RÅDETS AFGØRELSE af 26. maj 1997 om udveksling af oplysninger vedrørende bistand til tredjelandsstatsborgeres frivillige hjemrejse (97/340/RIA)
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Union, navnlig artikel K.3, stk. 2, litra a), og
ud fra følgende betragtninger:
Ifølge traktatens artikel K.1, stk. 3, betragter medlemsstaterne indvandringspolitikken og politikken over for tredjelandsstatsborgere som spørgsmål af fælles interesse;
i punkt 111 i Kommissionens meddelelse af 23. februar 1994 om indvandrer- og asylpolitikken foreslås det, at medlemsstaterne tilnærmer deres respektive politik med hensyn til frivillig hjemrejse for tredjelandsstatsborgere;
en række medlemsstater har indført programmer for bistand til frivillig hjemrejse for såvel tredjelandsstatsborgere med lovligt ophold som tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold;
for så vidt angår tredjelandsstatsborgere med lovligt ophold, bør medlemsstaternes politik sigte mod at integrere disse i samfundet, og bistand til frivillig hjemrejse bør ikke fortolkes som udtryk for en politik, der aktivt tilskynder til hjemrejse, men har udelukkende til formål at lette hjemrejsen for dem, der af egen fri vilje har truffet en sådan beslutning;
bistand til frivillig hjemrejse for så vidt angår tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold er i overensstemmelse med Europas humanitære traditioner og kan bidrage til en værdig løsning på problemet med at begrænse antallet af tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold i medlemsstaterne; det bør undgås, at en sådan bistand får uønskede tilskyndende virkninger;
denne afgørelse berører hverken bestemmelserne i konventionen af 4. november 1950 om beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder eller Genève-konventionen af 28. juli 1951 om flygtninges retsstilling, som ændret ved New York-protokollen af 31. januar 1967 -
TRUFFET FØLGENDE AFGØRELSE:
Artikel 1 Udveksling af oplysninger
1. De medlemsstater, der har taget skridt til at indføre programmer for ydelse af bistand til tredjelandsstatsborgeres frivillige tilbagerejse til hjemlandet, aflægger én gang om året rapport herom til generalsekretariatet for Rådet. Generalsekretariatet giver alle medlemsstater og Kommissionen meddelelse herom.
2. Der gives især følgende oplysninger om disse nationale hjemrejseprogrammer:
- hvilke myndigheder der er ansvarlige for programmets gennemførelse, om det er ikke-statslige og/eller internationale organisationer
- programmets anvendelsesområde med hensyn til de omfattede personer
- hvilke betingelser den enkelte tredjelandsstatsborger, der vender hjem, eventuelt yderligere skal opfylde for at kunne komme i betragtning til bistand efter programmet
- hvilke betingelser hjemlandet eventuelt skal opfylde som led i programmet
- bistandens art og omfang (f.eks. rejseudgifter for den hjemrejsende og dennes familie, flytteudgifter, repatrieringstilskud)
- en vurdering af programmets virkninger, herunder bistandsmodtagernes antal, og eventuelle eksempler på, at bistanden har tilskyndende virkninger.
Artikel 2 Analyse
1. Generalsekretariatet for Rådet stiller hvert år et udkast til rapport til rådighed for medlemsstaterne og Kommissionen om de oplysninger, der er modtaget på grundlag af artikel 1. Rapporten skal være udtømmende og omfatte specifikke oplysninger om hvert af de i artikel 1, stk. 2, nævnte elementer.
2. De berørte medlemsstater og Kommissionen gennemgår det i stk. 1 omhandlede udkast til rapport og korrigerer det om nødvendigt.
Artikel 3 Koordinering
1. På grundlag af den i artikel 2, stk. 1, nævnte rapport udveksler de berørte medlemsstater og Kommissionen i Rådet deres synspunkter vedrørende de programmer, der er omhandlet i artikel 1. I den forbindelse sammenligner de navnlig hjemrejseprogrammernes rækkevidde, krav og virkninger med henblik på eventuelt at tilnærme dem til hinanden.
2. De berørte medlemsstater, der ikke har indført disse programmer, vurderer resultaterne og nytten heraf.
Artikel 4
1. Denne beslutning offentliggøres i Tidende.
2. De berørte medlemsstater forelægger første gang den i artikel 1 nævnte rapport senest seks måneder efter offentliggørelsen af denne beslutning i Tidende.
Udfærdiget i Bruxelles, den 26. maj 1997.
NEUVOSTON PÄÄTÖS,
tehty 26 päivänä toukokuuta 1997,
kolmansien maiden kansalaisten vapaaehtoisen paluun avustamista koskevasta tietojen vaihdosta (97/340/YOS)
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionista tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen K.3 artiklan 2 kohdan a alakohdan,
sekä katsoo, että
Euroopan unionista tehdyn sopimuksen K.1 artiklan 3 kohdan mukaisesti Euroopan unionin jäsenvaltiot pitävät maahanmuuttopolitiikkaa ja kolmansien maiden kansalaisia koskevaa politiikkaa yhteistä etua koskevina asioina,
maahanmuutto- ja turvapaikkapolitiikasta 23 päivänä helmikuuta 1994 annetun komission tiedonannon 111 kohdassa ehdotetaan kolmansien maiden kansalaisten vapaaehtoista paluuta koskevien jäsenvaltioiden politiikkojen lähentämistä,
jotkut jäsenvaltiot ovat luoneet ohjelmia luvallisesti tai luvattomasti maassa oleskelevien kolmansien maiden kansalaisten vapaaehtoisen paluun tukemiseksi,
luvallisesti maassa oleskelevien kolmansien maiden kansalaisten osalta jäsenvaltioiden politiikoilla olisi pyrittävä integroimaan heidät yhteiskuntaan, eikä vapaaehtoisen paluun avustamista olisi katsottava osoitukseksi politiikasta, jolla edistetään aktiivisesti tällaista paluuta, vaan jonka ainoana tarkoituksena on helpottaa niiden henkilöiden paluuta, jotka ovat omasta vapaasta tahdostaan tehneet tällaisen päätöksen,
luvattomasti maassa oleskelevien kolmansien maiden kansalaisten vapaaehtoisen paluun avustaminen sopii Euroopan humanitaariseen perinteeseen ja sen avulla voidaan edesauttaa ihmisarvoisen ratkaisun löytämistä jäsenvaltioiden alueella luvattomasti oleskelevien kolmansien maiden kansalaisten määrän vähentämiseksi; olisi vältettävä sitä, että tällaisella avustamisella on ei-toivottuja, luvatonta maassa oleskelua lisääviä vaikutuksia, ja
tämä päätös ei rajoita ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi 4 päivänä marraskuuta 1950 tehdyn yleissopimuksen ja pakolaisten oikeusasemasta 28 päivänä heinäkuuta 1951 tehdyn Geneven yleissopimuksen, sellaisena kuin se on muutettuna 31 päivänä tammikuuta 1967 tehdyllä New Yorkin pöytäkirjalla, määräyksiä,
ON TEHNYT SEURAAVAN PÄÄTÖKSEN:
1 artikla Tietojen vaihto
1. Niiden jäsenvaltioiden, jotka ovat ryhtyneet kehittämään ohjelmia, joilla tuetaan kolmansien maiden kansalaisten vapaaehtoista paluuta kotimaahansa, on kerran vuodessa annettava niitä koskeva kertomus neuvoston pääsihteeristölle. Pääsihteeristö jakaa nämä tiedot kaikille jäsenvaltioille ja komissiolle.
2. Näitä kansallisia paluuohjelmia koskeviin tietoihin on sisällytettävä erityisesti seuraavat seikat:
- ohjelman toteuttamisesta vastaavat viranomaiset, myös valtiosta riippumattomat ja/tai kansainväliset järjestöt,
- ohjelman kohderyhmät,
- mahdolliset lisävaatimukset, jotka yksittäisten paluumuuttajien on täytettävä saadakseen paluuohjelmaan perustuvaa apua,
- kotimaalle ohjelmassa mahdollisesti asetetut vaatimukset,
- avun luonne ja määrä (esimerkiksi palaajan ja hänen perheensä matkakustannukset, muuttokustannukset, paluuavustus),
- arvio ohjelman tehokkuudesta, muun muassa avunsaajien lukumäärä ja luvatonta maassa oleskelua lisäävien vaikutusten ilmeneminen.
2 artikla Selvitys
1. Neuvoston pääsihteeristö antaa vuosittain jäsenvaltioiden ja komission käyttöön ehdotuksen selonteoksi 1 artiklan nojalla saaduista tiedoista. Selonteon on oltava perusteellinen ja sen on sisällettävä yksityiskohtaisia tietoja kustakin 1 artiklan 2 kohdassa mainitusta seikasta.
2. Asianomaiset jäsenvaltiot ja komissio tarkastelevat 1 kohdassa mainittua ehdotusta selonteoksi ja tarvittaessa oikaisevat sitä.
3 artikla Yhteensovittaminen
1. Asianomaiset jäsenvaltiot ja komissio vaihtavat neuvostossa näkemyksiä 1 artiklassa mainituista ohjelmista 2 artiklan 1 kohdassa mainitun selontekoehdotuksen pohjalta. Tässä yhteydessä ne vertailevat erityisesti kyseisten ohjelmien laajuutta, niiden ehtoja ja vaikutuksia niiden mahdolliseksi lähentämiseksi keskenään.
2. Niiden jäsenvaltioiden, jotka eivät ole ottaneet käyttöön tällaisia ohjelmia, on tutkittava niiden tuloksia ja käyttökelpoisuutta.
4 artikla
1. Tämä päätös julkaistaan virallisessa lehdessä.
2. Asianomaisten jäsenvaltioiden on annettava 1 artiklassa mainittu kertomus ensimmäisen kerran kuuden kuukauden kuluessa siitä, kun tämä päätös on julkaistu virallisessa lehdessä.
Tehty Brysselissä 26 päivänä toukokuuta 1997.