KOMMISSIONENS BESLUTNING
af 19. juni 2006
om, at artikel 30, stk 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/17/EF om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af kontrakter inden for vand- og energiforsyning, transport samt posttjenester finder anvendelse på elektricitetsproduktion og -salg i Finland med undtagelse af Ålandsøerne
(meddelt under nummer K(2006) 2337)
(Kun den finske og den svenske udgave er autentiske)
(EØS-relevant tekst)
(2006/422/EF)
KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,
under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/17/EF af 31. marts 2004 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af kontrakter inden for vand- og energiforsyning, transport samt posttjeneste (1), særlig artikel 30, stk. 4 og stk. 6,
under henvisning til den anmodning, som Finland har fremsendt ved e-mail af 20. februar 2006, og de supplerende oplysninger, som Kommissionens tjenestegrene anmodede om ved e-mail af 10. marts 2006, og som Finland fremsendte ved e-mail af 23. marts 2006,
under henvisning til, at den uafhængige nationale myndighed, Kilpailuvirasto/Konkurrensverket (den finske konkurrencemyndighed), har konkluderet, at betingelserne for anvendelsen af artikel 30, stk. 1, i direktiv 2004/17/EF er opfyldt, og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Artikel 30 i direktiv 2004/17/EF bestemmer, at kontrakter, der indgås med henblik på at muliggøre udførelse af en af de aktiviteter, som direktivet finder anvendelse på, ikke er underlagt direktivet, hvis den pågældende aktivitet i den medlemsstat, hvor den udøves, er direkte undergivet almindelige konkurrencevilkår på markeder, hvortil adgangen er fri. Om en aktivitet er direkte undergivet almindelige konkurrencevilkår, afgøres på grundlag af objektive kriterier under hensyntagen til den pågældende sektors særlige kendetegn. Adgangen til et marked betragtes som fri, hvis medlemsstaten har gennemført og anvender bestemmelserne i den fællesskabslovgivning, som åbner en given sektor eller en del af den for konkurrence. Denne lovgivning er anført i bilag XI til direktiv 2004/17/EF, som for så vidt angår elektricitetssektoren henviser til Europa-Parlamentets og Rådets Direktiv 96/92/EF af 19. december 1996 om fælles regler for det indre marked for elektricitet (2). I Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/54/EF af 26. juni 2003 om fælles regler for det indre marked for elektricitet og om ophævelse af direktiv 96/92/EF (3), som har afløst direktiv 96/92/EF, kræves der en endnu højere grad af markedsåbning.
(2)
I henhold til artikel 62, stk. 2, i direktiv 2004/17/EF finder direktivets afsnit III om regler for projektkonkurrencer om tjenesteydelser ikke anvendelse på projektkonkurrencer, der afholdes med henblik på udøvelsen i den pågældende medlemsstat af en aktivitet, for hvilken det er fastsat i en beslutning fra Kommissionen, at direktivets artikel 30, stk. 1, finder anvendelse, eller for hvilken samme stykke finder anvendelse i henhold til artikel 30, stk. 4, andet og tredje afsnit, eller i henhold til artikel 30, stk. 5, fjerde afsnit.
(3)
Finlands anmodning vedrører produktion, herunder kraftvarmeproduktion, og engros- og detailsalg af elektricitet. Engrosmarkedet i Finland er i stort omfang integreret i det nordiske elektricitetsmarked (Danmark, Norge, Sverige og Finland). Det består af et bilateralt handelsmarked med producenter på den ene side og leverandører og industrivirksomheder på den anden side og en frivillig nordisk børs for elkraft, Nordpool, som omfatter et spotmarked og et terminsmarked. Der er derfor en klar udvikling i retning af et regionalt engrosmarked, på trods af at der skabes transmissionsflaskehalse, hvilket medfører, at markedet inddeles i geografisk adskilte prisområder, hvoraf Finland udgør et. Ifølge de finske myndigheder og Nordpool Finland var Finland således et separat prisområde i 9,3 % af tiden i 2005 (4). Også med hensyn til produktionen er der en klar udvikling i retning af et regionalt marked, på trods af at transmissionsflaskehalsene og kapacitetsbegrænsningerne (5) for forbindelserne mellem de finske netværk og netværkene i andre områder i Fællesskabet og Rusland kan medføre, at markedet midlertidigt begrænses til Finlands område med undtagelse af Ålandsøerne. Detailmarkedet svarer til Finlands område med undtagelse af Ålandsøerne, da de forhandlere af elektricitet fra de øvrige nordiske lande, som ikke er etableret i Finland, endnu ikke er et reelt alternativ for forbrugerne eller små og mellemstore erhvervskunder, hvilket de finske myndigheder også har bekræftet.
(4)
Denne vurdering og alle andre vurderinger i nærværende beslutning foretages udelukkende for så vidt angår direktiv 2004/17/EF og berører ikke anvendelsen af konkurrencereglerne.
(5)
Finland har gennemført og anvender ikke bare direktiv 96/92/EF, men også direktiv 2003/54, og har valgt fuldstændig ejerskabsmæssig adskillelse for transmissionsnettene og selskabsretlig og funktionel adskillelse for distributionsnettene, undtagen for de mindste selskaber. Følgelig og i overensstemmelse med artikel 30, stk. 3, første afsnit, bør adgangen til markedet betragtes som fri.
(6)
Om en aktivitet er direkte undergivet almindelige konkurrencevilkår, afgøres på grundlag af en række forskellige indikatorer, hvoraf ingen i sig selv er af afgørende betydning.
(7)
I meddelelsen fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet - Rapport om udviklingen med hensyn til realisering af det indre marked for gas og elektricitet (6), i det følgende benævnt »rapporten fra 2005« - anfører Kommissionen, at »der på mange nationale markeder [er] en høj grad af koncentration i industrien, hvilket hæmmer udviklingen af effektiv konkurrence« (7). Følgelig er den af den opfattelse, at hvad angår elektricitetsproduktion er »én indikator for omfanget af konkurrencen på de nationale markeder […] den markedsandel, som de tre største producenter […] råder over« (8). Ifølge det »tekniske bilag« (9) er de tre største producenters andel af den samlede produktion på det nordiske marked 40 % (10), hvilket er et tilfredsstillende lavt niveau. Når der er tale om det finske område, er de tre største producenters samlede markedsandel naturligvis større (11). De perioder, hvor det finske marked er isoleret, er dog begrænsede (12). Der er således i store dele af året et konkurrencemæssigt pres på grund af muligheden for at få elektricitet fra andre lande end Finland, især fordi der ikke opkræves noget transmissionsgebyr mellem de nordiske lande. Flaskehalsproblemernes midlertidige karakter forhindrer, at der foretages investeringer på det finske område, uden at der tages hensyn til de andre. Disse faktorer bør derfor opfattes som en indikator for, at produktionsmarkedet er direkte undergivet almindelige konkurrencevilkår, uanset om dette opfattes som det nationale finske marked eller det regionale marked, der er ved at opstå.
(8)
Koncentrations- og likviditetsgraderne er også gode indikatorer for konkurrence på engrosmarkedet for elektricitet. Den markedsandel, som Nord Pool Spot A/S - den frivillige nordiske børs for elkraft, som er beskrevet i betragtning 3 - rådede over i 2004, var på 42 % af den fysiske leverance i de nordiske lande (13). Dette er et tilfredsstillende niveau på et regionalt marked. Ydermere er konkurrencevilkårene for engroshandlen med elektricitet også i betydeligt omfang påvirket af den finansielle handel med elektricitet på markedsområdet, som for så vidt angår mængder solgt via Nordpool repræsenterede 1,5 gange den mængde, der blev brugt i de nordiske lande (14) (og, hvis der tages hensyn til andre kendte transaktioner som f.eks. OTC - »over the counter« eller direkte salg - mere end fire gange mængden (15). Som konkluderet i det tekniske bilag (16) bør denne likviditetsgrad betragtes som tilfredsstillende, dvs. den udgør en indikator for et velfungerende og konkurrencepræget regionalt marked. Som anført tidligere bør konkurrencesituationen også undersøges, da den kun vedrører det finske område. For det første bør det igen understreges, at førnævnte flaskehalsproblemer kun er af forbigående karakter. Der er således et konstant konkurrencemæssigt pres på grund af muligheden for at få elektricitet fra andre lande end Finland, især fordi der ikke opkræves noget transmissionsgebyr mellem de nordiske lande. Ydermere fastsætter Nordpool elektricitetsprisen på engrosmarkedet i Finland. Disse faktorer bør derfor opfattes som en indikator for, at engrosmarkedet er direkte undergivet almindelige konkurrencevilkår, uanset om dette opfattes som det nationale finske marked eller det regionale marked, der er ved at opstå.
(9)
Set på baggrund af landets størrelse er antallet af økonomiske aktører på detailmarkedet (over 60, hvoraf en betydelig del opererer i hele landet) såvel som antallet af selskaber med en markedsandel på over 5 % relativt stort. I henhold til de seneste oplysninger er de tre største selskabers samlede markedsandel, for så vidt angår forsyning af små og mellemstore virksomheder samt meget små erhvervskunder og husstande, på et tilfredsstillende lavt niveau, nemlig 35-40 % (17). Disse faktorer bør derfor opfattes som en indikator for, at detailmarkedet er direkte undergivet almindelige konkurrencevilkår.
(10)
Balancemarkedernes betydning bør også betragtes som en indikator, ikke kun hvad angår produktion, men også hvad angår engros- og detailmarkederne. Rent faktisk vil en markedsdeltager, som ikke ubesværet kan tilpasse sin produktionssammensætning til sine kunders særlige kendetegn, være udsat for de risici, der er forbundet med forskellen mellem den pris, som transmissionssystemoperatøren (TSO) vil sælge overskudsproduktion til, og den pris, som den pågældende TSO vil købe den tilbage til. Disse priser kan enten pålægges TSO'en direkte af den regulerende myndighed, eller der kan være tale om anvendelse af en markedsbaseret mekanisme, hvor prisen fastlægges som en funktion af andre producenters tilbud om at begrænse eller øge deres produktion. Det er særlig problematisk for små markedsdeltagere, når der er risiko for en stor forskel mellem TSO'ens salgspris og købspris. Dette forekommer i en række medlemsstater og vil sandsynligvis være til skade for konkurrenceudviklingen. En stor forskel kan være et tegn på en utilstrækkelig grad af konkurrence på balancemarkedet, som kan være domineret af en eller to producenter. Sådanne vanskeligheder forværres, hvis netværksbrugerne ikke kan foretage handler, som er næsten tidstro. (18) Der findes et integreret balancemarked for balancekraft på det nordiske område, og markedets hovedtræk (markedsbaseret prisfastsættelse, »portlukning« hver time og en relativt begrænset prisforskel) er af en sådan karakter, at de bør opfattes som en indikator for, at markedet er direkte undergivet almindelige konkurrencevilkår.
(11)
På grund af de særlige kendetegn ved det pågældende produkt (elektricitet) og det begrænsede udbud af eller manglen på passende erstatningsprodukter eller -ydelser tillægges konkurrence på prisen og prisdannelse større betydning i forbindelse med en vurdering af konkurrencesituationen på elektricitetsmarkederne. Antallet af kunder, der skifter leverandør, er en indikator for reel konkurrence på prisen og således indirekte »en naturlig indikator for konkurrencens effektivitet. Hvis der kun er få kunder, der skifter, fungerer markedet sandsynligvis ikke optimalt. Man skal dog ikke se bort fra fordelene ved at genforhandle aftalen med den hidtidige leverandør« (19). Ydermere er forekomsten af regulerede slutbrugerpriser helt klart af betydning for kundernes adfærd. Selv om det kan retfærdiggøres, at kontrollen bevares i en overgangsfase, vil det i stigende grad forårsage forvridninger, når behovet for investeringer rykker nærmere (20).
(12)
I Finland ligger andelen af de tre brugerkategorier - store og meget store industrielle kunder, små og mellemstore industrielle kunder og virksomheder samt meget små virksomheder og husstande - der skifter leverandør, på over 75 % for de to første gruppers vedkommende og 30 % for sidstnævnte kategoris vedkommende (21), og der forekommer ikke kontrol af slutbrugerprisen (22), dvs. de økonomiske aktører fastsætter selv priserne, og de skal ikke først godkendes af myndighederne. Situationen i Finland er derfor tilfredsstillende, hvad angår leverandørskifte og kontrol af slutbrugerprisen, og bør ses som en indikator for, at markedet er direkte undergivet almindelige konkurrencevilkår.
(13)
Set i lyset af ovennævnte indikatorer og det overordnede billede af denne sektor i Finland - navnlig det omfang, hvori netværkene er blevet adskilt fra producenterne og leverandørerne, og den effektive regulering af netværksadgangen - som tegner sig på baggrund af de oplysninger, som Finland har indsendt, rapporten fra 2005 og det tekniske bilag, bør betingelsen om, at aktiviteten skal være direkte undergivet almindelige konkurrencevilkår, som artikel 30, stk. 1, i direktiv 2004/17/EF indeholder bestemmelser om, betragtes som opfyldt, hvad angår elektricitetsproduktion og -salg i Finland med undtagelse af Ålandsøerne. Som bemærket i betragtning 5 må også betingelsen om fri adgang anses at være opfyldt. Følgelig bør direktiv 2004/17/EF hverken finde anvendelse, når ordregivere indgår kontrakter, der har til formål at muliggøre elektricitetsproduktion eller -salg i disse geografiske områder, eller når de afholder projektkonkurrencer med henblik på udøvelsen af en sådan aktivitet i disse områder.
(14)
Denne beslutning er baseret på de retlige og faktiske forhold i februar 2005, som de fremgår af de oplysninger, som Finland har indsendt, rapporten fra 2005 og det tekniske bilag. Den kan ændres, hvis betydelige ændringer af de retlige og faktiske forhold medfører, at betingelserne for at anvende artikel 30, stk. 1, i direktiv 2004/17/EF ikke længere er opfyldt.
(15)
De i denne beslutning fastsatte foranstaltninger er i overensstemmelse med udtalelse fra Det Rådgivende Udvalg for Offentlige Aftaler -
VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:
Artikel 1
Direktiv 2004/17/EF finder ikke anvendelse, når ordregivere indgår kontrakter, der har til formål at muliggøre elektricitetsproduktion eller -salg i Finland med undtagelse af Ålandsøerne.
Artikel 2
Denne beslutning er baseret på de retlige og faktiske forhold i februar 2006, som de fremgår af de oplysninger, som Finland har indsendt, rapporten fra 2005 og det tekniske bilag. Den kan ændres, hvis betydelige ændringer af de retlige og faktiske forhold medfører, at betingelserne for at anvende artikel 30, stk. 1, i direktiv 2004/17/EF ikke længere er opfyldt.
Artikel 3
Denne beslutning er rettet til Republikken Finland.
Udfærdiget i Bruxelles, den 19. juni 2006.
KOMISSION PÄÄTÖS,
tehty 19 päivänä kesäkuuta 2006,
vesi- ja energiahuollon sekä liikenteen ja postipalvelujen alalla toimivien yksiköiden hankintamenettelyjen yhteensovittamisesta annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/17/EY 30 artiklan 1 kohdan soveltamisesta sähkön tuotantoon ja myyntiin Suomessa, Ahvenanmaata lukuun ottamatta
(tiedoksiannettu numerolla K(2006) 2337)
(Ainoastaan suomen- ja ruotsinkieliset tekstit ovat todistusvoimaiset)
(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
(2006/422/EY)
EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,
ottaa huomioon vesi- ja energiahuollon sekä liikenteen ja postipalvelujen alalla toimivien yksiköiden hankintamenettelyjen yhteensovittamisesta 31 päivänä maaliskuuta 2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/17/EY (1) ja erityisesti sen 30 artiklan 4 ja 6 kohdan,
ottaa huomioon Suomen tasavallan sähköpostitse 20 päivänä helmikuuta 2006 lähettämän pyynnön sekä lisätiedot, joita komission yksiköt pyysivät sähköpostitse 10 päivänä maaliskuuta 2006 ja jotka Suomen tasavalta toimitti sähköpostitse 23 päivänä maaliskuuta 2006,
ottaa huomioon riippumattoman kansallisen viranomaisen, Kilpailuviraston, päätelmät, joiden mukaan toiminta on direktiivin 2004/17/EY 30 artiklan 1 kohdan mukaista,
sekä katsoo seuraavaa:
(1)
Direktiivin 2004/17/EY 30 artiklassa säädetään, että hankintasopimuksiin, jotka tehdään jonkin direktiivissä tarkoitetun toiminnon suorittamiseksi, ei sovelleta tätä direktiiviä, jos toiminto siinä jäsenvaltiossa, jossa se toteutetaan, on suoraan avoin kilpailulle markkinoilla, joille pääsyä ei ole rajoitettu. Toimintaan kohdistuva suora kilpailu arvioidaan puolueettomin perustein ja asianomaisen alan erityispiirteet huomioon ottaen. Markkinoille pääsyn katsotaan olevan rajoittamatonta, jos jäsenvaltiossa on pantu täytäntöön yhteisön lainsäädännön soveltuvat säännökset ja niitä sovelletaan tietyn alan tai sen osan avaamiseksi kilpailulle. Kyseinen lainsäädäntö on lueteltu direktiivin 2004/17/EY liitteessä XI, jossa viitataan sähköalan osalta sähkön sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä 19 päivänä joulukuuta 1996 annettuun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviin 96/92/EY (2). Direktiivi 96/92/EY on korvattu sähkön sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä ja direktiivin 96/92/EY kumoamisesta 26 päivänä kesäkuuta 2003 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2003/54/EY (3), jossa edellytetään entistä suurempaa markkinoiden avoimuutta.
(2)
Direktiivin 2004/17/EY 62 artiklan 2 kohdan mukaisesti kyseisen direktiivin III osastoa, jossa säädetään suunnittelukilpailuihin sovellettavista säännöistä, ei sovelleta kilpailuihin, jotka järjestetään asianomaisessa jäsenvaltiossa sellaisen toiminnan harjoittamiseksi, jonka osalta on komission päätöksellä katsottu voitavan soveltaa 30 artiklan 1 kohtaa tai jota voidaan soveltaa kyseisen artiklan 4 kohdan toisen tai kolmannen alakohdan tai sen 5 kohdan neljännen alakohdan mukaisesti.
(3)
Suomen tasavallan esittämä pyyntö koskee sekä sähkön tuotantoa, yhteistuotanto mukaan luettuna, että myyntiä (tukku- ja vähittäismyyntiä). Tukkumyyntimarkkinat on Suomessa suurelta osin integroitu Pohjoismaiden sähkömarkkinoihin (Norja, Ruotsi, Suomi ja Tanska). Kyseiset markkinat muodostuvat kahdenvälisestä kaupasta yhtäältä sähköntuottajien ja toisaalta toimittajien ja teollisuusyritysten välillä sekä Nord Poolista, vapaaehtoisesta pohjoismaisesta sähköpörssistä, johon kuuluvat spot- ja johdannaismarkkinat. Näin ollen ollaan selkeästi siirtymässä alueellisiin tukkumyyntimarkkinoihin, vaikka sähkönsiirron pullonkauloista johtuen kyseiset markkinat jakautuvat toisinaan maantieteellisiin hinta-alueisiin, joista Suomi muodostaa yhden. Suomen viranomaisten ja Suomen Nord Poolin mukaan Suomi oli erillinen hinnoittelualue 9,3 prosenttia kokonaisajasta vuonna 2005 (4). Myös sähköntuotannossa kuljetaan kohti alueellisia markkinoita, vaikka sähkönsiirron pullonkaulat sekä Suomen verkkojen ja muiden yhteisön alueiden sekä Venäjän verkkojen välisten yhteyksien rajallinen kapasiteetti (5) voivat tilapäisesti rajata markkinat Suomen alueelle Ahvenanmaata lukuun ottamatta. Vähittäismyynnin markkina-alueena on Suomi, Ahvenanmaata lukuun ottamatta, sillä kuten Suomen viranomaiset ovat vahvistaneet, muista Pohjoismaista tulevat sähkönjakelijat, jotka eivät ole sijoittautuneet Suomeen, eivät vielä ole todellinen vaihtoehto kuluttajille tai pienille ja keskisuurille asiakkaille.
(4)
Tämä arvio, samoin kuin muut tähän päätökseen sisältyvät arviot, on tehty ainoastaan direktiivin 2004/17/EY soveltamista varten eivätkä ne rajoita kilpailusääntöjen soveltamista.
(5)
Suomessa on pantu täytäntöön ja sovellettu sekä direktiiviä 96/92/EY että direktiiviä 2003/54/EY, ja on päätetty siirtoverkkojen omistajuuden täysimääräisestä eriyttämisestä sekä jakeluverkkojen oikeudellisesta ja toiminnallisesta eriyttämisestä pienimpiä yrityksiä lukuun ottamatta. Tällä perusteella olisi katsottava 30 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaisesti, että markkinoille pääsyä ei ole rajoitettu.
(6)
Se, onko toiminta suoraan avointa kilpailulle, olisi arvioitava useiden indikaattoreiden perusteella, joista yksikään ei ole ratkaiseva sellaisenaan.
(7)
Neuvostolle ja Euroopan parlamentille antamassaan tiedonannossa ”Raportti edistymisestä kaasun ja sähkön sisämarkkinoiden luomisessa” (6), jäljempänä ’raportti 2005’, komissio totesi, että ”ala on monien maiden markkinoilla erittäin keskittynyttä, mikä estää todellisen kilpailun” (7). Tästä syystä komissio katsoi, että sähköntuotannon alalla ”yksi kansallisten markkinoiden kilpailuastetta kuvaavista indikaattoreista on kolmen suurimman tuottajan kokonaismarkkinaosuus” (8). ”Teknisen liitteen” (9) mukaan kolmen suurimman tuottajan yhteenlaskettu osuus Pohjoismaiden markkinoiden kokonaistuotannosta on 40 prosenttia (10), eli tyydyttävän pieni. Kun tarkastellaan Suomen aluetta, kolmen suurimman tuottajan yhteenlaskettu markkinaosuus on luonnollisesti korkeampi (11). Jaksoja, jolloin Suomen markkinat ovat eristyneet, on kuitenkin vähän (12). Näin ollen markkinoilla on kilpailupainetta merkittävän osan vuotta, koska sähköä on mahdollista hankkia Suomen alueen ulkopuolelta ja etenkin koska Pohjoismaiden välillä ei peritä siirtomaksuja. Koska ylikuormittuminen on luonteeltaan tilapäistä, Suomen alueen sisällä ei voida tehdä investointeja ottamatta huomioon muita Pohjoismaiden markkinoiden tuottajia. Näitä seikkoja olisi siksi pidettävä osoituksena tuotantomarkkinoihin - sekä Suomen kansallisiin markkinoihin että kehittyviin alueellisiin markkinoihin - kohdistuvasta suorasta kilpailusta.
(8)
Sähkön tukkumyyntimarkkinoilla myös keskittymis- ja vakavaraisuusaste ovat hyviä kilpailua kuvaavia indikaattoreita. Edellä johdanto-osan 3 kappaleessa mainitun Pohjoismaiden vapaaehtoisen sähköpörssin Nord Pool Spot AS:n markkinaosuus Pohjoismaiden fyysisestä sähköntoimituksesta vuonna 2004 oli 42 prosenttia (13). Kun on kyse alueellisista markkinoista, taso on tyydyttävä. Lisäksi sähkön tukkukaupan kilpailuolosuhteisiin vaikuttaa voimakkaasti markkina-alueella sähköllä käytävä finanssikauppa, joka Nord Poolin välittämänä oli volyymiltään 1,5-kertainen Pohjoismaiden sähkönkulutukseen nähden (14) (ja muut selvitetyt transaktiot kuten OTC (”over the counter” eli myynti suoraan asiakkaille) mukaan lukien yli nelinkertainen sähkönkulutukseen nähden) (15). Kuten teknisessä liitteessä todetaan (16), tätä vakavaraisuusastetta olisi pidettävä tyydyttävänä, eli sen pitäisi katsoa osoittavan alueellisten markkinoiden toimivan moitteettomasti ja niillä esiintyvän kilpailua. Kuten edellä todetaan, kilpailutilannetta olisi tarkasteltava myös pelkästään Suomen alueen osalta. Ensiksikin on vielä korostettava, että edellä mainitut pullonkauloista johtuvat ongelmat eivät ole jatkuvia vaan tilapäisiä. Näin ollen markkinoilla on jatkuvasti kilpailupainetta, koska sähköä on mahdollista hankkia Suomen alueen ulkopuolelta ja etenkin koska Pohjoismaiden välillä ei peritä siirtomaksuja. Lisäksi sähkön tukkumyyntihinnat vahvistaa Suomessa Nord Pool. Näitä seikkoja olisi siksi pidettävä osoituksena tukkumarkkinoihin - sekä Suomen kansallisiin markkinoihin että kehittyviin alueellisiin markkinoihin - kohdistuvasta suorasta kilpailusta.
(9)
Maan kokoon nähden vähittäismyyntimarkkinoiden taloudellisten toimijoiden määrä on melko suuri (yli 60, joista merkittävä osa tarjoaa palvelujaan koko maan alueella) samoin kuin niiden yritysten määrä, joiden markkinaosuus on yli 5 prosenttia. Viimeisimpien käytettävissä olevien tietojen mukaan kolmen suurimman sellaisen tuottajan, jotka toimittavat sähköä pienille ja keskisuurille yrityksille sekä hyvin pienille liikeasiakkaille ja kotitalouksille, yhteenlaskettu markkinaosuus on tyydyttävän pieni eli 35-40 prosenttia (17). Näitä seikkoja olisi tämän vuoksi pidettävä osoituksena toimintaan kohdistuvasta suorasta kilpailusta.
(10)
Myös tasesähkömarkkinoiden toimintaa olisi pidettävä indikaattorina, eikä ainoastaan tuotannon vaan myös tukku- ja vähittäismyyntimarkkinoiden osalta. ”Ne markkinoiden toimijat, jotka eivät pysty helposti sovittamaan sähköntuotantoaan asiakaskuntansa tarpeisiin, saattavat joutua kärsimään hintaerosta siirtoverkko-operaattorin myymän vaje-energian ja sen ostaman ylituotannon välillä. Nämä siirtoverkko-operaattorin hinnat ovat joko sääntelijän määräämiä tai vaihtoehtoisesti käytetään markkinoihin perustuvaa mekanismia, jolloin hinta määräytyy niiden tarjousten mukaan, joita muut tuottajat tekevät oman tuotantonsa säätelemiseksi ylös- tai alaspäin. Markkinoiden pienille toimijoille pahinta on se, että siirtoverkko-operaattorin osto- ja myyntihinnan välinen ero kasvaa suureksi. Näin tapahtuu monissa jäsenvaltioissa, ja se on omiaan estämään kilpailun kehittymistä. Suuri ero hintojen välillä voi olla merkki riittämättömästä kilpailusta tasesähkömarkkinoilla, joita saattaa hallita vain yksi tai kaksi päätuottajaa. Ongelma on vielä pahempi siellä, missä verkon käyttäjät eivät voi mukauttaa omaa toimintaansa lähes reaaliaikaisesti.” (18) Pohjoismaiden alueella on yhtenäiset tasesähkömarkkinat sähköntoimittamisen tasapainottamiseksi, ja niiden keskeisten ominaisuuksien (markkinoihin perustuvan hinnoittelun, markkinoiden sulkeutumisen tunnin välein ja pienen hintaeron) vuoksi voidaan katsoa, että ne ovat avoimet suoralle kilpailulle.
(11)
Kun otetaan huomioon kyseessä olevan tuotteen (sähkön) ominaispiirteet ja sopivien korvaavien tuotteiden tai palveluiden vähäisyys tai niiden puuttuminen, hintakilpailulla ja hintojen muodostumisella on suurempi merkitys arvioitaessa sähkömarkkinoiden kilpailutilannetta. Toimittajaa vaihtavien asiakkaiden määrä on aidon hintakilpailun mittari ja siten välillisesti ”luonnollinen kilpailun tehokkuuden mittari. Jos vaihtajia on vähän, markkinoiden toimivuudessa on todennäköisesti ongelmia, joskaan ei pidä jättää huomiotta niitä etuja, joita jo mahdollisuus neuvotella sopimus uudelleen tavanomaisen toimittajan kanssa tuo muassaan” (19). Lisäksi ”säänneltyjen loppukäyttäjähintojen olemassaolo on selvästikin ratkaisevaa asiakkaiden käyttäytymiselle…Vaikka sääntelyn säilyttäminen voi olla perusteltua siirtymävaiheessa, se aiheuttaa yhä enemmän vääristymiä investointitarpeen tullessa ajankohtaiseksi” (20).
(12)
Suomessa kolmen pääkäyttäjäryhmän - suuret ja erittäin suuret teollisuuskäyttäjät, pienet ja keskisuuret teollisuus- ja yrityskäyttäjät sekä hyvin pienet yritys- ja yksityiskäyttäjät - vaihtamisaste on yli 75 prosenttia kahdessa ensiksi mainitussa ryhmässä ja 30 prosenttia viimeksi mainitussa ryhmässä (21). Loppukäyttäjähintoja ei säännellä (22), eli talouden toimijat vahvistavat hinnat itse eikä hintojen soveltamiseksi tarvita ennalta viranomaisten hyväksyntää. Siksi Suomen tilanne sähköntoimittajan vaihtamisen ja loppukäyttäjähintojen sääntelyn osalta on tyydyttävä ja sitä olisi pidettävä merkkinä toimintaan kohdistuvasta suorasta kilpailusta.
(13)
Kun otetaan huomioon edellä mainitut indikaattorit sekä Suomen tasavallan toimittamista tiedoista, raportista 2005 sekä sen teknisestä liitteestä ilmenevä alan kokonaistilanne Suomessa, erityisesti verkkojen pitkälle viety eriyttäminen tuotannosta/toimituksesta sekä verkkoon pääsyn tehokas sääntely, sähkön tuotannon ja myynnin Suomessa, Ahvenanmaata lukuun ottamatta, olisi katsottava täyttävän direktiivin 2004/17/EY 30 artiklan 1 kohdassa säädetyn vaatimuksen, jonka mukaan toiminnon on oltava suoraan avointa kilpailulle. Kuten edellä johdanto-osan 5 kappaleessa mainitaan, vapaata pääsyä markkinoille koskevan lisäehdon on katsottava täyttyvän. Tämän vuoksi direktiiviä 2004/17/EY ei pitäisi soveltaa silloin, kun hankintayksiköt tekevät hankintasopimuksia, joiden tarkoituksena on mahdollistaa sähkön tuotanto tai myynti kyseisillä maantieteellisillä alueilla, tai kun ne järjestävät suunnittelukilpailuja kyseisen toiminnan harjoittamiseen alueilla.
(14)
Tämä päätös perustuu helmikuun 2006 oikeudelliseen ja tosiasialliseen tilanteeseen sellaisena, kuin se esitetään Suomen tasavallan toimittamissa tiedoissa, raportissa 2005 ja sen teknisessä liitteessä. Päätöstä voidaan tarkistaa, jos oikeudellinen tai tosiasiallinen tilanne muuttuu merkittävästi niin, että direktiivin 2004/17/EY 30 artiklan 1 kohdan säännösten soveltamista koskevat edellytykset eivät enää täyty.
(15)
Tässä päätöksessä säädetyt toimenpiteet ovat julkisia hankintoja käsittelevän neuvoa-antavan komitean lausunnon mukaiset,
ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
1 artikla
Direktiiviä 2004/17/EY ei sovelleta hankintayksiköiden tekemiin hankintasopimuksiin, joiden tarkoituksena on mahdollistaa niiden sähkön tuotanto tai myynti Suomessa, Ahvenanmaata lukuun ottamatta.
2 artikla
Tämä päätös perustuu helmikuun 2006 oikeudelliseen ja tosiasialliseen tilanteeseen sellaisena, kuin se esitetään Suomen tasavallan toimittamissa tiedoissa, raportissa 2005 ja sen teknisessä liitteessä. Päätöstä voidaan tarkistaa, jos oikeudellinen tai tosiasiallinen tilanne muuttuu merkittävästi niin, että direktiivin 2004/17/EY 30 artiklan 1 kohdan säännösten soveltamista koskevat edellytykset eivät enää täyty.
3 artikla
Tämä päätös on osoitettu Suomen tasavallalle.
Tehty Brysselissä 19 päivänä kesäkuuta 2006.