiä, ei voida katsoa helpottavan alan kehitystä, eivätkä ne sen vuoksi kuulu perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdassa määrätyn poikkeuksen soveltamisalaan.
(110) Suuntaviivojen 4.1.1.2 kohdan mukaan julkinen tuki saa olla tukikelpoisen investoinnin määrästä enintään 40 prosenttia tai epäsuotuisilla alueilla enintään 50 prosenttia, kuten maaseudun kehittämisestä annetun asetuksen(46) 17 artiklassa säädetään. Nuorten viljelijöiden viiden vuoden kuluessa toiminnan aloittamisesta tekemien investointien osalta tuen enimmäismäärä on kuitenkin nostettu 45 prosenttiin tai epäsuotuisilla alueilla 55 prosenttiin.
(111) Suuntaviivojen 4.1.1.3 kohdan mukaan investointitukea voidaan myöntää ainoastaan maatiloille, jotka pystyvät osoittamaan taloudellisen elinkelpoisuutensa tilan tulevaisuudennäkymistä tehtävällä arvioinnilla(47) ja joiden viljelijällä on riittävä ammattitaito ja pätevyys. Tilan on täytettävä ympäristöä, hygieniatasoa ja eläinten hyvinvointia koskevat yhteisön vähimmäisvaatimukset. Jos investoinnit kuitenkin tehdään hiljattain käyttöön otettujen ympäristöä, hygieniaa ja eläinten hyvinvointia koskevien vähimmäisvaatimusten täyttämiseksi, näiden uusien vaatimusten täyttämiseen voidaan myöntää tukea.
(112) Suuntaviivojen 4.1.1.4 kohdan mukaan tukea ei myönnetä investointeihin, jotka johtaisivat sellaisen tuotannon lisäämiseen, jolle ei ole mahdollista löytää tavanomaisia markkinoita. Tavanomaisten markkinoiden olemassaolo arvioidaan ottaen riittävässä määrin huomioon kyseiset tuotteet, investointityypit ja nykyiset sekä ennakoidut toimintamahdollisuudet. Mahdolliset tuotantorajoitukset tai yhteisissä markkinajärjestelyissä yhteisön tuelle asetetut rajoitukset on myös otettava huomioon. Jos yhteiseen markkinajärjestelyyn sisältyviä tuotantoa tai yhteisön tukea koskevia rajoituksia sovelletaan yksittäisiin viljelijöihin, maatiloihin tai tuotantolaitoksiin, tukea ei saa myöntää investointeihin, jotka lisäisivät tuotantoa niin, että se ylittäisi kyseiset rajoitukset.
(113) Suuntaviivojen 4.1.1.5 kohdan mukaan tukikelpoiset kustannukset voivat sisältää kiinteän omaisuuden rakentamista, hankintaa tai parantamista, uusien koneiden ja laitteiden hankintaa(48), mukaan luettuina tietokoneohjelmistot, yleiskuluja kuten arkkitehtien, insinöörien ja konsulttien palkkioita, toteutettavuustutkimuksia sekä patenttien ja käyttölupien hankintakuluja, jotka käsittävät enintään 12 prosenttia edellä mainituista kustannuksista, maanhankintaa, mukaan luettuina oikeudelliset kustannukset, verot ja maan rekisteröinnistä aiheutuvat kustannukset. Suuntaviivojen 4.1.1.8 kohdan mukaan tukikelpoisten kustannusten enimmäismäärä ei saa ylittää jäsenvaltion maaseudun kehittämisestä annetun asetuksen 7 artiklan mukaisesti asettamaa tukikelpoisten kokonaisinvestointien enimmäismäärää.
(114) Suuntaviivojen 4.1.1.9 kohdan mukaan komissio soveltaa tässä jaksossa esitettyjä sääntöjä vastaavasti myös investointeihin, jotka kohdistuvat maatalouden alkutuotantoon ja jotka eivät ole viljelijöiden tekemiä, esimerkiksi tuottajaryhmien hankkiessa laitteita yhteiskäyttöön.
(115) Lain nro 185/92 8 pykälän mukaiset tuet on yleisesti määritelty passiivisen varautumisen (vakuutus) vaihtoehtona olevien aktiivista varautumista koskevien aloitteiden tueksi. Italian viranomaisia on kehotettu kuvailemaan ja toimittamaan esimerkkejä sellaisista investoinneista, jotka olisivat tämän määritelmän mukaisia. Italian viranomaiset esittivät 20 päivänä marraskuuta 2000 päivätyssä kirjeessä yleisesti ainoana esimerkkinä mahdollisista investoinneista suojaverkot raekuuroja vastaan ja ilmoittivat samalla, ettei tämän tyyppisiä investointeja ollut soveltuvan teknologian puutteen vuoksi tosiasiassa koskaan toteutettu.
(116) Tarkasteltavana olevan tuen myöntämiseen ei sovelleta mitään edellä luetelluista suuntaviivojen 4.1.1 kohdan mukaista edellytyksistä. Lisäksi on muistutettava, että lain nro 185/92 8 pykälässä vahvistetaan näiden investointien osalta tuen enimmäismääräksi 80 prosenttia. Alkutuotannon investointien osalta komissio sallii korkeintaan 40 prosentin tuen tavanomaisilla alueilla ja 50 prosentin tuen investoinneille neuvoston asetuksen (EY) N:o 1257/99 17 artiklassa tarkoitetuilla epäsuotuisilla alueilla. Italian viranomaisten määrittämä 80 prosentin tuki ylittää näin ollen komission salliman enimmäismäärän.
(117) Komissio katsoo sen vuoksi, että lain nro 185/92 8 pykälässä tarkoitettua aktiivista varautumista koskeville aloitteille myönnettävään enintään 80 prosentin tukeen ei voida soveltaa mitään perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa määrätyistä poikkeuksista, eikä se sovellu yhteismarkkinoille.
(118) Lain nro 185/92 8 pykälässä säädetään lisäksi, että edeltävissä kohdissa mainituista varoista voidaan rahoittaa laitteiden käytöstä ja kunnossapidosta aiheutuviin kustannuksiin myönnettävää tukea, joka on enintään 50 prosenttia tukikelpoisista kustannuksista. Komissio kehotti 19 päivänä huhtikuuta 2000 päivätyssä kirjeessään Italian viranomaisia perustelemaan tämän tuen myöntämistä, sillä sen voitiin päätellä olevan tilojen tavanomaisesta toiminnasta aiheutuneisiin kuluihin tarkoitettua tukea. Italian viranomaiset vastasivat 20 päivänä marraskuuta 2000 päivätyssä kirjeessään, että tarkoitettu aktiivinen varautuminen oli luonteeltaan kollektiivista ja että yhteenliittymien tai muiden yhdistysten oli vastattava siitä. Kulujen ei ollut tarkoitus joutua yksittäisten tilojen maksettaviksi. Oli säädetty, että tuen taso, 50 prosenttia, vastaisi vakuutusten osalta maksettavaa tukea.
(119) Italian viranomaisten vastauksessa vahvistetaan, että 50 prosentin tuki on tosiasiallisesti tarkoitettu näillä investoinneilla epäsuotuisien sääolosuhteiden varalta hankittujen laitteiden käytöstä ja kunnossapidosta aiheutuviin kustannuksiin. Se, että tuki myönnetään yhteenliittymille ja ne hallitsevat sitä, ei ole merkityksellistä, koska lopulliset tuensaajat ovat kuitenkin viljelijöitä, jotka hyötyvät aktiiviseen varautumiseen hankituista laitteista. Sen vuoksi tuen tarkoitus on pelkästään vähentää viljelijöiden normaaleja tilan jokapäiväiseen hallintoon liittyviä toimintakuluja (mukaan luettuina tilan rakenteiden ylläpito ja niihin liittyvät investoinnit) koko tukikauden ajan. Tuet, joilla rahoitetaan viljelijöille normaalisti aiheutuvia kustannuksia, ovat määritelmän mukaan toimintatukea(49), toisin sanoen tukea, josta aiheutuva taloudellinen hyöty on kestoltaan hyvin rajoitettu. Tällaisella tuella ei ole rakenteellista vaikutusta alan kehitykseen, eikä sitä voida pitää tietyn taloudellisen toiminnan tai talousalueen kehityksen edistämiseen tarkoitettuna tukena. Tämän vuoksi voidaan päätellä, ettei tällaiseen tukeen voida soveltaa mitään perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa määrätyistä poikkeuksista, eikä se sovellu yhteismarkkinoille.
(120) Italian viranomaiset ovat 20 päivänä marraskuuta 2000 päivätyssä kirjeessä ja myöhemmin marraskuussa 2003 päivätyssä kirjeessä vahvistaneet, että lain nro 185/92 8 pykälän mukaisia aktiivista varautumista koskeville aloitteille myönnettäviä tukia ei ole koskaan toteutettu.
Vakuutussopimuksiin myönnettävät tuet (presidentin asetus (17.5.1996) nro 324, jonka säännöksillä korvataan lain nro 185/92 9 pykälä)
(121) Lain nro 185/92 9 artiklassa vahvistetaan edellytykset, joiden mukaisesti uudesta kansallisesta solidaarisuusrahastosta voidaan myöntää tukea vakuutusmaksuista aiheutuviin kustannuksiin.
(122) Italian viranomaiset ovat 20 päivänä marraskuuta 2000 päivätyssä kirjeessä täsmentäneet, että vakuutustukea koskeva lain nro 185/92 9 pykälä on korvattu 17 päivänä toukokuuta 1996 annetulla presidentin asetuksella nro 324 (maatalouden vakuutustuesta 14 päivänä helmikuuta 1992 annetun lain nro 185 9 pykälän korvaamisesta).
(123) Italian viranomaisten mukaan asetus annettiin vakuutustukea koskevan kansallisen lainsäädännön saattamiseksi yhteisön lainsäädännön mukaiseksi. Presidentin asetuksessa nro 324/96 säädetään nimenomaisesti tuettujen vakuutusten vakuutussopimuksista. Tällaisia sopimuksia koskeva valtiontuki voi olla korkeintaan 50 prosenttia tukikelpoisista kustannuksista, ja se voidaan korottaa enintään 65 prosenttiin erityisen riskialttiin ilmaston alueilla.
(124) Erityisesti presidentin asetuksessa nro 324 (17.5.1996) viitataan kolmenlaisiin vakuutussopimuksiin:
a) raekuuron, hallan, jäätymisen tai muun poikkeuksellisen sääilmiön tietylle viljelmälle aiheuttamien vahinkojen korvaaminen (1 pykälän 2 momentin a alakohta);
b) kaikkien poikkeuksellisten sääolosuhteiden tilan rakennelmille ja tietyille viljelmille aiheuttamien vahinkojen korvaaminen silloin, kun kyseisten ilmiöiden vaikutus tilan tuotannon arvoon ylittää tavanomaisen riskitason. Vakuutussopimukset voivat koskea myös suoraan poikkeuksellisiin sääolosuhteisiin sidoksissa olevien kasvitautien aiheuttamia vahinkoja, tuotannon laadun vahingoittumista sekä eläintautien aiheuttamia vahinkoja (1 pykälän 2 momentin b alakohta);
c) kaikkien poikkeuksellisten sääolosuhteiden tilan pääasiallisille viljelmille aiheuttamien vahinkojen korvaaminen silloin, kun kyseiset ilmiöt vahingoittavat tuotantoa tavanomaista enemmän (1 pykälän 2 momentin c alakohta).
(125) Presidentin asetuksessa nro 324 (17.5.1996) ei esitetä edellytyksiä, joita eri vakuutussopimustyyppien olisi noudatettava, jotta niihin voitaisiin myöntää tukea(50). Yritysten tavanomaisen riskin (joka on ilmoitettu presidentin asetuksen nro 324 1 pykälän 2 momentin b ja c alakohdassa tarkoitetuissa vakuutussopimuksissa) osalta Italian viranomaiset ovat selventäneet 20 päivänä marraskuuta 2000 päivätyssä kirjeessä, että sen suuruudeksi on yleensä vahvistettu 10-15 prosenttia. Tämän selvennyksen ja presidentin asetuksen sanamuodon perusteella on siten mahdollista, että kaikki asetuksessa mainitut sopimukset koskevat vakuutuksia, jotka eivät kata myös perustamissopimuksen 87 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettujen luonnonmullistusten tai niihin rinnastettavien tapahtumien riskiä. Lisäksi asetuksen sanamuodosta voidaan päätellä, että kaikkiin presidentin asetuksessa 324/96 lueteltuihin vakuutussopimustyyppeihin voitaisiin tosiasiallisesti soveltaa asetuksen mukaista 50 prosentin tukea (65 prosenttia erityisen riskialttiin ilmaston alueilla).
(126) Lisäksi presidentin asetuksessa viitataan ainoastaan valtion vakuutusmaksuista aiheutuviin kustannuksiin myöntämän tuen enimmäismäärään, eikä siinä täsmennetä, koskevatko nämä enimmäismäärät tämäntyyppiseen toimenpiteeseen myönnettäviä tukia. Asetuksessa ei viitata lainkaan toimenpiteiden kasautumiseen samaan tarkoitukseen myönnettävien julkisista varoista maksettavien alueellisten tai maakunnallisten tukien kanssa. Näin ollen ei voida sulkea pois sitä mahdollisuutta, että asetuksessa säädetty 50 prosentin (tai 65 prosentin) taso voidaan ylittää enemmän kuin yhteisön lainsäädännön säännösten mukaan on sallittua - kunhan muita tämäntyyppisen tuen myöntämisen edellytyksiä noudatetaan.
(127) Suuntaviivojen tultua voimaan vakuutussopimusten kustannuksiin myönnettäviä tukia on arvioitu suuntaviivojen 11.5 kohdan (tuki vakuutusmaksujen suorittamiseen) perusteella, ja siinä todetaan, että monet jäsenvaltiot ovat ottaneet käyttöön luonnonmullistusten aiheuttamista menetyksistä jälkikäteen maksettavien korvausten vaihtoehdoksi tukijärjestelmiä, joilla kannustetaan viljelijöitä ottamaan vakuutuksia kyseisten tapahtumien varalta. Erityisesti suuntaviivojen 11.5.1 kohdan mukaisesti 11.2 kohdassa tarkoitettujen luonnonmullistusten ja poikkeuksellisten tapahtumien sekä 11.3 kohdassa tarkoitettujen luonnonmullistuksiin rinnastettavissa olevien epäsuotuisien sääolojen aiheuttamien menetysten varalta tehtyjen vakuutussopimusten mukaisista vakuutusmaksuista aiheutuneisiin kuluihin voidaan komission johdonmukaisesti noudattaman periaatteen mukaisesti maksaa enintään 80-prosenttista tukea.
(128) Jos vakuutus kattaa myös muut aiheutuneet menetykset, jotka ovat aiheutuneet epäsuotuisien sääolojen taikka eläin- tai kasvitautien vuoksi, tukiosuus on 50 prosenttia vakuutusmaksuista aiheutuneista kustannuksista. Komissio tutkii tapauskohtaisesti muut tukitoimenpiteet, jotka liittyvät luonnonmullistusten ja poikkeuksellisten tapahtumien varalta otettuihin vakuutuksiin, erityisesti jälleenvakuutusjärjestelmät ja muut tukitoimenpiteet, joilla erityisen riskialttiiden alueiden tuottajia tuetaan.
(129) Suuntaviivojen 11.5.3 kohdassa määrätään lisäksi, että vakuutusmaksujen suorittamiseen myönnettävä tuki ei saa muodostaa estettä vakuutuspalvelujen sisämarkkinoilla tapahtuvalle toimelle. Näin tapahtuisi, jos esimerkiksi mahdollisuudet myöntää vakuutuksia rajoittuisivat ainoastaan yhteen yhtiöön tai yhtiöryhmään tai jos tuen saamisen edellytyksenä olisi vakuutuksen ottaminen kyseiseen jäsenvaltioon sijoittautuneesta vakuutusyhtiöstä.
(130) Jotta edellä esitetyt suuntaviivat ymmärrettäisiin paremmin, on muistettava, että näiden suuntaviivojen mukaan epäsuotuiset sääolot, kuten halla, rakeet, jää, sade tai kuivuus voidaan rinnastaa perustamissopimuksen 87 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettuihin luonnonmullistuksiin ainoastaan, jos niiden aiheuttama vahinko on vähintään 30 prosenttia (epäsuotuisilla alueilla 20 prosenttia) tavanomaisesta tuotannosta, joka lasketaan suuntaviivoissa täsmennettyjen arviointiperusteiden mukaisesti. Näiden arviointiperusteiden mukaan niihin vakuutuksiin, jotka kattavat ainoastaan perustamissopimuksen 87 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitetut luonnonmullistukset ja hallan, rakeiden sekä sateen kaltaiset sääilmiöt, jotka ovat rinnastettavissa perustamissopimuksen 87 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettuihin luonnonmullistuksiin, voidaan soveltaa tukea, jonka määrä on 80 prosenttia. Niihin vakuutuksiin, jotka kattavat mainittujen riskien lisäksi myös sellaisia riskejä, jotka eivät täytä edellytyksiä, joiden nojalla ne voitaisiin rinnastaa perustamissopimuksen 87 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettuihin luonnonmullistuksiin, tukea voidaan myöntää enintään 50 prosenttia. Vakuutuksiin, jotka kattavat pelkästään vahingot, jotka aiheutuvat tapahtumista, jotka eivät ole rinnastettavissa perustamissopimuksen 87 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettuihin luonnonmullistuksiin, ei voida myöntää tukea(51).
(131) Edellä mainittuja ja presidentin asetuksen (17.5.1996) nro 324 1 pykälän 2 momentin mukaisia sopimuksia on näin ollen tarkasteltava suuntaviivojen 11.5 kohdan määräysten perusteella. Kutakin vakuutussopimustyyppiä arvioidaan erikseen.
1 pykälän 2 momentin a alakohdassa tarkoitetut sopimukset
(132) Presidentin asetuksen nro 324/96 1 pykälän 2 momentin a alakohdan mukaan on mahdollista myöntää tukea sellaisten vakuutussopimusten maksuihin, jotka kattavat raekuuron, hallan, jäätymisen tai muun poikkeuksellisen sääilmiön tietylle viljelmälle aiheuttamat vahingot. Kyseisessä pykälässä ei mainita perustamissopimuksen 87 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettuja luonnonmullistuksia tai muita poikkeuksellisia sääilmiöitä. Epäsuotuisien sääolosuhteiden osalta pykälässä ei täsmennetä, kattavatko kyseiset vakuutussopimukset sellaiset riskit, jotka täyttävät vaaditut edellytykset niiden rinnastamiseksi perustamissopimuksen 87 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettuihin luonnonmullistuksiin (vähintään 30 prosentin tappiot normaaleilla alueilla ja 20 prosentin tappiot epäsuotuisilla alueilla). Laissa ei täsmennetä vahingon vähimmäismäärää, josta alkaen vakuutusturva kattaa vahingon. Tämän perusteella voidaan päätellä, että 1 pykälän 2 momentin a alakohdan mukaan viljelijät voivat saada tukea erilaiset sääriskit kattavien vakuutussopimusten vakuutusmaksujen maksamiseen riippumatta kärsimiensä tosiasiallisten tappioiden laajuudesta.
(133) Saadakseen paremman käsityksen edellä mainitusta seikasta komissio pyysi 19 päivänä huhtikuuta 2000 päivätyssä kirjeessä Italian viranomaisia nimenomaisesti täsmentämään, koskivatko tämäntyyppisille vakuutussopimuksille myönnettävät tuet raekuurojen, hallan ja muiden epäsuotuisien sääolosuhteiden aiheuttamien vahinkojen kattamiseksi tehtyjä vakuutusjärjestelyitä riippumatta kyseisten tapahtumien aiheuttamien vahinkojen laajuudesta vai käynnistyikö korvaamismenettely vasta tietyn vähimmäismäärän ylittymisen jälkeen. Italian viranomaiset ilmoittivat 20 päivänä marraskuuta 2000 päivätyssä kirjeessä, että vakuutusmarkkinoiden vapautumisen ja osapuolten keskinäisen sopimisen vapauden vuoksi heidän ei ollut mahdollista määrittää korvaukseen oikeuttavan vahingon vähimmäismäärää. Osapuolten välillä solmittujen vakuutussopimusten kokemusperäinen tarkastelu osoitti, että tämä vähimmäismäärä oli yleensä 10-15 prosenttia.
(134) Koska Italian viranomaiset eivät ole toimittaneet tarkempaa vastausta tai muita tietoja, voidaan olettaa, että presidentin asetuksen nro 324/96 1 pykälän 2 momentin a alakohdan mukaisten tukien myöntämiselle ei ollut asetettu erityisiä edellytyksiä ja että periaatteessa tukea on näin ollen voitu myöntää mihin tahansa vakuutukseen, joka kattaa epäsuotuisat sääolosuhteet riippumatta tapahtuman aiheuttaman vahingon tosiasiallisesta laajuudesta.
(135) Tällaiset vakuutussopimukset eivät saatavilla olevien tietojen perusteella näin ollen täytä suuntaviivojen 11.5 kohdan mukaisia tukikelpoisuuden edellytyksiä. Siltä osin kuin vakuutussopimukset eivät kata myös suuntaviivojen 11.2 kohdassa tarkoitettujen luonnonmullistusten ja poikkeuksellisten tapahtumien sekä 11.3 kohdassa tarkoitettujen luonnonmullistuksiin rinnastettavissa olevien epäsuotuisien sääolojen aiheuttamia menetyksiä, tukea ei saa myöntää. Jos vakuutussopimukset kattavat myös edellä mainittujen tapahtumien aiheuttamat vahingot, tukia voidaan myöntää korkeintaan 50 prosenttia vakuutusmaksuista aiheutuneista kustannuksista.
1 pykälän 2 momentin b ja c alakohdassa tarkoitetut sopimukset
(136) Presidentin asetuksen nro 324/96 1 pykälän 2 momentin b alakohdassa ja 1 pykälän 2 momentin c alakohdassa käsitellään vakuutussopimuksia, jotka kattavat useampien sääilmiöiden aiheuttamat vahingot silloin kun niiden vaikutus tuotannon arvoon on tavanomaista suurempi. Tekstissä ei viitata perustamissopimuksen 87 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettuihin luonnonmullistuksiin tai muihin poikkeuksellisiin tapahtumiin. Sen toteamiseksi, täyttävätkö tällaiset vakuutussopimukset suuntaviivojen 11.5 kohdan edellytykset, onkin varmistettava, että ne liittyvät perustamissopimuksen 87 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettuihin luonnonmullistuksiin tai muihin poikkeuksellisiin tapahtumiin rinnastettavissa oleviin epäsuotuisiin sääolosuhteisiin.
(137) Saadakseen paremman käsityksen edellä mainitusta seikasta komissio pyysi 19 päivänä huhtikuuta 2000 päivätyssä kirjeessä Italian viranomaisia täsmentämään "tavanomaista suuremman vaikutuksen" käsitettä, jota ei ollut esitetty määrällisesti sen paremmin laissa kuin yleiskirjeessäkään. Italian viranomaiset ilmoittivat 20 päivänä marraskuuta 2000 päivätyssä kirjeessään, että ilmaisu "tavanomaista suurempi vaikutus" viittaa vahinkojen korvaamiseen ainoastaan silloin, kun ne ylittävät tietyn kynnyksen, joka vastaa tuottajan omalla vastuulla olevaa tavanomaista riskiä. Italian viranomaisten mukaan tavanomainen yritystoimintaan liittyvä riski on 10-15 prosenttia, joskin se saatetaan joissakin vakuutussopimuksissa kustannusten hillitsemiseksi vahvistaa myös sitä korkeammaksi. Missään asiakirjassa ei kuitenkaan ole tätä koskevia erityismääräyksiä.
(138) Koska Italian viranomaiset eivät antaneet tämän täsmällisempää vastausta eivätkä toimittaneet lisätietoja, presidentin asetuksen nro 324/96 1 pykälän 2 momentin b ja c alakohdassa tarkoitettujen vakuutussopimusten kattamia sääilmiöitä ei saatavilla olevien tietojen perusteella voida rinnastaa perustamissopimuksen 87 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettuihin luonnonmullistuksiin, koska ne eivät tältä osin täytä suuntaviivojen 11.3 kohdan edellytyksiä. Siltä osin kuin vakuutussopimukset eivät kata myös suuntaviivojen 11.2 kohdassa tarkoitettujen luonnonmullistusten ja poikkeuksellisten tapahtumien sekä 11.3 kohdassa tarkoitettujen luonnonmullistuksiin rinnastettavissa olevien epäsuotuisien sääolojen aiheuttamia menetyksiä, tukea ei saa myöntää. Jos sopimukset kattavat myös edellä mainittujen tapahtumien aiheuttamat menetykset, tukea voidaan myöntää korkeintaan 50 prosenttia vakuutusmaksuista aiheutuneista kustannuksista.
(139) Presidentin asetuksessa nro 324/96 säädetään, että vakuutusmaksuista aiheutuneisiin kustannuksiin myönnettävä valtiontuki on 50 prosenttia tukikelpoisista kokonaiskustannuksista, jotka lasketaan edellä 47 kappaleessa esitetyllä tavalla. Tuki voidaan korottaa 65 prosenttiin sellaisten alueiden osalta, joiden ilmasto on erittäin riskialtis. Mitään tietoa maksettavan tuen enimmäismäärästä valtiontuen kasautuessa muiden julkisten elinten myöntämän tuen kanssa ei ole toimitettu.
(140) Komissio kehotti 19 päivänä huhtikuuta 2000 päivätyssä kirjeessä Italian viranomaisia ilmoittamaan maksettavan tuen enimmäismäärän. Italian viranomaiset vastasivat 20 päivänä marraskuuta 2000 päivätyssä kirjeessä, että valtiontuki on 50 prosenttia ja sitä voidaan korottaa 65 prosenttiin ilmastoltaan erittäin riskialttiilla alueilla. Yleensä valtiontuki vaihtelee 30 prosentista 40 prosenttiin. Niissä tapauksissa (tapauksia oli Italian viranomaisten mukaan vain vähän), joissa alueellista tukea oli maksettu - kuten Trenton provinssissa - enintään 25-30 prosenttia, julkisen tuen kokonaismäärä ei ylittänyt 65:tä prosenttia. Italian viranomaiset ilmoittivat 1 päivästä tammikuuta 2000 alkaen myönnettyjä valtiontukia koskevassa, marraskuussa 2003 päivätyssä kirjeessä, että korotettua, enintään 65 prosentin tukea ei ole koskaan sovellettu. Samassa kirjeessä toimivaltaiset viranomaiset ilmoittivat, että alueiden toimittamista tiedoista kävi ilmi, että vain harvat niistä olivat maksaneet valtiontukea täydentäviä tukia vakuutusmaksuista aiheutuviin kuluihin vuosina 2000-2003. Maatalousministeriön saamista tiedoista kävi kuitenkin ilmi, että tuen kokonaismäärä on näissä tapauksissa ollut korkeintaan 50 prosenttia vakuutusmaksujen tosiasiallisista kustannuksista. Niissä tapauksissa, joissa tukea on maksettu luonnonmullistusten ja niihin rinnastettavien tapahtumien aiheuttamat menetykset kattaviin vakuutuksiin (jolloin tuki saattoi olla suurempi kuin 50 prosenttia), tämä oli mahdollista komission hyväksymän erityisen tukijärjestelmän soveltamisen puitteissa(52).
(141) Edellä olevassa 135 ja 138 kappaleessa komissio päättelee, että presidentin asetuksen nro 324/96 (joka korvaa lain nro 185/92 9 pykälän) 1 pykälän 2 momentin a, b ja c alakohdassa tarkoitetut vakuutussopimustyypit eivät saatavilla olevien tietojen perusteella täytä suuntaviivojen 11.5 kohdan mukaisia tukikelpoisuuden edellytyksiä, koska näyttää siltä, että periaatteessa viljelijät voisivat saada tukea sellaisten vakuutusten vakuutusmaksuista aiheutuneisiin kustannuksiin, jotka kattavat kaikenlaiset sääilmiöt, riippumatta korvauksen myöntämisen edellytyksenä olevasta vahingon määrästä, ja että sen vuoksi tukia tällaisista vakuutusmaksuista aiheutuneisiin kustannuksiin ei voida myöntää. Toimivaltaisilta viranomaisilta ei saatu täsmällisiä tietoja, mutta siltä osin kuin nämä sopimukset kattavat myös suuntaviivojen 11.2 kohdassa tarkoitettujen luonnonmullistusten ja poikkeuksellisten tapahtumien sekä 11.3 kohdassa tarkoitettujen luonnonmullistuksiin rinnastettavissa olevien epäsuotuisien sääolojen aiheuttamat menetykset, tukia voidaan kuitenkin myöntää korkeintaan 50 prosenttia vakuutusmaksuista aiheutuneista kustannuksista.
(142) Edellä esitetyn perusteella komissio päättelee, että Italian presidentin asetuksen (17.5.1996) nro 324 (joka korvaa lain nro 185/92 9 pykälän) mukaisesti vakuutusmaksuista aiheutuneisiin kuluihin myöntämät tuet, siltä osin kuin vakuutussopimukset eivät kata myös suuntaviivojen 11.2 kohdassa tarkoitettujen luonnonmullistusten ja poikkeuksellisten tapahtumien sekä 11.3 kohdassa tarkoitettujen luonnonmullistuksiin rinnastettavissa olevien epäsuotuisien sääolojen aiheuttamia menetyksiä, eivät sovellu yhteismarkkinoille eikä niihin voida soveltaa mitään perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa määrätyistä poikkeuksista.
IV PÄÄTÖS
(143) Edellä esitettyjen seikkojen perusteella 14 päivänä helmikuuta 1992 annetun lain nro 185 3 pykälän (ennen 13 päivänä syyskuuta 2002 annetun asetuksen nro 200 1 pykälän mukaista muutosta)(53) ja 4 ja 5 pykälän mukaiset tuet, jotka on tarkoitettu korvaamaan luonnonmullistusten ja poikkeuksellisten sääolosuhteiden viljelijöille aiheuttamat vahingot, soveltuvat yhteismarkkinoille perustamissopimuksen 87 artiklan 2 kohdan b alakohdan ja 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaisena tukena luonnonmullistusten ja niihin rinnastettavien epäsuotuisien sääolojen aiheuttaman vahingon korvaamiseksi.
(144) Sen jälkeen kun tämä päätös on annettu tiedoksi Italialle, Italian viranomaisten on myönnettävien tukien osalta ilmoitettava tapauskohtaisesti kaikki sääilmiöt, joiden perusteella lain nro 185/92 mukaista korvausta maksetaan, ja toimitettava asianmukaiset säätieteelliset tiedot, jotta komissio voisi arvioida myönnettäviä tukia maatalousalan valtiontukea koskevien yhteisön suuntaviivojen 11.2.1 ja 11.3.1 kohdan(54) mukaisesti. Tämän päätöksen tiedoksi antamisesta alkaen Italian viranomaisten on lisäksi ilmoitettava komissiolle tapauskohtaisesti kaikki lain nro 185/92 3 pykälän mukaiset maataloustuotteiden jalostuksen ja kaupanpitämisen aloilla toimiville osuuskunnille myönnettävät tuet, koska vakiintuneen käytännön mukaisesti komissio tutkii tämäntyyppiset tuet tapauskohtaisesti.
(145) Maaliskuun 18 päivänä 1993 annetun ministeriön säädöksen nro 100460 mukaisesti täytäntöön pannussa lain nro 185/92 6 pykälässä säädetty tuki soveltuu yhteismarkkinoille perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaisesti.
(146) Lain nro 185/92 8 artiklassa säädettyyn tukeen ei voida soveltaa mitään perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa määrätyistä poikkeuksista, minkä vuoksi se ei sovellu yhteismarkkinoille.
(147) Italian viranomaisten 20 päivänä marraskuuta 2000 päivätyssä kirjeessä(55) ja marraskuussa 2003 päivätyssä kirjeessä toimittamien tietojen mukaan lain nro 185/92 8 pykälän mukaista tukea ei ole koskaan myönnetty käytännössä, minkä vuoksi myönnettyjen tukien takaisinperintä ei ole aiheellista. Jos Italian viranomaiset aikovat myöhemmin myöntää tämän säädöksen mukaista investointitukea, viranomaisten on saatettava mainitut tuet suuntaviivojen 4.1.1 kohdan mukaisiksi. Lain nro 185/92 8 pykälässä tarkoitetut aktiivista varautumista koskevien aloitteiden hallintaan ja ylläpitoon tarkoitetut tuet on kumottava.
(148) Toukokuun 17 päivänä 1996 annetussa presidentin säädöksessä nro 324 (joka korvaa lain nro 185/92 9 pykälän) tarkoitettu vakuutusmaksuihin myönnettävä tuki ei sovellu yhteismarkkinoille, jos vakuutussopimukset eivät kata myös suuntaviivojen 11.2 kohdassa tarkoitettujen luonnonmullistusten ja poikkeuksellisten tapahtumien sekä 11.3 kohdassa tarkoitettujen luonnonmullistuksiin rinnastettavissa olevien epäsuotuisien sääolojen aiheuttamia menetyksiä. Siltä osin kuin vakuutussopimukset kattavat myös edellä mainitut tapahtumat, tukea voidaan myöntää 50 prosenttia vakuutusmaksuista aiheutuneista kuluista. Yli 50 prosentin suuruista tukea (80 prosenttiin asti) voidaan myöntää ainoastaan niiden vakuutussopimusten osalta, jotka kattavat ainoastaan suuntaviivojen 11.2 kohdassa tarkoitettujen luonnonmullistusten ja poikkeuksellisten tapahtumien sekä 11.3 kohdassa tarkoitettujen luonnonmullistuksiin rinnastettavissa olevien epäsuotuisien sääolojen aiheuttamat menetykset.
(149) Periaatteessa yhteismarkkinoille soveltumaton ja sääntöjenvastaisesti myönnetty tuki on perittävä takaisin (vrt. neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999 14 artikla). Tarkasteltavana olevassa tapauksessa komissio on kuitenkin päätynyt siihen, että takaisinperintä olisi yhteisön oikeuden yleisten periaatteiden ja erityisesti oikeusvarmuusperiaatteen vastaista seuraavista syistä. Komissio on todennut maatalouden vakuutuksiin liittyvän kaksiselitteisen lauseen suuntaviivojen italiankielisessä käännöksessä. Kaksiselitteisyys, jota ei ole muunkielisissä käännöksissä, johtuu siitä, että suuntaviivojen 11.5.1 kohdan italiankielisen käännöksen viimeisestä virkkeestä puuttuu sana "myös". Edellä mainitun suuntaviivojen italiankielisen käännöksen puutteellisuuden vuoksi mainittu teksti on seuraavanlainen: "Jos vakuutus kattaa muut aiheutuneet menetykset, jotka ovat aiheutuneet epäsuotuisien sääolojen taikka eläin- tai kasvitautien vuoksi, tukiosuus on 50 prosenttia vakuutusmaksuista aiheutuneista kustannuksista". Tämä lause on saattanut saada Italian toimijat uskomaan, että komission vakiintuneen käytännön mukaan aivan viime aikoihin asti sallittiin yli 50 prosentin tuki sellaisiin vakuutuksiin, jotka eivät kattaneet suuntaviivojen 11.2 ja 11.3 kohdassa tarkoitettuja luonnonmullistuksia ja muita poikkeuksellisia tapahtumia, ja yli 50 prosentin tuki sellaisiin vakuutussopimuksiin, jotka kattavat tällaiset tapahtumat. Näin ollen niiden tukien osalta, joita on myönnetty korkeintaan 50 prosenttia sellaisiin vakuutussopimuksiin, jotka eivät kata myös suuntaviivojen 11.2 ja 11.3 kohdassa tarkoitettujen luonnonmullistusten, poikkeuksellisten tapahtumien ja epäsuotuisien sääolojen aiheuttamia menetyksiä, takaisinperintä ei ole aiheellista. Komissio julkaisee kuitenkin mahdollisimman pian oikaisun suuntaviivojen italiankieliseen toisintoon.
(150) Tukien takaisinperintä tuensaajilta on kuitenkin välttämätöntä niissä tapauksissa, joissa tukea on myönnetty yli 50 prosenttia sellaisiin vakuutussopimuksiin, jotka eivät kata suuntaviivojen 11.2 ja 11.3 kohdassa tarkoitettujen luonnonmullistusten, poikkeuksellisten tapahtumien ja epäsuotuisien sääolojen aiheuttamia menetyksiä. Marraskuussa 2003 päivätyssä kirjeessään Italian viranomaiset ilmoittivat, että alueiden toimittamista tiedoista kävi ilmi, että vain harvat niistä olivat maksaneet valtiontukea täydentäviä tukia vakuutusmaksuista aiheutuviin kuluihin vuosina 2000-2003 ja että tuen kokonaismäärä on näissä tapauksissa ollut korkeintaan 50 prosenttia vakuutusmaksujen kustannuksista. Kun tukea vakuutusmaksuista aiheutuneisiin kustannuksiin on myönnetty enemmän kuin 50 prosenttia, tämä oli mahdollista komission hyväksymän erityisen tukijärjestelmän soveltamisen puitteissa(56) suuntaviivojen 11.5 kohdan mukaisesti,
ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
1 artikla
1. Lain nro 185/92 3 pykälän (ennen 13 päivänä syyskuuta 2002 annetun asetuksen nro 200 1 pykälän mukaista muutosta) ja 4 ja 5 pykälän mukaiset tuet, jotka on tarkoitettu korvaamaan luonnonmullistusten ja poikkeuksellisten sääolosuhteiden viljelijöille aiheuttamat vahingot, soveltuvat yhteismarkkinoille perustamissopimuksen 87 artiklan 2 kohdan b alakohdan ja 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaisena tukena luonnonmullistusten ja niihin rinnastettavien epäsuotuisien sääolojen aiheuttaman vahingon korvaamiseksi.
2. Lain nro 185/92 6 pykälässä säädetty tuki ei ole perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea.
3. Ministeriön säädöksessä nro 100460 (18.3.1993) tarkoitetut tuet soveltuvat yhteismarkkinoille perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaisesti.
4. Lain nro 185/92 8 pykälän mukaiset aktiivista varautumista epäsuotuisiin sääolosuhteisiin koskevat tuet eivät sovellu yhteismarkkinoille.
5. Presidentin asetuksessa (17.5.1996) nro 324 (joka korvaa lain nro 185/92 9 pykälän) tarkoitetut vakuutusmaksuista aiheutuviin kustannuksiin myönnettävät tuet soveltuvat yhteismarkkinoille perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaisesti siltä osin kuin ne ovat maatalousalan valtiontukia koskevien yhteisön suuntaviivojen (jäljempänä "suuntaviivat") 11.5 kohdan mukaisia, toisin sanoen siltä osin kuin vakuutussopimukset, joiden kustannuksiin tukea myönnetään, kattavat myös suuntaviivojen 11.2 kohdassa tarkoitettujen luonnonmullistusten ja poikkeuksellisten tapahtumien sekä 11.3 kohdassa tarkoitettujen luonnonmullistuksiin rinnastettavissa olevien epäsuotuisien sääolojen aiheuttamat menetykset ja siltä osin kuin tukea tällaisille vakuutussopimuksille myönnetään enintään 50 prosenttia vakuutusmaksuista aiheutuneista kustannuksista.
6. Italian viranomaisten presidentin asetuksen (17.5.1996) nro 324 (joka korvaa lain nro 185/92 9 pykälän) nojalla myöntämät tuet vakuutusmaksuista aiheutuviin kustannuksiin eivät ole maatalousalan valtiontukia koskevien yhteisön suuntaviivojen 11.5 kohdan mukaisia eivätkä sovellu yhteismarkkinoille.
2 artikla
1. Tämän päätöksen tiedoksiantamisesta alkaen Italian on ilmoitettava komissiolle tapauskohtaisesti kaikki sääilmiöt, joiden vuoksi lain nro 185/92 mukaisia korvauksia myönnetään, ja toimitettava asianmukaiset säätieteelliset lisätiedot maatalousalan valtiontukia koskevien yhteisön suuntaviivojen 11.2.1 ja 11.3.1 kohdan mukaisesti.
2. Tämän päätöksen tiedoksiantamisesta alkaen Italian on ilmoitettava komissiolle tapauskohtaisesti kaikki lain nro 185/92 3 pykälän mukaisesti jalostusta ja kaupan pitämistä harjoittaville osuuskunnille myönnetyt tuet.
3. Italian on muutettava vakuutussopimuksia koskevat säädöksensä maatalousalan valtiontukia koskevien yhteisön suuntaviivojen 11.5 kohdan mukaisiksi, sellaisina kuin ne ovat oikaistuina, joiden 1 kohdassa todetaan seuraavaa: (- -) Edellä 11.2 kohdassa tarkoitettujen luonnonmullistusten ja poikkeuksellisten tapahtumien sekä 11.3 kohdassa tarkoitettujen luonnonmullistuksiin rinnastettavissa olevien epäsuotuisien sääolojen aiheuttamien menetysten varalta tehtyjen vakuutussopimusten mukaisista vakuutusmaksuista aiheutuneisiin kuluihin voidaan komission johdonmukaisesti noudattaman periaatteen mukaisesti maksaa enintään 80-prosenttista tukea. Jos vakuutus kattaa myös muut aiheutuneet menetykset, jotka ovat aiheutuneet epäsuotuisien sääolojen taikka eläin- tai kasvitautien vuoksi, tukiosuus on 50 prosenttia vakuutusmaksuista aiheutuneista kustannuksista.
4. Italian on muutettava aktiivisen varautumisen vuoksi tehtäviä investointeja koskevat säädöksensä maatalousalan valtiontukia koskevien yhteisön suuntaviivojen 4.1.1 kohdan mukaisiksi.
5. Italian on kumottava aktiivista varautumista koskevien aloitteiden hallintaan ja ylläpitoon tarkoitettuja tukia koskevat säännökset.
6. Rasva-alan yhteisestä markkinajärjestelystä annetun asetuksen N:o 136/66/ETY muuttamisesta annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1638/98(57) 4 artiklan mukaisesti Italian viranomaiset eivät saa tämän päätöksen kohteena olevan lainsäädännön nojalla myöntää tukia sellaisten ylimääräisten oliivipuiden osalta, jotka on istutettu 1 päivän toukokuuta 1998 jälkeen. Tukitoimenpiteitä ei myöskään saa soveltaa sellaiseen uudistamiseen, joka johtaa puiden määrän kasvuun jo olemassa olevissa oliivitarhoissa.
3 artikla
Italian on ilmoitettava komissiolle kahden kuukauden kuluessa tämän päätöksen tiedoksiantamisesta sen noudattamiseksi toteuttamansa toimenpiteet.
4 artikla
Tämä päätös on osoitettu Italian tasavallalle.
Tehty Brysselissä 16 päivänä joulukuuta 2003.