RÅDETS DIREKTIV 95/21/EF af 19. juni 1995 om håndhævelse over for skibe, der anløber Fællesskabets havne og sejler i farvande under medlemsstaternes jurisdiktion, af internationale standarder for skibes sikkerhed, for forureningsforebyggelse samt for leve- og arbejdsvilkår om bord (havnestatskontrol)
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 84, stk. 2,
under henvisning til forslag fra Kommissionen (1),
i overensstemmelse med traktatens artikel 189 C (2),
under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg (3), og
ud fra følgende betragtninger:
Søulykker og forurening af medlemsstaternes have og kyster giver Fællesskabet anledning til alvorlig bekymring;
Fællesskabet er også interesseret i leve- og arbejdsvilkårene om bord på skibe;
på samlingen den 25. januar 1993 vedtog Rådet konklusioner, hvori det kraftigt henstillede til Fællesskabet og medlemsstaterne at sikre en mere effektiv gennemførelse og håndhævelse af relevante internationale maritime sikkerhedsstandarder og miljøkrav og at iværksætte sådanne nye foranstaltninger straks, når de er blevet vedtaget;
i sin resolution af 8. juni 1993 om en fælles politik for sikkerhed til søs (4) opfordrede Rådet kraftigt Kommissionen til snarest muligt at forelægge Rådet henstillinger med henblik på en specifik indsats og formelle forslag vedrørende kriterier for skibsinspektion, herunder en harmonisering af reglerne om tilbageholdelse samt muligheden for at offentliggøre inspektionsresultaterne og anløbsforbud i Fællesskabets havne;
sikkerheden, forureningsforebyggelsen og leve- og arbejdsvilkårene om bord på skibe kan forbedres betydeligt, hvis forekomsten i fællesskabsfarvande af skibe, der ikke lever op til standarderne, reduceres kraftigt gennem streng håndhævelse af de internationale konventioner, koder og resolutioner;
kontrollen med, om skibe overholder internationale standarder for sikkerhed, forureningsforebyggelse og leve- og arbejdsvilkår om bord, bør hovedsagelig påhvile flagstaten; men stadig flere flagstater gennemfører og håndhæver ikke de internationale standarder på forsvarlig vis; kontrollen med, om de internationale standarder for sikkerhed, forureningsforebyggelse og leve- og arbejdsvilkår om bord er opfyldt, må derfor også varetages af havnestaten;
en harmoniseret fremgangsmåde for medlemsstaternes effektive håndhævelse af disse internationale standarder over for skibe, der sejler i farvande under deres jurisdiktion og anløber deres havne, vil hindre konkurrenceforvridning;
en fællesskabslovramme for harmonisering af inspektionsprocedurer er afgørende for, om det bliver muligt at sikre en ensartet gennemførelse af princippet om sikkerhed til søs og forureningsforebyggelse - forhold der er grundlæggende for Fællesskabets transport- og miljøpolitik;
forurening af havene er ifølge sagens natur grænseoverskridende; i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet udvikles midlerne til en forebyggende indsats på dette område for så vidt angår medlemsstaternes havområder bedst på fællesskabsplan, eftersom medlemsstaterne ikke kan gribe hensigtsmæssigt og effektivt ind hver for sig;
lovrammen og de harmoniserede regler og kriterier for gennemførelse af havnestatskontrol fastlægges bedst ved et rådsdirektiv;
der bør arbejdes videre på grundlag af erfaringerne på Paris-memorandummet om havnestatskontrol (MOU), som blev undertegnet i Paris den 26. januar 1982;
de enkelte medlemsstaters inspektion af et antal fremmede enkeltskibe svarende til mindst 25 % af de skibe, der anløber deres havne i et givet år, betyder i praksis, at et stort antal af de skibe, der til hver en tid opererer i Fællesskabets område, har været gennem en inspektion;
der bør gøres en ekstra indsats for at udvikle en bedre targetingordning;
reglerne og procedurerne for havnestatsinspektion, herunder kriterier for tilbageholdelse af skibe, skal harmoniseres for at sikre ensartet effektivitet i alle havne, hvilket også drastisk vil reducere muligheden for at vælge bestemte anløbshavne for at slippe uden om effektiv kontrol;
statistikker over ulykker, tilbageholdelser og fejl og mangler, som er offentliggjort i Kommissionens meddelelse »En fælles politik for sikkerhed til søs« og i årsrapporten om MOU, viser, at visse kategorier skibe bør underkastes udvidet syn;
fejl og mangler, som skyldes, at konventionerne ikke overholdes, skal afhjælpes; skibe, som har fået påbud om at afhjælpe fejl og mangler, skal, når fejlene og manglerne udgør en åbenbar fare for sikkerhed, sundhed eller miljø, tilbageholdes, indtil disse fejl og mangler er blevet afhjulpet;
der bør være ret til at klage over en afgørelse om tilbageholdelse truffet af myndighederne for at undgå urimelige afgørelser, som kan give anledning til unødvendig tilbageholdelse og forsinkelse;
det kan forekomme, at inspektionshavnen ikke har de fornødne faciliteter, så myndighederne er nødt til at give skibet tilladelse til at sejle videre til et egnet reparationsværft, forudsat at betingelserne for sejladsen opfyldes; skibe, der ikke følger pålæggene, vil fortsat udgøre en sikkerheds-, sundheds- eller miljømæssig trussel og vil have forretningsmæssige fordele af ikke at blive forbedret i overensstemmelse med konventionernes bestemmelser, hvorfor de bør nægtes adgang til alle Fællesskabets havne;
under visse omstændigheder kan det blive nødvendigt, at et skib, der har fået forbud mod at anløbe Fællesskabets havne, alligevel får anløbstilladelse; i så fald bør skibet kun have tilladelse til at anløbe en bestemt havn, på den betingelse at alle forholdsregler træffes, for at skibet kan komme sikkert i havn;
inspektioner bør udføres af skibsinspektører, som er behørigt bemyndigede offentligt ansatte eller andre personer med dybtgående viden og erfaring, da konventionernes krav til skibes konstruktion, udstyr og bemanding er overordentlig komplicerede, skibsinspektørernes beslutninger kan få meget alvorlige følger, og det må sikres, at skibsinspektørernes beslutninger træffes på et helt upartisk grundlag;
lodser og havnemyndigheder kan give nyttige oplysninger om fejl og mangler ved skibe og besætninger;
det er nødvendigt, at medlemsstaternes myndigheder og andre myndigheder eller organisationer samarbejder indbyrdes for at sikre en effektiv opfølgning over for skibe med fejl og mangler, der har fået tilladelse til at sejle videre, og for at udveksle oplysninger om skibe i havn;
informationssystemet SIRENAC E, som er oprettet i medfør af MOU, indeholder store mængder supplerende oplysninger, som er nødvendige for anvendelsen af dette direktiv;
offentliggørelse af oplysninger om skibe, som ikke overholder de internationale standarder for sikkerhed, sundhed og beskyttelse af havmiljøet, kan være et effektivt middel til at afholde speditører fra at benytte disse skibe og en tilskyndelse til rederne til at bringe forholdene i orden af sig selv;
alle udgifter i forbindelse med inspektion af skibe, som gør tilbageholdelse berettiget, bør afholdes af rederen;
i forbindelse med anvendelsen af dette direktiv bør det udvalg, der er nedsat ved artikel 12 i Rådets direktiv 93/75/EØF af 13. september 1993 om mindstekrav til skibe, som er på vej til eller fra Fællesskabets søhavne med farligt eller forurenende gods (5), benyttes til at bistå Kommissionen ved ændringer af medlemsstaternes inspektionsbeføjelser på grundlag af de indhøstede erfaringer og under hensyntagen til udviklingen i forbindelse med MOU samt ved de tilpasninger af bilagene, som bliver nødvendige på grund af ændringer i konventioner, protokoller, koder og resolutioner fra relevante internationale organisationer og i MOU -
UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:
Artikel 1
Formål
Formålet med dette direktiv er at bidrage til en kraftig begrænsning af sejladsen i farvande under medlemsstaternes jurisdiktion med skibe, der ikke lever op til de internationale standarder; dette skal ske ved:
- at forbedre overholdelsen af international lovgivning og af relevant fællesskabslovgivning om sikkerhed til søs, om beskyttelse af havmiljøet og om leve- og arbejdsvilkår om bord på skibe, uanset hvilket flag de fører
- at opstille fælles kriterier for havnestatens kontrol med skibe og at harmonisere fremgangsmåderne ved inspektion og tilbageholdelse under behørig hensyntagen til de forpligtelser, som medlemsstaternes søfartsmyndigheder har påtaget sig inden for rammerne af Paris-memorandummet om havnestatskontrol.
Artikel 2
Definitioner
I dette direktiv og dets bilag forstås ved:
1) »konventioner«:
- den internationale konvention af 1966 om lastelinjer (LL 66)
- den internationale konvention af 1974 om sikkerhed for menneskeliv på søen (SOLAS 74)
- den internationale konvention af 1973 om forebyggelse af forurening fra skibe med tilhørende protokol af 1978 (MARPOL 73/78)
- den internationale konvention af 1978 om uddannelse af søfarende, om sønæring og om vagthold (STCW 78)
- konventionen af 1972 om internationale søvejsregler (COLREG 72)
- den internationale konvention af 1969 om måling af skibe og konventionen af 1976 om minimumsnormer i handelsskibe (ILO nr. 147)
samt protokoller og ændringer til disse konventioner og tilhørende koder af bindende karakter, som er gældende på tidspunktet for vedtagelsen af dette direktiv
2) »MOU«: Paris-memorandummet om havnestatskontrol, undertegnet i Paris den 26. januar 1982, som affattet på datoen for dette direktivs vedtagelse
3) »skib«: ethvert søgående fartøj, for hvilket en eller flere af konventionerne gælder, og som fører et andet flag end havnestatens
4) »off-shore anlæg«: en fast eller flydende platform, hvorfra der opereres på eller over en medlemsstats kontinentalsokkel
5) »skibsinspektør«: en offentligt ansat eller en anden person, der er behørigt bemyndiget af medlemsstatens myndigheder til at udføre havnestatskontrolinspektion, og som hører ind under disse myndigheder
6) »inspektion«: et besøg om bord på et skib for at kontrollere både gyldigheden af de relevante certifikater og andre dokumenter og skibets tilstand, udrustning og besætning samt besætningens leve- og arbejdsvilkår
7) »mere detaljeret inspektion«: en inspektion, hvorunder skibet, dets udrustning og besætning som helhed, eller efter omstændighederne dele deraf, i de tilfælde, der er nævnt i artikel 6, stk. 3, underkastes en grundig inspektion, som omfatter skibets konstruktion, udrustning, bemanding, leve- og arbejdsvilkår samt overholdelse af driftsprocedurer om bord
8) »udvidet inspektion«: en grundig inspektion som omhandlet i artikel 7
9) »tilbageholdelse«: et officielt forbud mod, at et skib afsejler som følge af konstaterede fejl og mangler, som enkeltvis eller tilsammen gør skibet usødygtigt
10) »afbrydelse af en operation«: et officielt forbud mod, at et skib fortsætter en operation som følge af konstaterede fejl og mangler, som enkeltvis eller tilsammen gør en fortsættelse af operationen uforsvarlig.
Artikel 3
Anvendelsesområde
1. Dette direktiv gælder for ethvert skib og dets besætning:
- der anløber en havn i en medlemsstat eller et off-shore anlæg, eller
- som ligger for anker ud for en sådan havn eller et sådant anlæg.
Intet i denne artikel berører en medlemsstats ret til indgriben i henhold til de relevante internationale konventioner.
2. For skibe med bruttotonnage under 500 anvender medlemsstaterne de krav i konventionen, som gælder for disse skibe, og i den udstrækning en konvention ikke gælder for dem, træffer de de foranstaltninger, som måtte være nødvendige for at sikre, at disse skibe ikke udgør en åbenbar fare for sikkerhed, sundhed eller miljø. Ved anvendelsen af dette stykke lader medlemsstaterne sig lede af bilag 1 til MOU.
3. Ved inspektion af et skib, hvis flagstat ikke er part i en konvention, sørger medlemsstaterne for, at dette skib og dets besætning ikke behandles gunstigere end et skib, hvis flagstat er part i konventionen.
4. Direktivet gælder ikke for fiskerfartøjer, krigsskibe, marinehjælpefartøjer, træskibe af primitiv konstruktion, statsskibe, der anvendes til ikke-erhvervsmæssige formål, og fritidsfartøjer, der ikke benyttes erhvervsmæssigt.
Artikel 4
Tilsynsorgan
Medlemsstaterne opretholder passende nationale søfartsadministrationer, i det følgende benævnt »myndigheder«, som skal varetage tilsynet med skibe, og iværksætter de foranstaltninger, der er nødvendige for at sikre, at myndighederne udfører deres opgaver som fastlagt i dette direktiv.
Artikel 5
Forpligtelser til inspektion
1. Hver medlemsstats myndigheder udfører et samlet årligt antal inspektioner, der svarer til mindst 25 % af det antal enkeltskibe, der anløb deres havne i et repræsentativt kalenderår.
2. Ved udvælgelsen af skibe, der skal inspiceres, prioriterer myndighederne de skibe, der er omhandlet i bilag I.
3. Medlemsstaterne undlader at inspicere skibe, der er blevet inspiceret af en anden medlemsstat i de sidste seks måneder, under forudsætning af:
- at skibet ikke er omfattet af bilag I, og
- at der ikke efter en tidligere inspektion er indberettet fejl og mangler, og
- at der ikke som følge af begrundet mistanke (»clear grounds«) bør udføres inspektion.
4. Stk. 3 finder ikke anvendelse på de former for driftskontrol, der specielt er omhandlet i konventionerne.
5. Medlemsstaterne og Kommissionen samarbejder om at fastlægge prioriteter og fremgangsmåder, der giver bedre mulighed for at koncentrere indsatsen på skibe, som kan have fejl og mangler.
Enhver efterfølgende ændring af denne artikel, bortset fra de 25 % i stk. 1, foretages efter proceduren i artikel 19.
Artikel 6
Procedure for inspektion
1. Myndighederne sørger for, at skibsinspektøren som et minimum:
a) kontrollerer de certifikater og dokumenter, der er opført i bilag II, i det omfang det er relevant
b) forvisser sig om, at skibets generelle tilstand er tilfredsstillende, herunder maskinrum og opholdsrum, inklusive hygiejneforhold.
2. Skibsinspektøren kan undersøge alle andre certifikater og dokumenter, der skal medføres om bord ifølge konventionerne, selv om de ikke er opført i bilag II.
3. Når der efter den i stk. 1 og 2 omhandlede inspektion er begrundet mistanke om, at skibets besætning eller den tilstand, skibet eller dets udrustning befinder sig i, ikke i alt væsentligt opfylder de relevante krav i en konvention, skal der udføres en mere detaljeret inspektion, som omfatter yderligere kontrol af overholdelsen af de driftsmæssige krav om bord.
Der er begrundet mistanke, hvis skibsinspektøren finder konkrete beviser, som efter hans faglige skøn gør en mere detaljeret inspektion af skibet, dets udrustning eller dets besætning berettiget.
Bilag III indeholder eksempler på begrundet mistanke.
4. De relevante procedurer og retningslinjer for kontrol med skibe, der er anført i bilag IV, skal også overholdes.
Artikel 7
Udvidet inspektion af visse skibe
1. Når der som følge af begrundet mistanke bør udføres en detaljeret inspektion af et skib i en af kategorierne i bilag V, skal medlemsstaterne sikre, at der udføres en udvidet inspektion.
2. Bilag V, del B, indeholder vejledende retningslinjer for udvidet inspektion.
3. De i stk. 1, nævnte skibe kan kun underkastes en udvidet inspektion af medlemsstaternes myndigheder én gang i løbet af en periode på tolv måneder. Disse skibe kan imidlertid underkastes inspektion i henhold til artikel 6, stk. 1 og 2.
4. Når passagerskibe besejler en havn i en medlemsstat i fast rutefart, skal denne medlemsstats myndigheder udføre en udvidet inspektion af hvert enkelt skib. Når et passagerskib besejler havne i flere medlemsstater i en sådan rutefart, skal en af de stater, som skibet anløber, udføre den udvidede inspektion.
Artikel 8
Inspektionsrapport til skibsføreren
1. Så snart en inspektion, en mere detaljeret inspektion eller en udvidet inspektion er afsluttet, overdrager skibsinspektøren skibsføreren et dokument i den form, der er anført i bilag 3 til MOU; heri anføres inspektionsresultaterne og inspektørens eventuelle beslutninger samt krav vedrørende forhold, som skibsføreren og rederen skal afhjælpe.
2. I tilfælde af fejl og mangler, der gør det berettiget, at et skib tilbageholdes, skal oplysningerne til skibsføreren i henhold til stk. 1 omfatte oplysninger om den senere offentliggørelse af tilbageholdelsen i overensstemmelse med bestemmelserne i dette direktiv.
Artikel 9
Udbedring og tilbageholdelse
1. Det skal over for myndighederne godtgøres, at fejl og mangler, der er blevet bekræftet eller konstateret ved inspektion efter artikel 6 og 7, er eller vil blive udbedret i overensstemmelse med konventionerne.
2. Når fejlene og manglerne udgør en åbenbar fare for sikkerhed, sundhed eller miljø, sikrer myndighederne i den havnestat, hvor skibet blev inspiceret, at skibet tilbageholdes, eller at den operation, i forbindelse med hvilken fejlene og manglerne blev konstateret, afbrydes. Tilbageholdelsen eller afbrydelsen af en operation ophæves ikke, før faren er afværget, eller før myndighederne fastslår, at skibet, eventuelt på bestemte betingelser, som anses for nødvendige, kan afsejle, eller at operationen kan genoptages, uden at der er risiko for passagerers eller besætningsmedlemmers sikkerhed eller sundhed, uden at der er risiko for andre skibe, og uden at skibet eller operationen udgør nogen uforholdsmæssig trussel om skade på havmiljøet.
3. Når skibsinspektøren på baggrund af sit faglige skøn afgør, om et skib skal tilbageholdes, skal han anvende kriterierne i bilag VI.
4. I særlige tilfælde, hvor det er tydeligt, at et skibs generelle tilstand ikke opfylder internationale standarder, kan myndighederne udsætte inspektionen af skibet, indtil de ansvarlige parter har taget de nødvendige skridt til at sikre, at skibet opfylder de relevante konventionskrav.
5. Hvis den i artikel 6 og 7 omhandlede inspektion giver anledning til tilbageholdelse, skal myndighederne straks skriftligt underrette administrationen i den stat, hvis flag skibet har ret til at føre, i det følgende benævnt flagstaten, eller konsulen eller i hans fravær den nærmeste diplomatiske repræsentant for nævnte stat om alle de forhold, der lå til grund for indgrebet. Endvidere skal de bemyndigede skibsinspektører eller de godkendte organisationer, der er ansvarlige for udstedelsen af det pågældende skibs certifikater, underrettes, når det er relevant.
6. Bestemmelserne i dette direktiv berører ikke supplerende krav i konventionerne om procedurer for underretning og indberetning vedrørende havnestatskontrol.
7. Under udøvelsen af havnestatskontrol i henhold til dette direktiv, sættes alt ind på at undgå, at et skib unødvendigt tilbageholdes eller forsinkes. Hvis et skib unødvendigt tilbageholdes eller forsinkes, har rederen krav på erstatning for ethvert lidt tab eller skade. I tilfælde af påstået unødvendig tilbageholdelse eller forsinkelse har skibets reder bevisbyrden.
Artikel 10
Ret til klage
1. Et skibs reder eller dennes repræsentant i medlemsstaten har ret til at klage over en afgørelse om tilbageholdelse, som myndighederne har truffet. En klage suspenderer ikke tilbageholdelsen.
2. Med henblik herpå indfører og opretholder medlemsstaterne passende klageprocedurer i overensstemmelse med deres nationale lovgivning.
3. Myndighederne skal give den i stk. 1 omhandlede skibsfører behørig oplysning om retten til at klage.
Artikel 11
Opfølgning af inspektioner og tilbageholdelse
1. Når de i artikel 9, stk. 2, omhandlede fejl og mangler ikke kan afhjælpes i inspektionshavnen, kan myndighederne i den pågældende medlemsstat tillade, at skibet sejler videre til det nærmeste skibsværft, som kan udføre reparationen, efter skibsførerens og de pågældende myndigheders valg, under forudsætning af, at de betingelser, der er fastsat af flagstatens myndigheder og tiltrådt af den pågældende medlemsstat, opfyldes. Betingelserne skal sikre, at skibet kan sejle videre til værftet uden risiko for passagerers eller besætningsmedlemmers sikkerhed eller sundhed, uden risiko for andre skibe, og uden at skibet udgør en urimelig trussel om skade på havmiljøet.
2. I de tilfælde, der er nævnt i stk. 1, underretter myndighederne i den medlemsstat, hvor inspektionshavnen er beliggende, myndighederne i den medlemsstat, hvor reparationsværftet er beliggende, de parter, der er nævnt i artikel 9, stk. 4, og alle andre relevante myndigheder, om de betingelser, der er fastsat for sejladsen.
3. Underretningen af de parter, der er nævnt i stk. 2, skal være i overensstemmelse med bilag 2 til MOU.
De myndigheder i en medlemsstat, der modtager en sådan underretning, orienterer de underrettende myndigheder om, hvilke foranstaltninger der er truffet.
4. Medlemsstaterne skal sørge for, at de i stk. 1 omhandlede skibe:
i) der afsejler uden at opfylde de betingelser, der er fastsat af medlemsstatens myndigheder i inspektionshavnen, eller
ii) der afsejler og nægter at overholde de gældende konventionskrav ved ikke at anløbe det udpegede reparationsværft
får anløbsforbud i alle Fællesskabets havne, indtil rederen over for myndighederne i den medlemsstat, hvor skibets fejl og mangler blev konstateret, har forelagt fyldestgørende dokumentation for, at skibet fuldt ud opfylder alle gældende konventionskrav.
5. I de tilfælde, der er nævnt i stk. 4, nr. i), skal myndighederne i den medlemsstat, hvor skibets fejl og mangler blev konstateret, omgående gøre myndighederne i alle de andre medlemsstater opmærksom herpå.
I de tilfælde, der er nævnt i stk. 4, nr. ii), skal myndighederne i den medlemsstat, hvor reparationsværftet er beliggende, omgående gøre myndighederne i alle de andre medlemsstater opmærksom herpå.
Inden medlemsstaten udsteder forbuddet, kan den anmode om konsultationer med administrationen i det berørte skibs flagstat.
6. Uanset bestemmelserne i stk. 4 kan havnestatens myndigheder i tilfælde af force majeure eller bydende nødvendige sikkerhedshensyn eller for at reducere forureningsfaren eller gøre den så lille som muligt, eller for at fejl og mangler kan afhjælpes, give anløbstilladelse til en bestemt havn, på betingelse af at skibets reder eller skibsføreren har truffet forsvalige foranstaltninger, som opfylder de krav, myndighederne i den pågældende medlemsstat har stillet, således at skibet kan anløbe havnen sikkert.
Artikel 12
Skibsinspektørernes faglige kvalifikationer
1. Inspektionen udføres udelukkende af skibsinspektører, som opfylder kvalifikationskriterierne i bilag VII.
2. Hvis havnestatens myndigheder ikke har den nødvendige fagkundskab, kan disse myndigheders skibsinspektører bistås af personer med den nødvendige fagkundskab.
3. Skibsinspektører, der udfører havnestatskontrol, og de personer, der bistår dem, må ikke have nogen forretningsmæssig interesse i inspektionshavnen eller i de skibe, der inspiceres; inspektørerne må heller ikke være ansat af eller arbejde for ikke-statslige organisationer, der udsteder lovpligtige certifikater og klassifikationscertifikater, eller som udfører de syn, der er nødvendige for at udstede disse skibscertifikater.
4. Hver skibsinspektør skal medbringe et personligt dokument i form af et identitetskort, som er udstedt af myndighederne i overensstemmelse med den nationale lovgivning, og som bemyndiger ham til at udføre skibsinspektion.
En fælles model for et sådant identitetskort udformes efter proceduren i artikel 19.
Artikel 13
Indberetninger fra lodser og havnemyndigheder
1. Medlemsstaternes lodser, som bringer skibe til eller fra kajplads, eller som er forhyret på skibe på vej mod en havn i en medlemsstat, underretter omgående henholdsvis havnestatens eller kyststatens myndigheder, hvis de under udøvelsen af deres normale opgaver bliver opmærksomme på, at skibet har fejl og mangler, som kan være til fare for sikkerheden under sejladsen, eller som indebærer risiko for skade på havmiljøet.
2. Hvis havnemyndigheder under udøvelsen af deres normale opgaver bliver opmærksomme på, at et skib i havnen har fejl og mangler, som kan påvirke skibets sikkerhed, eller som udgør en urimelig trussel om skade på havmiljøet, underretter de omgående myndighederne i den pågældende havnestat.
Artikel 14
Samarbejde
1. Hver medlemsstat træffer de fornødne foranstaltninger til at etablere et samarbejde mellem sine myndigheder, sine havnemyndigheder og andre relevante myndigheder eller kommercielle organisationer, således at dens myndigheder kan få alle relevante oplysninger om skibe, der anløber dens havne.
2. Medlemsstaterne opretholder foranstaltninger til udveksling af oplysninger og samarbejde mellem deres myndigheder og alle andre medlemsstaters myndigheder og opretholder den etablerede forbindelse mellem deres myndigheder, Kommissionen og informationssystemet SIRENAC E, som er etableret i Saint-Malo, Frankrig.
3. De oplysninger, der skal udveksles i medfør af stk. 2, er dels dem, der er nærmere fastlagt i bilag 4 til MOU, dels dem, der er nødvendige for at opfylde dette direktivs artikel 15.
Artikel 15
Offentliggørelse af tilbageholdelser
Alle myndigheder offentliggør mindst kvartalsvis en liste over de skibe, der er blevet tilbageholdt i de forløbne tre måneder, og som allerede var blevet tilbageholdt mere end én gang i de seneste 24 måneder. Offentliggørelsen omfatter følgende:
- skibets navn
- navnet på skibets reder
- IMO-nummer
- flagstat
- klassifikationsselskabet, hvor det er relevant, og efter omstændighederne enhver anden part, som har udstedt certifikater til skibet i overensstemmelse med konventionerne på flagstatens vegne
- årsagen til tilbageholdelsen
- havnen, hvor tilbageholdelsen har fundet sted, og datoen herfor.
Artikel 16
Godtgørelse af udgifter
1. Hvis der ved inspektion som omhandlet i artikel 6 og 7 bekræftes eller konstateres fejl og mangler i forhold til kravene i den relevante konvention, som gør tilbageholdelse af skibet berettiget, skal alle udgifter i forbindelse med inspektionen under en sædvanlig regnskabsperiode afholdes af rederen eller dennes repræsentant i havnestaten.
2. Alle udgifter i forbindelse med inspektion, som den kompetente myndighed i en medlemsstat udfører i medfør af artikel 10, stk. 4, opkræves hos skibets reder.
3. Tilbageholdelsen kan ikke ophæves, før fuldstændig betaling er sket, eller der er stillet tilstrækkelig garanti for godtgørelse af udgifterne.
Artikel 17
Oplysninger om gennemførelsen
1. Medlemsstaterne sender Kommissionen og MOU-sekretariatet følgende oplysninger:
- Antal skibsinspektører, der arbejder på deres vegne med havnestatsinspektion i overensstemmelse med dette direktiv. For myndigheder, hvor skibsinspektørerne kun er deltidsbeskæftiget med havnestatsinspektion, omregnes antallet til det tilsvarende antal heltidsbeskæftigede.
- Antal enkeltskibe, der anløb deres havne i et repræsentativt kalenderår i den forudgående femårsperiode.
2. De i stk. 1 omhandlede oplysninger fremsendes senest tre måneder efter, at dette direktiv er trådt i kraft, og derefter hvert tredje kalenderår inden den 1. oktober.
Artikel 18
Forskriftsudvalg
Kommissionen bistås af det udvalg, der er nedsat i medfør af artikel 12 i direktiv 93/75/EØF, efter proceduren i samme artikel.
Artikel 19
Ændringsprocedure
Dette direktiv kan ændres efter proceduren i artikel 18 med henblik på:
a) at tilpasse medlemsstaternes forpligtelser med hensyn til inspektion og offentliggørelse, som anført i artikel 5, bortset fra de 25 % i stk. 1, artikel 6, 7 og 15, på grundlag af erfaringerne fra direktivets anvendelse og under hensyntagen til, hvordan MOU udvikler sig
b) at tilpasse bilagene for at tage hensyn til ændringer, der er trådt i kraft, af konventionerne og af protokoller, koder og resolutioner fra relevante internationale organisationer samt af MOU.
Artikel 20
Gennemførelse
1. Medlemsstaterne vedtager de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme dette direktiv senest den 30. juni 1996. De underretter straks Kommissionen herom.
2. Når medlemsstaterne vedtager disse love og administrative bestemmelser, skal de indeholde en henvisning til dette direktiv, eller de skal ved offentliggørelsen ledsages af en sådan henvisning. De nærmere regler for denne henvisning fastsættes af medlemsstaterne.
3. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen teksten til de nationale retsforskrifter, som de udsteder på det område, der er omfattet af dette direktiv.
Artikel 21
Dette direktiv træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen.
Artikel 22
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.
Udfærdiget i Luxembourg, den 19. juni 1995.
NEUVOSTON DIREKTIIVI 95/21/EY annettu 19 päivänä kesäkuuta 1995 alusturvallisuutta, saastumisen ehkäisemistä ja alusten asumis- ja työskentelyolosuhteita koskevien kansainvälisten standardien soveltamisesta yhteisön satamia käyttäviin ja jäsenmaiden lainkäyttövaltaan kuuluvilla vesillä purjehtiviin aluksiin (satamavaltioiden suorittama valvonta)
EUROOPAN YHTEISÖN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 84 artiklan 2 kohdan,
ottaa huomioon komission ehdotuksen(1),
ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon(2),
noudattaa perustamissopimuksen 189 c artiklassa määrättyä menettelyä(3),
sekä katsoo, että
yhteisö on vakavasti huolestunut merionnettomuuksista sekä jäsenvaltioiden merialueiden ja rannikoiden saastumisesta,
yhteisö on samoin huolestunut asumis- ja työskentelyolosuhteista aluksilla,
neuvosto antoi 25 päivänä tammikuuta 1993 pitämässään kokouksessa päätelmät, joiden mukaan yhteisöä ja sen jäsenvaltioita kehotetaan varmistamaan asiaan liittyvien kansainvälisten meriturvallisuutta ja ympäristön saastumisen ehkäisemistä koskevien standardien tehokkaampi soveltaminen ja täytäntöönpano sekä soveltamaan uusia toimenpiteitä niiden tultua hyväksytyiksi,
neuvosto kehotti merten turvallisuutta koskevasta yhteisestä politiikasta(4) 8 päivänä kesäkuuta 1993 annetussa päätöslauselmassa komissiota mahdollisimman nopeasti toimittamaan neuvostolle ehdotukset erityistoimista ja muodollisista ehdotuksista alusten tarkastusta koskevista perusteista, mukaan lukien pysäyttämissääntöjen yhdenmukaistaminen ja tarkastustulosten mahdollinen julkaiseminen ja yhteisön satamiin pääsyn kieltäminen,
turvallisuutta, saastumisen ehkäisemistä ja laivojen asumis- ja työskentelyolosuhteita voidaan tehokkaasti parantaa vähentämällä merkittävästi alikuntoisten alusten määrää yhteisön vesillä ja soveltamalla tiukasti kansainvälisiä yleissopimuksia, sääntöjä ja päätöslauselmia,
sen valvominen, että alukset täyttävät turvallisuutta, saastumisen ehkäisemistä ja asumis- ja työskentelyolosuhteita koskevat kansainväliset standardit, kuuluu pääasiassa lippuvaltiolle; yhä suurempi osa lippuvaltioista kuitenkin jättää kansainväliset standardit toimeenpanematta ja noudattamatta; tästä syystä sen valvominen, että alukset täyttävät turvallisuutta, saastumisen ehkäisemistä ja asumis- ja työskentelyolosuhteita koskevat kansainväliset standardit on tapahduttava myös satamavaltioiden toimesta,
jäsenvaltioiden yhdenmukaistettu lähestymistapa näiden kansainvälisten standardien tehokkaaksi täytäntöönpanemiseksi niiden lainkäyttövaltaan kuuluvilla vesillä purjehtivien ja niiden satamia käyttävien alusten suhteen estää kilpailun vääristymisen,
yhteisön oikeudelliset puitteet tarkastustoimien yhdenmukaistamiseksi ovat keskeinen tekijä sen varmistamiseksi, että merenkulun turvallisuuden ja saastumisen ehkäisemisen periaatteita, jotka ovat yhteisön liikenne- ja ympäristöpolitiikan ydinaluetta, sovelletaan yhdenmukaisesti,
merten saastuminen on luonteeltaan rajat ylittävä ilmiö; toissijaisuusperiaatteen mukaisesti ennaltaehkäisevien toimien kehittäminen tällä alalla jäsenvaltioiden aluevesiin liittyvien merten osalta tapahtuu parhaiten yhteisön tasolla, koska jäsenvaltiot eivät voi yksinään toteuttaa riittäviä ja tehokkaita toimia,
neuvoston direktiivin antaminen on sopiva menettely satamavaltioiden harjoittaman tarkastuksen oikeudellisten puitteiden ja yhdenmukaistettujen sääntöjen ja perusteiden määräämiseksi,
olisi hyödynnettävä sitä kokemusta, joka on saatu Pariisissa 26 päivänä tammikuuta 1982 allekirjoitetun satamavaltioiden harjoittamaa tarkastustoimintaa (PSC) koskevan yhteisymmärryspöytäkirjan (MOU) voimassaoloaikana,
jokainen jäsenvaltio tarkastaa vuosittain ainakin 25 prosenttia sen satamiin saapuvien ulkomaalaisten alusten kokonaismäärästä, mikä tarkoittaa käytännössä, että suuri määrä kulloinkin yhteisön alueella liikennöivistä aluksista on tarkastettuja,
olisi toimittava edelleen tavoitteellisemman järjestelmän aikaansaamiseksi,
satamavaltioiden suorittamia tarkastuksia koskevat säännöt ja menettelytavat, mukaan lukien alusten pysäyttämisen perusteet, on yhdenmukaistettava sen varmistamiseksi, että tarkastukset ovat yhtä tehokkaita kaikissa satamissa, mikä vähentäisi myös merkittävästi niiden satamien valikoivaa käyttöä määräsatamina, joissa tehdään perusteellisia tarkastuksia,
komission "Merten turvallisuutta koskeva yhteinen politiikka" -nimisessä tiedonannossa julkaistut merionnettomuus-, pysäyttämis- ja puutetilastot sekä MOU:n vuosikatsaukset osoittavat, että tietyille aluskategorioille on tehtävä lisätarkastuksia,
asiaa koskevien yleissopimusten täyttämättä jättäminen on saatava loppumaan; alukset, jotka on velvoitettu poistamaan niissä esiintyvät puutteet, niissä tapauksissa jolloin puutteet selvästi aiheuttavat turvallisuus-, terveys- tai ympäristövaaran, on pysäytettävä siksi ajaksi kunnes puutteet on korjattu,
aluksille on annettava mahdollisuus valittaa toimivaltaisten viranomaisten tekemistä pysäyttämispäätöksistä aluksen aiheettomaan pysäyttämiseen ja viivyttämiseen johtavien kohtuuttomien päätösten ehkäisemiseksi,
tarkastussataman infrastruktuuri voi olla sellainen, että toimivaltaisen viranomaisen on pakko antaa alukselle lupa siirtyä sopivalle korjaustelakalle edellyttäen, että alus noudattaa siirtymisehtoja; alikuntoiset alukset olisivat edelleen uhkana turvallisuudelle, terveydelle tai ympäristölle ja saisivat taloudellista hyötyä siitä, että niitä ei saateta yleissopimusten asiaa koskevien määräysten mukaisiksi ja niiltä olisi siksi evättävä pääsy kaikkiin yhteisön satamiin,
on tilanteita, joissa alukselle, jolta on evätty pääsy yhteisön satamiin, on annettava pääsylupa; sellaisissa tilanteissa alukselle olisi myönnettävä pääsy ainoastaan yhteen satamaan ja vain siten, että kaikkiin tarvittaviin toimenpiteisiin on ryhdytty sen turvallisen satamaantulon varmistamiseksi,
aluksen rakennetta, varustusta ja miehistöä koskevien yleissopimusten vaatimusten monimutkaisuuden vuoksi tarkastajien tekemien päätösten seurausten vakavuus sekä välttämättömyys, että tarkastajat tekevät täysin puolueettomia päätöksiä, tarkastuksia voivat saada suorittaa vain tarkastajat, jotka ovat valtion virkamiehiä tai muita asianmukaisesti valtuutettuja, kokeneita ja asioihin hyvin perehtyneitä henkilöitä,
luotseilla ja satamaviranomaisilla voi olla hyödyllistä tietoa kyseisten alusten ja niiden miehistön puutteista,
yhteistyö jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten ja muiden viranomaisten tai järjestöjen välillä on välttämätöntä tehokkaan seurannan varmistamiseksi sellaisten alusten osalta, joissa on ilmennyt puutteita ja joille on annettu lupa jatkaa matkaansa, sekä satamissa olevia aluksia koskevan tiedon vaihtamiseksi,
SIRENAC E -niminen, MOU:n puitteissa luotu tietojärjestelmä antaa tämän direktiivin soveltamiseksi tarpeellisia lisätietoja,
tietojen julkaiseminen aluksista, jotka eivät täytä kansainvälisiä turvallisuutta, terveyttä ja meriympäristön suojelua koskevia standardeja, voi osoittautua tehokkaaksi pelotteeksi, joka estää rahtaajia käyttämästä tällaisia aluksia, sekä yllykkeeksi laivanvarustajille korjata puutteet kuitenkaan heitä siihen pakottamatta,
kaikki kustannukset, jotka liittyvät sellaisten alusten tarkastamiseen, jotka on pysäytettävä, olisi perittävä laivanvarustajalta tai liikenteenharjoittajalta, ja
tämän direktiivin täytäntöönpanossa olisi käytettävä hyväksi vaarallisia tai ympäristöä pilaavia aineita kuljettavia aluksia koskevista vähimmäisvaatimuksista niiden ollessa matkalla yhteisön merisatamiin tai poistuessa sieltä 13 päivänä syyskuuta 1993 annetun neuvoston direktiivin 93/75/ETY(5) 12 artiklalla perustettua komiteaa avustamaan komissiota jäsenvaltioiden tarkastusvelvollisuuksien mukauttamisessa saavutettuun kokemukseen, ottaen huomioon MOU:n piirissä tapahtunut kehitys, sekä tarvittaessa liitteiden mukauttamiseksi kansainvälisten järjestöjen yleissopimuksiin, pöytäkirjoihin, sääntöihin ja päätöslauselmiin sekä MOU:in tehtyihin muutoksiin,
ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:
1 artikla
Tarkoitus
Tällä direktiivillä on tarkoitus osaltaan vaikuttaa siihen, että alikuntoisten alusten määrä vähenisi merkittävästi jäsenvaltioiden lainkäyttövaltaan kuuluvilla vesillä:
- lisäämällä kaikkien valtioiden lippujen alla purjehtivien alusten kansainvälisen ja asiaa koskevan merenkulun turvallisuutta, meriympäristön suojelua ja asumis- ja työskentelyolosuhteita koskevan yhteisön lainsäädännön noudattamista,
- luomalla yhteiset perusteet satamavaltioiden suorittamalle alustarkastukselle ja yhdenmukaistamalla tarkastus- ja pysäyttämismenettely, ottaen huomioon jäsenvaltioiden merenkulkuviranomaisten Pariisissa allekirjoitetussa satamavaltioiden suorittamaa tarkastustoimintaa koskevassa yhteisymmärryspöytäkirjassa (MOU) antamat sitoumukset.
2 artikla
Määritelmät
Tässä direktiivissä ja sen liitteissä tarkoitetaan:
1) `yleissopimuksilla`- vuoden 1966 kansainvälistä lastiviivasopimusta (LL 66),
- vuoden 1974 kansainvälistä yleissopimusta ihmishengen turvallisuudesta merellä (SOLAS 74),
- vuoden 1973 kansainvälistä yleissopimusta alusten aiheuttaman meren pilaantumisen ehkäisemisestä sekä siihen liittyvää vuoden 1978 pöytäkirjaa (MARPOL 73/78),
- vuoden 1978 kansainvälistä merenkulkijoiden koulutusta, pätevyyskirjoja ja vahdinpitoa koskevaa yleissopimusta (STCW 78),
- vuoden 1972 yleissopimusta kansainvälisistä säännöistä yhteentörmäämisen estämiseksi merellä (COLREG 72),
- vuoden 1969 kansainvälistä aluksenmittausyleissopimusta sekä
- vuoden 1976 yleissopimusta kauppa-aluksissa noudatettavasta vähimmäistasosta (ILO N:o 147)
sekä tämän direktiivin antamispäivänä voimassa olevia näihin yleissopimuksiin liittyviä pöytäkirjoja ja muutoksia sekä pakollisia koodeja;
2) `MOU`:lla satamavaltioiden suorittamia tarkastuksia koskevaa, Pariisissa 26 päivänä tammikuuta 1982 allekirjoitettua Pariisin yhteisymmärryspöytäkirjaa, sellaisena kuin se on tämän direktiivin antamispäivänä;
3) `aluksella` meriliikenteessä olevaa alusta, johon sovelletaan yhtä tai useampaa yleissopimusta ja joka purjehtii muun kuin kyseisen satamavaltion lipun alla;
4) `off-shore-rakenteella` merenpohjaan kiinnitettyä tai kelluvaa alustaa, jota käytetään jäsenvaltion mannerjalustalla tai sen yläpuolella;
5) `tarkastajalla` valtion virkamiestä tai muuta henkilöä, jonka jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen on asianmukaisesti valtuuttanut suorittamaan satamavaltiotarkastuksia ja joka on vastuussa kyseiselle toimivaltaiselle viranomaiselle;
6) `tarkastuksella` käyntiä aluksella asiaa koskevien todistuskirjojen ja muiden asiakirjojen voimassaolon tarkastamiseksi sekä aluksen kunnon, sen varusteiden ja miehistön sekä miehistön asumis- ja työskentelyolosuhteiden tarkastamiseksi;
7) `yksityiskohtaisella tarkastuksella` tarkastusta, jonka yhteydessä alus, sen varusteet ja henkilökunta kokonaisuudessaan tai, tarvittaessa, osa siitä alistetaan, 6 artiklan 3 kohdassa määritellyissä olosuhteissa, perusteelliselle tarkastukselle, joka kattaa aluksen rakenteen, varusteet, miehityksen, asumis- ja työskentelyolosuhteet sekä sen, noudatetaanko aluksella vaadittavia toimintatapoja;
8) `laajennetulla tarkastuksella` 7 artiklassa määriteltyä tarkastusta;
9) `pysäyttämisellä` aluksen matkaanlähdön muodollista epäämistä sellaisten havaittujen puutteiden takia, jotka yksin tai yhdessä tekevät aluksesta merikelvottoman;
10) `toiminnon kieltämisellä` alukselle annettua muodollista kieltoa jatkaa jotakin toiminnoistaan sen vuoksi, että havaitut puutteet tekisivät yksinään tai yhdessä toiminnon jatkamisen vaaralliseksi.
3 artikla
Soveltamisala
1. Tätä direktiiviä sovelletaan sellaiseen alukseen ja sen miehistöön, joka
- saapuu jäsenvaltion satamaan tai off-shore-rakenteen luo, tai
- on ankkuroituna sellaisen sataman tai rakenteen edustalla.
Mitä tässä artiklassa säädetään, ei vaikuta asiaa koskevien kansainvälisten yleissopimusten mahdollistamiin jäsenvaltion väliintulo-oikeuksiin.
2. Jäsenvaltioiden on sovellettava alle 500 bruttorekisteritonnin aluksiin asiaa koskevan yleissopimuksen määräyksiä ja, jos mitään yleissopimusta ei sovelleta, toteutettava tarpeelliset toimenpiteet sen varmistamiseksi, etteivät kyseiset alukset muodostaisi selvää vaaraa turvallisuudelle, terveydelle tai ympäristölle. Soveltaessaan tätä kohtaa, jäsenvaltioiden on otettava huomioon MOU:n liite 1.
3. Tarkastaessaan alusta, jonka lippuvaltio ei ole liittynyt tiettyyn yleissopimukseen, jäsenvaltioiden on varmistettava, ettei alus ja sen miehistö saa osakseen parempaa kohtelua kuin kyseiseen yleissopimukseen liittyneen lippuvaltion alus.
4. Tämän direktiivin soveltamisalaan eivät kuulu kalastusalukset, sota-alukset, avustavat sota-alukset, yksinkertaiset puiset alukset, ei-kaupallisiin tarkoituksiin käytettävät julkisen vallan alukset sekä ei-ammattimaisessa käytössä olevat huviveneet.
4 artikla
Tarkastuselin
Jäsenvaltioilla on oltava alusten tarkastamista varten soveltuvat kansalliset merenkulkuhallinnot, jäljempänä toimivaltainen viranomainen, ja niiden on toteutettava tarpeelliset toimenpiteet sen varmistamiseksi, että niiden toimivaltaiset viranomaiset suorittavat tehtävänsä tässä direktiivissä määrätyllä tavalla.
5 artikla
Tarkastusvelvoitteet
1. Jokaisen jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen on suoritettava vuosittain sellainen määrä tarkastuksia, joka vastaa ainakin 25 prosenttia niiden yksittäisten alusten määrästä, jotka ovat käyneet sen satamissa yhden edustavan kalenterivuoden aikana.
2. Valikoidessaan aluksia tarkastusta varten toimivaltaisen viranomaisen on annettava etusija liitteessä I mainituille aluksille.
3. Jäsenvaltioiden on oltava tarkastamatta sellaisia aluksia, jotka jokin jäsenvaltio on tarkastanut viimeksi kuluneiden kuuden kuukauden aikana, jos:
- alusta ei ole lueteltu liitteessä I,
- mistään puutteesta ei ole tehty ilmoitusta edellisen tarkastuksen jälkeen,
- tarkastukseen ei ole ilmeistä perustetta.
4. Mitä 3 kohdassa säädetään, ei sovelleta niihin käyttötarkastuksiin, joista yleissopimuksissa säädetään erikseen.
5. Jäsenvaltioiden ja komission on toimittava yhteistyössä pyrkiessään määrittelemään painopisteet ja käytänteet niiden alusten löytämiseksi, joissa luultavimmin esiintyy puutteita.
Tämän artiklan myöhempi muuttaminen, lukuun ottamatta 1 kohdassa mainittua 25 prosentin lukua, toteutetaan 19 artiklan määräysten mukaisesti.
6 artikla
Tarkastusmenettely
1. Toimivaltaisen viranomaisen on varmistettava, että tarkastaja ainakin
a) tarkastaa liitteessä II luetellut todistuskirjat ja muut asiakirjat soveltuvassa määrin,
b) varmistuu aluksen yleisestä kunnosta, konehuone ja asuintilat sekä hygieeniset olosuhteet mukaan lukien.
2. Tarkastaja voi tarkastaa kaikki asiaan liittyvät todistuskirjat ja muut asiakirjat, lukuun ottamatta liitteessä II lueteltuja, joiden yleissopimusten mukaisesti on oltava aluksella.
3. Jos 1 ja 2 kohdassa tarkoitetun tarkastuksen jälkeen on ilmennyt ilmeistä aihetta olettaa, että aluksen tai sen varusteiden kunto tai miehistö eivät olennaisesti täytä yleissopimuksen asiaan liittyviä vaatimuksia, on suoritettava yksityiskohtaisempi tarkastus, johon kuuluu sen lähempi tarkastaminen, vastaako alus sen käytölle asetettuja vaatimuksia.
"Ilmeinen aihe" on olemassa, kun tarkastaja havaitsee seikkoja, jotka hänen ammatillisen harkintansa mukaan oikeuttavat tekemään alukselle, sen varusteille tai henkilökunnalle yksityiskohtaisen tarkastuksen.
Liitteessä II on annettu esimerkkejä "ilmeisistä aiheista".
4. Liitteessä IV eriteltyjä menettelytapoja ja ohjeita alusten tarkastamisesta on myös noudatettava.
7 artikla
Eräiden alusten laajennettu tarkastus
1. Kun on ilmeistä aihetta suorittaa yksityiskohtaisempi tarkastus liitteessä V lueteltuihin luokkiin kuuluvassa aluksessa, jäsenvaltioiden on huolehdittava, että laajennettu tarkastus suoritetaan.
2. Liitteessä V, B-jaksossa on laajennettua tarkastusta koskevia ohjeita, jotka eivät ole pakollisia.
3. Jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten on tehtävä 1 kohdassa tarkoitetuille aluksille laajennettu tarkastus ainoastaan kerran kahdentoista kuukauden aikana. Näille aluksille voidaan kuitenkin tehdä 6 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetyt tarkastukset.
4. Kun on kyseessä matkustaja-alus, joka kulkee säännöllisessä liikenteessä jäsenvaltion satamaan tai satamasta, kyseisen jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen on suoritettava alukselle laajennettu tarkastus. Milloin matkustaja-alus harjoittaa tällaista liikennettä jäsenvaltioiden satamien välillä, on jommankumman niistä valtioista, joiden välillä alus liikennöi, tehtävä kyseinen laajennettu tarkastus.
8 artikla
Päällikölle annettava tarkastuskertomus
1. Kun tarkastus, yksityiskohtainen tarkastus tai laajennettu tarkastus on suoritettu, tarkastajan on annettava aluksen päällikölle MOU:n liitteessä 3 yksilöity asiakirja, josta käyvät ilmi tarkastuksen tulokset sekä tiedot tarkastajan mahdollisesti tekemistä päätöksistä ja niistä oikaisutoimista, joihin päällikön, omistajan tai liikenteenharjoittajan on ryhdyttävä.
2. Kun aluksessa ilmenee puutteita, jotka tekevät aluksen pysäyttämisen oikeutetuksi, päällikölle 1 kohdan mukaisesti annettavaan asiakirjaan on sisällytettävä tiedot tämän direktiivin säännösten mukaisesta pysäyttämismääräyksen tulevasta julkaisemisesta.
9 artikla
Korjaus ja pysäyttäminen
1. Toimivaltaisen viranomaisen on varmistauduttava siitä, että 6 ja 7 artiklassa mainitussa tarkastuksessa varmistuneet tai ilmenneet puutteet on korjattu tai korjataan yleissopimusten mukaisesti.
2. Kun on kyse puutteista, jotka ovat selvästi turvallisuudelle, terveydelle tai ympäristölle vaarallisia, sen satamavaltion toimivaltaisen viranomaisen, jossa alus tarkastetaan, on varmistettava, että alus pysäytetään tai toiminto, jonka aikana puute on havaittu, keskeytetään. Pysäyttämismääräystä tai toiminnon keskeyttämistä ei saa peruuttaa ennen kuin vaara on poistettu tai ennen kuin kyseinen viranomainen toteaa, että alus voi, tarpeelliseksi katsotuin ehdoin, lähteä merelle tai käynnistää toiminnon uudelleen vaarantamatta matkustajien tai miehistön turvallisuutta ja terveyttä tai aiheuttamatta vaaraa muille aluksille, taikka ilman että meriympäristölle aiheutuu kohtuutonta haittaa.
3. Harkitessaan, olisiko alus pysäytettävä vai ei, tarkastajan on sovellettava liitteessä VI määrättyjä perusteita.
4. Poikkeuksellisissa olosuhteissa, jos aluksen yleinen kunto selvästikään ei vastaa vaatimuksia, voi toimivaltainen viranomainen siirtää aluksen tarkastusta siihen asti, kunnes vastuulliset osapuolet ovat toteuttaneet tarpeelliset toimenpiteet sen varmistamiseksi, että alus täyttää yleissopimusten asiaa koskevat vaatimukset.
5. Jos 6 ja 7 artiklassa tarkoitetut tarkastukset antavat aiheen pysäyttää alus, toimivaltaisen viranomaisen on viipymättä kirjallisesti ilmoitettava sen valtion hallinnolle, jonka lipun alla aluksella on oikeus purjehtia (jäljempänä 'lippuvaltion hallinto') tai kyseisen valtion konsulille tai, hänen poissa ollessaan, kyseisen valtion lähimmälle diplomaattiselle edustajalle kaikista niistä olosuhteista, joiden takia väliintulo katsottiin tarpeelliseksi. Lisäksi aluksen todistuskirjat myöntäneille nimetyille katsastajille tai tunnustetuille järjestöille on tarvittaessa myös ilmoitettava asiasta.
6. Tämän direktiivin säännökset eivät vaikuta niihin yleissopimusten lisävaatimuksiin, jotka koskevat satamavaltiotarkastuksiin liittyvää ilmoitusvelvollisuutta ja ilmoittamismenettelyä.
7. Kun satamavaltiovalvontaa harjoitetaan tämän direktiivin mukaisesti, on kaikki mahdollinen pyrittävä tekemään sen välttämiseksi, että alus pysäytetään tai sen matkaa viivytetään aiheettomasti. Mikäli alus pysäytetään tai sen matkaa viivytetään aiheetta, on laivanomistaja tai liikenteenharjoittaja oikeutettu korvauksiin kärsimästään menetyksestä tai vahingosta. Milloin pysäyttämistä epäillään aiheettomaksi, todistusvelvollisuus on laivanvarustajalla tai liikenteenharjoittajalla.
10 artikla
Valitusoikeus
1. Laivanomistajalla tai liikenteenharjoittajalla tai heidän jäsenvaltioon sijoittautuneella edustajallaan on oikeus valittaa toimivaltaisen viranomaisen tekemästä pysäyttämispäätöksestä. Valitus ei aiheuta pysäyttämistoimenpiteen keskeyttämistä.
2. Tätä varten jäsenvaltioiden on laadittava ja ylläpidettävä sopivia menettelytapoja kansallisen lainsäädäntönsä mukaisesti.
3. Toimivaltaisen viranomaisen on asianmukaisella tavalla ilmoitettava 1 kohdassa tarkoitetun aluksen päällikölle valitusoikeudesta.
11 artikla
Tarkastuksen ja pysäyttämisen seuranta
1. Kun 9 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja puutteita ei voida korjata tarkastussatamassa, kyseisen jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen voi antaa alukselle luvan jatkaa matkaansa lähimmälle, päällikön ja kyseisten viranomaisten valitsemalle, soveltuvalle korjaustelakalle, mikäli alus noudattaa lippuvaltion toimivaltaisen viranomaisen määräämiä ja kyseisen jäsenvaltion hyväksymiä ehtoja. Näiden ehtojen avulla varmistetaan, että alus voi lähteä matkaan aiheuttamatta vaaraa matkustajien tai miehistön turvallisuudelle ja terveydelle tai muille aluksille tai aiheuttamatta kohtuutonta vaaraa meriympäristölle.
2. Jäsenvaltion tarkastussatamassa olevan toimivaltaisen viranomaisen on 1 kohdassa tarkoitetuissa tilanteissa ilmoitettava kaikista matkaa koskevista ehdoista sen valtion toimivaltaiselle viranomaiselle, jossa korjaustelakka sijaitsee, 9 artiklan 5 kohdassa tarkoitetuille osapuolille sekä soveltaen muille kyseeseen tuleville viranomaisille.
3. Edellä 2 kohdassa tarkoitetun osapuolille tehtävän ilmoituksen on oltava MOU:n liitteen 2 mukainen.
Ilmoituksen vastaanottaneen jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen on ilmoitettava ilmoituksen tehneelle viranomaiselle niistä toimista, joihin asian johdosta on ryhdytty.
4. Jäsenvaltioiden on toteutettava toimenpiteet sen varmistamiseksi, että 1 kohdassa tarkoitetuilta aluksilta, jotka lähtevät merelle ja:
i) eivät täytä niitä ehtoja, jotka jäsenvaltion tarkastussatamassa olevat toimivaltaiset viranomaiset ovat asettaneet, tai
ii) kieltäytyvät noudattamasta yleissopimusten asiaa koskevia vaatimuksia jättämällä saapumatta kyseiselle korjaustelakalle,
evätään oikeus saapua kaikkiin yhteisön satamiin, kunnes omistaja tai liikenteenharjoittaja on esittänyt sellaiset todisteet, jotka sen puutteet todenneen jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset hyväksyvät siitä, että alus täyttää kaikki yleissopimusten asiaan liittyvät vaatimukset.
5. Edellä 4 kohdan 1 alakohdassa tarkoitetuissa tilanteissa sen jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten, jossa aluksessa todettiin olevan puutteita, on heti annettava hälytys kaikkien muiden jäsenvaltioiden toimivaltaisille viranomaisille.
Edellä 4 kohdan ii alakohdassa tarkoitetuissa tilanteissa sen jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten, jossa korjaustelakka sijaitsee, on heti annettava hälytys kaikkien muiden jäsenvaltioiden toimivaltaisille viranomaisille.
Ennen satamaan pääsyn epäämistä jäsenvaltio voi pyytää neuvotteluja kyseisen aluksen lippuvaltion kanssa.
6. Sen estämättä, mitä 4 kohdassa säädetään, satamavaltion viranomainen voi sallia aluksen pääsyn tiettyyn satamaan ylivoimaisen esteen sattuessa tai ylivoimaisesti tärkeämpien turvallisuusnäkökohtien vuoksi tai saastuttamisvaaran poistamiseksi tai vähentämiseksi tai puutteiden korjaamiseksi, mikäli laivanomistaja, liikenteenharjoittaja tai aluksen päällikkö on ryhtynyt aiheellisiin, kyseisen jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten hyväksymiin toimenpiteisiin turvallisen satamaantulon varmistamiseksi.
12 artikla
Tarkastajien ammatillinen pätevyys
1. Tarkastuksia saavat suorittaa vain sellaiset tarkastajat, jotka täyttävät liitteessä VII eritellyt pätevyysvaatimukset.
2. Jos satamavaltion toimivaltaisella viranomaisella ei ole vaadittua ammatillista asiantuntemusta, kyseisen toimivaltaisen viranomaisen tarkastajaa voi avustaa henkilö, jolla on vaadittu asiantuntemus.
3. Satamavalvontaa suorittavilla tarkastajilla ja heidän avustajillaan ei saa olla tarkastussatamaan tai tarkastettaviin aluksiin liittyvää kaupallista intressiä, eivätkä tarkastajat saa olla sellaisen yksityisen järjestön palveluksessa tai tehdä sellaiselle järjestölle työtä, joka myöntää pakollisia todistuskirjoja ja luokitustodistuksia tai joka suorittaa aluksille todistuskirjojen myöntämistä varten vaadittavia katsastuksia.
4. Jokaisella tarkastajalla on oltava toimivaltaisen viranomaisen kansallisen lainsäädännön mukaisesti antama henkilötodistus, joka osoittaa, että tarkastaja on valtuutettu suorittamaan tarkastuksia.
Henkilötodistusta varten on laadittava yhteinen malli 19 artiklassa säädetyn menettelyn mukaisesti.
13 artikla
Luotsien ja satamaviranomaisten tekemät ilmoitukset
1. Jäsenvaltioiden luotsien, jotka osallistuvat aluksen kiinnittämiseen laituriin tai sen irrottamiseen laiturista tai jotka toimivat aluksilla, jotka ovat matkalla jäsenvaltion satamaan, on viipymättä ilmoitettava satamavaltion tai rannikkovaltion toimivaltaiselle viranomaiselle, mikäli he tavanomaisia tehtäviään suorittaessaan havaitsevat aluksessa olevan puutteita, jotka voivat haitata aluksen turvallista kulkua tai aiheuttaa meriympäristölle vaaraa.
2. Kun satamaviranomaiset tavanomaisia tehtäviään suorittaessaan saavat tietää, että heidän satamassaan olevassa aluksessa on puutteita, jotka voivat haitata aluksen turvallisuutta tai aiheuttaa meriympäristölle kohtuutonta vaaraa, viranomaisen on välittömästi ilmoitettava asiasta kyseisen satamavaltion toimivaltaiselle viranomaiselle.
14 artikla
Yhteistyö
1. Kunkin jäsenvaltion on turvattava toimivaltaisen viranomaisensa, satamaviranomaistensa ja muiden asianomaisten viranomaisten sekä kaupallisten järjestöjen välinen yhteistyö sen varmistamiseksi, että sen toimivaltainen viranomainen saa kaiken olennaisen tiedon sen satamissa käyvistä aluksista.
2. Jäsenvaltioiden on turvattava tiedonvaihto ja yhteistyö toimivaltaisten viranomaistensa ja kaikkien muiden jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten välillä ja ylläpidettävä olemassaolevaa yhteyttä toimivaltaisen viranomaisensa, komission ja St. Maloon Ranskaan luodun SIRENAC E -tietojärjestelmän välillä.
3. Edellä 2 kohdassa tarkoitetun tiedon on oltava MOU:n liitteessä 4 eriteltyä tietoa ja se on annettava tämän direktiivin 15 artiklan mukaisesti.
15 artikla
Pysäyttämistietojen julkaiseminen
Jokaisen toimivaltaisen viranomaisen on vähintään neljännesvuosittain julkaistava tiedot sellaisista edellisen kolmikuukautisjakson aikana pysäytetyistä aluksista, jotka on pysäytetty useammin kuin kerran viimeksi kuluneiden kahdenkymmenenneljän kuukauden aikana. Julkaistujen tietojen on sisällettävä:
- aluksen nimi,
- laivanomistajan tai liikenteenharjoittajan nimi,
- IMO-numero,
- lippuvaltio,
- luokituslaitos, mikäli tarpeen, ja soveltaen sellaisen osapuolen nimi, joka on myöntänyt alukselle yleissopimusten mukaisia todistuskirjoja lippuvaltion puolesta,
- pysäyttämisen syy,
- satama, jossa alus on pysäytetty sekä pysäyttämispäivämäärä.
16 artikla
Kustannusten takaisinmaksu
1. Jos 6 ja 7 artiklassa tarkoitetuissa tarkastuksissa varmistuu tai ilmenee aluksessa olevan yleissopimusten vaatimuksiin nähden sellaisia puutteita, jotka oikeuttavat aluksen pysäyttämisen, on laivanomistajan tai liikenteenharjoittajan tai heidän satamavaltioon sijoittautuneen edustajansa katettava kaikki tarkastuksiin liittyvät kustannukset normaalin kirjanpitokauden aikana.
2. Jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen suorittamat 11 artiklan 4 kohdan säännösten mukaisista tarkastuksista aiheutuneet kustannukset on perittävä laivanomistajalta tai liikenteenharjoittajalta.
3. Pysäyttämistä ei saa kumota ennen kuin kustannukset on maksettu kokonaan tai kustannusten takaisinmaksusta on annettu riittävä vakuus.
17 artikla
Täytäntöönpanon valvomiseksi tarvittavat tiedot
1. Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle ja MOU:n sihteeristölle seuraavat tiedot:
- niiden puolesta tämän direktiivin mukaista satamavaltiotarkastusta suorittavien tarkastajien lukumäärä. Jos viranomaisen nimeämät tarkastajat hoitavat satamavaltiotarkastuksia osapäivätoimisesti, on kokonaislukumäärä muutettava täysipäiväisiä tarkastajia osoittavaksi luvuksi,
- jäsenvaltion satamiin saapuvien yksittäisten alusten lukumäärä jonakin edustavana kalenterivuotena edellisen viisivuotiskauden aikana.
2. Edellä 1 kohdassa luetellut tiedot on toimitettava viimeistään kolme kuukautta tämän direktiivin voimaantulopäivän jälkeen sekä sen jälkeen 1 päivänä lokakuuta joka kolmas vuosi.
18 artikla
Sääntelykomitea
Komissiota avustaa direktiivin 93/75/ETY 12 artiklalla asetettu komitea kyseisessä artiklassa säädetyn menettelyn mukaisesti.
19 artikla
Muutosmenettely
Tätä direktiiviä voidaan muuttaa 18 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen
a) jäsenvaltioiden 5 artiklassa, lukuun ottamatta siinä esiintyvää 25 prosentin lukua, ja 6, 7 ja 15 artiklassa tarkoitettujen tarkastus- ja julkaisuvelvollisuuksien mukauttamiseksi tämän direktiivin soveltamisessa saatujen kokemusten perusteella sekä MOU:ssa tapahtunut kehitys huomioon ottaen,
b) liitteiden mukauttamiseksi asiaa koskevien kansainvälisten järjestöjen yleissopimuksissa, pöytäkirjoissa, koodeissa ja päätöslauselmissa sekä MOU:ssa tapahtuneiden muutosten huomioon ottamiseksi.
20 artikla
Voimaansaattaminen
1. Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 30 päivänä kesäkuuta 1996, ja niiden on välittömästi ilmoitettava siitä komissiolle.
2. Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus niitä virallisesti julkaistaessa. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään.
3. Jäsenvaltioiden on toimitettava viipymättä kaikki tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle.
21 artikla
Tämä direktiivi tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä jälkeen, kun se on julkaistu.
22 artikla
Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.
Tehty Luxemburgissa 19 päivänä kesäkuuta 1995.