RÅDETS FORORDNING (EF) Nr. 2155/97 af 29. oktober 1997 om indførelse af en endelig antidumpingtold på indførsel af visse typer fodtøj med overdel af tekstilmaterialer og med oprindelse i Folkerepublikken Kina og i Indonesien og om endelig opkrævning af den midlertidige antidumpingtold, der indføres
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,
under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 384/96 af 22. december 1995 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (1), særlig artikel 9, stk. 4,
under henvisning til forslag fra Kommissionen forelagt efter høring af Det Rådgivende Udvalg, og
ud fra følgende betragtninger:
A. MIDLERTIDIGE FORANSTALTNINGER
(1) Ved Kommissionens forordning (EF) nr. 165/97 (2) (i det følgende benævnt »forordningen om midlertidig told«) indførtes der midlertidig antidumpingtold på importen til Fællesskabet af visse typer fodtøj med overdel af tekstilmaterialer henhørende under KN-kode 6404 19 10 og ex 6404 19 90 og med oprindelse i Folkerepublikken Kina og i Indonesien.
B. EFTERFØLGENDE PROCEDURE
(2) Efter indførelsen af de midlertidige antidumpingforanstaltninger fremsatte visse interesserede parter skriftlige bemærkninger.
(3) Parter, der anmodede herom, fik lejlighed til at blive hørt af Kommissionen.
(4) Kommissionen fortsatte arbejdet med at indhente og efterprøve alle oplysninger, som den anså for nødvendige for at træffe endelig afgørelse i sagen.
(5) Parterne underrettedes om de vigtigste kendsgerninger og betragtninger, på grundlag af hvilke det var hensigten at anbefale indførelse af endelig antidumpingtold og endelig opkrævning af de beløb, for hvilke der var stillet sikkerhed i form af midlertidig told. Parterne indrømmedes også en frist, inden for hvilken de kunne fremsætte indvendinger efter ovennævnte underretning.
(6) Kommissionen tog stilling til parternes mundtlige og skriftlige bemærkninger og tog i det omfang, det ansås for nødvendigt, hensyn hertil ved den endelige fastlæggelse af de faktiske omstændigheder.
C. DEN PÅGÆLDENDE VARE OG SAMME VARE
1. Den pågældende vare
(7) I den foreløbige undersøgelse betragtede Kommissionen fodtøj, ikke til sportsbrug, med ydersål af gummi eller plast og overdel af tekstilmaterialer, til indendørs eller udendørs brug (henhørende under KN-kode 6404 19 10 og ex 6404 19 90), som en og samme varekategori. Nogle interesserede parter gjorde i den forbindelse gældende, at hjemmefodtøj og udendørs fodtøj, især i henseende til brug, var for forskellige til at kunne henføres til samme varekategori.
De berørte parter understregede navnlig, at en vurdering af, om fodtøj til indendørs og udendørs brug kan betragtes som en og samme varekategori, bør indebære, at der foretages en »dobbelt« undersøgelse af, om varerne kan erstatte hinanden, altså for det første om udendørs fodtøj kan erstatte indendørs fodtøj, og for det andet om indendørs fodtøj kan erstatte udendørs fodtøj.
(8) Hvad angår det første spørgsmål skal det bemærkes, at nogle lette sko til udendørs brug af den betragtede type kan erstatte hjemmefodtøj til indendørs brug. Omvendt kan hjemmefodtøj som følge af, at det sædvanligvis er mindre solidt, ikke anses for egnet til de fleste udendørs anvendelsesformål. Dette synes også bekræftet af forbrugernes opfattelse af begge varer. Det må derfor fastslås, at den anden betingelse, altså om indendørs fodtøj kan erstatte udendørs fodtøj, ikke er opfyldt og følgelig, at hjemmefodtøj og udendørs fodtøj af den her betragtede type ikke kan betragtes som én og samme varekategori. Denne konklusion er ensbetydende med, at der i undersøgelsesresultaterne må sondres mellem hjemmefodtøj og fodtøj til udendørs brug.
Repræsentanterne for den klagende erhvervsgren i Fællesskabet blev underrettet om denne konklusion og lod forstå, at de ikke fuldt ud delte ovennævnte synspunkter, men de modsatte sig ikke, at hjemmefodtøj blev holdt uden for proceduren.
(9) Under henvisning til, at visse typer fodtøj, undertiden betegnet som »espadriller«, blev holdt uden for den foreløbige undersøgelse, anmodede flere interesserede parter med forskellige begrundelser om, at visse angiveligt meget specifikke varer blev holdt uden for proceduren. Disse anmodninger undersøges nærmere nedenfor.
a) Neoprensko
(10) Flere importører anmodede om udelukkelse af visse typer fodtøj, undertiden betegnet som »dykkerstøvler«, der er fremstillet af neopren og anvendes til visse former for vandsport, f.eks. dykning. Neopren er et materiale, som almindeligvis forstærkes med en tekstilbelægning, når det anvendes til fremstilling af fodtøj, og dette indebærer, at udgangsmaterialet for overdelen, som udgør den største udvendige flade, er tekstilmateriale, således at det pågældende fodtøj skal tariferes under KN-kode 6404. Eftersom visse former for vandsport, f.eks. dykning, i den kombinerede nomenklatur ikke udtrykkeligt anses for at være en »sportsdisciplin«, burde de pågældende neoprensko angiveligt tariferes under KN-kode 6404 19 90, selv om en så specifik vare ikke ville henhøre under den pågældende varekategori.
(11) Efter en mere detaljeret undersøgelse af dette spørgsmål fastslog Kommissionen, at de pågældende neoprensko sælges i forretninger, der sælger vandsportsudstyr, og ikke i skotøjsforretninger, og at de tilhører klart et særskilt marked. Deres fysiske egenskaber og påtænkte anvendelsesformål indebærer, at de af kunderne klart opfattes som en vare, der adskiller sig fra de varer, der henhører under den af undersøgelsen omfattede kategori »fodtøj med overdel af tekstilmaterialer, ikke til sportsbrug«.
(12) Repræsentanterne for den klagende erhvervsgren i Fællesskabet anmodedes om at udtale sig om dette spørgsmål og rejste ingen indvendinger, men gjorde gældende, at hvis der indrømmedes en undtagelse, var det meget væsentligt, at beskrivelsen af det pågældende fodtøj blev tilstrækkelig præcis til at hindre omgåelse af tolden.
(13) Af alle ovennævnte grunde og ud fra den betragtning, at det pågældende fodtøj let kan identificeres af toldmyndighederne, fastslås det, at neoprensko, undertiden betegnet som »dykkerstøvler« eller »vandsportstøvler«, bør holdes uden for proceduren.
b) »Vandresko«
(14) I den kombinerede nomenklatur anses »vandring« ikke for at være en sportsdisciplin, og vandresko med overdel af tekstilmaterialer henhører derfor almindeligvis under KN-kode 6404 19 90. Nogle parter anmodede om, at denne vare blev holdt uden for proceduren af to grunde. For det første forholdt det sig sådan, at den pågældende vare solgtes til så høje priser, at der ikke var tale om dumping. For det andet gjorde visse importører gældende, at de med rimelighed kunne have forventet, at vandresko ikke ville blive omfattet af foranstaltningerne, fordi »cross-country ski footwear« (»skistøvler til langrend«) i listen over undtagelser i meddelelsen om indledning af proceduren (3) i den spanske udgave var blevet oversat til »botas de senderismo«, som er den spanske betegnelse for vandresko (»trekking shoes«).
(15) Hvad angår førstnævnte grund skal det anføres, at det på grundlag af de oplysninger, som samarbejdsvillige eksportører fremlagde, og som Kommissionen benyttede til fastlæggelse af dumping, ikke blev bekræftet, at der ikke fandt dumping sted for denne type fodtøj.
(16) Med hensyn til den anden grund, dvs. visse importørers retmæssige forventning om, at vandresko ikke ville blive omfattet af foranstaltningerne (som følge af den fejlagtige oversættelse i den spanske version af udtrykket »cross-country ski footwear«), kan dette argument ikke godtages af følgende grunde:
Der skal først henvises til De Europæiske Fællesskabers Domstols retspraksis, sag 250/80, Anklagemyndigheden mod Schumacher og andre, dom, af 27. oktober 1981 (4), ifølge hvilken bestemmelserne i tilfælde af uoverensstemmelse mellem forskellige sprogudgaver, bør fortolkes efter deres sammenhæng under særlig hensyntagen til deres formål.
Det har i mange år været fællesskabsinstitutionernes faste praksis som led i den kombinerede nomenklatur at opstille en udtømmende liste over varer »til sportsbrug«. I det foreliggende konkrete tilfælde fremgik det således klart, at ordlyden af meddelelsen om indledningen af proceduren blot var et citat af underpositionsbestemmelse 1 (b) til kapitel 64 i den kombinerede nomenklatur, hvor udtrykket »ski-boots and cross-country ski footwear« i den spanske udgave er oversat til »calzado para esquiar« og ikke »botas de esquí, senderismo«.
(17) Det skal endelig understreges, at det pågældende fodtøj med overdel af tekstilmaterialer af den type, der kaldes »vandresko«, i vidt omfang fremstilles i Fællesskabet, at det var omfattet af klagen, og at det klart lå inden for undersøgelsens rammer. De fleste af disse varer kan således anvendes, og anvendes rent faktisk, til andre formål end det tiltænkte, hvilket bekræfter, at de henhører under den af undersøgelsen omfattede varekategori.
Såkaldte vandresko (trekking shoes) bør følgelig fortsat være omfattet af proceduren.
c) Fodtøj til medicinsk brug
(18) Ortopædisk fodtøj, dvs. fodtøj, som har til formål at korrigere en specifik og varig skavank eller et fysisk handicap, henhører under kapitel 90 i den kombinerede nomenklatur og er ikke omfattet af den foreliggende undersøgelse. Den vare henhørende under KN-kode 6404 19 90, for hvilken der anmodedes om en undtagelse, er fodtøj til medicinsk brug af den type, som sælges i apoteker og lignende, ikke i par, men pr. »fod«, og som ikke er specielt tilpasset en bestemt person, men som er til brug for alle, der f.eks. har forstuvet eller brækket en ankel. Kravet blev fremsat med den begrundelse, at en så specifik vare ikke kunne henhøre under den af undersøgelsen omfattede varekategori.
(19) Det er klart, at det pågældende fodtøj til medicinsk brug henhører under et andet marked (det sælges ikke i skotøjsforretninger, men i apoteker og lignende). Desuden sælges sådanne sko på en meget speciel måde (nemlig pr. »fod« og ikke pr. par og i særlige former tilpasset en gipsbandage og ikke en fod), og de opfattes derfor af kunderne som en vare, der klart adskiller sig fra de varer, der henhører under den varekategori, der er omfattet af undersøgelsen.
(20) Repræsentanterne for den klagende erhvervsgren i Fællesskabet blev anmodet om at udtale sig om dette spørgsmål og gjorde gældende, at der fandt en vis produktion af fodtøj til medicinsk brug sted i Fællesskabet, men de anfægtede ikke den konklusion, at det pågældende fodtøj var tilstrækkelig specifikt i henseende til fysiske egenskaber og anvendelsesformål til, at det faldt uden for den af undersøgelsen omfattede varekategori, »fodtøj med overdel af tekstilmaterialer, ikke til sportsbrug«.
(21) Af alle ovennævnte grunde og ud fra den betragtning, at en så specifik vare let kan identificeres af toldmyndighederne, fastslås det, at fodtøj til medicinsk brug af den type, der sælges i apoteker og lignende pr. »fod« og ikke pr. par, bør holdes uden for proceduren.
d) »Strandsandaler«
(22) »Strandsandaler« er sko, hvis overdel kun består af en strimmel tekstilmateriale, som er fastgjort til begge sider af en tyk, letvægtsalveolarsål af plast. Nogle interesserede parter gjorde gældende, at en sådan vare burde holdes uden for den foreliggende procedure ud fra den betragtning, at det er en vare, som er for specifik til, at den kan henføres til den af undersøgelsen omfattede varekategori. Det anførtes også, at en sådan vare ikke længere fremstilles i Fællesskabet.
(23) Repræsentanterne for den klagende erhvervsgren i Fællesskabet blev anmodet om at udtale sig om dette spørgsmål og erkendte, at selv om det pågældende fodtøj fortsat fremstilles i Fællesskabet, er denne produktion af marginal betydning. Desuden erklærede repræsentanterne for EF-erhvervsgrenen sig indforstået med, at fodtøj af denne art kan holdes uden for proceduren, forudsat at en sådan undtagelse begrænses til varer, der ikke kan anvendes som fodtøj uden for strandområder eller områderne omkring svømmebassiner og i betragtning af, at dette fodtøj kan skelnes fra andre typer fodtøj.
(24) Af ovennævnte grunde fastslås det, at såkaldte strandsandaler bør holdes uden for proceduren.
2. Samme vare
a) Påstand om forskellige fremstillingsmetoder
(25) Nogle interesserede parter rejste igen spørgsmålet om vulkaniseret fodtøj, som allerede blev behandlet i den foreløbige undersøgelse (jf. betragtning 18 i forordningen om midlertidig told). Parterne gentog således den påstand, at EF-erhvervsgrenen ikke fremstiller sko med vulkaniserede såler i tilstrækkelige mængder, og at dens produktion fortrinsvis er baseret på sprøjtestøbning. De yderligere undersøgelser gav følgende resultater:
(26) Det står klart, at vulkaniseringsprocessen er forskellig fra sprøjtestøbningsprocessen, men det skal påpeges, at de relevante hovedkriterier for definitionen af »samme vare« er varens generelle tekniske eller fysiske egenskaber, anvendelsesformål eller funktioner og ikke den metode, der er benyttet til fremstilling af varen. I den forbindelse ses der almindeligvis bort fra mindre forskelle, der er en følge af forskellige produktionsprocesser.
(27) Hvad angår de tekniske argumenter, der er fremført af forskellige parter, nemlig at vulkanisering er ensbetydende med gummi, medens sprøjtestøbning er ensbetydende med bl.a. pvc, og de deraf følgende forskelle i adgangen til råmaterialer, forskelle i udseende (pvc er mere »skinnende« end gummi) og lugt (gummi har en typisk lugt, medens pvc er lugtfri) samt forskellige opløsnings- og smelteegenskaber, kan det ikke afvises, at der er tale om forskelle mellem de kemiske og fysiske reaktioner, der finder sted under fremstillingen af fodtøj af disse typer. Imidlertid skal det erindres, at der almindeligvis anvendes syntetisk gummi til fremstilling af vulkaniseret fodtøj. Uanset produktionsprocessen er de råmaterialer, der indgår i disse processer, nemlig gummi og pvc, således alle petrokemiske derivater.
(28) Der er således overalt i verden adgang til syntetisk gummi, som navnlig anvendes til fremstilling af dæk. Påstanden om, at producenterne af vulkaniseret fodtøj i udviklingslandene har bedre adgang til råmaterialer, kan derfor ikke anses for relevant; det kan nok gøre fremstillingsprocessen mere rentabel, men ændrer ikke den kendsgerning, at den pågældende vare er identisk med EF-varen. Det skal også anføres, at for at differentiere de pågældende sko måtte parterne påberåbe sig kriterier, som ligger langt uden for sædvanlige kriterier. Når pvc således i modsætning til gummi smelter, sker dette først ved en temperatur på over 80 °C, altså langt over de temperaturer, varen udsættes for ved normal brug. På tilsvarende måde vil kunderne ikke under normale omstændigheder udføre en opløsningstest før køb.
(29) Med hensyn til den påståede nedgang i produktionen af vulkaniseret fodtøj i Fællesskabet skal det understreges, at dette argument først fremførtes af visse importører på et meget sent tidspunkt under proceduren. Af den dokumentation, der hidtil er modtaget, fremgår det imidlertid at denne produktionsproces stadig anvendes i Fællesskabet (f.eks. i Spanien, hvor en række producenter har erklæret, at de stadig vil kunne fremstille i alt 22 mio. par/år af denne type sko), og at der er talrige producenter i Fællesskabet, som er rede til og i stand til at fremstille vulkaniseret fodtøj.
Det fremgår også af undersøgelsen, at vulkaniseret fodtøj, der indføres fra Folkerepublikken Kina og fra Indonesien, i modsætning til de af flere parter fremførte påstande undertiden sælges som en mærkevare i specialiserede skotøjsforretninger, emballeret i en papæske, medens EF-fremstillet sprøjtestøbt fodtøj kan sælges som en ikke-mærkevare i plastposer og i discountbutikker.
(30) Der kan af ovennævnte drages den konklusion, at uanset tekniske forskelle i den fremstillingsproces, der er benyttet, konkurrerer vulkaniseret fodtøj direkte med sprøjtestøbt fodtøj. De to typer fodtøj er således så ens i alle henseender, at den gennemsnitlige kunde ikke vil kunne registrere forskellene.
Der er følgelig intet grundlag for at fastslå, at vulkaniseret fodtøj, der fremstilles i Folkerepublikken Kina og i Indonesien og udføres til Fællesskabet, ikke er samme vare som sprøjtestøbt fodtøj, der fremstilles i Fællesskabet, jf. definitionen i artikel 1, stk. 4, i forordning (EF) nr. 384/96 (i det følgende benævnt »grundforordningen«).
b) Påstand om forskellige varesegmenter
(31) Visse parter gentog påstanden om, at indført fodtøj og fodtøj fremstillet i Fællesskabet tilhører forskellige varesegmenter, som ikke konkurrerer med hinanden. Den gjorde gældende, at fodtøj, der blev indført til en pris, der var højere end gennemsnittet, ifølge definitionen i artikel 1, stk. 4, i grundforordningen ikke var samme vare som fodtøj, der blev indført til priser, der var lavere end eller svarede til gennemsnitsprisen.
(32) Dette spørgsmål har været genstand for gentagne og tilsyneladende modstridende udtalelser fra importørerne, idet nogle af dem gør gældende, at de indfører fodtøj af ringe kvalitet, som de ganske enkelt ikke kan finde i Fællesskabet, medens andre anfører, at de i Folkerepublikken Kina eller i Indonesien afgiver bestilling på sofistikerede varer, der fremstilles i overensstemmelse med deres egne specifikationer og designkrav og undertiden på grundlag af deres egne råmaterialer.
Denne uoverensstemmelse viser ganske enkelt, at Folkerepublikken Kina og Indonesien er i stand til at fremstille og faktisk fremstiller og udfører til Fællesskabet hele sortimentet af varer, der udbydes på markedet. Dette fremgår ikke af importstatistikkerne, fordi gennemsnitspriserne påvirkes mest af hovedparten af indførslen, som faktisk består af lavprisfodtøj. De pågældende indførte varer og de af EF-erhvervsgrenen fremstillede varer er derfor ifølge definitionen i artikel 1, stk. 4, i grundforordningen samme vare.
c) Konklusion
(33) På baggrund af ovenstående bekræftes det, at fodtøj, der er omfattet af denne procedure, og som fremstilles i Folkerepublikken Kina og i Indonesien og udføres til Fællesskabet, er samme vare som fodtøj, der fremstilles i Fællesskabet, jf. definitionen i artikel 1, stk. 4, i grundforordningen. Tilsvarende er fodtøj, der er omfattet af den foreliggende undersøgelse, og som fremstilles i Indonesien, samme vare som fodtøj, der fremstilles i og udføres fra Folkerepublikken Kina til Fællesskabet.
D. DUMPING
1. Indonesien
a) Normal værdi
(34) De indonesiske eksportører anfægtede, at Kommissionen ved beregningen af den normale værdi havde benyttet en fortjenstmargen, der var fastlagt på grundlag af et selskabs fortjenstgivende salg på hjemmemarkedet af en anden vare end den af undersøgelsen omfattede vare, nemlig i det foreliggende tilfælde fodtøj med overdel af læder eller plast. De påstod, at denne fortjenstmargen var for høj og ikke repræsentativ for industrien.
Da nævnte fortjenstmargen endvidere var blevet anvendt ved beregningen af den normale værdi for alle de selskaber, der indgik i stikprøven for Indonesien, var de normale værdier og dermed dumpingmargenerne angiveligt for høje og urimelige. De gjorde gældende, at Kommissionen burde have benyttet den fortjenstmargen på 7 %, som den havde anset for acceptabel for EF-erhvervsgrenen.
(35) Dette argument kunne ikke godtages. For det første fastsættes det i artikel 2, stk. 6, litra b), i grundforordningen, at hvis der ikke foreligger salg af den pågældende vare på hjemmemarkedet, kan de salgs- og administrationsomkostninger og andre generalomkostninger samt den fortjeneste, der benyttes ved beregning af den normale værdi, fastsættes på grundlag af de faktiske beløb, som påløber hos den pågældende eksportør eller producent på oprindelseslandets hjemmemarked i forbindelse med produktion og salg af varer inden for samme generelle kategori. Det var denne metode, der blev benyttet for det selskab, der er omhandlet i betragtning 34 i denne forordning.
For så vidt angår to af selskaberne i stikprøven, som på hjemmemarkedet hverken havde salg af den pågældende vare eller af varer inden for samme generelle kategori, måtte den normale værdi fastsættes i overensstemmelse med artikel 2, stk. 6, litra c), i grundforordningen, dvs. på grundlag af enhver anden rimelig metode. I den pågældende undersøgelse ansås det for at være den rimeligste metode at anvende de salgs- og administrationsomkostninger og andre generalomkostninger og den fortjeneste, der var fastlagt for det selskab, der er omhandlet i betragtning 34.
Endvidere er den fortjenstmargen på 7 %, der anvendtes ved beregningen af den ikke-skadelige pris for EF-erhvervsgrenen, det minimum, som Kommissionen anser for nødvendigt for at afhjælpe den skade, der er påført denne erhvervsgren, og den har derfor intet at gøre med den fortjenstmargen, der blev benyttet ved beregningen af den normale værdi, som skal fastsættes på grundlag af den faktiske fortjeneste, der er opnået på det indonesiske marked. Det skal i den forbindelse bemærkes, at De Europæiske Fællesskabers Domstol konsekvent har fastslået, at den normale værdi så vidt muligt skal fastsættes på grundlag af den faktiske fortjenstmargen.
(36) Et af de indonesiske selskaber, der indgik i stikprøven, gjorde gældende, at Kommissionen ved beregningen af dets normale værdi burde have benyttet de omkostningsberegninger, som var blevet fremlagt under kontrolbesøget. Det skal i den forbindelse anføres, at det pågældende selskab ikke havde et omkostningsregnskabssystem, men blot omkostningsberegninger, som var blevet anvendt ved beregning af pristilbud til potentielle kunder. Det var disse omkostninger, der var angivet i selskabets besvarelse af spørgeskemaet.
Dette krav måtte afvises, eftersom selskabet var ude af stand til at påvise, at nævnte omkostningsberegninger var korrekte. For nogle modeller forelå der desuden slet ingen oplysninger om omkostningerne, og de omkostninger, der forelå, var for alle modeller blot de direkte materialeomkostninger. Den metode, der blev benyttet i forordningen om midlertidig told, dvs. en genberegning af omkostningerne ved at fordele de samlede salgsomkostninger, eksklusive salgs- og administrationsomkostninger og andre generalomkostninger samt fortjeneste, på de pågældende modeller på grundlag af omsætningen som angivet i selskabets egne regnskaber, bekræftes derfor, idet det anses for at være den mest korrekte metode til at fastlægge omkostningerne for hver model af det pågældende fodtøj.
b) Eksportpris
(37) Da der ikke er fremsat bemærkninger til fastsættelsen af eksportpriserne, bekræftes resultaterne af den foreløbige undersøgelse.
c) Sammenligning
(38) Den indonesiske eksportør, hvis fortjenstgivende salg på hjemmemarkedet benyttedes ved beregningen af den normale værdi for Indonesien, jf. betragtning 34, gjorde gældende, at Kommissionen havde undladt at tage hensyn til en af de faktorer, der er omhandlet i artikel 2, stk. 10, i grundforordningen, og som påvirkede prisernes sammenlignelighed, idet der ikke ved fastsættelsen af den normale værdi var indrømmet fradrag for kreditomkostninger. Kommissionen fastslog, at den ganske rigtigt ikke havde foretaget denne justering, og den har derfor ændret beregningerne i overensstemmelse hermed. Eftersom dette selskabs salgs- og administrationsomkostninger og andre generalomkostninger var blevet benyttet som grundlag for beregningen af den normale værdi for de øvrige indonesiske selskaber i stikprøven, var det også nødvendigt at foretage en justering af deres normale værdi for at tage hensyn til det indrømmede fradrag. Alle dumpingberegninger er blevet justeret i overensstemmelse hermed.
(39) Det selskab, der er omhandlet i betragtning 36, gjorde gældende, at dumpingmargenen var blevet fastsat ved anvendelse af gennemsnitsomkostninger for de enkelte modeller og en kunstigt høj fortjenstmargen ved beregningen af den normale værdi. Det påstod, at anvendelsen af gennemsnit var ensbetydende med, at de normale værdier blev for høje, og al lavpriseksport blev ensbetydende med dumpingimport. Det gjorde endvidere gældende, at hvis man havde benyttet de individuelle normale værdier, det havde oplyst, og en rimelig fortjenstmargen, ville man være nået til den konklusion, at der ikke fandt dumping sted.
I betragtning af de omstændigheder, der er redegjort for i betragtning 36, fandt Kommissionen, at for at nå til en rimelig nøjagtig beregning af omkostningerne, havde den ikke nogen anden mulighed end at genberegne omkostningerne ved anvendelse af selskabets egne regnskabstal og foretage en ny fordeling af de samlede salgsomkostninger, eksklusive salgs- og administrationsomkostninger og andre generalomkostninger samt fortjeneste, på de pågældende modeller.
d) Dumpingmargener
(40) De metoder, der blev benyttet til beregning af de endelige dumpingmargener, er de samme som dem, der blev benyttet ved beregningen af de foreløbige dumpingmargener. Dumpingmargenerne er imidlertid blevet ændret for at tage hensyn til den justering af den normale værdi, der nu er indrømmet, og som er omhandlet i betragtning 38.
i) Samarbejdsvillige selskaber i stikprøven
(41) De således fastsatte margener udtrykt i procent af cif-prisen ved Fællesskabets grænse, udgør:
- PT Dragon: 4,0 %
- PT Emperor Footwear: 0,0 %
- PT Sindoll Pratama: 24,9 %.
ii) Samarbejdsvillige, ikke undersøgte producenter/eksportører
(42) Som følge af ovennævnte ændringer i dumpingmargenerne for de samarbejdsvillige selskaber i stikprøven fastsættes dumpingmargenen for de to samarbejdsvillige selskaber, der ikke er blevet undersøgt, nu endeligt til 14,2 % af cif-prisen ved Fællesskabets grænse.
iii) Restdumpingmargen
(43) Som følge af ovennævnte ændringer i dumpingmargenerne for de samarbejdsvillige selskaber i stikprøven og under behørig hensyntagen til de begrænsninger i vareområdet, som er omhandlet i betragtning 8, fastsættes dumpingmargenen nu endeligt til 39,7 % af cif-prisen ved Fællesskabets grænse.
2. Folkerepublikken Kina
a) Individuel behandling
(44) De kinesiske eksportører gjorde gældende, at Kommissionen ikke i tilstrækkelig grad havde begrundet sin afvisning af de samarbejdsvillige kinesiske eksportørers anmodning om individuel behandling. De insisterede på, at der indrømmedes individuel behandling med henblik på den endelige fastlæggelse af de faktiske forhold.
Det skal gentages, at det er Kommissionens praksis at beregne en enkelt toldsats for lande uden markedsøkonomi undtagen i de tilfælde, hvor selskaberne kan påvise, at de er uafhængige af staten. Ingen af de pågældende selskaber var imidlertid i stand til på tilfredsstillende måde at påvise en sådan uafhængighed, eftersom de alle havde forbindelser til den kinesiske stat, enten direkte eller via provinsmyndigheder eller kommunale myndigheder. Da der ikke er fremlagt yderligere oplysninger om dette spørgsmål, bekræftes resultaterne af den foreløbige undersøgelse vedrørende afvisning af anmodningen om individuel behandling.
b) Normal værdi
(45) De kinesiske eksportører gjorde gældende, at de havde modtaget utilstrækkelige oplysninger fra Kommissionen om de indonesiske sko, der blev benyttet til sammenligning med de udførte kinesiske modeller. De anførte navnlig, at de oplysninger om råmaterialer og produktionsprocesser, der blev benyttet ved fremstilling af de indonesiske sko, og som de havde fået forelagt, var utilstrækkelige til, at de kunne anmode om justeringer for forskelle i fysiske egenskaber.
Det skal i den forbindelse påpeges, at Kommissionen i sine bestræbelser for at sikre den mest retfærdige modelsammenligning, gentagne gange søgte at indhente oplysninger fra de kinesiske eksportører om design og sammensætning af de modeller, de udførte til Fællesskabet, og om de dertil benyttede materialer. På trods heraf indgav de kinesiske eksportører kun meget ufuldstændige oplysninger. Kommissionen måtte derfor foretage sin vurdering af sammenligneligheden på grundlag af de foreliggende oplysninger, og som det var tilfældet i den foreløbige undersøgelse, benyttedes de indonesiske modeller, der svarede til eller, hvis der ikke fandtes tilsvarende modeller, sådanne modeller, som mest lignede de kinesiske modeller, og som de kinesiske selskaber i stikprøven udførte til Fællesskabet. Alle de oplysninger, der lå til grund for sammenligningen, blev stillet til rådighed for de kinesiske eksportører.
c) Eksportpris
(46) Da der ikke er fremsat bemærkninger vedrørende fastsættelsen af eksportpriserne, bekræftes resultaterne af den foreløbige undersøgelse.
d) Sammenligning
(47) Eftersom Indonesien var det referenceland, der anvendtes som grundlag for fastsættelsen af den normale værdi for Folkerepublikken Kina, nedjusteredes dumpingmargenen for Folkerepublikken Kina, også for at tage hensyn til den justering af de normale værdier for Indonesien af hensyn til fradraget for kreditomkostninger, som er omhandlet i betragtning 38 og 40.
e) Dumpingmargen
(48) De kinesiske eksportører anfægtede i nogle tilfælde Kommissionens sammenligning af vejede gennemsnitlige normale værdier med kinesiske eksportpriser for individuelle eksporttransaktioner til Fællesskabet. De påstod, at eksportpriserne ikke var meget forskellige mellem forskellige købere, regioner eller tidsperioder, og at både eksportpris og normal værdi følgelig i overensstemmelse med artikel 2, stk. 11, i grundforordningen burde sammenlignes på grundlag af vejede gennemsnit. Efter en ny gennemgang af sine beregninger fandt Kommissionen, at prisforskellene var små, og at der således med henblik på den endelige afgørelse burde anvendes vejede gennemsnit til sammenligningen mellem normale værdier og eksportpriser.
På dette grundlag og under behørig hensyntagen til de begrænsninger i vareområdet, som er omhandlet i betragtning 8, fastsattes den enhedsdumpingmargen, der var beregnet for Folkerepublikken Kina til 133,2 % af cif-prisen ved Fællesskabets grænse.
E. ERHVERVSGRENEN I FÆLLESSKABET
(49) Nogle parter har gentaget og uddybet deres påstand om, at Kommissionen ikke har godtgjort, at EF-erhvervsgrenen, som har fremlagt beviser for skade, er repræsentativ. Dette er baseret på den påstand, at der ikke kunne fæstes lid til det benyttede tal for »den samlede produktion i Fællesskabet«, og der fremførtes desuden kritik af den stikprøveteknik, Kommissionen havde anvendt. Endvidere anfægtedes begrundelsen for at indrømme visse EF-producenter »anonym behandling«.
1. Den samlede produktion i Fællesskabet
(50) Det skal påpeges, at det inden indledningen af proceduren blev undersøgt, i hvor høj grad der var tilslutning til klagen. Den samlede anslåede EF-produktion af samme vare, på grundlag af hvilken de 68 klagende EF-producenters status blev fastlagt, blev efterfølgende taget op til ny undersøgelse (for så vidt angår perioden 1991-1994) hos de nationale sammenslutninger af fodtøjsproducenter, og det blev bekræftet, at de var korrekte.
Det skal desuden understreges, at tallet for den samlede produktion i Fællesskabet af samme vare, som lå til grund for nævnte fastlæggelse af EF-producenternes status, blev sat så højt som muligt. Som følge af mangel på pålidelige data var det således ikke muligt at foretage en undersøgelse for i overensstemmelse med artikel 4, stk. 1, litra a), i grundforordningen at fastslå, om visse ikke-klagende producenters produktion burde have været holdt uden for tallet for den samlede produktion, fordi deres vigtigste forretningsvirksomhed snarere var indførsel end produktion i Fællesskabet.
Sådanne mulige EF-producenter, hvoraf nogle ifølge de foreliggende oplysninger har indført betydelige mængder, vides også at producere ret store mængder fodtøj i Fællesskabet. Hvis der var blevet fremlagt tilstrækkelige oplysninger om dette spørgsmål, er det muligt, at en del af de i Fællesskabet fremstillede mængder ville være blevet holdt uden for tallet for den samlede produktion. Omvendt blev undersøgelsen af selskabernes hovedaktivitet foretaget for 28 selskaber i den første gruppe, som defineret i betragtning 6 i forordningen om midlertidig told, og det konstateredes for dem alle (som anført i betragtning 55 i forordningen om midlertidig told), at de havde deres hovedaktivitet i Fællesskabet.
(51) Det bekræftes derfor, at den undersøgte EF-erhvervsgren er repræsentativ, og at dette spørgsmål, er undersøgt på en rimelig måde på grundlag af fuldt pålidelige tal.
2. Stikprøver
a) Den oprindelige undersøgelse
(52) Hvad angår dette spørgsmål skal det påpeges, at det i betragtning af det store antal potentielle parter i proceduren anførtes i meddelelsen om indledning af proceduren, at undersøgelsen måske måtte gennemføres på grundlag af stikprøver. Som følge heraf blev det (via nationale sammenslutninger) fra begyndelsen af undersøgelsen søgt at opnå tilsagn om samarbejde fra et begrænset antal EF-producenter, som udvalgtes blandt de 68 producenter, der tilsluttede sig klagen.
28 producenter indgav fyldestgørende besvarelser, og blandt disse udvalgtes der ni med henblik på efterprøvning, og deres besvarelser blev efterprøvet indgående ved kontrolbesøg hos de pågældende (sidstnævnte gruppe benævntes i forordningen om midlertidig told »kontrolgruppen«).
De 28 selskaber i den første gruppe tegner sig for lidt over 25 % af produktionen i Fællesskabet af samme vare, og den kan derfor betragtes som EF-erhvervsgrenen, da der ikke foreligger nogen erklæret protest mod klagen.
b) Den efterfølgende udvikling
(53) Som anført i betragtning 8, blev det besluttet at begrænse anvendelsesområdet for den foreliggende procedure til fodtøj til udendørs brug og at holde hjemmefodtøj uden for. Det blev derfor anset for påkrævet at foretage en særskilt undersøgelse af de oplysninger, der udelukkende vedrørte fodtøj til udendørs brug, som er omfattet af denne procedure. Det fremgår af denne undersøgelse, at 17 af de ovennævnte 28 EF-producenter i den første gruppe og otte af de ni EF-producenter i kontrolgruppen fremstiller fodtøj til udendørs brug. Det konstateredes, at de 17 nævnte producenter i overensstemmelse med de kriterier, der er benyttet til at fastslå, om den første gruppe var repræsentativ (jf. betragtning 59 i forordningen om midlertidig told), ligeledes var repræsentative for den erhvervsgren i Fællesskabet, der fremstiller fodtøj til udendørs brug. Den kendsgerning, at disse 17 EF-producenter ifølge undersøgelsen tegner sig for 22,3 % af EF-produktionen af samme vare, hvis definition var blevet begrænset i løbet af den foreliggende undersøgelse, ændrer ikke ovennævnte konklusion om EF-erhvervsgrenens repræsentativitet.
I en situation som den foreliggende, hvor antallet af EF-producenter er så stort, at det berettiger anvendelse af stikprøver, er det således næsten uundgåeligt, at den udvalgte stikprøve ikke vil nå op på tærskelværdien på 25 %, selv om den er repræsentativ for EF-erhvervsgrenen.
(54) Hvad angår den undersøgte EF-erhvervsgrens repræsentativitet skal det understreges, at undersøgelsen af spørgsmålet om skade fandt sted på grundlag af efterprøvede oplysninger, der var indhentet fra forskellige relevante kilder, som alle var repræsentative for EF-erhvervsgrenen, jf. nedenstående:
- produktion, salg, markedsandel og beskæftigelse i Fællesskabet blev fastlagt for hver national sammenslutning af fodtøjsproducenter, og de omfatter derfor hele EF-produktionen af samme vare. Dette er ganske klart i modstrid med den påstand, en interesseret part fremsatte efter fremlæggelsen af de endelige undersøgelsesresultater, hvorefter der ved fastlæggelsen af de samlede skadesindikatorer ikke var taget hensyn til tal vedrørende den italienske fodtøjssammenslutning
- den generelle udvikling i priser, omkostninger og rentabilitet blev fastlagt for hver af de samarbejdsvillige producenter i den første gruppe
- undersøgelsen af underbud og underpriser gennemførtes på grundlag af fuldt efterprøvede pris- og omkostningsdata, der var indhentet hos selskaberne i kontrolgruppen, som er repræsentative i henseende til størrelse og varesortiment, og som er beliggende i de vigtigste medlemsstater med produktion af fodtøj.
3. Anonym behandling af de ni selskaber i kontrolgruppen
(55) Nogle parter har gentaget og uddybet deres påstand om, at det ikke var berettiget, at Kommissionen indrømmede selskaberne i kontrolgruppen »anonym behandling«. De pågældende parter har gjort gældende, at de klagende indenlandske virksomheder bør være forberedt på eventuelle »handelsmæssige gengældelsesforanstaltninger« og har anmodet om, at i det mindste navnene på selskaberne i den første gruppe oplyses.
(56) Det skal i den forbindelse igen understreges, at den pågældende anonyme behandling blev indrømmet, fordi de trusler, der var fremsat, gik langt videre end, hvad der kunne anses for »normalt« i handelsmæssigt samkvem. Den begrænsede beskyttelse, der blev ydet på denne måde, ansås desuden for særlig relevant i forbindelse med stikprøveundersøgelsen, hvor nogle få udvalgte selskaber er særligt udsat, selv om de repræsenterer og handler på vegne af en langt større gruppe.
(57) Med hensyn til selskaberne i den første gruppe var selskabsnavnene på det ikke-fortrolige spørgeskema almindeligvis blevet erstattet af et identifikationssymbol, og de fleste nationale sammenslutninger af fodtøjsproducenter (som videregav besvarelserne) havde opført navnene på de selskaber, der indgav svar, naturligvis uden at oplyse sammenhængen mellem identifikationssymbolerne og navnene på listen. Det skal således understreges, at alle interesserede parter har haft adgang til de ikke-fortrolige oplysninger, der er indgivet af både producenterne i den første gruppe og, på en særskilt liste, de efterprøvede og bekræftede data vedrørende selskaberne i kontrolgruppen.
(58) I betragtning af, at besvarelserne af spørgeskemaerne fra selskaberne i den første gruppe samt den liste, der var opstillet af nævnte sammenslutninger, blev stillet til rådighed for alle parter, før Kommissionen fik kendskab til ovennævnte pression, fandt den, at de pågældende lister, som gjorde det muligt at identificere de fleste af selskaberne, ikke efterfølgende kunne gøres anonyme, og at der således fortsat burde være adgang til dem i uændret form. Under disse omstændigheder ansås det for rimeligt i de endelige oplysninger, der blev tilsendt alle parter, at inkludere listen over selskaberne i den første gruppe, medens navnene på selskaberne i kontrolgruppen fortsat blev tilbageholdt.
F. SKADE
1. Kumulativ vurdering af dumpingimportens virkninger
(59) Nogle parter gjorde gældende, at følgevirkningerne af indførslen fra Indonesien og fra Folkerepublikken Kina ikke burde vurderes kumulativt. Det anførtes især, at to betingelser, som bør være opfyldt for at muliggøre kumulering, ikke var opfyldt.
(60) For det første blev det gjort gældende, at for i overensstemmelse med artikel 3, stk. 4, i grundforordningen at afgøre, om den dumpingmargen, der fastsættes vedrørende indførslen fra hvert land (for hvilket det overvejes at foretage kumulering med andre) er højere end mindsteværdien, bør institutionerne ikke tage hensyn til restmargener, men kun til de margener, der er fastsat for samarbejdsvillige eksportører. Denne påstand kan ikke godtages, navnlig på baggrund af den manglende samarbejdsvilje, som de indonesiske eksportører udviste. Det skal desuden bemærkes, at de dumpingmargener, der fastsattes for to af de indonesiske eksportører (af de tre, der indgik i stikprøven) var højere end mindsteværdien.
(61) For det andet er det gjort gældende, at visse forskelle i konkurrencevilkårene (bevist ved gennemsnitsimportpriserne pr. par, som angiveligt skulle være væsentligt højere for Indonesien sammenlignet med Folkerepublikken Kina) indebar, at det ikke var berettiget at foretage kumulering. Selv om de påståede forskelle i nogen grad bekræftes af Eurostat-tallene, skal det anføres:
- at disse forskelle ikke er tilstrækkelige til, at der kan foretages en klar sondring mellem den indonesiske og den kinesiske prispolitik (navnlig når gennemsnitspriserne for både Indonesien og Folkerepublikken Kina sammenlignes med gennemsnitspriserne for andre tredjelande, der leverer til Fællesskabets marked, idet sidstnævnte priser er langt højere end gennemsnitspriserne for begge de af undersøgelsen omfattede lande)
- at en detaljeret undersøgelse af de foreliggende oplysninger viser, at indførslen fra både Indonesien og Folkerepublikken Kina omfatter alle priser, fra de højeste til de laveste, og
- at den mest plausible forklaring på de eksisterende forskelle, ifølge de foreliggende oplysninger, snarere er en lidt forskellig varesammensætning end en forskellig prispolitik.
(62) Efter beslutningen om, at hjemmefodtøj holdes uden for den kategori varer, der er omfattet af undersøgelsen, blev det på ny undersøgt, om det var påkrævet at foretage en kumulativ vurdering af indførslen fra begge lande. I 1994 udgjorde indførslen af fodtøj henhørende under KN-kode 6404 19 90 med oprindelse i Folkerepublikken Kina 101,1 mio. par og med oprindelse i Indonesien 24 mio. par. Den pågældende dumpingimport tegnede sig i samme periode for en markedsandel på henholdsvis 50,5 % og 12 %.
Det er desuden bekræftet, at dumpingmargenerne for de pågældende varer var betydelige, og de konklusioner, der er omhandlet i betragtning 68 i forordningen om midlertidig told vedrørende konkurrencevilkårene på markedet, kan bekræftes efter udelukkelsen af hjemmefodtøj fra proceduren. På dette grundlag ansås det for påkrævet at foretage en kumulativ vurdering af virkningerne af dumpingimporten af fodtøj til udendørs brug fra de pågældende to lande. Resultaterne af den foreløbige undersøgelse (som omhandlet i betragtning 64-69 i forordningen om midlertidig told) bør følgelig bekræftes for så vidt angår den begrænsede varekategori bestående af fodtøj til udendørs brug.
(63) Den samlede indførsel af fodtøj til udendørs brug fra Folkerepublikken Kina og fra Indonesien steg set under ét fra 65,4 mio. par i 1991 til 125,1 mio. par i 1994, altså en stigning på over 90 %. Dette svarer til en stigning i den samlede markedsandel fra 40,5 % i 1991 til 62,4 % i 1994.
2. Beregning af underbud
(64) Der er fremsat påstand om, at der ikke altid, om overhovedet, var tale om underbud af det omfang, som er anført i forordningen om midlertidig told. Nogle parter har under høringerne fremlagt prøver på angiveligt sammenlignelige modeller, hvor de indførte modeller (almindeligvis fremstillet i henhold til importørens egne specifikationer) var dyrere end modeller fremstillet i Fællesskabet.
Disse påstande kan være korrekte i visse særlige tilfælde, men det skal understreges, at de ikke blev bekræftet på et bredere grundlag af undersøgelsen af både eksportørernes priser for visse modeller og Eurostat-priserne. Under disse omstændigheder fandt Kommissionen det rimeligt med henblik på den endelige fastlæggelse af de faktiske forhold fortsat udelukkende at fæste lid til de detaljerede og/eller samlede oplysninger, der er indhentet (og efterprøvet i så vid udstrækning som muligt) som led i undersøgelsen, og på grundlag af hvilke det positivt er fastslået, at der er tale om prisunderbud.
(65) Det blev påstået, at justeringen for forskelle i handelsled er utilstrækkelig og bør revideres. Der er bl.a. fremlagt dokumentation, hvoraf det fremgår, at den justering på 13 %, der i den foreløbige undersøgelse blev indrømmet for at tage hensyn til forskelle i handelsleddet mellem importører og EF-producenternes kunder, kun indbefattede transport i Fællesskabet og andre dermed forbundne omkostninger.
Der blev foretaget en yderligere analyse, som koncentreredes om de importører, for hvilke der var fremlagt bekræftede data vedrørende denne justering, dvs. de fem samarbejdsvillige importører, der er anført i forordningen om midlertidig told. Der var blevet aflagt kontrolbesøg hos disse importører, og de tegnede sig tilsammen for 12,5 % af de pågældende indførte mængder i undersøgelsesperioden.
Det kunne fastslås, at tre af dem ikke i væsentligt omfang havde indkøbt den pågældende vare fra EF-producenter i undersøgelsesperioden, men stort set havde de samme kunder som EF-producenterne. Det konkluderedes derfor, at for at sikre en retfærdig sammenligning måtte importpriserne justeres for de omkostninger, der påløb mellem indførslen og det sted, hvor varerne faktisk nåede frem til kunden, samt for en rimelig fortjeneste. Med henblik herpå blev der taget hensyn til alle omkostninger, der kunne henføres til den pågældende vare, undtagen sådanne omkostninger, som viste sig at være en del af produktionsomkostningerne (såsom råmaterialer, som importøren leverede til producenten i eksportlandet), og som således var indregnet i den toldværdi for varerne, som er anført i Eurostat.
Omvendt fremgik det, at to af de fem importører var kunder hos EF-producenterne, og der blev derfor kun taget hensyn til deres omkostninger fra cif-stadiet til leveret pakhus, fortoldet, da dette svarede til det handelsled, der var lagt til grund for fastsættelsen af EF-producenternes priser og omkostninger.
For hver importør undersøgtes forholdet mellem den gennemsnitlige importpris for den pågældende vare og ovennævnte omkostninger. Det fremgik af denne undersøgelse, at for at justere cif-prisen til det handelsled, der svarede til EF-producenternes leverancer, måtte der tages hensyn til to elementer. Selv om en del af omkostningerne således kan anses for at være proportionale med varernes værdi, måtte en passende justering også omfatte et fast beløb pr. par for at afspejle de omkostninger, der uundgåeligt påløber i forbindelse med enhver importforretning uafhængigt af varernes værdi.
(66) På grundlag af den undersøgte dokumentation konstateredes det, at for at sikre en retfærdig sammenligning med EF-producenternes priser og omkostninger, måtte cif-importprisen for den pågældende vare opjusteres med 20 % og derefter forhøjes med 0,2 ECU pr. par plus den normale told.
(67) Beregningerne er blevet ændret i overensstemmelse hermed, og resultatet heraf er en bekræftelse af de underbud, der blev fastlagt i forordningen om midlertidig told. Beregnet på grundlag af Eurostat konstateredes det for de samarbejdsvillige eksportører, der var omfattet af midlertidig antidumpingtold, at de gennemsnitlige underbudsmargener i procent af EF-erhvervsgrenens priser var højere end 7 % for Indonesien og 18 % for Folkerepublikken Kina.
3. Generelle skadesfaktorer
(68) Eftersom ingen af de interesserede parter har fremsat bemærkninger til den foreløbige vurdering af de generelle skadesfaktorer (som f.eks. forbrug i Fællesskabet, produktion, salg, rentabilitet og beskæftigelse i EF-erhvervsgrenen), er der ikke foretaget en ny undersøgelse af de pågældende undersøgelsesresultater.
(69) I betragtning af udelukkelsen af hjemmefodtøj fra den kategori varer, der er omfattet af undersøgelsen, redegøres der i det følgende for de vigtigste undersøgelsesresultater vedrørende markedet og den erhvervsgren i Fællesskabet, der fremstiller fodtøj til udendørs brug, idet forordningen om midlertidig told ikke indeholdt nærmere oplysninger herom:
- Det samlede forbrug i Fællesskabet steg fra 161,3 mio. par i 1991 til 200,4 mio. par i 1994.
- Produktionen faldt fra 40,4 mio. par i 1991 til 30,8 mio. par i 1994, et fald på 24 %.
- Salget faldt i samme periode med 45 % målt i mængde og med 32 % målt i værdi, svarende til en nedgang i markedsandel fra 20,8 % til 9,2 %.
- Rentabiliteten af salget af fodtøj til udendørs brug faldt for selskaberne i den første gruppe fra 12,3 % i 1991 til 2,8 % i 1994, og denne udviklingstendens bekræftes af de tal, der er fastlagt for selskaberne i kontrolgruppen.
- Hvad angår beskæftigelse og virksomhedslukninger blev der som led i undersøgelsen ikke fastlagt absolutte tal vedrørende produktionen af fodtøj til udendørs brug, fordi de fleste selskaber i denne sektor var i stand til at fremstille både fodtøj til indendørs og til udendørs brug. På baggrund af ovenstående indikatorer kunne det imidlertid ved en sammenligning med de tilsvarende indikatorer i forordningen om midlertidig told bekræftes, at den negative udviklingstendens for beskæftigelse og virksomhedslukninger også gjorde sig gældende for de producenter i Fællesskabet, der fremstiller fodtøj til udendørs brug.
4. Konklusion vedrørende skade
(70) På baggrund af ovenstående, og da der ikke foreligger andre argumenter, bekræftes det, som det blev fastslået i betragtning 84 i forordningen om midlertidig told for den erhvervsgren i Fællesskabet, der fremstiller både fodtøj til udendørs og til indendørs brug, at også den EF-erhvervsgren, der fremstiller fodtøj til udendørs brug, har lidt væsentlig skade som omhandlet i artikel 3 i grundforordningen.
G. ÅRSAGSSAMMENHÆNG
(71) De fleste eksportører og importører rejste igen spørgsmålet, om indførslen fra Vietnam var en af årsagerne til den skade, EF-erhvervsgrenen havde lidt. Det skal i den forbindelse understreges, at på tidspunktet for indgivelse af klagen var Vietnams kendte markedsandel for fodtøj til udendørs brug forholdsvis beskeden. Den stigning, der indtraf senere, var allerede mærkbar i undersøgelsesperioden, hvor markedsandelen for de pågældende varer med oprindelse i Vietnam dog var langt mindre end for de kinesiske varer. Det følger heraf, at virkningerne af indførslen fra Vietnam ikke kan have brudt den årsagssammenhæng, der er etableret mellem den indførsel, der er omfattet af den foreliggende undersøgelse, og den skade, EF-erhvervsgrenen har lidt.
(72) Da der ikke er fremlagt overbevisende dokumentation for nogen anden årsag til den skade, der er forvoldt, bekræftes de foreløbige undersøgelsesresultater som omhandlet i betragtning 85-95 i forordningen om midlertidig told. På baggrund af ovenstående udvikling fastslås det desuden, at denne konklusion også gælder for fodtøj til udendørs brug.
H. FÆLLESSKABETS INTERESSER
1. Virkninger for forbrugerne
(73) Der er ikke fra forbrugernes eller forbrugerorganisationernes side rejst indvendinger efter offentliggørelsen af forordningen om midlertidig told, men nogle parter har gjort gældende, at antidumpingforanstaltninger vil have alvorlige følgevirkninger for forbrugerne i Fællesskabet og navnlig for dem med de laveste indkomster.
Dette argument om foranstaltningernes forudselige indvirkning på forbrugerpriserne er blevet undersøgt nærmere. Resultaterne af undersøgelsen er følgende:
a) Følgevirkninger i absolutte tal
(74) Hvad angår priserne på fodtøj til forhandlere er det sandsynligt, at EF-erhvervsgrenen med en markedsandel på 9,2 % og en gennemsnitspris på 5,1 ECU pr. par ikke vil være i stand til at forhøje sine priser ud over den forhøjelse på 4,2 %, der er nødvendig for at opnå en rimelig fortjeneste (jf. betragtning 106 i forordningen om midlertidig told), uden at den løber risiko for at forværre den aktuelle nedadgående tendens i henseende til markedsandel. Desuden tegner importen fra lande, der ikke er omfattet af proceduren, sig for 28,4 % af markedet for den pågældende vare, og det forventes, at producenterne i disse tredjelande ikke vil være villige eller i stand til at forlange prisforhøjelser af betydning.
For Indonesiens vedkommende skal det erindres, at den skadestærskel, der er fastlagt for dette land, er betydeligt lavere end for Folkerepublikken Kina, idet gennemsnitsprisen for det importerede fodtøj er 2,57 ECU pr. par. Markedsandelen for fodtøj med oprindelse i Folkerepublikken Kina er 50,5 % (med en gennemsnitspris på 1,83 ECU pr. par), og i betragtning af den toldsats, der er foreslået, vil den forudselige gennemsnitlige maksimale virkning af de foreslåede foranstaltninger på markedet for fodtøj alt i alt udgøre 0,5 ECU pr. par.
Det er således kun i det tilfælde, hvor forhandlerne vælger at fastholde en uændret margen og overvælter de øgede omkostninger i deres helhed på forbrugerne, at disse må betale det tilsvarende beløb på 0,5 ECU pr. par. Da det gennemsnitlige årlige forbrug af det pågældende fodtøj i Fællesskabet er mindre end et par per capita, er følgevirkningerne af de foreslåede foranstaltninger ganske klart ubetydelige for forbrugeren.
b) Relative følgevirkninger. Prisens indvirkning på forbruget
(75) Relativt set var grundlaget for beregningerne gennemsnitsprisen for det pågældende fodtøj, leveret til forhandlers pakhus, dvs. 3,6 ECU pr. par, hvor der for de indførte varers vedkommende tages hensyn til den justering for forskelle i handelsled, der er omhandlet i betragtning 65. Anvendes den laveste bruttofortjeneste, der er konstateret i de distributionskanaler, der analyseres nedenfor, dvs. 125 %, anslås det, at gennemsnitsprisen for forbrugeren for den pågældende vare er højere end 8,1 ECU pr. par. En fuldstændig overvæltning af tolden vil derfor påvirke forbrugerprisen med mindre end 6,5 %.
Som anført ovenfor bør denne procentsats ses i lyset af både den absolutte prisforhøjelse (0,5 ECU pr. par) og den generelle prisudvikling. I løbet af den periode på fire år, der indgik i undersøgelsen, og som følge af dumpingimportens indtrængen på markedet, faldt den gennemsnitlige markedspris, leveret til forhandlers pakhus, således med mere end 16 % korrigeret for den almindelige inflation.
(76) Da der ikke forelå andre reaktioner fra forbrugerorganisationerne, konkluderedes det, at følgevirkningerne af de foreslåede foranstaltninger for forbrugerne af det pågældende fodtøj formentlig vil være ubetydelige. Det kunne derfor konkluderes, at der ikke kunne forudses nogen væsentlig nedgang i efterspørgslen som et resultat af en mulig overvæltning af hele tolden på forbrugerprisen.
2. Virkninger i forhandlerleddet
a) Virkninger i forhandlerleddet som helhed
(77) Det er gjort gældende, at indførelsen af foranstaltninger vil have stærkt negative følger for importørerne. Der er mere generelt fremført divergerende synspunkter om situationen i distributionskæden som helhed, som angiveligt er en aktivitet, der har langt større betydning i Fællesskabet end produktionen af fodtøj, både i henseende til omsætning og til beskæftigelse.
Det skal for det første anføres, at omsætningen i distributionskæden for en given mængde fodtøj ifølge sagens natur vil være højere end i de produktionsselskaber, hvorfra varerne indkøbes, ganske enkelt som følge af den højere forhandlermargen. For det andet kan beskæftigelsestallene i forhandlerleddet, hvor der sælges alle typer fodtøj, ikke sammenlignes med de tilsvarende tal udelukkende for produktionen i Fællesskabet af den pågældende vare.
Eftersom forbrugerne ikke køber sko i mængder af betydning uden for Fællesskabet, kan negative følgevirkninger af antidumpingtold for distributionssystemet som helhed kun opstå som et resultat af en betydelig nedgang i forbruget og dermed omsætningen, eller i det forhold, at forhandlerne er nødsaget til at acceptere en lavere margen for at mindske en stigning i forbrugerpriserne (og en nedgang i forbruget).
Som anført ovenfor kan det på baggrund af de forudselige følgevirkninger af eventuelle foranstaltninger for forbrugerne af den pågældende vare anses for højst usandsynligt, at forbruget af denne vil falde væsentligt, også selv om forhandlerne skulle være nødsaget til at opretholde deres nuværende margener.
Det kan derfor alt i alt konkluderes, at virkningerne af eventuelle foranstaltninger vil være meget begrænsede for distributionskæden. Der blev imidlertid foretaget en dybtgående analyse på baggrund af fodtøjsdistributionssystemets struktur i Fællesskabet.
b) Fodtøjsdistributionssystemets struktur i Fællesskabet
(78) Inden for fodtøjsdistributionssystemet i Fællesskabet kan der almindeligvis sondres mellem fire forskellige salgskanaler i forbindelse med salget til den endelige bruger. Der er tale om mærkevarekæderne, de uafhængige detailhandlere, ikke-specialiserede supermarkeder og som en fjerde kategori de øvrige former for ikke-specialiseret distribution (beklædningsforretninger og forretninger med blandet sortiment).
i) Uafhængige detailhandlere
(79) Den traditionelle distributionskanal består af uafhængige detailhandlere, som almindeligvis køber deres varer fra grossister. Udviklingen i distributionssystemet går imidlertid i retning af, at grossisterne forsvinder, efterhånden som detailhandlerne indgår i et nærmere samarbejde med et mere begrænset antal producenter eller slutter sig sammen i indkøbsforeninger, men bibeholder deres uafhængighed.
Hvad angår detailhandlerne selv, befinder de sig i en vanskelig konkurrencesituation, da de hver for sig ikke kan kontrollere leverandørernes prispolitik og er nødsaget til at forlange høje avancer for at dække de forholdsvis høje omkostninger i bycentrenes detailsalgsbutikker, hvorfra de fortrinsvis udøver deres virksomhed (150-200 %). De har således i nogle medlemsstater tabt terræn til nyere former for distribution, som henhører under de øvrige tre kategorier, især mærkevarekæderne.
Som følge af deres stærke tilstedeværelse i andre medlemsstater og deres dækning af den øverste ende af markedet, hvor de opretholder vedvarende gode forretningsforbindelser med deres kunder, skal det anføres, at uafhængige detailhandlere stadig, i det mindste i henseende til værditilvækst og beskæftigelse (over 250 000 arbejdstagere), er den vigtigste distributionskanal i Fællesskabet, om end de formentlig ikke ligger på førstepladsen med hensyn til markedsandel (målt i mængde).
ii) Mærkevarekæder
(80) Disse kæder, som undertiden er involveret i produktionsvirksomhed i Fællesskabet, ejes almindeligvis af et eller to store selskaber i hvert land, som ejer flere varemærker og udøver deres virksomhed på hele markedet. De driver supermarkeder eller discountbutikker uden for byerne og kan konkurrere med de ikke-specialiserede supermarkeder på grund af salgsomfang, priser og specialisering.
Mærkevarekæderne sælger også deres varer gennem forretninger i byerne, som afløser de uafhængige detailhandlere med standardiserede butikker med lavere omkostninger, som er et svar på nogle kunders behov for et alternativ til discountbutikker. Som følge af deres stærke indkøbsposition, deres adgang til forsyninger på verdensmarkedet (de indfører for egen regning) og den forholdsvis lave margen, de beregner sig, almindeligvis omkring 25 % af salgsomkostningerne for de centrale indkøbssteder og 100 % i gennemsnit for butikkerne, er de i stand til hurtigt at vinde markedsandele, når først de gør deres entré på markedet, og at opnå en vækst på over 5 % om året.
iii) Ikke-specialiserede supermarkeder
(81) Ikke-specialiserede supermarkeder, som tegner sig for en betydelig del af fodtøjsmarkedet målt i mængde, men mindre målt i værdi som følge af de lave gennemsnitspriser for deres salg, har stor betydning i den lavere ende af markedet. Om end de undertiden køber direkte fra leverandører uden for Fællesskabet, indfører de sædvanligvis deres varer gennem specialiserede importører og tegner sig for en betydelig del af disses salg af fodtøj. Deres traditionelle bruttofortjeneste er ca. 100 %, men den kan svinge fra ca. 60 % i forbindelse med salgsfremstød til over 130 % på visse EF-fremstillede varer. Som følge af det yderligere trin i afsætningskæden, som importøren betegner, og de faste omkostninger, der påløber, er forbrugerprisen på de fra de pågældende lande indførte varer ved afsætning gennem denne salgskanal sædvanligvis tre gange højere end cif-prisen.
iv) Andre salgskanaler
(82) Andre salgskanaler som postordrefirmaer eller beklædningsforretninger har vundet en vis betydning i nogle medlemsstater, men alene har ingen af dem vundet større betydning på fællesskabsplan. I nogle medlemsstater har specialiserede postordrefirmaer en omkostningsstruktur, som ligner mærkevarekædernes. Beklædningskæder på fællesskabsplan har i deres »små« butikker også fodtøj i form af modeprægede mærkevarer, almindeligvis med højere margener end for deres sædvanlige varer. Som følge af modeaspektet ved dette salg indebærer det konkurrence for mærkevarekæderne om end i mindre omfang end konkurrencen fra de store blandede forretninger i bycentrene.
c) De foreslåede foranstaltningers særlige følgevirkninger for de forskellige salgskanaler
(83) Med hensyn til de uafhængige detailhandlere, som stadig tegner sig for det største antal beskæftigede i distributionssystemet for fodtøj i Fællesskabet, styrkes den generelle konklusion, der er omhandlet i betragtning 77, af den kendsgerning, at det sædvanligvis kun er en lille del af deres leverancer af den pågældende vare, der har oprindelse i Indonesien eller i Folkerepublikken Kina. Det skal tilføjes, at de er sluttet sammen i et forbund, hvor otte medlemsstater er repræsenteret, og at der ikke er modtaget indsigelse fra dette forbund eller fra anden side mod den mulige indførelse af antidumpingforanstaltninger.
(84) De selskaber, der ejer mærkevarekæder, har anfægtet behovet for at indføre antidumpingtold. Selv om den generelle konklusion også gælder disse parter, forklarer det forhold, at nogle af dem i højere grad end de uafhængige detailhandlere baserer deres indkøb af den pågældende vare på dumpingimport, hvorfor de inden for distributionssystemet vil kunne frygte, at foranstaltningerne vil have negative følger for deres komparative konkurrencesituation.
Eventuelle foranstaltningers direkte følgevirkninger for disse selskabers finansielle situation vil være ubetydelig, hvis toldens fulde beløb overvæltes på forbrugeren. Der kan kun forventes indirekte finansielle virkninger, hvis forbrugerne på grund af denne prisforhøjelse mindsker deres køb af den pågældende vare. Skulle dette imidlertid blive tilfældet, vil det kun blive i begrænset omfang, jf. betragtning 76.
Desuden sælges den pågældende vare aldrig særskilt i specialiserede butikker, og som følge af de lave priser tegner den sig for mindre end 10 % af de samarbejdsvillige mærkevareselskabers omsætning. På denne baggrund vil en beskeden tilbagegang i efterspørgslen efter den pågældende vare, som må anses for usandsynlig, have ubetydelige følgevirkninger for selskabet som helhed, navnlig hvis efterspørgslen i det mindste delvis rettes mod fodtøj til højere priser, formentlig med en højere fortjeneste i absolutte tal.
(85) Ikke-specialiserede supermarkeders eller andre ikke-specialiserede forretningers situation vil næppe blive berørt af indførelsen af foranstaltninger, selv ikke i tilfælde af ovennævnte markedsudvikling, da de i endnu mindre grad baserer deres salg på den pågældende vare.
(86) Der blev foretaget en undersøgelse af situationen for de importører, der leverer til disse ikke-specialiserede distributionskanaler, idet de i nogle tilfælde indførte en større del af deres omsætning fra de pågældende lande end deres kunder. De pågældende selskaber er almindeligvis baseret på en meget begrænset og fleksibel struktur, som gør det muligt for dem kun at sælge, når den avance, der påregnes opnået, giver dækning for de omkostninger, der påløber. Deres viden om markedet og deres evne til at planlægge og sælge påvirkes ikke af oprindelseslandet for varerne. Indvirker antidumpingforanstaltningerne på distributionssystemet for fodtøj som helhed, vil disse importører kunne udnytte enhver markedssituation og fortsat forsyne deres kunder med importvarer fra Folkerepublikken Kina eller fra Indonesien eller med ikke dumpede varer eller varer fremstillet i Fællesskabet.
(87) Det kan således ikke fastslås, at indførelsen af antidumpingforanstaltninger på det pågældende fodtøj vil påvirke fodtøjsdistributionssystemets finansielle situation i væsentligt omfang, hverken systemet som helhed eller en del af det.
3. Virkninger for EF-erhvervsgrenen og dens leverandører
(88) Den påstand, at indførelsen af foranstaltninger ikke vil have nogen positiv virkning for EF-erhvervsgrenens situation som følge af, at der i stedet vil komme forsyninger fra andre tredjelande, blev fremført på ny. Det blev endvidere gjort gældende, at situationen for tekstilfodtøjsindustrien i denne sammenhæng var den samme som for producenterne af syntetiske håndtasker, og at Rådet også i den foreliggende sag følgelig burde undlade at træffe foranstaltninger (5).
Et skift i forsyningerne mellem forskellige lande har i en årrække været en vigtig faktor på fodtøjsmarkedet. Det skal i den forbindelse anføres, at EF-erhvervsgrenen i kraft af automatisering og rationalisering har været i stand til gennem forøgelse af sin egen udførsel delvis at kompensere for de mængder, der er indført til Fællesskabet fra forskellige lande. Dette var imidlertid ikke tilfældet i forbindelse med den betydelige og pludselige forøgelse af dumpingimporten fra de to lande, der er omfattet af den foreliggende procedure. Hvad angår de påståede lighedspunkter mellem den foreliggende procedure og sagen om de syntetiske håndtasker, skal det understreges, at den betydelige markedsandel, som den klagende EF-erhvervsgren i denne sag fortsat har, kapitalejerforholdene i de fleste eksportselskaber, samt de betydelige erhvervsinvesteringer, der er nødvendige for at fremstille fodtøj, klart udelukker enhver rimelig og relevant sammenligning af de to erhvervsgrene. Rådet kan derfor ikke godtage, at det af hensyn til konsekvens skulle undlade at træffe foranstaltninger i den foreliggende sag.
(89) Det er igen gjort gældende, at hvis der indføres foranstaltninger, vil det have negative følger for producenterne af maskiner til fodtøjsindustrien, hvis salg til Indonesien og Folkerepublikken Kina vil blive begrænset.
Hvad angår leverandørerne af maskiner skal det anføres, at EF-erhvervsgrenen ganske klart investerer i automatisering og især i sprøjtestøbningsprocessen. Denne automatisering er forbundet med investeringer i maskiner og støbeforme, som fremstilles i Fællesskabet, og dette vil fortsat give grobund for teknologiske forbedringer. Der er på den anden side ikke modtaget beviser for, at eksportørerne i Indonesien og i Folkerepublikken Kina er nogle af de største kunder hos producenterne af udstyr i Fællesskabet.
(90) Da der ikke er fremlagt nye beviser vedrørende ovennævnte påstande, bekræftes de konklusioner, der er omhandlet i betragtning 99 og 104 i forordningen om midlertidig told.
4. Konklusion vedrørende Fællesskabets interesser
(91) Efter en undersøgelse af de forskellige involverede parters interesser konkluderes det, at der ikke er nogen tvingende grunde til ikke at gribe ind over for den pågældende dumpingimport. De konklusioner, der er omhandlet i betragtning 105 i forordningen om midlertidig told, bekræftes derfor.
I. ANTIDUMPINGFORANSTALTNINGER
1. Skadestærskel
a) Generelle betragtninger
(92) De beregninger, der i forordningen om midlertidig told blev lagt til grund for fastsættelsen af skadestærsklen, var baseret på to forskellige sæt prissammenligninger. For de samarbejdsvillige eksportørers vedkommende blev priserne på de mest udførte modeller sammenlignet med EF-erhvervsgrenens dertil svarende »ikke-skadelige priser« på grundlag af den inddeling i 16 grupper af såkaldte »familier« af fodtøj, hvoraf 13, som omfatter fodtøj til udendørs brug, indgik i den endelige fastlæggelse af de faktiske omstændigheder. For langt størstedelen af indførslen måtte skadestærsklen, på grund af manglende samarbejdsvilje fra de pågældende eksportørers side, beregnes på grundlag af gennemsnit for de pågældende KN-koder, og denne metode er benævnt »kategorisammenligningen«.
(93) Det er gjort gældende, at Kommissionen ved disse sammenligninger undlod at tage hensyn til de påståede forskelle mellem vulkaniseret fodtøj og sprøjtestøbt fodtøj. I fortsættelse af det i betragtning 26-30 anførte fastslås det, at der ikke er sådanne forskelle mellem vulkaniseret fodtøj og sprøjtestøbt fodtøj, at de i væsentlig grad kan påvirke den samlede prissammenligning.
Forskellene i produktionsprocessen ved fremstilling af såler til to sammenlignelige modeller medfører således ikke, at forbrugerne opfatter varerne som forskellige. For så vidt angår de tilfælde, hvor indførte vulkaniserede modeller sammenlignedes med EF-fremstillet sprøjtestøbt fodtøj, fordi der var tale om de modeller, der lignede hinanden mest, fik de pågældende samarbejdsvillige eksportører lejlighed til at fremsætte bemærkninger på grundlag af de dokumenter og ikke-fortrolige oplysninger, de havde adgang til, og ingen af dem anfægtede de sammenligninger, der var foretaget.
(94) Eksportører i Folkerepublikken Kina gjorde gældende, at beskrivelserne af de i Fællesskabet fremstillede modeller, som blev benyttet til sammenligningerne, var utilstrækkelige. Det skal i den forbindelse anføres, at eksportørerne fik tilsendt kopier af de ikke-fortrolige oplysninger, som indeholdt fotografier af de EF-fremstillede modeller, der anvendtes som referencemodeller i hver familie. Dette skete i tilslutning til de skriftlige forklaringer og de kalkulationsark, der indgik i de fremlagte oplysninger.
(95) Efter krav fra importørerne og for at foretage prissammenligningerne ved beregningen af skadestærsklerne blev cif-importpriserne justeret for at nå frem til prisen, leveret kunden, fortoldet, og hertil benyttedes den justeringsmetode, der anvendtes til fastsættelse af underbudsmargenerne, jf. betragtning 66.
(96) Nogle importører gjorde gældende, at selv om det kunne erkendes, at der fandt dumping sted for så vidt angår fodtøj til en importpris på under 3 US $, var dette ikke tilfældet for mere sofistikeret fodtøj. For sidstnævnte burde der ifølge de pågældende importører fastsættes en skadestærskel på 0 %.
Det skal i den forbindelse anføres, at selv om der blev indført meget store mængder til en pris på under 2,5 ECU (svarende til 3 US $), omfattede denne indførsel i den stikprøve af importtransaktioner, der blev undersøgt, kun 45 % af værdien af den pågældende indførsel. Den kendsgerning, at hovedparten af importomsætningen lå over den påståede prisgrænse, viser, at indførslen af den pågældende vare i virkeligheden er spredt over et bredt spekter af priser, om end priserne er meget lave sammenlignet med de priser, der ville være gældende under normale konkurrencevilkår.
Desuden lå de ikke-skadelige priser, der blev beregnet for de undersøgte EF-producenter, også både under og over den påståede prisgrænse, justeret for at nå frem til prisen leveret hos kunden (3,7 ECU), alt afhængig af skotype. Da der ikke forelå anden dokumentation vedrørende dette markedsaspekt, kunne denne påstand derfor afvises.
(97) Der er ikke fremført andre bemærkninger, og den generelle metode til fastlæggelse af skadestærsklen, som er omhandlet i betragtning 106-112 i forordningen om midlertidig told, bekræftes derfor.
Begrænsningen af de varer, der er omfattet af proceduren, og ændringen af justeringen for handelsled påvirker imidlertid de foreløbige undersøgelsesresultater som anført nedenfor.
b) Indonesien
(98) I overensstemmelse med den metode, der er omhandlet i forordningen om midlertidig told, udgjorde de reviderede skadestærskler for de samarbejdsvillige selskaber i stikprøven for Indonesien, udtrykt i procent af cif-importprisen, mellem 0 og 31,5 %, med et gennemsnit på 14,1 %, som anvendes for samarbejdsvillige selskaber, der ikke indgik i stikprøven. Hvad angår beregningen af restskadestærsklen ansås det for et land med markedsøkonomi som Indonesien for at være det rimeligste grundlag at benytte det gennemsnit, der var fastlagt på grundlag af de efterprøvede data for de samarbejdsvillige eksportører i stikprøven, dvs. 14,1 %.
c) Folkerepublikken Kina
(99) I overensstemmelse med den metode, der er omhandlet i forordningen om midlertidig told, udgjorde den reviderede enhedsskadestærskel for Folkerepublikken Kina 49,2 %.
2. Told
(100) Et af de indonesiske samarbejdsvillige selskaber, der ikke indgik i stikprøven, anfægtede, at tolden for det var fastsat på grundlag af den vejede gennemsnitlige dumpingmargen for stikprøven.
Dette argument kunne ikke godtages, idet det i artikel 9, stk. 6, i grundforordningen fastsættes, at når Kommissionen har begrænset sin undersøgelse i overensstemmelse med artikel 17, må antidumpingtold, der pålægges samarbejdsvillige selskaber, der ikke indgår i stikprøven, ikke overstige den vejede gennemsnitlige dumpingmargen, der er fastsat for parterne i stikprøven. Der henvises desuden til betragtning 23 i forordningen om midlertidig told, ifølge hvilken de pågældende indonesiske selskaber havde erklæret sig indforstået med denne metode.
(101) Eftersom skadestærsklerne for både Indonesien og Folkerepublikken Kina samt den individuelt fastsatte tærskelværdi for PT Sindoll Pratama er lavere end de dertil svarende dumpingmargener, bør antidumpingtolden fastsættes på grundlag af disse tærskelværdier. For de øvrige samarbejdsvillige eksportører i Indonesien bør antidumpingtolden fastsættes på grundlag af ovennævnte dumpingmargener.
(102) Antidumpingtolden bør følgelig fastsættes til nedenstående satser, som anvendes på nettoprisen, frit Fællesskabets grænse, ufortoldet:
TABELPOSITION
J. OPKRÆVNING AF DEN MIDLERTIDIGE TOLD
(103) I betragtning af størrelsen af de dumpingmargener, der er fastlagt for de udførende producenter og lande, og på baggrund af den væsentlige skade, der er påført EF-erhvervsgrenen, anses det for påkrævet, at de beløb, for hvilke der i henhold til forordning (EF) nr. 165/97 er stillet sikkerhed i form af midlertidig antidumpingtold, opkræves endeligt med en sats svarende til den endelige told, der indføres. I det omfang, det over for toldmyndighederne på tilfredsstillende måde kan godtgøres, at indførslen vedrørte fodtøj henhørende under KN-kode 6404 19 10 (hjemmefodtøj) eller fodtøj, som ikke er omfattet af den foreliggende procedure, jf. beskrivelsen i artikel 1, stk. 3, litra b), c), og d), i denne forordning, bør de beløb, for hvilke der er stillet sikkerhed i form af midlertidig antidumpingtold, frigives i deres helhed -
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:
Artikel 1
1. Der indføres en endelig antidumpingtold på indførsel af fodtøj, henhørende under KN-kode ex 6404 19 90 (Taric-kode: 6404 19 90 * 90), med oprindelse i Folkerepublikken Kina og i Indonesien, dog med undtagelse af det fodtøj, der er beskrevet i stk. 3.
2. Den endelige antidumpingtold fastsættes til nedenstående satser, som anvendes på nettoprisen, frit Fællesskabets grænse, ufortoldet:
TABELPOSITION
3. Tolden pålægges ikke:
a) sko, der undertiden betegnes som »espadriller«, hvorved der i denne forordning forstås sko med overdel af lærred og sål af flettet reb, uden hæl, med eller uden forstærkning af gummi eller plast over en overflade af varierende størrelse, og af tykkelse ikke over 2,5 cm (Taric-kode: 6404 19 90 * 10)
b) sko, der undertiden betegnes som »dykkerstøvler« eller »vandsportsstøvler«, hvorved der i denne forordning forstås sko med overdel af neopren, også lamineret på en eller begge sider med tekstilmateriale, hvor neoprenmaterialet er af tykkelse 2,5 mm eller derover, som dækker hele foden, med en slidbestandig sål og beregnet til visse former for vandsport såsom dykning (Taric-kode: 6404 19 90 * 20)
c) sko, der undertiden betegnes som »sko til medicinsk brug«, hvorved der i denne forordning forstås sko, der, om end de ikke er fremstillet til opfyldelse af en bestemt persons egne medicinske behov, har til formål at fremme helbredelsen under eller efter behandling eller et operativt indgreb, f.eks. sko, der gør der muligt at gå med en fod i gips eller med forbinding. Disse sko dækker ikke hele foden og har en bred åbning, således at de også kan passe til en fod med forbinding. De sælges ikke pr. par, men enkeltvis, og er samtidig kendetegnet ved mere end én af følgende egenskaber:
- lukkeanordningen kan justeres til størrelsen af forbinding eller gipsbandage
- der kan indlægges særlige såler eller puder til medicinske formål
- sålen er udformet på en sådan måde, at den hindrer, at foden får skadelig kontakt med jorden (gulvet), men samtidig udelukker ikke-medicinsk brug af skoen
- skoens udformning er funktionel, og der anvendes ikke dekorationer eller andet modepræget tilbehør.
(Taric-kode: 6404 19 90 * 30)
d) sko, der undertiden betegnes som »strandsandaler«, hvorved der i denne forordning forstås sko, hvis overdel kun består af en strimmel tekstilmateriale, som er fastgjort til begge sider af en tyk, letvægtsalveolarsål af plast, som er i kontakt både med foden og jorden. Denne tekstilstrimmel indebærer, at både den forreste og den bageste del af foden ikke er dækket, og skoens bredde overstiger ikke en tredjedel af dens længde. Da fodens bageste del ikke er omsluttet af skoen, hæves bærernes hæl fra sålen under gang. Strandsandaler er beregnet til våde eller sandede fødder på stranden eller omkring svømmebassiner, og deres udformning udelukker, at de i praksis kan anvendes til længere spadsereture (Taric-kode: 6404 19 90 * 40).
4. Medmindre andet er fastsat, finder gældende bestemmelser for told og anden toldmæssig praksis anvendelse.
Artikel 2
1. De beløb, for hvilke der i henhold til forordning (EF) 165/97 er stillet sikkerhed i form af midlertidig antidumpingtold, opkræves endeligt med en sats svarende til den endelige told, der indføres, med undtagelse af beløb, for hvilke det over for toldmyndighederne på tilfredsstillende måde kan godtgøres, at de vedrører indførsel af fodtøj henhørende under KN-kode 6404 19 10 eller fodtøj, som er beskrevet i artikel 1, stk. 3, litra b), c) eller d), idet sådanne beløb frigives i deres helhed.
2. Beløb, for hvilke der er stillet sikkerhed, der overstiger den endelige antidumpingtold, frigives.
Artikel 3
Denne forordning træder i kraft på dagen for offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 29. oktober 1997.
NEUVOSTON ASETUS (EY) N:o 2155/97,
annettu 29 päivänä lokakuuta 1997,
lopullisen polkumyyntitullin käyttöönotosta tiettyjen sellaisten Kiinan kansantasavallasta ja Indonesiasta peräisin olevien jalkineiden tuonnissa, joiden päälliset ovat tekstiiliainetta sekä väliaikaisen tullin lopullisesta kantamisesta
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,
ottaa huomioon polkumyynnillä muista kuin Euroopan yhteisön jäsenvaltioista tapahtuvalta tuonnilta suojautumisesta 22 päivänä joulukuuta 1995 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 384/96 (1) ja erityisesti sen 9 artiklan 4 kohdan,
ottaa huomioon komission ehdotuksen, jonka se on tehnyt neuvoa-antavaa komiteaa kuultuaan,
sekä katsoo, että:
A. VÄLIAIKAISET TOIMENPITEET
(1) Komission asetuksella (EY) N:o 165/97 (2), jäljempänä `väliaikaista tullia koskeva asetus`, otettiin käyttöön väliaikainen polkumyyntitulli tiettyjen sellaisten Kiinan kansantasavallasta ja Indonesiasta peräisin olevien, CN-koodeihin 6404 19 10 ja ex 6404 19 90 kuuluvien jalkineiden tuonnissa yhteisöön, joiden päälliset ovat tekstiiliainetta.
B. MYÖHEMPI MENETTELY
(2) Väliaikaisten polkumyyntitoimenpiteiden käyttöönoton jälkeen tietyt asianomaiset osapuolet esittivät huomautuksia kirjallisesti.
(3) Komissio tarjosi sitä pyytäneille osapuolille mahdollisuuden tulla kuulluiksi.
(4) Komissio jatkoi lopullisia päätelmiään varten tarpeellisiksi katsomiensa tietojen etsimistä ja tarkistamista.
(5) Osapuolille ilmoitettiin olennaisista tosiasioista ja huomioista, joiden perusteella aiottiin suositella lopullisten polkumyyntitullien käyttöönottoa ja väliaikaisten tullien vakuutena olevien määrien lopullista kantamista. Osapuolille myönnettiin myös määräaika, jossa näiden oli kyseisen ilmoittamisen jälkeen esitettävä huomionsa.
(6) Asianomaisten osapuolten toimittamia suullisia ja kirjallisia huomautuksia tarkasteltiin ja ne otettiin tarvittaessa huomioon lopullisissa päätelmissä.
C. TARKASTELTAVANA OLEVA TUOTE JA SAMANKALTAINEN TUOTE
1. Tarkasteltavana oleva tuote
(7) Alustavia päätelmiään varten komissio katsoi, että sisä- tai ulkokäyttöön tarkoitetut muut kuin urheilujalkineet, joiden ulkopohjat ovat kumia tai muovia ja päälliset tekstiiliainetta (jotka kuuluvat CN-koodeihin 6404 19 10 ja ex 6404 19 90) kuuluvat samaan tuoteluokkaan. Tässä yhteydessä tietyt asianomaiset osapuolet väittivät, että tohvelit ja ulkojalkineet poikkeavat liian paljon toisistaan, erityisesti käytön osalta, jotta ne voisivat kuulua samaan tuoteluokkaan.
Asianomaiset osapuolet ovat erityisesti korostaneet, että arvioitaessa sitä, voidaanko sisä- ja ulkojalkineita pitää yhtenä tuoteluokkana, olisi suoritettava kaksiosainen "vaihdettavuustesti"; ensiksi olisi todettava, voivatko ulkojalkineet korvata sisäjalkineet ja toiseksi, voivatko sisäjalkineet korvata ulkojalkineet.
(8) Ensimmäisen kohdan osalta on huomattava, että joillakin tarkasteltavana olevaan laatuun kuuluvilla ulkokäyttöön tarkoitetuilla kevyillä jalkineilla voidaan korvata tohvelit sisätiloissa. Tohvelit ovat kuitenkin tavallisesti liian ohuita soveltuviksi useimpiin käyttötarkoituksiin ulkotiloissa. Tämän näyttävät myös vahvistavan kuluttajien käsitykset molemmista tuotteista. Sen vuoksi on pääteltävä, että toinen "vaihdettavuustesti", eli voivatko sisäjalkineet korvata ulkojalkineet, ei ole tyydyttävä, ja näin ollen tohveleita ja tarkasteltavana olevaan lajiin kuuluvia ulkojalkineita ei voida pitää yhtenä tuoteluokkana. Kyseinen päätelmä merkitsisi myös sitä, että tutkimuksen tuloksissa olisi tehtävä ero tohveleiden ja ulkojalkineiden välillä.
Valituksen tehneen yhteisön tuotannonalan edustajat, joille ilmoitettiin tästä päätelmästä, eivät olleet täysin samaa mieltä edellä esitetyn kanssa, mutta ne eivät vastustaneet tohveleiden sulkemista menettelyn ulkopuolella.
(9) Viitaten siihen, että tietyn tyyppiset jalkineet, joita toisinaan kutsutaan nimellä "espadrilles" oli alustavassa vaiheessa jätetty menettelyn ulkopuolelle, useat asianomaiset osapuolet pyysivät erilaisin perustein tiettyjen tuotteiden, joilla väitettiin olevan erityispiirteitä, jättämistä menettelyn ulkopuolelle. Nämä väitteet tutkitaan jäljempänä.
a) Neopreenijalkineet
(10) Useat tuojat pyysivät sellaisten tietyn tyyppisten jalkineiden jättämistä menettelyn ulkopuolelle, joita toisinaan kutsutaan nimellä "sukellusjalkineet", jotka on valmistettu neopreenistä ja joita käytetään tietyissä vesiurheilulajeissa, kuten sukelluksessa. Neopreeniä yleensä vahvistetaan tekstiilipäällysteellä silloin, kun sitä käytetään jalkineiden valmistuksessa, minkä tuloksena päällinen, jonka ulkopinta-ala on suurin, on tekstiiliainetta, joten nämä jalkineet voidaan näin ollen luokitella CN-koodiin 6404. Lisäksi väitettiin, että koska tiettyjä vesiurheilulajeja, kuten sukellusta, ei pidetä yhdistetyssä nimikkeistössä tarkoitettuna urheiluna, asianomaiset neopreenijalkineet olisi luokiteltava CN-koodiin 6404 19 90, vaikka tällainen erityistuote ei sinänsä kuuluisi tarkasteltavana olevaan tuoteluokkaan.
(11) Tutkittuaan asiaa yksityiskohtaisemmin komissio totesi, että asianomaiset neopreenijalkineet myydään vesiurheiluvälineitä myyvissä liikkeissä eikä jalkineliikkeissä ja että ne kuuluvat selvästi eri markkinoille. Niiden fyysisten ominaisuuksien ja käyttötarkoituksen johdosta kuluttajat pitävät niitä selvästi eri tuotteena kuin tarkasteltavana olevaan "muut kuin urheilujalkineet, joiden päälliset ovat tekstiiliainetta" -luokkaan kuuluvat tuotteet.
(12) Kun niiltä pyydettiin mielipidettä asiasta, valituksen tehneen yhteisön tuotannonalan edustajat eivät esittäneet vastalauseita, mutta ilmoittivat päällimmäiseksi huolekseen sen, että jos kyseiset jalkineet jätetään menettelyn ulkopuolelle, niiden kuvauksen olisi oltava riittävän yksityiskohtainen tullien kiertämisen estämiseksi.
(13) Edellä mainituista syistä ja ottaen huomioon, että asianomaiset jalkineet ovat selvästi tulliviranomaisten tunnistettavissa, katsotaan, että neopreenijalkineet, joita toisinaan kutsutaan nimellä "sukellusjalkineet" tai "vesiurheilujalkineet" olisi jätettävä menettelyn ulkopuolelle.
b) Vaellusjalkineet
(14) Vaellusta ei pidetä yhdistetyssä nimikkeistössä tarkoitettuna urheiluna, joten vaellusjalkineet, joiden päälliset ovat tekstiiliainetta, kuuluvat yleensä CN-koodiin 6404 19 90. Tietyt osapuolet pyysivät, että tämä tuote jätetään menettelyn ulkopuolelle kahdella perusteella. Ensimmäisenä perusteena oli väite, että asianomainen tuote myytiin korkealla hinnalla eikä polkumyyntihinnalla. Lisäksi tietyt tuojat väittivät voineensa oikeutetusti odottaa, että vaellusjalkineisiin ei olisi kohdistettu toimenpiteitä, koska polkumyynnin vastaisen menettelyn aloittamista koskevan ilmoituksen (3) espanjankielisen toisinnon luettelossa jalkineista, joita ei luettu mukaan, ilmaisu "ja muita hiihtokenkiä" oli käännetty ilmaisulla "botas de senderismo", joka on vaellusjalkineiden espanjankielinen vastine.
(15) Ensimmäisen perusteen osalta oli huomattava, että yhteistyössä toimineiden viejien toimittamat tiedot, joita komissio käytti polkumyyntiä koskevassa tutkimuksessa, eivät vahvistaneet sitä, että kyseiset jalkineet olisi tuotu ilman polkumyyntiä.
(16) Toisen perusteen osalta tiettyjen tuojien väitettä, että ne olisivat voineet oikeutetusti odottaa, että vaellusjalkineisiin ei kohdistettaisi toimenpiteitä (johtuen siitä, että ilmaisu "ja muita hiihtokenkiä" oli käännetty väärin polkumyynnin vastaisen menettelyn aloittamista koskevan ilmoituksen espanjankielisessä toisinnossa), ei voida hyväksyä seuraavista syistä:
Ensiksi olisi viitattava yhteisön tuomioistuimen oikeuskäytäntöön (asia 250/80, Anklagemyndigheten v. Schumacher ja muut, 27. lokakuuta 1981 annettu tuomio) (4), jonka mukaan silloin, kun määräysten tai säännösten eri kielitoisinnot eroavat toisistaan, on tarkoituksenmukaista tulkita niitä asiayhteydessään ja erityisesti niiden tavoitteet huomioon ottaen.
Yhteisön toimielinten käytäntönä on ollut pitkään laatia suljettu luettelo urheilun eri muodoista yhdistetyn nimikkeistön yhteydessä. Lisäksi polkumyynnin vastaisen menettelyn aloittamista koskevan ilmoituksen sanamuoto oli selvästi lainaus yhdistetyn nimikkeistön 64 ryhmän 1 alanimikehuomautuksen b kohdasta, jossa ilmaisu "laskettelu-, pujottelu- ja muita hiihtokenkiä" oli käännetty ilmaisulla "calzado para esquiar" eikä ilmaisulla "botas de esquí, senderismo".
(17) Lopuksi on korostettava, että jalkineita, joiden päälliset ovat tekstiiliainetta ja joita kutsutaan "vaelluskengiksi", tuotetaan laajasti Euroopan yhteisössä ja että ne kuuluvat sekä valituksen että menettelyn piiriin. Itse asiassa suurinta osaa näistä tuotteista voidaan käyttää ja käytetäänkin muihin tarkoituksiin kuin siihen "tekniseen" tarkoitukseen, johon ne on tarkoitettu, mikä vahvistaa sen, että ne kuuluvat samaan luokkaan kuin tarkasteltavana oleva tuote.
Tämän vuoksi katsotaan, että niin sanottuja "vaelluskenkiä" ei olisi jätettävä menettelyn ulkopuolelle.
c) Terveysjalkineet
(18) Ortopediset jalkineet, jotka on tarkoitettu erityisen ja pysyvän vamman tai fyysisen poikkeavuuden korjaamiseen, kuuluvat yhdistetyn nimikkeistön ryhmään 90 eivätkä ne kuulu tämän tutkimuksen piiriin. Tuote, joka luokitellaan CN-koodiin 6404 19 90, ja jonka jättämistä menettelyn ulkopuolelle pyydettiin, on terveysjalkine, jota myydään apteekeissa kappaleittain eikä pareittain ja jota ei ole sovitettu tietylle henkilölle, vaan tarkoitettu esimerkiksi henkilölle, jolla on nyrjähtänyt tai murtunut nilkka. Väite perustuu siihen, että tällainen erityistuote ei voi kuulua tarkasteltavana olevaan tuoteluokkaan.
(19) Kyseessä olevat terveysjalkineet kuuluvat eri markkinoille (niitä ei myydä jalkinemyymälöissä vaan apteekeissa). Lisäksi niiden myyntitapa on hyvin erityinen (niitä ei myydä pareittain vaan kappaleittain ja ne on sovitettu kipsin eikä jalan mukaisesti), joten kuluttajat pitävät niitä selvästi eri tuotteena kuin tarkasteltavana olevaan luokkaan kuuluvat tuotteet.
(20) Kun niiltä pyydettiin mielipidettä asiasta, valituksen tehneen yhteisön tuotannonalan edustajat totesivat, että yhteisössä tuotetaan jonkin verran terveysjalkineita, mutta eivät vastustaneet päätelmää, että kyseisillä jalkineilla on riittävästi erityispiirteitä sekä fyysisiltä ominaisuuksiltaan että käyttötarkoituksiltaan, joten niiden ei voida katsoa kuuluvan tarkasteltavana olevaan "muut kuin urheilujalkineet, joiden päälliset ovat tekstiiliainetta" -luokkaan.
(21) Edellä mainituista syistä (ja ottaen huomioon, että asianomaiset jalkineet ovat selvästi tulliviranomaisten tunnistettavissa) katsotaan, että terveysjalkineet, joita myydään apteekeissa kappaleittain eikä pareittain, olisi jätettävä menettelyn ulkopuolelle.
d) Rantajalkineet
(22) "Rantajalkineet" ovat jalkineita, joiden päällinen on ainoastaan tekstiilinauha, joka on kiinnitetty molemmilta puolilta paksuun ja kevyeen muovipohjaan. Eräät asianomaiset osapuolet väittivät, että kyseinen tuote ei kuulu tämän menettelyn piiriin, koska se on liian erityinen kuuluakseen tarkasteltavana olevaan yhteen tuoteluokkaan. Väitettiin myös, että kyseistä tuotetta ei enää tuoteta yhteisössä.
(23) Kun niiltä pyydettiin mielipidettä asiasta, valituksen tehneen yhteisön tuotannonalan edustajat myönsivät, että vaikka yhteisössä yhä tuotetaan kyseistä jalkinetta, tuotannon merkitys on kuitenkin vähäinen. Lisäksi yhteisön tuotannonalan edustajat suostuivat siihen, että tuote voidaan jättää tämän menettelyn ulkopuolelle sillä edellytyksellä, että kyseinen poikkeus koskee ainoastaan tuotetta, jota ei voi käyttää kävelyyn rannan tai uima-altaan ulkopuolella ja edellyttäen, että se voidaan erottaa muista jalkinetyypeistä.
(24) Edellä mainituista syistä katsotaan, että niin sanotut "rantajalkineet" olisi jätettävä menettelyn ulkopuolelle.
2. Samankaltainen tuote
a) Erilaisiin tuotantomenetelmiin perustuvat väitteet
(25) Tietyt osapuolet ovat jälleen ottaneet esille kysymyksen vulkanoiduista jalkineista, jota käsiteltiin jo alustavassa vaiheessa (katso väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 18 kappale). Erityisesti väitettiin jälleen, että yhteisön tuotannonala ei tuota riittävästi vulkanoiduilla pohjilla varustettuja jalkineita ja että sen tuotanto keskittyy lähinnä ruiskuvalumenetelmään. Suoritetun lisätutkimuksen tulokset ovat seuraavat.
(26) Vaikka vulkanointimenetelmä eroaa selvästi ruiskuvalumenetelmästä olisi muistettava, että samankaltaista tuotetta määritettäessä sovellettavat tärkeimmät olennaiset perusteet pohjautuvat tuotteiden yleisiin teknisiin tai fyysisiin ominaispiirteisiin sekä käyttötarkoitukseen ja toimintaan eikä niiden tuotantomenetelmään. Tässä yhteydessä eri tuotantomenetelmistä johtuvat vähäpätöiset erot jätetään yleisesti huomiotta.
(27) Useiden osapuolten esittämien teknisten väitteiden osalta, joiden mukaan vulkanoinnissa käytetään kumia, kun taas ruiskuvalumenetelmässä käytetään muun muassa PVC-muovia, mikä johtaa eroihin raaka-aineen saatavuudessa, ulkonäössä (PVC-muovi, on kiiltävämpää kuin kumi) ja hajussa (kumilla on ominaishaju, mutta PVC-muovi on hajuton) sekä liukenemiseen ja sulamiseen liittyvissä ominaisuuksissa, ei voida kieltää, että tämäntyyppisten jalkineiden tuotannossa esiintyy toisistaan poikkeavia kemiallisia ja fyysisiä reaktioita. Olisi kuitenkin pidettävä mielessä, että synteettistä kumia käytetään yleisesti vulkanoitujen jalkineiden valmistuksessa. Näin ollen kummassa tahansa tuotantomenetelmässä käytetyt raaka-aineet, eli synteettinen kumi ja PVC-muovi, ovat kumpikin petrokemiallisia johdannaisia.
(28) Synteettistä kumia on saatavilla kaikkialla maailmassa, ja sitä käytetään etenkin renkaiden tuotannossa. Väitettä, jonka mukaan raaka-aine on paremmin kehitysmaissa toimivien vulkanoitujen jalkineiden tuottajien saatavilla, ei voida pitää asiaankuuluvana, sillä vaikka tämä voi parantaa tuotantomenetelmän kustannustehokkuutta, se ei muuta sitä, että tuote on samankaltainen kuin yhteisössä tuotettu tuote. Olisi myös huomattava, että tehdäkseen eron kyseessä olevien jalkineiden välillä osapuolet joutuivat vetoamaan arviointiperusteisiin, jotka menevät paljon pidemmälle kuin tavanomaisessa käytössä yleisesti käytettävät arviointiperusteet. Vaikka PVC-muovi sulaa, toisin kuin kumi, tämä tapahtuu vasta 80 °C ylittävässä lämpötilassa, joka on paljon korkeampi kuin tavanomaisissa käyttöolosuhteissa esiintyvä lämpötila. Tämän lisäksi kuluttajat eivät tavanomaisissa olosuhteissa suorita liukenemiskokeita ennen tuotteen ostamista.
(29) Olisi korostettava, että tiettyjen tuojien väite, jonka mukaan vulkanoitujen jalkineiden tuotanto yhteisössä olisi laskenut, esitettiin menettelyn ollessa jo hyvin edistyneessä vaiheessa. Saadusta näytöstä kuitenkin ilmenee, että kyseistä tuotantomenetelmää käytetään edelleen yhteisössä (esimerkiksi Espanjassa, jossa joukko tuottajia ilmoitti voivansa edelleen tuottaa yhteensä noin 22 miljoonaa paria kyseisiä jalkineita vuodessa) ja että yhteisössä on useita tuottajia, jotka ovat halukkaita ja kykeneviä tuottamaan vulkanoituja jalkineita.
Tutkimuksesta ilmeni myös, että vastoin useiden osapuolten esittämiä väitteitä Kiinan kansantasavallasta ja Indonesiasta tuotuja vulkanoituja jalkineita myydään toisinaan erikoistuneissa jalkinemyymälöissä pahvilaatikkoon pakattuna merkkituotteena, kun taas yhteisössä ruiskuvalumenetelmällä tuotettuja jalkineita voidaan myydä halpamyyntiliikkeissä muovipussiin pakattuna muuna kuin merkkituotteena.
(30) Edellä esitetyistä seikoista voidaan päätellä, että käytetyissä tuotantomenetelmissä esiintyvistä teknisistä eroista huolimatta vulkanoidut jalkineet kilpailevat suoraan ruiskuvalumenetelmällä valmistettujen jalkineiden kanssa. Nämä jalkinetyypit ovat itse asiassa niin samanlaisia, että keskivertokuluttaja ei kykenisi erottamaan niitä.
Tämän vuoksi ei ole syitä pitää Kiinan kansantasavallassa ja Indonesiassa valmistettuja ja yhteisöön vietyjä vulkanoituja jalkineita muuna kuin tuotteena, joka on samankaltainen yhteisössä ruiskuvalumenetelmällä valmistettujen jalkineiden kanssa asetuksen (EY) N:o 384/96, jäljempänä `perusasetus`, 1 artiklan 4 kohdan mukaisesti.
b) Eri tuoteryhmien väitettyyn olemassaoloon perustuvat väitteet
(31) Tietyt osapuolet ovat toistaneet väitteensä siitä, että tuodut jalkineet ja yhteisössä valmistetut jalkineet kuuluvat eri tuoteryhmiin, jotka eivät suoraan kilpaile keskenään. Nämä väittivät, että keskimääräistä korkeammalla hinnalla tuodut jalkineet eivät olisi samankaltaisia kuin keskimääräisellä tai sitä alhaisemmalla hinnalla tuodut jalkineet perusasetuksen 1 artiklan 4 kohdan mukaisesti.
(32) Tuojat ovat toistuvasti antaneet asiasta näennäisesti ristiriitaisia lausuntoja, jolloin jotkut niistä väittivät tuovansa huonolaatuisia jalkineita, jollaisia ei yksinkertaisesti ollut saatavilla yhteisössä, kun taas toiset väittivät tilaavansa Kiinan kansantasavallasta tai Indonesiasta pitkälle kehitettyjä tuotteita, jotka valmistetaan tuojien omien ohjeiden ja muotoilun mukaisesti, ja joskus myös niiden omista raaka-aineista.
Tästä ristiriidasta ilmenee yksinkertaisesti se, että Kiinan kansantasavalta ja Indonesia kykenevät valmistamaan ja myös valmistavat ja vievät yhteisöön markkinoiden koko kirjon kattavia tuotteita. Tämä ei ilmene tuontia koskevista tilastoista, koska keskimääräiset hinnat johtuvat paljolti halvoista jalkineista, jotka muodostavat suurimman osan tuonnista. Näin ollen kyseessä oleva tuonti ja yhteisön tuotannonalan valmistamat tuotteet ovat samankaltaisia perusasetuksen 1 artiklan 4 kohdan mukaisesti.
c) Päätelmä
(33) Edellä sanotun perusteella vahvistetaan, että tämän menettelyn kohteena Kiinan kansantasavallassa ja Indonesiassa valmistetut sekä yhteisöön viedyt jalkineet ja yhteisössä valmistetut jalkineet ovat samankaltaisia tuotteita perusasetuksen 1 artiklan 4 kohdan mukaisesti. Samalla tavoin ovat tämän tutkimuksen kohteena olevat Indonesiassa valmistetut jalkineet sekä Kiinan kansantasavallassa valmistetut ja yhteisöön viedyt jalkineet samankaltaisia tuotteita.
D. POLKUMYYNTI
1. Indonesia
a) Normaaliarvo
(34) Indonesialaiset viejät vastustivat sitä, että komissio oli käyttänyt normaaliarvon muodostamiseksi voittomarginaalia, joka määritettiin yhden yrityksen muun kuin kyseessä olevan tuotteen, eli tässä tapauksessa nahka- tai muovipäällisillä varustettujen jalkineiden, kannattavan myynnin perusteella. Nämä viejät väittivät, että kyseinen voittomarginaali oli liian korkea eikä edustanut asianomaista tuotannonalaa.
Lisäksi väitettiin, että normaaliarvot ja edelleen polkumyyntimarginaalit olivat liian suuria, koska kyseistä voittomarginaalia oli käytetty normaaliarvon muodostamisessa kaikkien Indonesian otokseen kuuluvien yritysten osalta. Nämä viejät väittivät, että olisi pitänyt käyttää seitsemän prosentin marginaalia, jota komissio oli pitänyt hyväksyttävänä yhteisön tuotannonalan osalta.
(35) Tätä väitettä ei voitu hyväksyä. Ensiksi perusasetuksen 2 artiklan 6 kohdan b alakohdassa säädetään, että asianomaisen tuotteen kotimaan myynnin puuttuessa normaaliarvoa muodostettaessa huomioon otetut myynti-, hallinto- ja muut kustannukset sekä voittoa varten lisätyt määrät voidaan määrittää saman yleisen luokan tuotteiden tuotannossa ja myynnissä tavanomaisessa kaupankäynnissä kyseisen viejän tai tuottajan alkuperämaan kotimarkkinoilla maksamien tai saamien tosiasiallisten määrien perusteella. Tätä menetelmää sovellettiin tämän asetuksen johdanto-osan 34 kappaleessa mainitun yrityksen tapauksessa.
Kahden otokseen kuuluvan yrityksen tapauksessa, joilla ei ollut asianomaisen tuotteen tai saman yleisen tuoteluokan kotimaan myyntiä, normaaliarvo määritettiin perusasetuksen 2 artiklan 6 kohdan c alakohdan mukaisesti eli käyttäen mitä muuta tahansa hyväksyttävää menetelmää. Näissä olosuhteissa katsottiin, että hyväksyttävin menetelmä oli käyttää tämän asetuksen johdanto-osan 34 kappaleessa tarkoitetun yrityksen osalta todettuja myynti-, hallinto- ja muut kustannuksia sekä voittoa varten lisättyä määrää.
Toiseksi yhteisön tuotannonalan osalta vahinkoa aiheuttamattoman hinnan laskemiseksi käytetty seitsemän prosentin marginaali on vähimmäismäärä, jonka komissio katsoo tarpeelliseksi yhteisön tuotannonalalle aiheutuneen vahingon poistamiseksi, eikä se mitenkään liity normaaliarvon muodostamisessa käytettyyn voittomarginaaliin, jonka on perustuttava Indonesian markkinoilla saatuun tosiasialliseen voittoon. Tässä yhteydessä olisi huomattava, että Euroopan yhteisöjen tuomioistuin on johdonmukaisesti todennut, että tosiasiallisten voittomarginaalien käytölle olisi annettava etusija normaaliarvon muodostamisessa.
(36) Eräs otokseen kuuluva indonesialainen yritys väitti, että komission olisi pitänyt käyttää normaaliarvon laskennassa kustannusarvioita, jotka tämä oli antanut paikalla suoritetun tarkastuksen aikana. Tässä yhteydessä olisi huomattava, että asianomaisella yrityksellä ei ollut kustannuslaskentajärjestelmää, vaan ainoastaan kustannusarvioita, joita oli käytetty mahdollisille asiakkaille tarkoitettujen hintatarjousten laatimisessa. Nämä kustannusarviot ilmoitettiin kustannuksina yrityksen vastauksessa kyselylomakkeeseen.
Tämä väite hylättiin, koska yritys ei kyennyt osoittamaan kustannusarvioiden paikkansapitävyyttä. Lisäksi tiettyjen mallien osalta ei ollut saatavilla mitään kustannuksia koskevia tietoja. Suorien raaka-ainekustannusten lisäksi ei mitään tietoja ollut saatavilla minkään mallin osalta. Näin ollen vahvistetaan väliaikaista tullia koskevassa asetuksessa käytetty menetelmä, jonka mukaan kustannukset laskettiin uudelleen kohdistamalla myynnin kokonaiskustannukset ilman myynti-, hallinto- ja muita kustannuksia sekä voittoa varten lisättäviä määriä uudelleen asianomaisiin malleihin käyttämällä yrityksen omassa kirjanpidossa ilmoitettua liikevaihtoa, koska tätä pidettiin tarkoituksenmukaisimpana menetelmänä yksittäisten jalkinemallien hinnan määrittämiseksi.
b) Vientihinta
(37) Koska vientihintojen määrityksestä ei esitetty näkökantoja, väliaikaiset määritykset vahvistetaan.
c) Vertailu
(38) Tämän asetuksen johdanto-osan 34 kappaleessa tarkoitettu indonesialainen viejä, jonka voittoa tuottavaa kotimaan myyntiä käytettiin normaaliarvon muodostamisessa Indonesian osalta, väitti, että komissio oli jättänyt hintojen vertailukelpoisuuteen perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan mukaisesti vaikuttavan tekijän huomiotta, kun se ei oikaissut normaaliarvoa luottokustannusten perusteella. Komissio katsoi, että tämä oikaisu tosiaan puuttui, ja se on nyt tarkistanut laskelmansa vastaavasti. Koska tämän yrityksen myynti-, hallinto- ja muita kustannuksia käytettiin normaaliarvon muodostamisessa muiden otantaan kuuluvien indonesialaisten yritysten osalta, myös niiden normaaliarvon tasoa oli laskettava tehdyn oikaisun huomioon ottamiseksi. Kaikki polkumyyntiä koskevat laskelmat oikaistiin vastaavasti.
(39) Tämän asetuksen johdanto-osan 36 kappaleessa tarkoitettu yritys väitti, että polkumyyntimarginaali oli määritetty laskemalla yksittäisten mallien kustannusten keskiarvo ja soveltamalla keinotekoisen korkeaa voittomarginaalia normaaliarvon muodostamisessa. Väitteen mukaan keskiarvon käyttö merkitsi normaaliarvojen paisuttamista, minkä vuoksi alhaisilla hinnoilla tapahtuvan tuonnin katsottiin tapahtuvan polkumyynnillä. Yritys väitti myös, että sen toimittamien yksilöllisten normaaliarvojen käyttö ja kohtuullisen voittomarginaalin soveltaminen olisivat johtaneet siihen päätelmään, että polkumyyntiä ei esiintynyt.
Tämän asetuksen johdanto-osan 36 kappaleessa kuvatut olosuhteet huomioon ottaen komissio katsoi, että kohtuullisen tarkan kustannuslaskelman aikaansaamiseksi ei ollut muuta vaihtoehtoa kuin laskea kustannukset uudelleen yrityksen oman kirjanpidon mukaisesti ja kohdistaa myynnin kokonaiskustannukset ilman myynti-, hallinto- ja muita kustannuksia sekä ilman voittoa varten lisättäviä määriä asianomaisiin malleihin.
d) Polkumyyntimarginaalit
(40) Lopullisten polkumyyntimarginaalien laskemisessa käytettiin samaa menetelmää kuin väliaikaisten polkumyyntimarginaalien laskemisessa. Polkumyyntimarginaaleja on kuitenkin muutettu tämän asetuksen johdanto-osan 38 kappaleessa kuvatun normaaliarvoon nyt tehdyn oikaisun huomioon ottamiseksi.
i) Otokseen kuuluvat yhteistyössä toimineet yritykset
(41) Tällä tavoin määritetyt sekä prosentteina cif-hinnasta yhteisön rajalla ilmaistut marginaalit ovat:
- PT Dragon: 4,0 %
- PT Emperor Footwear: 0,0 %
- PT Sindolla Pratama: 24,9 %.
ii) Tutkimukseen kuulumattomat yhteistyössä toimineet tuottajat/viejät
(42) Ottaen huomioon muutokset otokseen sisältyvien yhteistyössä toimineiden yritysten polkumyyntimarginaaleissa, vahvistetaan kahden tutkimukseen kuulumattoman yhteistyössä toimineen yrityksen prosentteina cif-hinnasta yhteisön rajalla ilmaistu polkumyyntimarginaali lopullisesti 14,2 prosentin suuruiseksi.
iii) Polkumyynnin jäännösmarginaali
(43) Ottaen huomioon edellämainitut muutokset otokseen sisältyvien yhteistyössä toimineiden yritysten polkumyyntimarginaaleissa, sekä johdanto-osan 8 kappaleessa mainitun tuotteen kattavuutta koskevan rajoituksen, lopullisessa määrityksessä käytettävä polkumyyntimarginaali ilmaistuna cif-hintana yhteisön rajalla, vahvistetaan nyt 39,7 prosentin suuruiseksi.
2. Kiinan kansantasavalta
a) Yksilöllinen kohtelu
(44) Kiinalaiset viejät väittivät, että komissio ei perustellut riittävästi yhteistyössä toimineiden kiinalaisten viejien yksilöllistä kohtelua koskevan pyynnön hylkäämistään. Nämä viejät pyysivät toistamiseen yksilöllisen kohtelun myöntämistä lopullisen määrittämisen osalta.
Olisi jälleen todettava, että komission menettelytapaan kuuluu määrittää maakohtainen tulli muiden kuin markkinatalousmaiden osalta, lukuun ottamatta tapauksia, joissa yritykset kykenevät todistamaan riippumattomuutensa valtiosta. Mikään asianomaisista yrityksistä ei kuitenkaan kyennyt todistamaan riippumattomuuttaan, koska kaikilla oli siteitä Kiinan valtioon joko suoraan taikka maakuntien tai kuntien viranomaisten kautta. Koska tästä asiasta ei ole saatavilla muita tietoja, alustavat päätelmät yksilöllistä kohtelua koskevan pyynnön hylkäämisestä vahvistetaan.
b) Normaaliarvo
(45) Kiinalaiset viejät väittivät saaneensa komissiolta riittämättömiä tietoja indonesialaisista jalkineista, joita oli käytetty vertailussa vietyjen kiinalaisten mallien kanssa. Nämä viejät väittivät erityisesti saaneensa riittämättömiä tietoja indonesialaisten jalkineiden tuotannossa käytetyistä raaka-aineista ja menetelmistä, jotta ne olisivat voineet pyytää oikaisuja fyysisissä ominaisuuksissa esiintyvien erojen perusteella.
Tässä yhteydessä olisi korostettava, että komissio pyrki saamaan kiinalaisilta viejiltä tietoja yhteisöön vietyjen mallien muotoilusta, koostumuksesta ja raaka-aineista tavoitteenaan mahdollisimman oikeudenmukaisen vertailumallin löytäminen. Tästä huolimatta kiinalaiset viejät antoivat ainoastaan hyvin puutteellisia tietoja. Näin ollen komission oli arvioitava vertailukelpoisuus saatavilla olevien tietojen perusteella ja se totesi, kuten väliaikaisten toimenpiteiden käyttöönoton yhteydessä, indonesialaiset mallit samankaltaisiksi kuin otokseen sisältyvien kiinalaisten yritysten yhteisöön viemät kiinalaiset mallit tai, jos samankaltaisia malleja ei ollut, niitä lähinnä muistuttaviksi. Kiinalaisille viejille toimitettiin kaikki tiedot, joihin vertailu perustui.
c) Vientihinta
(46) Koska vientihintojen määrittämisestä ei ole esitetty näkökantoja, alustavat määritykset vahvistetaan.
d) Vertailu
(47) Koska Indonesiaa käytettiin vertailumaana normaaliarvon määrittämiseksi Kiinan kansantasavallan osalta, Kiinan kansantasavaltaa koskevaa yhtenäistä marginaalia alennettiin tämän asetuksen johdanto-osan 38 ja 40 kappaleessa tarkoitetun Indonesian normaaliarvojen osalta myönnetyn luottokustannuksia koskevan oikaisun huomioon ottamiseksi.
e) Polkumyyntimarginaali
(48) Joissakin tapauksissa kiinalaiset viejät asettivat kyseenalaiseksi komission suorittaman viennin normaaliarvon painotetun keskiarvon ja kaikkien Kiinasta yhteisöön suuntautuvien vientitapahtumien hintojen välisen vertailun. Nämä viejät väittivät, että vientihinnoissa ei esiintynyt riittävästi eroja eri ostajien, alueiden tai ajanjaksojen välillä ja että vientihintoja ja normaaliarvoa olisi sen johdosta verrattava painotetun keskiarvon perusteella perusasetuksen 2 artiklan 11 kohdan mukaisesti. Tarkistettuaan laskelmansa komissio totesi, että hintojen väliset erot olivat pieniä ja että lopullisessa määrityksessä normaaliarvojen painottua keskiarvoa olisi verrattava vientihintojen painotettuun keskiarvoon.
Tämän perusteella ja ottaen asianmukaisesti huomioon johdanto-osan 8 kappaleessa mainitun tuotteen kattavuutta koskevan rajoituksen, todettiin, että Kiinan tasavallan osalta laskettu polkumyyntimarginaali ilmaistuna prosentteina cif yhteisön rajalla -hinnasta oli 133,2 prosenttia.
E. YHTEISÖN TUOTANNONALA
(49) Tietyt osapuolet ovat toistaneet väitteensä siitä, että komissio ei ole kyennyt vahvistamaan vahinkoa koskevia todisteita esittäneen yhteisön tuotannonalan edustavaa luonnetta ja laajentaneet kyseistä väitettä. Väite perustui yhteisön kokonaistuotantoa koskevan luvun väitettyyn epäluotettavuuteen ja siinä arvosteltiin komission käyttämää otantamenetelmää. Myös tietyille yhteisön tuottajille myönnetyn "nimettömän kohtelun" perusteluja kyseenalaistettiin.
1. Yhteisön kokonaistuotanto
(50) Olisi muistettava, että valituksen saaman tuen taso tarkistettiin ennen menettelyn aloittamista. Samankaltaisen tuotteen arvioitu Euroopan yhteisön kokonaistuotantomäärä, jonka perusteella 68 valituksen tehneen yhteisön tuottajan kanta määritettiin, tarkistettiin uudelleen (vuosien 1991 ja 1994 välisen ajanjakson osalta) kansallisten jalkineiden tuottajajärjestöjen tiloissa ja todettiin oikeaksi.
Lisäksi olisi korostettava, että samankaltaisen tuotteen kokonaistuotantoa koskeva luku, jonka perusteella tämä kanta määritettiin, vastaa yhteisön suurinta mahdollista tuotantomäärää. Luotettavien tietojen puutteen vuoksi ei voitu tutkia perusasetuksen 4 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaisesti, olisiko tiettyjen sellaisten tuottajien tuotantomäärät, jotka eivät olleet mukana valituksessa, pitänyt jättää pois kokonaistuotantoa koskevasta luvusta sen perusteella, että niiden liiketoiminnan pääasiallinen sisältö on tuonti ennemmin kuin tuotanto Euroopan yhteisössä.
Näiden väitettyjen yhteisön tuottajien, joista eräiden tiedetään tuoneen suuria määriä, tiedetään myös tuottavan Euroopan yhteisössä suhteellisen suuria määriä jalkinepareja. Jos asiasta olisi ollut saatavilla riittäviä tietoja, on todennäköistä, että osa yhteisössä tuotetuista määristä olisi jätetty kokonaistuotantoa koskevan luvun ulkopuolelle. Sen sijaan pääasiallisen liiketoiminnan sisältö tarkistettiin ainoastaan väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 6 kappaleessa määriteltyyn "ensimmäiseen ryhmään" kuuluvan 28 yrityksen osalta, minkä tuloksena todettiin (kuten väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 55 kappaleessa on selitetty), että kaikkien yritysten pääasiallinen liiketoiminta sijaitsee yhteisössä.
(51) Näin ollen vahvistetaan tutkimuksen kohteena olevan yhteisön tuotannonalan edustavuus, joka on määritetty luotettavalla tavalla ja paikkansa pitävien lukujen perusteella.
2. Otanta
a) Alustava tutkimus
(52) Tässä yhteydessä olisi muistettava, että menettelyn mahdollisten osapuolten suuren määrän huomioon ottaen tämän menettelyn aloittamisesta julkaistussa ilmoituksessa mainittiin, että tutkimus voidaan suorittaa otannan avulla. Tämän tuloksena yhteistyötä pyydettiin tutkimuksen alusta asti rajoitetulta määrältä yhteisön tuottajia (kansallisten tuottajajärjestöjen kautta), jotka valittiin valitusta tukevien 68 yrityksen joukosta.
Tarkoituksenmukaisia vastauksia saatiin 28 tuottajalta, joista valittiin tarkistusta varten yhdeksän yritystä, joiden vastaukset tarkistettiin niiden tiloissa perusteellisesti (viimeksi mainitusta tuottajaryhmästä käytetään väliaikaista tullia koskevassa asetuksessa ilmaisua "tarkistusotos").
Ensimmäiseen ryhmään kuuluvat 28 yritystä vastaavat hieman yli 25 prosentista yhteisön samankaltaisen tuotteen tuotannosta ja näin ollen niitä voidaan pitää valitusta koskevan vastustuksen puuttuessa yhteisön tuotannonalana.
b) Myöhempi kehitys
(53) Kuten tämän asetuksen johdanto-osan 8 kappaleessa on mainittu, tämä menettely päätettiin rajata koskemaan ainoastaan ulkokäyttöön tarkoitettuja jalkineita ja jättää tohvelit menettelyn ulkopuolelle. Ainoastaan tämän menettelyn piiriin kuuluvia ulkojalkineita koskevien tietojen erillinen tutkiminen katsottiin näin ollen tarpeelliseksi. Kyseinen tutkimus on osoittanut, että 17 edellä mainitusta 28 yhteisön tuottajasta ensimmäisessä ryhmässä ja 8 yhteisön 9 tuottajasta tarkistusotoksessa tuottivat ulkokäyttöön tarkoitettuja jalkineita. Vahvistettiin, että ensimmäisen ryhmän edustavuuden arvioinnissa käytettyjen kriteerien mukaisesti (katso väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 59 kappale) 17 mainittua tuottajaa edustavat myös yhteisön ulkojalkineita tuottavaa tuotannonalaa. Se, että kyseisten 17 yhteisön tuottajan havaittiin edustavan 22,3 prosenttia yhteisön samankaltaisen tuotteen tuotannosta (samankaltaisen tuotteen määritelmä rajattiin tämän tutkimuksen yhteydessä), ei muuta edellä mainittua päätelmää yhteisön tuotannonalan edustavuudesta.
Tämänhetkisessä tilanteessa, jossa yhteisön tuottajien lukumäärä oikeuttaa otannan käytön, on melkein väistämätöntä, että valittu yhteisön tuotannonalaa edustava otos ei saavuta 25 prosentin kynnystä.
(54) Tutkimuksen kohteena olleen yhteisön tuotannonalan edustavuuden osalta on korostettava, että vahinkoa koskevat päätelmät perustuivat erilaisista tarkoituksenmukaisista lähteistä, jotka kaikki edustavat yhteisön tuotannonalaa, saatuihin tietoihin:
- tuotanto, myynti, markkinaosuudet ja työllisyys yhteisössä määritettiin jokaisen kansallisen jalkineiden tuottajien järjestön tasolla, joten ne kattavat samankaltaisen tuotteen koko yhteisön tuotannon. Tämä osoittaa selvästi vääräksi erään asianomaisen osapuolen lopullisen ilmoituksen osalta esittämän väitteen, jonka mukaan Italian jalkineiden tuottajien järjestöä koskevat luvut olisi jätetty huomiotta yleisten vahingon osoittimien määrityksessä,
- hintoja, kustannuksia ja kannattavuutta koskevat yleiset suuntaukset määritettiin ensimmäiseen ryhmään kuuluvien yhteistyössä toimineiden valmistajien tasolla,
- hintojen ja viitehintojen alittavuuden tutkimus perustuu tarkistusotokseen sisältyviltä yrityksiltä saatuihin hintoja ja kustannuksia koskeviin tietoihin, jotka tarkistettiin perusteellisesti; nämä yritykset ovat kooltaan ja tuotevalikoimaltaan edustavia, ja ne sijaitsevat tärkeimmissä tuotannosta vastaavissa jäsenvaltioissa.
3. Tarkistusotokseen kuuluvien yrityksen nimetön kohtelu
(55) Tietyt osapuolet ovat toistaneet ja laajentaneet väitteensä siitä, että komissio olisi perusteettomasti myöntänyt "nimettömän kohtelun" tarkistusotokseen kuuluville yrityksille. Nämä osapuolet ovat väittäneet, että valituksen tehneiden kotimaisten yritysten olisi oltava valmiina kohtaamaan mitä tahansa kaupallisia vastatoimia ja pyytäneet, että ainakin ensimmäiseen ryhmään kuuluvien yritysten nimet paljastettaisiin.
(56) Tässä yhteydessä olisi jälleen korostettava, että kyseessä oleva nimetön kohtelu myönnettiin sen vuoksi, että uhkaukset ylittivät kaupallisissa suhteissa esiintyvän tavanomaisen käytännön. Tällä tavoin myönnettyä rajoitettua suojelua pidettiin lisäksi erityisen tarkoituksenmukaisena sellaisen otoksen yhteydessä, jossa tietyt valikoidut yritykset ovat erityisesti suojattomassa asemassa, vaikka ne edustavat paljon suurempaa ryhmää ja ajavat kyseisen ryhmän etuja.
(57) Ensimmäiseen ryhmään kuuluvien yritysten osalta yritysten nimet ei-luottamuksellisessa kyselylomakkeessa korvattiin yleensä tunnuksella ja useimmat jalkineiden tuottajien kansalliset järjestöt (jotka toimittivat vastaukset) laativat erillisen luettelon vastanneista yrityksistä, tietenkin paljastamatta tunnusten ja luettelossa esiintyvien nimien välistä yhteyttä. Näin ollen olisi korostettava, että kaikki asianomaiset osapuolet ovat saaneet mahdollisuuden tutustua sekä ensimmäiseen ryhmään kuuluvien tuottajien antamiin ei-luottamuksellisiin tietoihin että tarkistusotokseen kuuluvien yritysten antamiin tarkistettuihin ja vahvistettuihin tietoihin erillisessä tiedostossa.
(58) Koska kaikille osapuolille oli annettu mahdollisuus tutustua ensimmäiseen ryhmään kuuluvien yritysten täyttämiin kyselylomakkeisiin sekä kansallisten järjestöjen laatimiin luetteloihin ennen kuin edellä mainittu painostus tuli komission tietoon katsottiin, että koska kyseessä olevia tiedostoja, joiden avulla oli mahdollista tunnistaa useimmat yritykset, ei voitu muuttaa nimettömiksi jälkeenpäin, niihin olisi oltava mahdollista tutustua muuttumattomassa muodossa. Näissä olosuhteissa pidettiin tarkoituksenmukaisena sisällyttää ensimmäiseen ryhmään kuuluvien yritysten nimet kaikille osapuolille lähetettyyn lopulliseen ilmoitukseen ja olla paljastamatta tarkistusotokseen kuuluvien yritysten nimiä.
F. VAHINKO
1. Polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin vaikutusten kumulatiivinen arviointi
(59) Tietyt osapuolet ovat väittäneet, että Indonesiasta ja Kiinan kansantasavallasta tapahtuvan tuonnin vaikutuksia ei pitäisi kumuloida. Erityisesti väitettiin, että kaksi kumulaation edellytystä oli täyttämättä:
(60) Ensiksi väitettiin, että perusasetuksen 3 artiklan 4 kohdan mukaisen määrityksen tekemiseksi siitä, onko kustakin maasta (jonka osalta kumulointia harkitaan) tapahtuvan tuonnin suhteen osoitettu polkumyyntimarginaali vähimmäistasoa suurempi, yhteisön toimielinten pitäisi käyttää yhteistyössä toimineiden viejien osalta todetut marginaalit jäännösmarginaalien sijaan. Tätä väitettä ei voida hyväksyä, erityisesti ottaen huomioon indonesialaisten viejien vähäisen yhteistyötason. Lisäksi olisi myös huomattava, että kahden yhteistyössä toimieen indonesialaisen viejän osalta (otokseen kuuluvista kolmesta viejästä) todetut polkumyyntimarginaalit ylittivät vähimmäistason.
(61) Toiseksi on väitetty, että kumulointi ei ollut asianmukaista tiettyjen kilpailuedellytyksissä esiintyvien erojen johdosta (väitteen mukaan indonesialaisten jalkineiden tuonnin keskimääräinen hinta paria kohti oli huomattavasti suurempi kuin kiinalaisten jalkineiden hinta). Vaikka Eurostat vahvisti osan väitetyistä eroista katsottiin, että:
- nämä erot eivät ole riittäviä indonesialaisten ja kiinalaisten viejien hinnoittelupolitiikkojen erottamiseksi (erityisesti, jos Indonesian ja Kiinan kansantasavallan keskimääräisiä hintoja verrataan muiden yhteisöön vievien kolmansien maiden keskimääräisiin hintoihin, jotka ovat paljon korkeampia kuin tutkimuksen kohteena olevien maiden hinnat),
- käytettävissä olevien tietojen yksityiskohtaisesta tutkimuksesta ilmenee, että sekä Indonesiasta että Kiinan kansantasavallasta tapahtuva tuonti kattaa kaikki hintatasot, ja
- käytettävissä olevien tietojen perusteella todennäköisin selitys tälle erolle on lievästi erilainen tuotejakauma selvästi erilaisen hinnoittelupolitiikan sijaan.
(62) Sen jälkeen, kun tohvelit jätettiin tarkasteltavana olevan ainoan tuoteluokan ulkopuolelle, molemmista maista peräisin olevan tuonnin kumulatiivisen arvioinnin oikeutusta koskevia päätelmiä tutkittiin uudelleen. Vuonna 1994 Kiinan kansantasavallasta peräisin olevan CN-koodiin 6404 19 90 kuuluvien jalkineiden tuonnin määrä oli 101,1 miljoonaa paria ja Indonesiasta peräisin olevan tuonnin määrä oli 24 miljoonaa paria. Kyseisen polkumyynnillä tuodun tuonnin markkinaosuus samana ajanjaksona oli vastaavasti 50,5 prosenttia ja 12 prosenttia.
Lisäksi näiden tuotteiden osalta on havaittu huomattavia polkumyyntimarginaaleja, ja markkinoiden kilpailuolosuhteita koskevat väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 68 kappaleessa esitetyt päätelmät voitiin vahvistaa sen jälkeen, kun tohvelit jätettiin menettelyn ulkopuolelle. Tämän perusteella pääteltiin, että kyseisestä kahdesta maasta peräisin olevien ulkojalkineiden polkumyynnillä tapahtuvan tuonnin vaikutusten kumulatiivinen arviointi oli oikeutettua. Ulkojalkineiden rajattua luokkaa koskevat alustavat päätelmät (kuten väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 64-69 kappaleessa esitettiin) olisi vastaavasti vahvistettava.
(63) Kiinan kansantasavallasta ja Indonesiasta peräisin olevien ulkojalkineiden tuonnin yhteenlaskettu kokonaismäärä kasvoi 65,4 miljoonasta parista vuonna 1991 125,1 miljoonaan pariin vuonna 1994 eli kasvu oli yli 90 prosenttia. Tämä vastaa niiden yhteenlasketun markkinaosuuden kasvua 40,5 prosentista vuonna 1991 62,4 prosenttiin vuonna 1994.
2. Alihinnoittelua koskeva laskelma
(64) On väitetty, että alihinnoittelua ei aina, tai ei ollenkaan, harjoitettu väliaikaista tullia koskevassa asetuksessa tarkoitetulla tasolla. Tietyt osapuolet ovat kuulemisensa aikana esittäneet näytteitä malleista, joiden väitettiin olevan vertailukelpoisia ja joista tuodut mallit (jotka oli useimmiten valmistettu tuojan omien ohjeiden ja muotoilun mukaisesti) olivat kalliimpia kuin yhteisössä tuotetut mallit.
Vaikka nämä väitteet voivat joissakin tapauksissa pitää paikkansa olisi korostettava, että sekä viejien hintoja tiettyjen mallien osalta että Eurostatilta saatuja hintoja koskevat tutkimukset eivät vahvistaneet niitä laajemmalla pohjalla. Näissä olosuhteissa komissio katsoo, että lopullisten päätelmien tekemiseksi on tarkoituksenmukaista nojautua edelleen tutkimuksen aikana saatuihin (ja mahdollisimman pitkälle tarkistettuihin) yksityiskohtaisiin ja/tai yleisiin tietoihin, joiden perusteella alihinnoittelu oli ehdottomasti todettu.
(65) On väitetty myös, että kaupan portaissa esiintyviä eroja koskevat oikaisut olivat riittämättömiä ja että ne olisi tarkistettava. Erityisesti esitettiin todisteita, joiden mukaan väliaikaisessa vaiheessa myönnetty 13 prosentin oikaisu tuojien ja yhteisön tuottajien asiakkaiden välisten kaupan portaiden erojen huomioon ottamiseksi kattaisi ainoastaan kuljetukset yhteisön sisällä sekä liitännäiskustannukset.
Asiaa tutkittiin edelleen keskittyen tuojiin, joiden osalta oli saatu tätä oikaisua koskevia varmennettuja tietoja, eli viiteen väliaikaista tullia koskevassa asetuksessa mainittuun yhteistyössä toimineeseen tuojaan. Nämä tuojat, joiden tiloissa oli suoritettu tarkastuskäynti, edustivat yhteensä 12,5 prosenttia asianomaisista tuontimääristä tutkimusajanjakson aikana.
Varmistettiin, että kolme tuojaa ei ollut hankkinut asianomaista tuotetta merkittävissä määrin yhteisön tuottajilta tutkimusajanjakson aikana, vaan niillä oli lähinnä samat asiakkaat kuin yhteisön tuottajilla. Näin ollen pääteltiin, että tuontihinnat olisi oikaistava sellaisten kustannusten osalta, jotka olivat aiheutuneet tuontihetken ja sen hetken välillä, jolloin kuluttaja sai tuotteet haltuunsa sekä kohtuullisen voiton osalta, jotta niitä voitaisiin verrata oikeudenmukaisesti. Tämän vuoksi otettiin huomioon kaikki asianomaiseen tuotteeseen sovellettavat kustannukset, lukuun ottamatta kustannuksia, jotka näyttivät olevan osa tuotantokustannuksia (kuten tuojan vientimaassa sijaitsevalle tuottajalle toimittamat raaka-aineet) ja jotka oli näin ollen sisällytetty Eurostatin ilmoittamaan tavaran tullausarvoon.
Sen sijaan kaksi viidestä tuojasta näyttivät olevan yhteisön tuottajien asiakkaita, joten ainoastaan cif:stä varaston tasolla kannettuun tulliin aiheutuneet kustannukset otettiin huomioon, kun tämä vastasi kaupan porrasta, jolla yhteisön tuottajien hinnat ja kustannukset oli määritetty.
Asianomaisen tuotteen keskimääräisen tuontihinnan ja edellä mainittujen kustannusten välinen suhde tutkittiin jokaisen tuojan osalta. Tästä tutkimuksesta ilmeni, että kaksi seikkaa oli otettava huomioon cif-hinnan oikaisemiseksi vastaamaan yhteisön tuottajien toimitusten kaupan porrasta. Vaikka osaa kustannuksista voidaan pitää suhteutettuna tavaran arvoon, todettiin, että asianmukainen oikaisu edellyttää parikohtaisen kiinteän määrän määrittämistä välttämättömien ja tavaran arvosta riippumattomien kustannusten huomioon ottamiseksi.
(66) Tutkittujen todisteiden perusteella todettiin, että asianomaisen tuotteen cif-tuontihintaa oli korotettava 20 prosentilla sekä 0,2 eculla jokaista paria kohti ja tavanomaisesti sovellettavalla tullilla, jotta sitä voitaisiin verrata oikeudenmukaisesti yhteisön tuottajien hintoihin ja kustannuksiin.
(67) Laskennat on oikaistu tämän mukaisesti, minkä tuloksena väliaikaista tullia koskevassa asetuksessa todettu alihinnoittelu vahvistettiin. Todettiin, että sellaisten yhteistyössä toimineiden viejien Eurostat-tilastojen perusteella lasketut ja prosentteina yhteisön tuotannonalan hinnoista ilmaistut alihinnoittelumarginaalit, joihin sovellettiin väliaikaista polkumyyntitullia ylittävät 7 prosenttia Indonesian osalta ja 18 prosenttia Kiinan kansantasavallan osalta.
3. Yleiset vahinkoa koskevat tekijät
(68) Koska asianomaiset osapuolet eivät esittäneet uusia huomioita vahinkoa koskevista tekijöistä (kuten muun muassa kulutus yhteisön markkinoilla, tuotanto, myynti, kannattavuus ja yhteisön tuotannonalan työllisyys), kyseisiä päätelmiä ei tutkittu uudelleen.
(69) Ottaen huomioon, että tohvelit jätettiin tarkasteltavana olevan ainoan tuoteluokan ulkopuolelle, markkinoita ja yhteisön tuotannonalan ulkojalkineiden valmistusta koskevat tärkeimmät päätelmät, joita ei esitetty yksityiskohtaisesti väliaikaista tullia koskevassa asetuksessa, ovat seuraavat:
- yhteisön kokonaiskulutus kasvoi 161,3 miljoonasta parista vuonna 1991 200,4 miljoonaan pariin vuonna 1994,
- tuotanto laski 40,4 miljoonasta parista vuonna 1991 30,8 miljoonaan pariin vuonna 1994, eli laskua oli 24 prosenttia,
- myynti laski määrällisesti 45 prosenttia ja arvoltaan 32 prosenttia samana ajanjaksona, mikä vastasi markkinaosuuden laskua 20,8 prosentista 9,2 prosenttiin,
- ensimmäisen ryhmän yritysten ulkojalkineiden myynnin kannattavuus laski 12,3 prosentista vuonna 1991 2,8 prosenttiin vuonna 1994; tämä lasku vahvistettiin myös tarkistusotokseen kuuluvien yritysten myynnin kannattavuuden laskulla,
- koska useimmilla alan yrityksillä on kyky tuottaa sekä sisä- että ulkojalkineita, ulkojalkineiden tuotannon osalta ei tutkimuksen aikana voitu määrittää ehdottomia työllisyyttä ja yritysten lopettamisia koskevia lukuja. Edellä mainittuja tekijöitä väliaikaista tullia koskevassa asetuksessa vahvistettuihin tekijöihin verrattaessa työllisyyden kielteinen suuntaus ja lopettaneiden yritysten suuri määrä voitiin kuitenkin vahvistaa yhteisön ulkojalkineita valmistavan tuotannonalan osalta.
4. Vahinkoa koskevat päätelmät
(70) Edellä sanotun perusteella ja koska muita väitteitä ei esitetty, vahvistetaan - kuten todettiin väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 84 kappaleessa sekä ulko- että sisäkäyttöön jalkineita valmistavan yhteisön tuotannonalan osalta - että jalkineita ulkokäyttöön valmistavalle yhteisön tuotannonalalle on aiheutunut merkittävää vahinkoa perusasetuksen 3 artiklan mukaisesti,
G. SYY-YHTEYS
(71) Useimpien viejien ja tuojien mielestä Vietnamista tapahtuva tuonti on ollut uudelleen yhtenä syynä yhteisön tuotannonalalle aiheutuneeseen vahinkoon. Tässä suhteessa on korostettava, että valitusta jätettäessä Vietnamin tiedossa oleva markkinaosuus ulkokäyttöön tarkoitetuista jalkineista oli suhteellisen vähäinen. Jälkeenpäin tapahtunut kasvu oli jo havaittavissa tutkimusajanjakson aikana, jolloin Vietnamista peräisin olevien tuotteiden markkinaosuus oli kuitenkin vähäisempi kuin kiinalaisten tuotteiden. Edellä sanotun perusteella voidaan päätellä, että Vietnamista tapahtuvan tuonnin vaikutukset eivät ole voineet poistaa tämän tutkimuksen kohteena olevan tuonnin ja yhteisön tuotannonalalle aiheutuneen vahingon välistä syy-yhteyttä.
(72) Koska muista mahdollisista vahingon syistä ei ole esitetty perusteltuja todisteita, vahvistetaan väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 85-95 kappaleessa esitetyt alustavat päätelmät. Lisäksi edellä mainitut suuntaukset huomioon ottaen edellä mainittu päätelmä koskee myös ulkokäyttöön tarkoitettuja jalkineita.
H. YHTEISÖN ETU
1. Kuluttajiin kohdistuva vaikutus
(73) Vaikka kuluttajat tai kuluttajajärjestöt eivät ole väliaikaista tullia koskevan asetuksen julkaisemisen jälkeen esittäneet huomautuksia, jotkut osapuolet ovat väittäneet, että polkumyynnin vastaisilla toimenpiteillä olisi merkittävä vaikutus yhteisön kuluttajiin ja erityisesti pienituloisiin kuluttajiin.
Toimenpiteiden odotettavissa olevaa vaikutusta kuluttajahintoihin koskevaa väitettä on tutkittu perusteellisesti. Tutkimuksen tulokset ovat seuraavat:
a) Absoluuttinen vaikutus
(74) Ensinnäkin jakelijoilta veloitettujen jalkineiden hintojen osalta on todennäköistä, että yhteisön tuotannonala, jonka markkinaosuus on 9,2 prosenttia ja keskimääräinen jalkineparista veloittama hinta 5,1 ecua, ei kykenisi korottamaan hintojaan yli väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 106 kappaleessa määritellyn kohtuullisen voiton saamiseksi vaadittavan 4,2 prosentin tason ilman, että sen markkinaosuuden nykyinen voimakas pieneneminen jatkuu. Lisäksi niistä maista, joita tämä menettely ei koske, tapahtuva tuonti edustaa 28,4 prosenttia kyseisen tuotteen markkinoista ja kyseisten kolmansien maiden tuottajien ei odoteta haluavan tai kykenevän korottamaan hintojaan merkittävästi.
Indonesian osalta olisi muistettava, että vahingon korjaava taso on tämän maan osalta huomattavasti alhaisempi kuin Kiinan kansantasavallan ja sen keskimääräinen jalkineparista veloittama tuontihinta on 2,57 ecua. Koska Kiinan kansantasavallasta peräisin olevien jalkineiden markkinaosuus on 50,5 prosenttia (keskimääräinen jalkineparin hinta 1,83 ecua) ja ottaen huomioon ehdotetun tullin, ehdotettujen toimenpiteiden odotettavissa oleva keskimääräinen enimmäisvaikutus kyseisten jalkineiden markkinoihin on kokonaisuudessaan 0,50 ecua jalkineparilta.
Ainoastaan siinä tapauksessa, että jakelijat eivät muuta marginaalejaan ja veloittavat lisääntyneet kustannuksensa kokonaan kuluttajilta, olisi viimeksi mainittujen maksettava vastaava 0,50 ecua jalkineparilta. Koska yhteisön kyseisten jalkineiden keskimääräinen vuosittainen kulutus henkeä kohti on alle yksi pari, ehdotettujen toimenpiteiden kuluttajiin kohdistuva vaikutus jää selvästi vähäiseksi.
b) Suhteellinen vaikutus, hinnan vaikutus kulutukseen
(75) Suhteellisesti katsoen laskelmien perustana oli kyseisten jalkineiden keskimääräinen hinta jakelijan varastoon toimitettuna -tasolla, eli 3,6 ecua jalkineparilta, jossa otetaan tuonnin osalta huomioon tämän asetuksen johdanto-osan 65 kappaleessa tarkoitetut kaupan portaiden erojen oikaisut. Käyttämällä jäljempänä tarkasteltujen jakelukanavien alhaisinta voittomarginaalia, eli 125 prosenttia, kyseisen tuotteen keskimääräisen kuluttajahinnan on arvioitu ylittävän 8,1 ecua jalkineparilta. Tämän seurauksena vaikutus tullin täysimääräisestä heijastumisesta kuluttajahintoihin olisi alle 6,5 prosenttia.
Kuten edellä on selitetty, tätä prosenttiosuutta tarkasteltaessa olisi otettava huomioon sekä kasvun absoluuttinen arvo (0,5 ecua jalkineparilta) että hintojen yleinen kehitys. Neljän tarkastellun vuoden aikana polkumyynnillä tapahtuneesta tuonnista johtuen keskimääräiset markkinahinnat jakelijan varastoon toimitettuna -tasolla laskivat yli 16 prosenttia yleisen inflaatiotason huomioon ottaen.
(76) Koska kuluttajajärjestöt eivät ole esittäneet muita seikkoja tai huomioita, ehdotettujen toimenpiteiden vaikutuksen kyseisten jalkineiden kuluttajiin katsottiin olevan vähäinen. Tämän johdosta voitiin päätellä, että mitään merkittävää kysynnän supistumista ei voitu ennakoida sillä perusteella, että tulli heijastuisi täysin kuluttajahintaan.
2. Jakelualaan kohdistuva vaikutus
a) Koko jakelualaan kohdistuva vaikutus
(77) On väitetty, että toimenpiteiden käyttöönotolla olisi voimakas kielteinen vaikutus tuojiin. Yleisemmin on esitetty eriäviä mielipiteitä koko jakeluketjun tilasta, jonka väitettiin olleen yhteisön jalkinetuotantoa merkittävämpi sekä liikevaihdoltaan että työllistämiskyvyltään.
Ensinnäkin olisi palautettava mieliin, että jakeluketjulla on tietyn jalkinemäärän osalta pelkästään sen jakelumarginaalista johtuen luontaisesti suurempi liikevaihto kuin valmistajilla, joilta ne tuotteensa ostavat. Toiseksi kaikentyyppisiä jalkineita myyvien jakelijoiden työllistämislukuja ei voi verrata yhteisön ainoastaan kyseisen tuotteen tuotannonalan työllistämislukuihin.
Koska kuluttajat eivät osta jalkineita suuria määriä yhteisön ulkopuolella, polkumyyntitullin kielteiset vaikutukset koko jakelualalle voisivat aiheutua ainoastaan merkittävästä kulutuksen ja liikevaihdon laskusta tai paineista pienentää jakelumarginaaleja kuluttajahintojen kasvun (tai kulutuksen laskun) minimoimiseksi.
Kuten edellä on selitetty, ottaen huomioon mahdollisten toimenpiteiden odotettavissa olevan vaikutuksen kyseisen tuotteen kuluttajiin voidaan pitää erittäin epätodennäköisenä, että kyseisen tuotteen kulutus laskisi merkittävästi, vaikka jakeluala säilyttäisi nykyiset marginaalinsa.
Sen vuoksi voidaan yleensä ottaen päätellä, että mahdollisten toimenpiteiden vaikutukset kyseisen tuotteen jakeluketjuun ovat erittäin vähäiset. Tätä päätelmää tarkemmin tutkittaessa otettiin kuitenkin huomioon jalkineiden jakelualan rakenne yhteisössä.
b) Jalkineiden jakelun rakenne yhteisössä
(78) Euroopan yhteisön jalkineiden jakelualalla on neljä eri myyntikanavaa tuotteen loppukäyttäjälle. Näitä ovat merkkiliikeketjut, itsenäiset vähittäiskauppiaat, muut kuin erikoistuneet supermarketit ja neljäntenä muut jakelijat, jotka eivät ole erikoistuneet (esimerkiksi vaatekaupat ja sekatavarakaupat).
i) Itsenäiset vähittäiskauppiaat
(79) Perinteisiä jakelukanavia ovat itsenäiset vähittäiskauppiaat, jotka yleensä ostavat tukkukauppiailta. Myöhemmin vähittäiskauppiaat solmivat läheisempiä suhteita pienempiin määriin tuottajia tai liittyvät ostoryhmittymiin kuitenkin itsenäisyytensä säilyttäen, minkä vuoksi ne eivät enää osta tukkukauppiailta.
Vähittäiskauppiaat ovat haitallisessa kilpailutilanteessa, koska ne eivät voi vaikuttaa toimittajien veloittamiin hintoihin ja koska ne tarvitsevat suuret marginaalit kattaakseen kaupunkien keskusalueiden, joissa niiden jälleenmyyntiliikkeet yleensä toimivat, korkeat kustannukset (150-200 prosenttia). Tietyissä jäsenvaltioissa ne ovat itse asiassa menettäneet asemiaan uusimmille kolmeen muuhun jakelukanavaryhmään kuuluville jakelumuodoille, erityisesti merkkiliikeketjuille.
Koska niillä kuitenkin on vahva asema joissakin jäsenvaltioissa, ne myyvät markkinoiden kalleimpia tuotteita, ja ne ovat luoneet pysyvät liikesuhteet asiakkaisiinsa, itsenäiset vähittäiskauppiaat ovat vielä ainakin arvonlisän ja työllistämisen (yli 250 000 henkeä) osalta tärkein yhteisön jakelukanavista, vaikka ei kuitenkaan tärkein markkinaosuudella (määrällä) mitattuna.
ii) Merkkiliikeketjut
(80) Merkkiliikeketjut, jotka joskus harjoittavat tuotantoa yhteisössä, ovat yleensä kussakin maassa yhden tai kahden suuren yrityksen omistuksessa, jotka omistavat lukuisia merkkejä ja joiden toiminta kattaa markkinat kokonaisuudessaan. Niillä on kaupungin ulkopuolella sijaitsevia supermarketteja tai halpamyyntiliikkeitä, jotka suurien myyntimääriensä, hintojensa ja erikoistumisensa ansiosta voivat kestää muiden kuin erikoistuneiden supermarkettien aiheuttaman paineen.
Merkkiliikeketjut harjoittavat myyntiä myös kaupungin keskustoissa, missä ne korvaavat itsenäiset vähittäiskauppiaat vakiomallisilla liikkeillä, joiden kustannukset ovat alhaisemmat ja jotka vastaavat joidenkin asiakkaiden tarpeeseen hankkia ostoksensa ympäristöstä, joka olisi vaihtoehto halpamyyntiliikkeille. Koska niillä on ostovoimaa, ne voivat hankkia tavaran maailman markkinoilta (ne harjoittavat tuontia omaan laskuunsa) ja niillä on suhteellisen alhaiset marginaalit, yleensä noin 25 prosenttia keskusliikkeen myyntikuluista ja 100 prosenttia kauppojen myyntikuluista, ne kykenevät tullessaan markkinoille nopeasti saamaan itselleen markkinaosuuden ja saavuttamaan yli 5 prosentin vuosittaisen kasvun.
iii) Muut kuin erikoistuneet supermarketit
(81) Muilla kuin erikoistuneilla supermarketeilla, joiden myyntimäärät ovat suuret, mutta joiden osuus jalkinemarkkinoista on myynnin arvon perusteella vähäisempi johtuen keskimääräisten myyntihintojen alhaisuudesta, on vahva osuus markkinoiden halvempien tuotteiden myynnistä. Vaikka ne joskus ostavat suoraan yhteisön ulkopuolisilta toimittajilta, ne yleensä hankkivat tuontitavaransa, jotka ovat tärkeä osa niiden myyntiä, erikoistuneilta tuojilta. Niiden perinteinen voittomarginaali on noin 100 prosenttia, mutta se voi vaihdella alennusmyynneistä saadusta 60 prosentista yhteisön tietyistä tuotteista saatuun yli 130 prosenttiin. Tuojan osuuden ja aiheutuneiden kulujen kiinteän osan vuoksi tämän myyntikanavan kautta tulevan tuonnin kuluttajahinta on tavallisesti kolme kertaa korkeampi kuin cif-hinta.
iv) Muut myyntikanavat
(82) Muut myyntikanavat, kuten postimyyntiliikkeet tai vaateliikkeet, ovat tulleet merkittäviksi tietyissä jäsenvaltioissa, mutta mikään niistä ei ole merkittävä koko yhteisön mittakaavassa. Tietyissä jäsenvaltioissa erikoistuneilla postimyyntiliikkeillä on samanlainen kustannusrakenne kuin merkkiliikeketjuilla. Koko yhteisön alueella toimivat pienten vaateliikkeiden ketjut myyvät myös jalkineita merkkitavarana yleensä korkeammalla marginaalilla kuin muita tavaroita. Kyseisen myynnin muotinäkökohdan huomioon ottaen ne kilpailevat merkkiliikeketjujen kanssa, mutta ei kuitenkaan niin huomattavasti kuin suuret kaupungin keskustan liikkeet.
c) Ehdotettujen toimenpiteiden eri myyntikanaviin kohdistuva erityisvaikutus
(83) Itsenäisten vähittäiskauppiaiden osalta, jotka edelleen työllistävät eniten yhteisön jalkineiden jakelualalla, tämän asetuksen johdanto-osan 77 kappaleessa esitettyä päätelmää tukee se, että tavallisesti vain vähäinen osuus niiden kyseisen tuotteen hankinnasta on peräisin Indonesiasta tai Kiinan kansantasavallasta. Olisi lisäksi todettava, että ne ovat ryhmittyneet kahdeksaa jäsenvaltiota edustavaksi liitoksi eikä kyseinen liitto eikä muukaan taho ole esittänyt polkumyynnin vastaisten toimenpiteiden käyttöönottamista vastustavia näkökantoja.
(84) Merkkiliikeketjuja omistavat yritykset ovat puolestaan asettaneet kyseenalaiseksi polkumyyntitullien käyttöönoton tarpeellisuuden. Vaikka yleinen päätelmä pätee myös niihin, jotkut niistä ovat itsenäisiä vähittäiskauppiaita riippuvaisempia polkumyynnillä tapahtuvasta tuonnista niiden tarkasteltavana olevan tuotteen hankinnassaan, mikä selittää sen, miksi ne pelkäävät jakelualan toimenpiteillä olevan kielteisen vaikutuksen niiden kilpailutilanteeseen.
Mahdollisten toimenpiteiden välitön vaikutus näiden yritysten taloudelliseen tilanteeseen on vähäinen, jos tullin määrä siirretään kokonaisuudessaan kuluttajahintaan. Välillisiä taloudellisia vaikutuksia on odotettavissa ainoastaan, jos kyseisen hinnankorotuksen johdosta kuluttajat ostaisivat kyseistä tuotetta merkittävästi vähemmän. Jos näin tapahtuisi, myynnin lasku olisi ainoastaan vähäinen, kuten johdanto-osan 76 kappaleessa on selitetty.
Lisäksi kyseistä tuotetta ei koskaan myydä erikseen erikoistuneissa liikkeissä ja sen erityisen alhaisten hintojen vuoksi se edustaa alle 10:tä prosenttia merkkiliikeketjuja omistavien ja yhteistyössä toimineiden yritysten liikevaihdosta. Tässä suhteessa jopa pienellä kyseisen tuotteen kysynnän laskulla, joka vaikuttaa epätodennäköiseltä, olisi mitätön vaikutus yrityksiin kokonaisuudessaan erityisesti, jos kysyntä suuntautuu ainakin osittain kalliimpiin jalkineisiin, joiden osalta absoluuttinen marginaali on todennäköisesti suurempi.
(85) Muiden kuin erikoistuneiden supermarkettien ja liikkeiden kyseisen tuotteen vieläkin vähäisemmän myynnin huomioon ottaen toimenpiteiden käyttöönoton ei edes markkinoiden kehittyessä edellä esitetyn mukaisesti pitäisi vaikuttaa niiden tilanteeseen.
(86) Muille kuin erikoistuneille jakelukanaville tuontitavaroita toimittavien tuojien tilannetta tarkasteltiin, koska joissakin tapauksissa suurempi osa niiden liikevaihdosta kuin niiden asiakkailla oli peräisin menettelyn kohteena olevista maista tapahtuvasta tuonnista. Näillä yrityksillä on yleensä hyvin suppea ja joustava rakenne, joka johtaa siihen, että ne voivat myydä ainoastaan silloin, kun niiden ennakoitu myyntimarginaali kattaa aiheutuneet kustannukset. Tavaroiden alkuperämaa ei vaikuta niiden markkinoiden asiantuntemukseen tai niiden suunnittelu- ja myyntikykyyn. Polkumyynnin vastaiset toimenpiteet vaikuttavat koko jalkineiden jakelualaan, mutta kyseiset tuojat kykenevät hyötymään kaikista markkinatilanteista ja jatkamaan kiinalaisten tai indonesialaisten tuontitavaroiden tai minkä tahansa muiden kuin polkumyynnillä tuotujen tavaroiden, myös yhteisössä tuotettujen, toimittamista asiakkailleen.
(87) Lopuksi voidaan todeta, että ei ole voitu vahvistaa kyseisiä jalkineita koskevien polkumyynnin vastaisten toimenpiteiden käyttöönotolla olevan merkittävää vaikutusta koko jalkineiden jakeluketjun tai sen osan taloudelliseen tilanteeseen.
3. Yhteisön tuotannonalaan ja sen tavaran toimittajiin kohdistuva vaikutus
(88) On esitetty uudelleen väite, jonka mukaan toimenpiteillä ei olisi myönteistä vaikutusta yhteisön tuotannonalaan, koska hankinnat tehtäisiin muista kolmansista maista. Lisäksi on väitetty, että tässä yhteydessä tekstiilijalkineiden tuotannonalan tilanne olisi verrattavissa synteettisten käsilaukkujen valmistajien tilanteeseen ja että tämän vuoksi neuvoston ei pitäisi toteuttaa toimenpiteitä tässäkään tapauksessa (5).
Hankintamaiden vaihtuminen on jo vuosia ollut merkittävä tekijä jalkinemarkkinoilla. Tässä suhteessa olisi todettava, että yhteisön tuotannonala on kyennyt automatisoinnin ja rationalisoinnin avulla osittain korvaamaan omalla kasvaneella viennillään niiden maiden jatkuvan vaihtelun, joista vaihtelevia määriä tuotiin yhteisöön. Näin ei kuitenkaan voi tapahtua tämän menettelyn kohteena olevasta kahdesta maasta peräisin olevan polkumyynnillä tapahtuvan tuonnin erittäin suuren kasvun ollessa kyseessä. Tämän menettelyn ja synteettikäsilaukkujen väitetyn yhdenvertaisuuden osalta olisi korostettava, että valituksen tehneen yhteisön tuotannonalan edelleen merkittävän markkinaosuuden, useimpien vievien yritysten pääoman omistajien luonteen sekä jalkineiden tuotantoon tarvittavien mittavien teollisten sijoitusten perusteella näiden kahden tuotannonalan perusteltu ja merkittävä vertailu on mahdoton. Tämän vuoksi neuvosto ei voi hyväksyä väitettä, jonka mukaan sen ei pitäisi toteuttaa toimenpiteitä tässä tapauksessa johdonmukaisuuteen vedoten.
(89) On jälleen väitetty, että toimenpiteiden käyttöönotolla olisi kielteinen vaikutus jalkineiden valmistuksessa tarvittavien koneiden valmistajiin, joiden myynti Indonesiaan ja Kiinan kansantasavaltaan vähenisi.
Koneiden valmistajien osalta on todettava, että yhteisön tuotannonala investoi selvästi automatisointiin ja erityisesti ruiskuvalumenetelmään. Automatisointi on yhteydessä yhteisössä valmistettuja koneita ja muotteja koskeviin investointeihin, joiden myötä teknologiset parannukset jatkuvat. Toisaalta ei ole saatu todisteita siitä, että viejät Indonesiassa tai Kiinan kansantasavallassa ovat yhteisön laitevalmistajien tärkeimpiä asiakkaita.
(90) Koska näiden väitteiden tueksi ei ole esitetty uusia todisteita, vahvistetaan väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 99 ja 104 kappaleessa esitetyt päätelmät.
4. Yhteisön etua koskeva päätelmä
(91) Asiaan liittyvien eri etujen tutkimisen jälkeen todetaan lopuksi, että ei ole olemassa mitään pakottavia syitä olla aloittamatta toimenpiteitä kyseessä olevaa polkumyynnillä tapahtuvaa tuontia vastaan. Sen vuoksi vahvistetaan väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 105 kappaleessa esitetyt päätelmät.
I. POLKUMYYNNIN VASTAISET TOIMENPITEET
1. Vahingon korjaava taso
a) Yleistä
(92) Olisi muistettava, että vahingon korjaavan tason vahvistamisessa väliaikaisessa vaiheessa käytetyt laskelmat perustuivat kahteen erilaiseen hintavertailuun. Yhteistyössä toimineiden viejien osalta niiden viedyimpien mallien hintoja verrattiin yhteisön tuotannonalan vastaaviin vahinkoa aiheuttamattomiin hintoihin jaottelemalla jalkineet 16:een nk. jalkineperheeseen, joista 13:a ulkojalkineita koskevaa jalkineperhettä tarkasteltiin lopullisia päätelmiä varten. Suurelle osalle tuonnista vahingon korjaava taso oli viejien puuttuvan yhteistyön vuoksi kuitenkin laskettava vahvistamalla keskiarvot kyseisille CN-koodeille luokittain vertaamalla.
(93) On väitetty, että näitä vertailuja tehdessään komissio ei ottanut huomioon väitettyjä eroja vulkanoitujen ja ruiskuvalumenetelmällä valmistettujen jalkineiden välillä. Tämän asetuksen johdanto-osan 26-30 kappaleessa esitetyn lisäksi todetaan, että vulkanoitujen ja ruiskuvalumenetelmällä tehtyjen jalkineiden välillä ei ole eroja, jotka merkittävästi vaikuttaisivat hintojen yleiseen vertailuun.
Kahden verrattavissa olevan mallin pohjien tuotannossa käytetyn valmistusmenetelmän erot eivät itse asiassa saa aikaan eroja kuluttajien käsityksissä niistä. Tapauksissa, joissa tuotuja vulkanoituja malleja verrattiin yhteisössä ruiskuvalumenetelmällä valmistettuihin niitä eniten muistuttaviin jalkineisiin, kukaan yhteistyössä toimineista viejistä, joille annettiin mahdollisuus tehdä huomautuksia käytettävissä olevien asiakirjojen ja ei-luottamuksellisten tietojen perusteella, ei asettanut tehtyä vertailua kyseenalaiseksi.
(94) Kiinan kansantasavallan viejät väittivät, että vertailussa käytettyjen yhteisössä tuotettujen mallien kuvaukset olivat riittämättömät. Tässä yhteydessä olisi muistettava, että viejille toimitettiin jäljennökset ei-luottamuksellisista tiedoista, joissa oli valokuvia jokaisessa jalkineperheessä vertailutuotteena käytetystä yhteisössä tuotetusta mallista. Lisäksi toimitettiin ilmoitukseen sisältyneet kirjalliset selitykset ja laskelmat.
(95) Tuojien esittämän väitteen vuoksi ja hintavertailun tekemiseksi vahingon korjaavan tason laskemista varten cif-tuontihinnat mukautettiin tullimaksut ja kulut asiakkaalle toimitettuna sisältävälle tasolle käyttämällä hinnan alittavuuden arvioinnissa käytettyä tämän asetuksen johdanto-osan 66 kappaleessa esitettyä mukauttamismenetelmää.
(96) Tietyt tuojat väittivät, että vaikka voitaisiinkin myöntää vahingollinen polkumyynti sellaisten jalkineiden osalta, joiden tuontihinta on alle kolme Yhdysvaltain dollaria, polkumyyntiä ei tapahdu pitemmälle kehitettyjen jalkineiden osalta. Kyseisten tuojien mukaan viimeksi mainitun luokan osalta vahingon korjaavaksi tasoksi olisi vahvistettava 0 prosenttia.
Tässä yhteydessä olisi muistettava, että vaikka suuria määriä ulkojalkineita tuodaan alle 2,5 ecun hintaan (vastaa kolmea Yhdysvaltain dollaria), kyseinen tuonti kattoi ainoastaan 45 prosenttia tuojien tuonnista tutkitun otoksen arvosta. Suurin osa tuonnista aiheutuneesta liikevaihdosta ylitti väitetyn hintakynnyksen, mikä osoittaa kyseistä tuotetta tuotavan todellisuudessa moneen eri hintaan, vaikka tuonti tapahtui erittäin alhaisilla hinnoilla verrattuna tavanomaisiin kilpailuolosuhteisiin.
Lisäksi tutkituille yhteisön tuottajille vahvistetut vahinkoa aiheuttamattomat hintatasot olivat myös sekä yli että alle väitetyn hintakynnyksen ja ne oli mukautettu sopivalle asiakkaalle toimitettuna -tasolle (3,7 ecua) jalkinetyypistä riippuen. Koska ei ole esitetty muita markkinoiden tätä puolta koskevia todisteita, kyseinen väite on hylättävä.
(97) Koska muita huomautuksia ei ole esitetty, vahvistetaan väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 106-112 kappaleessa vahvistettu yleinen vahingon korjaavaa tasoa koskeva menetelmä.
Menettely tuotekatteen pieneneminen ja kaupan portaan oikaisua koskeva muutos vaikuttaa kuitenkin alustaviin päätelmiin, kuten jäljempänä sanotusta ilmenee.
b) Indonesia
(98) Väliaikaista tullia koskevassa asetuksessa esitetyn menetelmän mukaisesti Indonesiaa koskevan otoksen osalta yhteistyössä toimineiden yritysten tarkistetut vahingon korjaavat tasot prosentteina cif-tuontihinnasta ilmaistuna vaihtelivat 0:sta 31,5 prosenttiin ja otoksen ulkopuolisiin yhteistyössä toimineisiin yrityksiin sovellettava keskimääräinen prosenttimäärä oli 14,1. Vahingon poistavan jäännösmarginaalin laskemisen osalta pääteltiin, että kun kyseessä on Indonesian kaltainen markkinatalousmaa, järkevintä oli käyttää otoksessa mukana olleiden yhteistyössä toimineiden viejien osalta vahvistettujen tietojen perusteella laskettua keskimääräistä tasoa, eli 14,1:tä prosenttia.
c) Kiinan kansantasavalta
(99) Väliaikaista tullia koskevassa asetuksessa esitetyn menetelmän mukaisesti Kiinan kansantasavallan tarkistettu yksittäinen vahingon korjaava taso on 49,2 prosenttia.
2. Tulli
(100) Yksi yhteistyössä toimineista otokseen kuulumattomista indonesialaisista yrityksistä vastusti sille vahvistettua otokseen kuuluvien yritysten painotettuun keskimääräiseen polkumyyntimarginaaliin perustuvaa tullia.
Tätä väitettä ei voitu hyväksyä, koska perusasetuksen 9 artiklan 6 kohdassa säädetään, että jos komissio on rajannut tutkimuksensa 17 artiklan mukaisesti, otokseen kuulumattomille yhteistyössä toimineille yrityksille vahvistettu polkumyyntitulli ei saa ylittää otokseen kuuluville yrityksille vahvistettua painotettua keskimääräistä polkumyyntimarginaalia. Lisäksi on muistettava, että väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 23 kappaleessa esitetyn mukaisesti kyseiset indonesialaiset yritykset olivat hyväksyneet tämän menetelmän.
(101) Koska Indonesian ja Kiinan kansantasavallan jäännösvahingon korjaava taso sekä PT Sindoll Prataman yksilöllinen taso ovat alhaisemmat kuin vastaavat polkumyyntimarginaalit, polkumyyntitullin olisi perustuttava näille tasoille. Muiden indonesialaisten yhteistyössä toimineiden viejien osalta polkumyyntitullin olisi perustuttava edellä vahvistettuihin polkumyyntimarginaaleihin.
(102) Polkumyyntitullin määrän vapaasti yhteisön rajalla tullaamattomana -nettohinnasta olisi siten oltava seuraava:
TAULUKON PAIKKA
J. VÄLIAIKAISTEN TULLIEN KANTAMINEN
(103) Ottaen huomioon vientiä harjoittavien tuottajien ja maiden osalta todettujen polkumyyntimarginaalien suuruus ja yhteisön tuotannonalalle aiheutuneen vahingon vakavuus pidetään tarpeellisena, että asetuksen (EY) N:o 165/97 mukaisesti väliaikaisen polkumyyntitullin vakuutena olevat määrät kannetaan lopullisesti lopullisen tullin määräisinä. Kuitenkin jos voidaan tulliviranomaisten hyväksymällä tavalla osoittaa, että tuonti liittyi CN-koodiin 6404 19 10 (tohvelit) kuuluviin jalkineisiin tai tähän menettelyyn kuulumattomiin tämän asetuksen 1 artiklan 3 kohdan b, c ja d alakohtien mukaisiin jalkineisiin, väliaikaisen tullin vakuutena olevat määrät olisi vapautettava kokonaan,
ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN:
1 artikla
1. Otetaan käyttöön lopullinen polkumyyntitulli Kiinan kansantasavallasta ja Indonesiasta peräisin olevien CN-koodiin ex 6404 19 90 (Taric-koodi 6404 19 90 *90) kuuluvien jalkineiden tuonnissa, lukuun ottamatta 3 kohdassa kuvattuja jalkineita.
2. Lopullinen polkumyyntitulli vapaasti yhteisön rajalla tullaamattomana -nettohinnasta on seuraava:
TAULUKON PAIKKA
3. Tullia ei sovelleta:
a) jalkineisiin, joita toisinaan kutsutaan nimellä "espadrilles" ja joita tässä asetuksessa tarkoitetaan jalkineilla, joissa on puuvillakankaasta valmistetut päälliset sekä punotusta kuidusta valmistetut, enintään 2,5 cm paksut, myös vaihtelevan pinnan päältä kumilla tai muovilla vahvistetut korottomat pohjat (Taric-koodi 6404 19 90*10),
b) jalkineisiin, joita toisinaan kutsutaan nimellä "sukellusjalkineet" tai "vesiurheilujalkineet" ja joita tässä asetuksessa tarkoitetaan jalkineilla, joissa on neopreenistä valmistetut, yhdeltä puolelta tai molemmilta puolilta tekstiilimateriaalilla laminoidut, vähintään 2,5 mm paksut koko jalan peittävät päälliset ja kulutuksenkestävät pohjat ja jotka on tarkoitettu tiettyihin vesiurheilulajeihin, kuten sukellukseen (Taric-koodi 6404 19 90*20),
c) jalkineisiin, joita toisinaan kutsutaan nimellä "terveysjalkineet" ja joita tässä asetuksessa tarkoitetaan jalkineilla, joita ei ole suunniteltu tietyn henkilön yksilöllisten tarpeiden mukaan, mutta jotka on suunniteltu helpottamaan toipumista hoidon tai leikkauksen aikana tai niiden jälkeen, kuten jalkineet, joita käytetään jalan ollessa kipsissä tai sidottuna. Nämä jalkineet eivät peitä koko jalkaa, niissä on leveä suuaukko, minkä vuoksi sidottu jalka mahtuu hyvin sisään. Niitä ei myydä pareittain vaan yksittäin ja niillä on samanaikaisesti useampi kuin yksi seuraavista ominaisuuksista:
- sulkija voidaan mukauttaa siteiden tai kipsin kokoon,
- erityisiä sisäpohjia tai pehmusteita voidaan lisätä terveydentilan niin vaatiessa,
- pohjan rakenne estää jalkaa vahingoittumasta kosketuksessa maanpintaan, mutta se estää samalla jalkineen käytön,
- rakenne on toimiva eikä siinä ole koristeita tai muita muodissa olevia lisäyksiä.
(Taric-koodi 6404 19 90*30)
d) jalkineisiin, joita toisinaan kutsutaan nimellä "rantajalkineet" ja joita tässä asetuksessa tarkoitetaan jalkineilla, joiden päällinen on ainoastaan tekstiilinauha, joka on sidottu molemmista päistä paksuun ja kevyeen muovipohjaan, joka koskettaa sekä jalkaa että maata. Tekstiilinauha jättää sekä jalan etu- että takaosan paljaaksi, ja sen leveys ei ylitä yhtä kolmannesta jalkineen pituudesta. Koska jalkine ei peitä jalan takaosaa, käyttäjän kantapää nousee pohjasta kävellessä. Rantajalkineet on suunniteltu pidettäväksi märissä tai hiekkaisissa jaloissa rannalla tai uima-altaan ympärillä, ja malliltaan ne eivät sovellu käytettäväksi pitkillä kävelymatkoilla (Taric-koodi 6404 19 90*40).
4. Jollei muuta säädetä, sovelletaan tulleja ja muita tullikäytäntöjä koskevia voimassa olevia säännöksiä.
2 artikla
1. Kannetaan lopullisesti asetuksen (EY) N:o 165/97 mukaisesti väliaikaisen polkumyyntitullin vakuutena olevat määrät lopullisesti käyttöön otetun tullin määrän mukaisesti lukuun ottamatta niitä määriä, joiden voidaan tulliviranomaisten hyväksymällä tavalla osoittaa liittyvän CN-koodiin 6404 19 10 kuuluvien jalkineiden tai tämän asetuksen 1 artiklan 3 kohdan b, c ja d alakohdassa kuvattujen jalkineiden tuontiin ja jotka vapautetaan.
2. Vapautetaan lopullisen polkumyyntitullin ylittävät vakuutena olevat määrät.
3 artikla
Tämä asetus tulee voimaan päivänä, jona se julkaistaan Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Brysselissä 29 päivänä lokakuuta 1997.