EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING (EF) Nr. 450/2008
af 23. april 2008
om EF-toldkodeksen (moderniseret toldkodeks)
EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 26, 95, 133 og 135,
under henvisning til forslag fra Kommissionen,
under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (1),
efter proceduren i traktatens artikel 251 (2), og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Fællesskabets grundlag er en toldunion. Af hensyn til de økonomiske operatører og toldmyndighederne i Fællesskabet bør den nuværende toldlovgivning samles i en EF-toldkodeks (i det følgende benævnt »kodeksen«). På basis af konceptet om det indre marked bør kodeksen indeholde generelle regler og procedurer, der sikrer gennemførelsen af toldtariffen og andre fælles politikforanstaltninger, der er indført på fællesskabsplan som led i varehandelen mellem Fællesskabet og lande eller områder uden for Fællesskabets toldområde, under hensyntagen til kravene i disse fælles politikker. Toldlovgivningen bør bringes mere på linje med bestemmelserne om opkrævning af importafgifter, uden at der ændres ved anvendelsesområdet for gældende afgiftsbestemmelser.
(2)
Som det fremgår af Kommissionens meddelelse om beskyttelse af Fællesskabernes finansielle interesser og handlingsplanen for 2004-2005, er det hensigtsmæssigt at tilpasse de retlige rammer for beskyttelsen af Fællesskabets finansielle interesser.
(3)
Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks (3) var baseret på en integration af de toldprocedurer, som blev anvendt særskilt i de respektive medlemsstater i 1980'erne. Denne forordning er gentagne gange og i væsentlig grad blevet ændret, siden den blev indført, for at håndtere specifikke problemer såsom beskyttelse af god tro eller iagttagelse af sikkerhedskrav. Det er nødvendigt at foretage yderligere ændringer af kodeksen som følge af de omfattende lovændringer, der er sket i de seneste år både på fællesskabsplan og på internationalt plan, heriblandt udløbet af traktaten om oprettelse af Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab og ikrafttrædelsen af tiltrædelsesakterne af henholdsvis 2003 og 2005 samt ændringen til den internationale konvention om forenkling og harmonisering af regler om toldbehandling (i det følgende benævnt »Den reviderede Kyoto-konvention«), som Rådet ved sin afgørelse 2003/231/EF (4) godkendte Fællesskabets tiltrædelse af. Det er på tide at strømline toldprocedurerne og tage med i betragtning, at elektroniske angivelser og procedurer nu er reglen og papirbaserede angivelser og procedurer undtagelsen. På grund af alt dette er det ikke længere tilstrækkeligt at ændre den nuværende kodeks, og det er nødvendigt med en fuldstændig revision.
(4)
Der bør i kodeksen indføres retlige rammer for, hvordan visse bestemmelser i toldlovgivningen finder anvendelse på varehandelen mellem dele af toldområdet, hvor Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (5) finder anvendelse, og dele af dette område, hvor dette direktiv ikke finder anvendelse, og på handelen mellem dele af dette område, hvor dette direktiv ikke finder anvendelse. I betragtning af, at det drejer sig om fællesskabsvarer, og at denne handel inden for Fællesskabet involverer foranstaltninger af fiskal art, bør der ved hjælp af gennemførelsesforanstaltninger indføres passende forenklinger af toldformaliteterne for disse varer.
(5)
For at gøre det lettere at drive lovlig handel og bekæmpe svig er det nødvendigt med enkle, hurtige og standardiserede toldprocedurer og -processer. Det er derfor hensigtsmæssigt, som det også er anført i meddelelsen fra Kommissionen om enkle og papirløse rammer for told og handel, at forenkle toldlovgivningen for at tillade brug af moderne værktøjer og teknologi og fremme en endnu mere ensartet anvendelse af toldlovgivningen og moderne toldkontrolmetoder og dermed bidrage til at sørge for det rette grundlag for effektive og enkle toldbehandlingsprocedurer. Toldprocedurerne bør fusioneres eller ensartes og antallet af procedurer reduceres til, hvad der er økonomisk forsvarligt, med henblik på at øge erhvervslivets konkurrenceevne.
(6)
Med færdiggørelsen af det indre marked, færre barrierer for international handel og investering og større behov for at sørge for sikkerhed og sikring ved Fællesskabets ydre grænser er toldmyndighedernes rolle blevet ændret, og det har fået en førende rolle i forsyningskæden og er blevet en katalysator for landes og virksomheders konkurrenceevne gennem sin overvågning og styring af international handel. Toldlovgivningen bør derfor afspejle den nye økonomiske virkelighed og toldmyndighedernes nye rolle og opgaver.
(7)
Som det kommer til udtryk i Europa-Parlamentets og Rådets beslutning om papirløse rammer for told og handel, er brugen af informations- og kommunikationsteknologi af afgørende betydning, hvis der skal sikres handelslettelser og samtidig en effektiv toldkontrol, således at der bliver færre omkostninger for erhvervslivet og færre risici for samfundet. Det er derfor nødvendigt, at der i kodeksen fastsættes retlige rammer for gennemførelsen af denne beslutning, navnlig det retsprincip, at alle told- og handelstransaktioner skal behandles elektronisk, og at informations- og kommunikationssystemer til toldekspeditioner skal tilbyde de samme faciliteter for økonomiske operatører i alle medlemsstaterne.
(8)
Denne brug af informations- og kommunikationsteknologi bør ledsages af en harmoniseret og ensartet anvendelse af toldkontrollen i medlemsstaterne for at sikre et ensartet toldkontrolniveau i hele Fællesskabet, så der ikke opstår konkurrenceforvridende adfærd ved Fællesskabets forskellige indpassage- og udpassagesteder.
(9)
For at gøre det lettere at drive virksomhed og samtidig sikre en passende kontrol af varer, der føres ind i eller ud af Fællesskabets toldområde, er det ønskeligt, at oplysningerne fra de økonomiske operatører - under hensyntagen til de relevante bestemmelser om databeskyttelse - deles mellem toldmyndighederne og med andre instanser, som er involveret i denne kontrol, herunder politi, grænsevagter og veterinær- og miljømyndigheder, og at de forskellige myndigheders kontrol harmoniseres, således at de økonomiske operatører kun behøver at give oplysningerne én gang, og således at varerne kontrolleres af disse myndigheder på samme tidspunkt og på samme sted.
(10)
For at gøre det lettere at drive visse typer virksomhed bør enhver person have ret til at lade sig repræsentere over for toldmyndighederne. Det bør dog ikke længere være muligt at begrænse denne repræsentationsret gennem en medlemsstats lovgivning. En toldrepræsentant, der opfylder kriterierne for indrømmelse af status som autoriseret økonomisk operatør, bør desuden have ret til at levere sine ydelser i en anden medlemsstat end den, hvor den pågældende er etableret.
(11)
Regelefterlevende og pålidelige økonomiske operatører bør som »autoriserede økonomiske operatører« kunne få størst mulig fordel af den udbredte anvendelse af forenkling og nyde godt af mindre toldkontrol, dog under hensyntagen til sikkerheds- og sikringsaspekter. De kan således tildeles status som autoriseret økonomisk operatør med tilladelse til at udnytte »forenklede toldbestemmelser« eller status som autoriseret økonomisk operatør med tilladelse til at udnytte »sikkerheds- og sikringsrelaterede lettelser«. De kan tildeles den ene eller den anden status eller begge på en gang.
(12)
Alle afgørelser, dvs. afgørelser, der officielt træffes af toldmyndighederne i tilknytning til toldlovgivningen, og som har retsvirkning for en eller flere personer, herunder bindende oplysninger, som meddeles af disse myndigheder, bør være omfattet af de samme regler. Alle afgørelser af den art bør være gyldige i hele Fællesskabet og bør kunne annulleres, ændres, medmindre andet er bestemt, eller tilbagekaldes, hvis de ikke er i overensstemmelse med toldlovgivningen eller fortolkningen heraf.
(13)
Ifølge Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder skal alle have ret til at klage over enhver afgørelse, der træffes af toldmyndighederne, og alle skal desuden have ret til at blive hørt, inden der træffes en afgørelse, som måtte berøre den pågældende negativt.
(14)
Hvis toldprocedurerne skal strømlines inden for et elektronisk miljø, kræver det, at toldmyndighederne i de forskellige medlemsstater deler ansvaret. Det er nødvendigt at sørge for sanktioner på et passende niveau, der er effektive, har en afskrækkende virkning og står i et rimeligt forhold til lovovertrædelsen, i hele det indre marked.
(15)
For at sikre, at der er balance mellem på den ene side nødvendigheden af, at toldmyndighederne sikrer korrekt anvendelse af toldlovgivningen, og på den anden side de økonomiske operatørers ret til fair behandling, bør toldmyndighederne have udstrakte kontrolbeføjelser, og de økonomiske operatører bør have klageret.
(16)
For at mindske risikoen for Fællesskabet, dets borgere og dets handelspartnere, bør en harmoniseret anvendelse af toldkontrollen i medlemsstaterne baseres på en fælles ramme for risikostyring og et elektronisk system til gennemførelse heraf. At der fastlægges en fælles ramme for risikostyring for alle medlemsstater, bør ikke forhindre medlemsstaterne i at kontrollere varer ved stikprøvekontrol.
(17)
Det er nødvendigt at fastlægge, hvilke faktorer der skal ligge til grund for import- eller eksportafgifter og andre foranstaltninger for så vidt angår varehandel. Det er også hensigtsmæssigt, at der bliver fastlagt klare bestemmelser for udstedelse af oprindelsesbeviser i Fællesskabet, hvis det er nødvendigt af hensyn til handelen.
(18)
Alle tilfælde af toldskyld, der opstår ved import, bortset fra når det sker efter indgivelse af en toldangivelse om overgang til fri omsætning eller midlertidig import med delvis fritagelse, bør samles i en gruppe for at undgå vanskeligheder med at fastslå, hvilket retsgrundlag toldskyldens opståen hviler på. Det samme bør gælde, når der opstår toldskyld ved eksport.
(19)
Eftersom toldmyndighedernes nye rolle indebærer ansvarsdeling og samarbejde mellem indlandstoldsteder og grænsetoldsteder, vil toldskylden i de fleste tilfælde opstå det sted, hvor debitor er etableret, da det kompetente toldsted for dette sted bedst kan føre tilsyn med den pågældende persons aktiviteter.
(20)
Endvidere er det i overensstemmelse med den reviderede Kyoto-konvention hensigtsmæssigt kun at have et begrænset antal tilfælde, hvor der kræves et administrativt samarbejde mellem medlemsstaterne for at fastslå det sted, hvor toldskylden opstod, og for at opkræve afgifterne.
(21)
Reglerne for særlige procedurer bør give mulighed for, at der kan benyttes en enkelt sikkerhedsstillelse for alle kategorier af særlige procedurer, og at denne sikkerhedsstillelse kan være samlet og dække en række transaktioner.
(22)
For at sikre en bedre beskyttelse af Fællesskabets og medlemsstaternes finansielle interesser bør en sikkerhedsstillelse også dække ikke-angivne eller ukorrekt angivne varer i en forsendelse eller i en angivelse, som den er stillet som sikkerhed for. Af samme årsag bør kautionistens tilsagn også dække import- eller eksportafgiftsbeløb, som forfalder til betaling efter efterfølgende kontrol.
(23)
For at sikre Fællesskabets og medlemsstaternes finansielle interesser og dæmme op for svigagtig praksis er det tilrådeligt med ordninger, der indebærer graduerede foranstaltninger for anvendelse af en samlet sikkerhedsstillelse. Hvis der er øget risiko for svig, bør det være muligt midlertidigt at forbyde anvendelsen af samlet sikkerhedsstillelse under hensyntagen til de pågældende økonomiske operatørers særlige situation.
(24)
Det er rimeligt, at der tages hensyn til god tro i de tilfælde, hvor der opstår toldskyld som følge af manglende overholdelse af toldlovgivningen, og at forsømmelighed får så lille en virkning som muligt for debitor.
(25)
Det er nødvendigt at fastlægge et princip om, hvordan varers status som fællesskabsvarer fastsættes, og under hvilke omstændigheder denne status kan fortabes, og at skabe grundlag for at fastslå, hvornår denne status forbliver uændret for varer, der midlertidigt forlader Fællesskabets toldområde.
(26)
Når en økonomisk operatør på forhånd har givet de oplysninger, der er nødvendige for en risikobaseret kontrol af, om varerne kan importeres, er det hensigtsmæssigt at sørge for, at varerne som hovedregel frigives hurtigt. Afgiftskontrol og handelspolitisk kontrol bør primært foretages af det toldsted, der er kompetent med hensyn til det sted, hvor den økonomiske operatørs virksomhedslokaler er beliggende.
(27)
Reglerne for toldangivelse og for henførsel af varer under en toldprocedure bør moderniseres og strømlines, og det bør især kræves, at toldangivelserne som hovedregel skal foregå elektronisk, og at der kun kan være én type forenklet angivelse.
(28)
Eftersom den reviderede Kyoto-konvention anbefaler, at toldangivelser indgives, registreres og undersøges inden varernes ankomst, og at det sted, hvor angivelsen indgives, og det sted, hvor varerne befinder sig rent fysisk, holdes adskilt, er det hensigtsmæssigt at sørge for en centraliseret toldbehandling på det sted, hvor den økonomiske operatør er etableret. Ved en centraliseret toldbehandling bør der også være mulighed for brug af forenklede angivelser, udsættelse af datoen for aflevering af en fuldstændig angivelse og hertil hørende dokumenter, periodisk angivelse og udsættelse af betaling.
(29)
For at bidrage til at sikre neutrale vilkår for konkurrence i hele Fællesskabet er det hensigtsmæssigt, at der på fællesskabsplan fastlægges regler for, at varer tilintetgøres eller på anden måde bortskaffes af toldmyndighederne, hvilket tidligere har krævet national lovgivning.
(30)
Det er hensigtsmæssigt at indføre fælles, enkle regler for de særlige procedurer (forsendelse, oplagring, særlig anvendelse og forædling) suppleret med et lille sæt af regler for hver kategori af de særlige procedurer for at gøre det let for operatøren at vælge den rette procedure, for at undgå fejl og for at mindske antallet af efteropkrævninger og godtgørelser.
(31)
Det bør gøres lettere at give bevillinger til flere særlige procedurer med en samlet sikkerhedsstillelse og et enkelt overvågningstoldsted, og der bør være enkle regler om toldskylds opståen i disse tilfælde. Grundprincippet bør være, at varer, der er henført under en særlig procedure, eller produkter, der er fremstillet af sådanne varer, værdiansættes på tidspunktet for toldskyldens opståen. Men det bør også være muligt, når det er økonomisk berettiget, at varerne værdiansættes på det tidspunkt, hvor de henføres under en særlig procedure. De samme principper bør gælde for sædvanlige behandlinger.
(32)
I lyset af de øgede sikkerhedsrelaterede foranstaltninger, der blev indført i kodeksen ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 648/2005 af 13. april 2005 om ændring af Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 om indførelse af en EF-toldkodeks (6), bør anbringelse af varer i frizoner gøres til en toldprocedure, og varerne bør gøres til genstand for toldkontrol ved indpassage og med hensyn til regnskaber.
(33)
Eftersom det ikke længere er nødvendigt med en hensigt om reeksport, bør aktiv forædling under suspensionsordningen sammensmeltes med forædling under toldkontrol, og aktiv forædling under tilbagebetalingsordningen bør udgå. Denne ene procedure for aktiv forædling bør også dække tilintetgørelse, undtagen hvis tilintetgørelsen foretages af eller under tilsyn af toldmyndighederne.
(34)
Sikkerhedsrelaterede foranstaltninger i tilknytning til fællesskabsvarer, der føres ud af Fællesskabets toldområde, bør ligeledes anvendes ved reeksport af ikke-fællesskabsvarer. De samme grundregler bør gælde for alle typer varer, med mulighed for undtagelser, hvor det er nødvendigt, som f.eks. for varer, der blot transiterer Fællesskabets toldområde.
(35)
De nødvendige foranstaltninger til gennemførelse af denne forordning bør vedtages i overensstemmelse med Rådets afgørelse 1999/468/EF af 28. juni 1999 om fastsættelse af de nærmere vilkår for udøvelsen af de gennemførelsesbeføjelser, der tillægges Kommissionen (7).
(36)
Det er hensigtsmæssigt at give beføjelse til vedtagelse af gennemførelsesbestemmelser til denne kodeks. Disse bestemmelser bør vedtages efter forvaltnings- og forskriftsprocedurerne, jf. artikel 4 og 5 i afgørelse 1999/468/EF.
(37)
Navnlig bør Kommissionen have beføjelse til at fastsætte de betingelser og kriterier, der er nødvendige for effektiv anvendelse af denne kodeks. Når det drejer sig om generelle foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning eller supplere den med nye ikke-væsentlige bestemmelser, skal de vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol, jf. artikel 5a i afgørelse 1999/468/EF.
(38)
For at sikre en effektiv beslutningsproces er det hensigtsmæssigt at drøfte spørgsmål vedrørende forberedelse af en fællesskabsholdning i udvalg, arbejdsgrupper og paneler, der er nedsat ved eller i henhold til internationale aftaler, der omhandler toldlovgivning.
(39)
For at forenkle og rationalisere toldlovgivningen er der en række bestemmelser, som for øjeblikket indgår i autonome EF-retsakter, der af klarhedshensyn er blevet indarbejdet i kodeksen.
Følgende forordninger bør derfor ophæves sammen med forordning (EØF) nr. 2913/92:
Rådets forordning (EØF) nr. 3925/91 af 19. december 1991 om afskaffelse af kontrol og formaliteter gældende for håndbagage og indchecket bagage tilhørende personer, der foretager en flyvning inden for Fællesskabet, samt for bagage tilhørende personer, der foretager en overfart ad søvejen inden for Fællesskabet (8), og Rådets forordning (EF) nr. 1207/2001 af 11. juni 2001 om fremgangsmåder til forenkling af udstedelsen eller udfærdigelsen af EF-oprindelsesbeviser og udstedelsen af visse godkendte eksporttilladelser i henhold til bestemmelserne om præferencehandelsordningerne mellem Det Europæiske Fællesskab og visse lande (9).
(40)
Målene for denne forordning, nemlig at fastlægge regler og procedurer, der gælder for varer, som føres ind i eller ud af Fællesskabets toldområde for at få toldunionen til at fungere effektivt som en central del af det indre marked, kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne og kan derfor bedre opnås på fællesskabsplan; Fællesskabet kan derfor træffe foranstaltninger i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet, jf. traktatens artikel 5. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går forordningen ikke ud over, hvad der er nødvendigt for at nå disse mål -
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:
INDHOLDSFORTEGNELSE
AFSNIT I
ALMINDELIGE BESTEMMELSER
KAPITEL 1
Toldlovgivningens anvendelsesområde, toldmyndighedernes opgave samt definitioner
KAPITEL 2
Personers rettigheder og pligter i henhold til toldlovgivningen
Afdeling 1
Tilvejebringelse af oplysninger
Afdeling 2
Toldrepræsentation
Afdeling 3
Autoriseret økonomisk operatør
Afdeling 4
Afgørelser om anvendelse af toldlovgivningen
Afdeling 5
Sanktioner
Afdeling 6
Klager
Afdeling 7
Kontrol med varer
Afdeling 8
Opbevaring af dokumenter og andre oplysninger; afgifter og omkostninger
KAPITEL 3
Valutaomregning og tidsfrister
AFSNIT II
ELEMENTER, PÅ GRUNDLAG AF HVILKE IMPORT- ELLER EKSPORTAFGIFTER OG ANDRE FORANSTALTNINGER, DER ER FASTSAT SOM LED I VAREHANDELEN, FINDER ANVENDELSE
KAPITEL 1
Den fælles toldtarif og tarifering af varer
KAPITEL 2
Varers oprindelse
Afdeling 1
Ikke-præferenceoprindelse
Afdeling 2
Præferenceoprindelse
KAPITEL 3
Varers toldværdi
AFSNIT III
TOLDSKYLD OG SIKKERHEDSSTILLELSE
KAPITEL 1
Toldskyldens opståen
Afdeling 1
Toldskyld ved import
Afdeling 2
Toldskyld ved eksport
Afdeling 3
Fælles bestemmelser for toldskyld, der er opstået ved import og eksport
KAPITEL 2
Sikkerhedsstillelse for en potentiel eller eksisterende toldskyld
KAPITEL 3
Opkrævning og betaling af afgifter og godtgørelse af og fritagelse for import- og eksportafgiftsbeløbet
Afdeling 1
Fastsættelse af import- eller eksportafgiftsbeløbet, meddelelse af toldskyld og bogføring
Afdeling 2
Betaling af import- eller eksportafgiftsbeløbet
Afdeling 3
Godtgørelse af og fritagelse for import- eller eksportafgiftsbeløbet
KAPITEL 4
Toldskyldens ophør
AFSNIT IV
VARER, DER FØRES IND I FÆLLESSKABETS TOLDOMRÅDE
KAPITEL 1
Summarisk indpassageangivelse
KAPITEL 2
Varers ankomst
Afdeling 1
Varers indpassage i Fællesskabets toldområde
Afdeling 2
Frembydelse, losning og undersøgelse af varer
Afdeling 3
Formaliteter efter frembydelse
Afdeling 4
Varer, der er blevet transporteret under en forsendelsesprocedure
AFSNIT V
ALMINDELIGE REGLER FOR TOLDMÆSSIG STATUS, HENFØRSEL AF VARER UNDER EN TOLDPROCEDURE, VERIFIKATION, FRIGIVELSE OG BORTSKAFFELSE AF VARER
KAPITEL 1
Varers toldmæssige status
KAPITEL 2
Henførsel af varer under en toldprocedure
Afdeling 1
Almindelige bestemmelser
Afdeling 2
Standardtoldangivelser
Afdeling 3
Forenklede toldangivelser
Afdeling 4
Fællesbestemmelser for toldangivelser
Afdeling 5
Andre forenklinger
KAPITEL 3
Verifikation og frigivelse af varer
Afdeling 1
Verifikation
Afdeling 2
Frigivelse
KAPITEL 4
Bortskaffelse af varer
AFSNIT VI
OVERGANG TIL FRI OMSÆTNING OG FRITAGELSE FOR IMPORTAFGIFTER
KAPITEL 1
Overgang til fri omsætning
KAPITEL 2
Fritagelse for importafgifter
Afdeling 1
Returvarer
Afdeling 2
Havfiskeri og produkter optaget fra havet
Afdeling 3
Gennemførelsesforanstaltninger
AFSNIT VII
SÆRLIGE PROCEDURER
KAPITEL 1
Almindelige bestemmelser
KAPITEL 2
Forsendelse
Afdeling 1
Ekstern og intern forsendelse
Afdeling 2
Fællesskabsforsendelse
KAPITEL 3
Oplagring
Afdeling 1
Fælles bestemmelser
Afdeling 2
Midlertidig opbevaring
Afdeling 3
Toldoplag
Afdeling 4
Frizoner
KAPITEL 4
Særlig anvendelse
Afdeling 1
Midlertidig import
Afdeling 2
Særligt anvendelsesformål
KAPITEL 5
Forædling
Afdeling 1
Almindelige bestemmelser
Afdeling 2
Aktiv forædling
Afdeling 3
Passiv forædling
AFSNIT VIII
VARERS AFGANG FRA FÆLLESSKABETS TOLDOMRÅDE
KAPITEL 1
Varer, der forlader toldområdet
KAPITEL 2
Eksport og reeksport
KAPITEL 3
Fritagelse for eksportafgifter
AFSNIT IX
TOLDKODEKSUDVALGET OG AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
KAPITEL 1
Toldkodeksudvalget
KAPITEL 2
Afsluttende bestemmelser
BILAG
SAMMENLIGNINGSTABEL
AFSNIT I
ALMINDELIGE BESTEMMELSER
KAPITEL 1
Toldlovgivningens anvendelsesområde, toldmyndighedernes opgave samt definitioner
Artikel 1
Emne og anvendelsesområde
1. Ved denne forordning indføres en EF-toldkodeks, i det følgende benævnt »kodeksen«, som fastlægger de almindelige regler og procedurer, der gælder for varer, der føres ind i eller ud af Fællesskabets toldområde.
Med forbehold af internationale retsakter og konventioner samt fællesskabslovgivning på andre områder finder kodeksen ensartet anvendelse i hele Fællesskabets toldområde.
2. Nogle af bestemmelserne i toldlovgivningen kan finde anvendelse uden for Fællesskabets toldområde, enten på grundlag af særlig lovgivning eller som følge af internationale konventioner.
3. Nogle af bestemmelserne i toldlovgivningen, herunder de forenklinger den foreskriver, finder anvendelse på varehandelen mellem dele af Fællesskabets toldområde, hvor Rådets direktiv 2006/112/EF finder anvendelse, og dele af dette område, hvor disse bestemmelser ikke finder anvendelse, og på handelen mellem dele af dette område, hvor disse bestemmelser ikke finder anvendelse.
Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den og fastsætte de bestemmelser, der er omhandlet i første afsnit i dette stykke, samt forenklede formaliteter vedrørende gennemførelsen heraf, vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4. Disse foranstaltninger tager også hensyn til de særlige forhold for så vidt angår varehandel, hvor kun én medlemsstat er involveret.
Artikel 2
Toldmyndighedernes opgave
Toldmyndighederne er først og fremmest ansvarlige for at overvåge Fællesskabets internationale handel og derved bidrage til fair og åben handel, til gennemførelse af de eksterne aspekter af det indre marked, af den fælles handelspolitik og af andre fælles fællesskabspolitikker med relevans for handel og til generel sikkerhed i forsyningskæden. Toldmyndighederne iværksætter foranstaltninger, der navnlig har følgende formål:
a)
at beskytte Fællesskabets og dets medlemsstaters finansielle interesser
b)
at beskytte Fællesskabet mod unfair og ulovlig handel og samtidig støtte lovlig erhvervsaktivitet
c)
at sørge for sikkerhed for Fællesskabet og dets borgere og for beskyttelse af miljøet, hvor det er relevant i nært samarbejde med andre myndigheder
d)
at opretholde en passende balance mellem toldkontrol og lettelse af den lovlige handel.
Artikel 3
Toldområde
1. Fællesskabets toldområde omfatter følgende områder, herunder deres søterritorium, indre farvande og luftrum:
-
Kongeriget Belgiens område
-
Republikken Bulgariens område
-
Den Tjekkiske Republiks område
-
Kongeriget Danmarks område, med undtagelse af Færøerne og Grønland
-
Forbundsrepublikken Tysklands område, med undtagelse af øen Helgoland og Büsingen-området (traktat af 23. november 1964 mellem Forbundsrepublikken Tyskland og Det Schweiziske Forbund)
-
Republikken Estlands område
-
Irlands område
-
Den Hellenske Republiks område
-
Kongeriget Spaniens område, med undtagelse af Ceuta og Melilla
-
Den Franske Republiks område, med undtagelse af Ny Kaledonien, Mayotte, Saint-Pierre og Miquelon, Wallis og Futuna og Fransk Polynesien og de franske besiddelser i det sydlige Indiske Ocean og Antarktis
-
Den Italienske Republiks område, med undtagelse af Livigno og Campione d’Italia samt den til det italienske område hørende del af Luganosøen mellem bredden og den politiske grænse for den mellem Ponte Tresa og Porto Ceresio beliggende zone
-
Republikken Cyperns område, i henhold til bestemmelserne i tiltrædelsesakten af 2003
-
Republikken Letlands område
-
Republikken Litauens område
-
Storhertugdømmet Luxembourgs område
-
Republikken Ungarns område
-
Maltas område
-
Kongeriget Nederlandenes område i Europa
-
Republikken Østrigs område
-
Republikken Polens område
-
Den Portugisiske Republiks område
-
Rumæniens område
-
Republikken Sloveniens område
-
Den Slovakiske Republiks område
-
Republikken Finlands område
-
Kongeriget Sveriges område
-
Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirlands område samt Kanaløerne og øen Man.
2. De nedenfor anførte områder, herunder deres søterritorium, indre farvande og luftrum, der er beliggende uden for medlemsstaternes områder, anses i overensstemmelse med de konventioner og traktater, der gælder for dem, som hørende til Fællesskabets toldområde:
a)
FRANKRIG
Monacos område, således som det er fastlagt i den toldkonvention, der blev undertegnet i Paris den 18. maj 1963 (Journal Officiel de la République française (Den Franske Republiks officielle tidende) af 27. september 1963, s. 8679)
b)
CYPERN
Det Forenede Kongeriges baseområder Akrotiri og Dhekelia, således som de er fastlagt i traktaten om oprettelse af Republikken Cypern, der blev undertegnet i Nicosia den 16. august 1960 (United Kingdom Treaty Series No 4 (1961) Cmnd. 1252).
Artikel 4
Definitioner
I denne kodeks forstås ved:
1)
»toldmyndigheder«: medlemsstaternes toldadministrationer, der er ansvarlige for at håndhæve toldlovgivningen, og alle andre myndigheder, der i henhold til national lov har beføjelse til at håndhæve visse dele af toldlovgivningen
2)
»toldlovgivning«: et sæt forskrifter, der består af følgende:
a)
kodeksen og de bestemmelser, der vedtages til gennemførelse heraf på fællesskabsplan, og hvor det er relevant, på nationalt plan
b)
den fælles toldtarif
c)
lovgivningen om en fællesskabsordning vedrørende fritagelse for import- og eksportafgifter
d)
internationale aftaler, der indeholder toldbestemmelser, for så vidt som de gælder i Fællesskabet
3)
»toldkontrol«: specifikke handlinger, der foretages af toldmyndighederne for at sikre en korrekt anvendelse af toldlovgivningen og anden lovgivning vedrørende indpassage, udpassage, transit, overførsel, oplagring og særlige anvendelsesformål for så vidt angår varebevægelser mellem Fællesskabets toldområde og andre områder, samt tilstedeværelse og bevægelser inden for toldområdet af ikke-fællesskabsvarer og varer med særligt anvendelsesformål
4)
»person«: en fysisk person, en juridisk person og enhver sammenslutning af personer, som ikke er en juridisk person, men som i henhold til fællesskabsretten eller national ret anerkendes at have rets- og handleevne
5)
»økonomisk operatør«: en person, der som led i sit erhverv er involveret i aktiviteter, der er omfattet af toldlovgivningen
6)
»toldrepræsentant«: en person, som af en anden person er udpeget til at foretage de handlinger og opfylde de formaliteter, der er fastsat i toldlovgivningen, for så vidt angår forbindelsen med toldmyndighederne
7)
»risiko«: sandsynligheden for en hændelse, der kan opstå i forbindelse med indpassage, udpassage, transit, overførsel og særlige anvendelsesformål for så vidt angår varebevægelser mellem Fællesskabets toldområde og lande eller områder uden for dette område og i forbindelse med tilstedeværelse af varer uden fællesskabsstatus, og som resulterer i følgende:
a)
Hændelsen forhindrer korrekt anvendelse af fællesskabsforanstaltninger eller nationale foranstaltninger.
b)
Hændelsen bringer Fællesskabets og dets medlemsstaters finansielle interesser i fare.
c)
Hændelsen udgør en trussel mod Fællesskabets og dets borgeres sikkerhed og sikring, mod folkesundheden eller dyre- eller plantesundheden, mod miljøet eller mod forbrugerne.
8)
»toldformaliteter«: alle handlinger, der skal foretages af de berørte personer og af toldmyndighederne for at overholde toldlovgivningen
9)
»summarisk angivelse« (summarisk indpassageangivelse og summarisk udpassageangivelse): den handling, hvorved en person, inden eller samtidig med en import eller eksport, i behørig form og efter de foreskrevne regler oplyser toldmyndighederne om, at en vare vil blive ført ind i eller ud af Fællesskabets toldområde
10)
»toldangivelse«: den handling, hvorved en person i behørig form og efter de foreskrevne regler tilkendegiver at ville henføre en vare under en bestemt toldprocedure, hvor det er relevant med angivelse af eventuelle særlige ordninger, der skal anvendes
11)
»klarerer«: den person, der indgiver en summarisk angivelse eller en meddelelse om reeksport eller foretager en toldangivelse i eget navn, eller den person, i hvis navn en sådan angivelse foretages
12)
»toldprocedure«: enhver af følgende procedurer, som varer kan henføres under i overensstemmelse med denne kodeks:
a)
overgang til fri omsætning
b)
særlige procedurer
c)
eksport
13)
»toldskyld«: en persons forpligtelse til at betale de import- eller eksportafgifter, der efter gældende toldlovgivning anvendes for bestemte varer
14)
»debitor«: enhver person, der hæfter for en toldskyld
15)
»importafgifter«: told, der skal betales ved import af varer
16)
»eksportafgifter«: told, der skal betales ved eksport af varer
17)
»toldmæssig status«: en vares status som fællesskabsvare eller som ikke-fællesskabsvare
18)
»fællesskabsvarer«: varer som falder ind under en af følgende kategorier:
a)
varer, som fuldt ud er fremstillet inden for Fællesskabets toldområde, uden at der i dem indgår varer, som er importeret fra lande eller områder uden for Fællesskabets toldområde. Varer, som fuldt ud er fremstillet inden for Fællesskabets toldområde, har ikke toldmæssig status som fællesskabsvarer, hvis de er fremstillet af varer, der er henført under proceduren for ekstern forsendelse, en oplagringsprocedure, proceduren for midlertidig import eller proceduren for aktiv forædling, i de tilfælde, der fastlægges efter artikel 101, stk. 2, litra c)
b)
varer, som er indført i Fællesskabets toldområde fra lande eller områder uden for dette område, og som er bragt i fri omsætning
c)
varer, som er fremstillet inden for Fællesskabets toldområde enten udelukkende af de i litra b) omhandlede varer eller af de i litra a) og b) omhandlede varer
19)
»ikke-fællesskabsvarer«: andre varer end de under nr. 18) omhandlede eller varer, som har mistet deres toldmæssige status som fællesskabsvarer
20)
»risikoforvaltning«: den systematiske identifikation af risici og gennemførelse af alle de foranstaltninger, der er nødvendige for at begrænse risiciene. Dette omfatter aktiviteter som indsamling af data og oplysninger, analyse og vurdering af risici, fastsættelse og indledning af tiltag og regelmæssig kontrol og tilsyn med processen og dens resultater baseret på internationale og nationale kilder og strategier samt fællesskabskilder og -strategier
21)
»frigivelse af en vare«: den handling, hvorved toldmyndighederne giver tilladelse til, at der disponeres over en vare til de formål, der er angivet for den toldprocedure, som varen er henført under
22)
»toldtilsyn«: enhver handling, der generelt udføres af toldmyndighederne for at sikre overholdelse af toldlovgivningen og om nødvendigt af andre bestemmelser, der gælder for varer undergivet toldtilsyn
23)
»godtgørelse«: tilbagebetaling af en import- eller eksportafgift, der er blevet betalt
24)
»fritagelse«: bortfald af forpligtelsen til at betale import- eller eksportafgifter, der ikke er blevet betalt
25)
»forædlingsprodukter«: varer, der er henført under en forædlingsprocedure, og som har været genstand for forædlingsprocesser
26)
»person etableret i Fællesskabets toldområde«:
a)
for så vidt angår en fysisk person: enhver person, som har sit sædvanlige opholdssted i Fællesskabets toldområde
b)
for så vidt angår en juridisk person eller en sammenslutning af personer: enhver person, som har sit hjemsted, sit hovedsæde eller et fast forretningssted i Fællesskabets toldområde
27)
»frembydelse for toldmyndighederne«: underretning af toldmyndighederne om en vares ankomst på toldstedet eller ethvert andet sted, som toldmyndighederne har anvist eller godkendt, og om, at denne vare er tilgængelig for toldkontrol
28)
»ihændehaveren af en vare«: den person, som ejer varen, eller som har en tilsvarende ret til at disponere over den, eller som har fysisk kontrol med den
29)
»brugeren af en procedure«: den person, som foretager toldangivelsen, eller på hvis vegne toldangivelsen foretages, eller den person, som nævnte persons rettigheder og pligter vedrørende en toldprocedure er overført til
30)
»handelspolitiske foranstaltninger«: ikke-toldmæssige foranstaltninger, der som led i den fælles handelspolitik er fastlagt i form af fællesskabsbestemmelser, som gælder for international varehandel
31)
»forædlingsprocesser«: en af følgende processer:
a)
bearbejdning af varer, herunder montage og samling samt tilpasning til andre varer
b)
forarbejdning af varer
c)
tilintetgørelse af varer
d)
reparation af varer, herunder istandsættelse og justering
e)
anvendelse af varer, som ikke indgår i forædlingsprodukter, men som muliggør eller letter fremstillingen af disse produkter, selv om de ved deres anvendelse forbruges helt eller delvis (hjælpestoffer)
32)
»udbyttesats«: den mængde eller den procentdel af forædlingsprodukter, der opnås ved forædling af en bestemt mængde varer, der er henført under en forædlingsprocedure
33)
»meddelelse«: kommunikation i et foreskrevet format med oplysninger, der videresendes fra en person, et kontor eller en myndighed til en anden person, et andet kontor eller en anden myndighed ved anvendelse af informationsteknologi og computernetværk.
KAPITEL 2
Personers rettigheder og pligter i henhold til toldlovgivningen
Afdeling 1
Tilvejebringelse af oplysninger
Artikel 5
Udveksling og lagring af data
1. Al udveksling af data, følgedokumenter, afgørelser og meddelelser mellem toldmyndigheder og mellem økonomiske operatører og toldmyndigheder i henhold til toldlovgivningen samt lagring af disse data i henhold til toldlovgivningen foretages ved hjælp af edb.
Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med bestemmelser om undtagelser fra første afsnit, vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
Disse bestemmelser skal fastlægge de tilfælde, hvor der kan anvendes papir- eller andre transaktioner i stedet for elektronisk udveksling af data, samt betingelserne herfor, navnlig under hensyn til følgende:
a)
muligheden for, at toldmyndighedernes it-systemer midlertidigt er ude af drift
b)
muligheden for, at den økonomiske operatørs it-systemer midlertidigt er ude af drift
c)
internationale konventioner og aftaler, som fastsætter, at der skal anvendes papirdokumenter
d)
rejsende, som ikke har direkte adgang til it-systemer, og som ikke har mulighed for at give elektroniske oplysninger
e)
praktiske omstændigheder, der nødvendiggør, at angivelser indgives mundtligt eller på anden måde.
2. Medmindre disse udtrykkeligt er fastsat på anden måde i toldlovgivningen, vedtager Kommissionen efter proceduren i artikel 184, stk. 2, bestemmelser om følgende:
a)
meddelelser, der skal udveksles mellem toldsteder, når det er påkrævet med henblik på anvendelse af toldlovgivningen
b)
et fælles datasæt og format for de meddelelser, der skal udveksles i medfør af toldlovgivningen.
De data, der henvises til i første afsnit, litra b), skal indeholde de oplysninger, der er nødvendige for risikoanalysen og en korrekt anvendelse af toldkontrollen, hvor det er relevant under anvendelse af internationale standarder og international handelspraksis.
Artikel 6
Databeskyttelse
1. Enhver oplysning, som toldmyndighederne får under udøvelsen af deres opgaver, og som er af fortrolig art, eller som meddeles fortroligt, er omfattet af tavshedspligt. Medmindre det sker i henhold til artikel 26, stk. 2, må en sådan oplysning ikke videregives af toldmyndighederne uden udtrykkelig tilladelse fra den person eller den myndighed, der har givet oplysningen.
En sådan oplysning kan dog videregives uden tilladelse, hvis toldmyndighederne er forpligtet eller bemyndiget hertil ifølge gældende bestemmelser, herunder navnlig bestemmelser vedrørende databeskyttelse, eller i forbindelse med en retssag.
2. Meddelelse af fortrolige data til toldmyndighederne og andre kompetente myndigheder i lande eller områder uden for Fællesskabets toldområde er kun tilladt inden for rammerne af en international aftale, som har et tilstrækkeligt databeskyttelsesniveau.
3. Videregivelse eller meddelelse af oplysninger skal finde sted i fuld overensstemmelse med gældende bestemmelser om databeskyttelse.
Artikel 7
Udveksling af andre oplysninger mellem toldmyndigheder og økonomiske operatører
1. Toldmyndigheder og økonomiske operatører kan udveksle alle oplysninger, som ikke er udtrykkeligt påkrævet ifølge toldlovgivningen, især med henblik på gensidigt samarbejde for at identificere og modvirke risici. Denne udveksling kan finde sted ifølge en skriftlig aftale og kan indebære, at toldmyndighederne får adgang til de økonomiske operatørers computersystemer.
2. Enhver oplysning, der gives af den ene part til den anden under det samarbejde, der henvises til i stk. 1, er fortrolig, medmindre begge parter er enige om andet.
Artikel 8
Oplysninger fra toldmyndighederne
1. Enhver person kan anmode toldmyndighederne om oplysninger vedrørende anvendelsen af toldlovgivningen. En sådan anmodning kan afvises, hvis den ikke vedrører en konkret overvejet aktivitet i forbindelse med international varehandel.
2. Toldmyndighederne sørger for en regelmæssig dialog med de økonomiske operatører og andre myndigheder, der er involveret i international varehandel. De sørger for større åbenhed ved at gøre toldlovgivningen, generelle administrative afgørelser og ansøgningsblanketter frit tilgængelige, uden vederlag, hvor dette er praktisk muligt, og via internettet.
Artikel 9
Oplysninger til toldmyndighederne
1. Enhver person, som er direkte eller indirekte involveret i opfyldelsen af toldformaliteter eller i toldkontrol, skal på toldmyndighedernes forlangende inden for en nærmere angivet tidsfrist stille alle nødvendige dokumenter og oplysninger til rådighed for disse myndigheder i en passende form og yde al den bistand, der er nødvendig for opfyldelsen af disse formaliteter eller for denne kontrol.
2. En person, der indgiver en summarisk angivelse, en toldangivelse eller en meddelelse eller fremsætter en anmodning om en bevilling eller en anden afgørelse, er ansvarlig for følgende:
a)
rigtigheden og fuldstændigheden af oplysningerne i angivelsen, meddelelsen eller anmodningen
b)
ægtheden af alle dokumenter, der indgives eller gøres tilgængelige
c)
hvor det er relevant, overholdelsen af alle forpligtelser, der gælder i forbindelse med henførsel af varerne under den pågældende toldprocedure eller udførelsen af de tilladte transaktioner.
Første afsnit gælder også alle oplysninger i enhver anden form, som kræves af eller gives til toldmyndighederne.
Hvis det er en toldrepræsentant for den pågældende person, der indgiver angivelsen eller meddelelsen, fremsætter anmodningen eller giver oplysningerne, er toldrepræsentanten også omfattet af de forpligtelser, der er anført i første afsnit.
Artikel 10
Elektroniske systemer
1. Medlemsstaterne samarbejder med Kommissionen om at udvikle, vedligeholde og benytte elektroniske systemer til udveksling af oplysninger mellem toldsteder og til fælles registrering og vedligeholdelse af optegnelser navnlig vedrørende følgende:
a)
økonomiske operatører, der er direkte eller indirekte involveret i opfyldelsen af toldformaliteter
b)
anmodninger og tilladelser vedrørende en toldprocedure eller status som autoriseret økonomisk operatør
c)
anmodninger og særlige afgørelser truffet i overensstemmelse med artikel 20
d)
fælles risikoforvaltning som omhandlet i artikel 25.
2. Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med følgende:
a)
standarder for form og indhold af de data, der skal registreres
b)
ajourføring af disse data, foretaget af medlemsstaternes toldmyndigheder
c)
de regler, der skal gælde for adgangen til disse data for:
i)
økonomiske operatører
ii)
andre kompetente myndigheder
vedtages efter forskriftproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
Afdeling 2
Toldrepræsentation
Artikel 11
Toldrepræsentant
1. Enhver person kan udpege en toldrepræsentant.
En sådan repræsentation kan være enten direkte, når toldrepræsentanten handler i en anden persons navn og på en anden persons vegne, eller indirekte, når toldrepræsentanten handler i eget navn, men på en anden persons vegne.
En toldrepræsentant skal være etableret i Fællesskabets toldområde.
2. Medlemsstaterne kan i overensstemmelse med fællesskabslovgivningen fastlægge, på hvilke betingelser en toldrepræsentant kan levere ydelser i den medlemsstat, hvor den pågældende er etableret. En toldrepræsentant, der opfylder kriterierne i artikel 14, litra a)-d), har imidlertid ret til at levere sådanne ydelser i en anden medlemsstat end den, hvor den pågældende er etableret, dog således at det ikke berører den pågældende medlemsstats anvendelse af mindre strenge kriterier.
3. Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med navnlig følgende:
a)
betingelserne for, hvornår kravet i stk. 1, tredje afsnit, kan fraviges
b)
betingelserne for, hvornår retten i stk. 2 kan gives og godtgøres
c)
eventuelle yderligere foranstaltninger til gennemførelse af denne artikel
vedtages efter forskriftproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
Artikel 12
Bemyndigelse
1. Når en toldrepræsentant har at gøre med toldmyndighederne, skal han erklære at handle på den persons vegne, der repræsenteres, og angive, hvorvidt det drejer sig om direkte eller indirekte repræsentation.
En person, der ikke erklærer, at han handler som toldrepræsentant, eller som erklærer, at han handler som toldrepræsentant uden at være bemyndiget hertil, anses for at handle i eget navn og på egne vegne.
2. Toldmyndighederne kan afkræve enhver person, der erklærer, at han handler som toldrepræsentant, dokumentation for, at den repræsenterede person har bemyndiget ham hertil.
Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med bestemmelser om undtagelser fra første afsnit, vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
Afdeling 3
Autoriseret økonomisk operatør
Artikel 13
Ansøgning og autorisation
1. En økonomisk operatør, som er etableret i Fællesskabets toldområde, og som opfylder betingelserne i artikel 14 og 15, kan ansøge om status som autoriseret økonomisk operatør.
Toldmyndighederne indrømmer, om nødvendigt efter samråd med andre kompetente myndigheder, denne status, som er genstand for overvågning.
2. Status som autoriseret økonomisk operatør består af to former for autorisation: status som autoriseret økonomisk operatør med tilladelse til at udnytte »forenklede toldbestemmelser« og status som autoriseret økonomisk operatør med tilladelse til at udnytte »sikkerheds- og sikringsrelaterede lettelser«.
I forbindelse med den første form for autorisation drager økonomiske operatører fordel af visse forenklinger i overensstemmelse med toldlovgivningen. I forbindelse med den anden form for autorisation drager operatørerne fordel af sikkerheds- og sikringsrelaterede lettelser.
Begge former for autorisation kan indrømmes samtidigt.
3. Status som autoriseret økonomisk operatør anerkendes, jf. artikel 14 og 15, af toldmyndighederne i alle medlemsstater, uden at dette berører toldkontrollen.
4. På grundlag af anerkendelsen af status som autoriseret økonomisk operatør, og forudsat at kravene vedrørende en bestemt form for forenkling, som toldlovgivningen giver mulighed for, er opfyldt, godkender toldmyndighederne, at operatøren kan nyde godt af denne forenkling.
5. Status som autoriseret økonomisk operatør kan suspenderes eller inddrages i overensstemmelse med de betingelser, der fastsættes i henhold til artikel 15, stk. 1, litra g).
6. Den autoriserede økonomiske operatør skal underrette toldmyndighederne om alle forhold, der indtræder, efter at denne status blev indrømmet, og som kan have betydning for dens opretholdelse eller indhold.
Artikel 14
Indrømmelse af status
Kriterierne for indrømmelse af status som autoriseret økonomisk operatør er som følger:
a)
tidligere tilfredsstillende opfyldelse af told- og skattereglerne
b)
et tilfredsstillende system til forvaltning af bogholderi og om nødvendigt af transportdokumenter, som gør det muligt at gennemføre passende toldkontrol
c)
bevis for solvens
d)
i overensstemmelse med artikel 13, stk. 2, hvis en autoriseret økonomisk operatør ønsker at benytte forenklinger, der er fastsat i overensstemmelse med toldlovgivningen, praktisk kompetence eller professionelle kvalifikationer, som har direkte tilknytning til den pågældende aktivitet
e)
i overensstemmelse med artikel 13, stk. 2, hvis en autoriseret økonomisk operatør ønsker at udnytte lettelser med hensyn til sikkerheds- og sikringsrelateret toldkontrol, passende sikkerheds- og sikringsstandarder.
Artikel 15
Gennemførelsesforanstaltninger
1. Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med bestemmelser vedrørende følgende:
a)
indrømmelse af status som autoriseret økonomisk operatør
b)
de tilfælde, hvor status som autoriseret økonomisk operatør skal undersøges
c)
indrømmelse af tilladelse til, at autoriserede økonomiske operatører kan benytte forenklinger
d)
fastsættelse af, hvilken toldmyndighed der er kompetent til at indrømme denne status og disse tilladelser
e)
arten og omfanget af de lettelser, der kan indrømmes autoriserede økonomiske operatører med hensyn til sikkerheds- og sikringsrelateret toldkontrol
f)
samråd med og meddelelse af oplysninger til andre toldmyndigheder
g)
de betingelser, hvorunder status som autoriseret økonomisk operatør kan suspenderes eller inddrages
h)
de betingelser, hvorunder kravet om at være etableret i Fællesskabets toldområde kan fraviges for særlige kategorier af autoriserede økonomiske operatører, navnlig under hensyn til internationale aftaler
vedtages efter forskriftproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
2. Disse foranstaltninger skal tage hensyn til følgende:
a)
de regler, der vedtages i medfør af artikel 25, stk. 3
b)
professionel medvirken til aktiviteter, der er omfattet af toldlovgivningen
c)
praktisk kompetence eller professionelle kvalifikationer, som har direkte tilknytning til den pågældende aktivitet
d)
den økonomiske operatør som indehaver af et internationalt anerkendt certifikat, der er udstedt på grundlag af relevante internationale konventioner.
Afdeling 4
Afgørelser om anvendelse af toldlovgivningen
Artikel 16
Almindelige bestemmelser
1. Når en person anmoder toldmyndighederne om en afgørelse i forbindelse med anvendelsen af toldlovgivningen, skal den pågældende fremlægge alle de oplysninger, der er nødvendige for, at myndighederne kan træffe denne afgørelse.
Flere personer kan også anmode om en afgørelse, og en afgørelse kan træffes vedrørende flere personer, på de betingelser, der er fastsat i toldlovgivningen.
2. Medmindre andet er fastsat i toldlovgivningen, skal en afgørelse som nævnt i stk. 1 træffes og ansøgeren have meddelelse herom hurtigst muligt og senest fire måneder efter den dato, hvor toldmyndighederne modtog alle de nødvendige oplysninger for at kunne træffe afgørelsen.
Hvis det ikke er muligt for toldmyndighederne at overholde denne tidsfrist, skal de underrette ansøgeren herom inden udløbet af fristen og angive årsagerne hertil samt oplyse, hvilken ny frist de skønner nødvendig for at træffe afgørelse.
3. Medmindre andet er fastsat i afgørelsen eller i toldlovgivningen, får afgørelsen virkning fra den dato, hvor ansøgeren modtager afgørelsen eller må antages at have modtaget den. Bortset fra de i artikel 24, stk. 2, omhandlede tilfælde kan de trufne afgørelser håndhæves af toldmyndighederne fra denne dato.
4. Inden toldmyndighederne træffer en afgørelse, som kan få negative følger for den eller de personer, som den er rettet til, skal de meddele den eller de pågældende personer de grunde, som de agter at basere deres afgørelse på, og denne eller disse skal have lejlighed til at fremsætte deres synspunkter inden for en frist, der løber fra den dato, hvor meddelelsen blev foretaget.
Efter udløbet af denne frist får den pågældende person i en passende form meddelelse om afgørelsen med angivelse af de grunde, afgørelsen bygger på. Den i artikel 23 omhandlede klageadgang skal nævnes i afgørelsen.
5. Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med følgende:
a)
bestemmelser om, i hvilke tilfælde og under hvilke betingelser proceduren i stk. 4, første afsnit, ikke finder anvendelse
b)
den frist, der er nævnt i stk. 4, første afsnit
vedtages efter forskriftproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
6. Uden at dette berører bestemmelser på andre områder, der fastsætter, i hvilke tilfælde og under hvilke betingelser afgørelser ikke har virkning eller mister deres virkning, kan de toldmyndigheder, der har udstedt en afgørelse, på et hvilket som helst tidspunkt annullere, ændre eller tilbagekalde den, hvis den ikke er i overensstemmelse med toldlovgivningen.
7. Bortset fra de tilfælde, hvor en toldmyndighed handler som retsinstans, gælder bestemmelserne i stk. 3, 4 og 6 i denne artikel og i artikel 17, 18 og 19 også for afgørelser, som toldmyndighederne træffer uden forudgående anmodning fra den berørte person, især om meddelelse om toldskyld i henhold til artikel 67, stk. 3.
Artikel 17
Afgørelsers gyldighed i hele Fællesskabet
Medmindre der er anmodet om eller angivet andet, er afgørelser, der træffes af toldmyndighederne på grundlag af eller vedrørende anvendelsen af toldlovgivningen, gyldige i hele Fællesskabets toldområde.
Artikel 18
Annullering af gunstige afgørelser
1. Toldmyndighederne annullerer en afgørelse, der er gunstig for den person, den er rettet til, hvis følgende betingelser alle er opfyldt:
a)
Afgørelsen blev truffet på grundlag af urigtige eller ufuldstændige oplysninger.
b)
Ansøgeren vidste eller burde med rimelighed have vidst, at oplysningerne var urigtige eller ufuldstændige.
c)
Hvis oplysningerne havde været rigtige og fuldstændige, ville afgørelsen have været anderledes.
2. Annullering af afgørelsen meddeles modtageren af afgørelsen.
3. Annulleringen får virkning fra det tidspunkt, hvor den oprindelige afgørelse fik virkning, medmindre andet er fastsat i afgørelsen i overensstemmelse med toldlovgivningen.
4. Kommissionen kan vedtage foranstaltninger til gennemførelse af denne artikel efter proceduren i artikel 184, stk. 3, navnlig når der er tale om afgørelser, der er rettet til flere personer.
Artikel 19
Tilbagekaldelse og ændring af gunstige afgørelser
1. En gunstig afgørelse tilbagekaldes eller ændres i andre tilfælde end de i artikel 18 omhandlede, hvis en eller flere af betingelserne for dens meddelelse ikke var eller ikke længere er opfyldt.
2. Medmindre andet er fastsat i toldlovgivningen, kan en gunstig afgørelse, der er rettet til flere personer, udelukkende tilbagekaldes for en person, som ikke overholder en forpligtelse, der er pålagt i kraft af denne afgørelse.
3. Tilbagekaldelse eller ændring af afgørelsen meddeles modtageren af afgørelsen.
4. Artikel 16, stk. 3, finder anvendelse ved tilbagekaldelse eller ændring af afgørelsen.
Toldmyndighederne kan dog undtagelsesvis og i tilfælde, hvor modtagerens berettigede interesser fordrer det, lade tilbagekaldelsen eller ændringen få virkning fra et senere tidspunkt.
5. Kommissionen kan vedtage foranstaltninger til gennemførelse af denne artikel efter proceduren i artikel 184, stk. 3, navnlig når der er tale om afgørelser, der er rettet til flere personer.
Artikel 20
Afgørelser vedrørende bindende oplysninger
1. Toldmyndighederne meddeler efter formel anmodning afgørelser vedrørende bindende tariferingsoplysninger, i det følgende benævnt »BTO-afgørelser«, eller afgørelser vedrørende bindende oprindelsesoplysninger, i det følgende benævnt »BOO-afgørelser«.
En sådan anmodning afvises i følgende tilfælde:
a)
hvis anmodningen indgives eller allerede er indgivet til det samme eller et andet toldsted af eller på vegne af indehaveren af en afgørelse vedrørende de samme varer, og for BOO-afgørelsers vedkommende under de samme omstændigheder, der er bestemmende for opnåelsen af oprindelsesstatus
b)
hvis ansøgningen ikke vedrører en planlagt anvendelse af BTO- eller BOO-afgørelsen eller en planlagt anvendelse af en toldprocedure.
2. BTO- eller BOO-afgørelser er kun bindende hvad angår tariferingen af en vare eller bestemmelsen af en vares oprindelse.
Disse afgørelser er kun bindende for toldmyndighederne over for indehaveren af afgørelsen og kun for så vidt angår varer, for hvilke toldformaliteterne afsluttes efter den dato, fra hvilken afgørelsen har virkning.
Afgørelserne er først bindende for indehaveren af afgørelsen over for toldmyndighederne fra den dato, hvor han modtager eller må antages at have modtaget meddelelsen om afgørelsen.
3. BTO- og BOO-afgørelser er gyldige i tre år regnet fra den dato, fra hvilken afgørelsen har virkning.
4. For at kunne anvende en BTO- eller BOO-afgørelse i forbindelse med en bestemt toldprocedure skal indehaveren af afgørelsen kunne godtgøre:
a)
hvis det drejer sig om en BTO-afgørelse, at de angivne varer på alle måder svarer til de i afgørelsen beskrevne varer
b)
hvis det drejer sig om en BOO-afgørelse, at de pågældende varer og de omstændigheder, der er bestemmende for opnåelsen af oprindelsesstatus, på alle måder svarer til de i afgørelsen beskrevne varer og omstændigheder.
5. Uanset artikel 16, stk. 6, og artikel 18 annulleres BTO- og BOO-afgørelser, hvis de bygger på urigtige eller ufuldstændige oplysninger fra ansøgerne.
6. BTO- og BOO-afgørelser tilbagekaldes i overensstemmelse med artikel 16, stk. 6, og artikel 19.
De kan ikke ændres.
7. Kommissionen vedtager foranstaltninger til gennemførelse af stk. 1-5 i denne artikel efter proceduren i artikel 184, stk. 2.
8. Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med bestemmelser om:
a)
under hvilke betingelser og på hvilket tidspunkt en BTO- eller BOO-afgørelse ophører med at være gyldig
b)
under hvilke betingelser og i hvor lang tid en afgørelse i litra a) fortsat kan anvendes i forbindelse med bindende kontrakter, der er baseret på afgørelsen og indgået, inden dens gyldighed udløber
c)
under hvilke betingelser Kommissionen kan udstede afgørelser, hvori medlemsstater anmodes om at tilbagekalde eller ændre en afgørelse vedrørende bindende oplysninger, som indeholder bindende oplysninger, der afviger fra andre afgørelser om samme emne
vedtages efter forskriftproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4, jf. dog artikel 19.
9. Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med bestemmelser om, under hvilke betingelser der skal udstedes andre afgørelser vedrørende bindende oplysninger, vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
Afdeling 5
Sanktioner
Artikel 21
Anvendelse af sanktioner
1. Hver enkelt medlemsstat indfører sanktioner for manglende overholdelse af Fællesskabets toldlovgivning. Sanktionerne skal være effektive, stå i rimeligt forhold til overtrædelsen og have afskrækkende virkning.
2. Hvis administrative sanktioner anvendes, kan de eksempelvis antage en af følgende former eller begge:
a)
et pengekrav fra toldmyndighederne, herunder, hvor det er relevant, et forlig i stedet for en strafferetlig sanktion
b)
tilbagekaldelse, suspension eller ændring af enhver tilladelse, som indehaves af den pågældende person.
3. Medlemsstaterne giver senest seks måneder efter denne artikels anvendelsesdato, som fastlagt i overensstemmelse med artikel 188, stk. 2, Kommissionen meddelelse om gældende nationale bestemmelser jf. stk. 1 og underretter den hurtigst muligt om senere ændringer, som påvirker dem.
Afdeling 6
Klager
Artikel 22
Afgørelser truffet af en retsinstans
Artikel 23 og 24 anvendes ikke på klager indgivet med henblik på annullering, tilbagekaldelse eller ændring af en afgørelse vedrørende anvendelse af toldlovgivningen truffet af en retsinstans eller af toldmyndigheder, der handler som retsinstanser.
Artikel 23
Klageadgang
1. Enhver person kan indgive klage over enhver afgørelse, der træffes af toldmyndighederne om anvendelse af toldlovgivningen, og som berører den pågældende umiddelbart og individuelt.
Klage kan endvidere indgives af enhver person, der har anmodet toldmyndighederne om en afgørelse, og som ikke har opnået en afgørelse inden for fristerne i artikel 16, stk. 2.
2. Klagen kan indgives til mindst to instanser:
a)
i første instans til toldmyndighederne eller en retsinstans eller et andet organ, der er udpeget af medlemsstaterne til det formål
b)
i anden instans til en højere, uafhængig instans, der kan være en domstol eller et tilsvarende specialiseret organ, i overensstemmelse med de gældende bestemmelser i medlemsstaterne.
3. Klagen skal indgives i den medlemsstat, hvor afgørelsen er truffet, eller hvor der er anmodet om en sådan afgørelse.
4. Medlemsstaterne sørger for, at klageproceduren giver mulighed for en hurtig bekræftelse eller korrektion af afgørelser truffet af toldmyndighederne.
Artikel 24
Suspension af gennemførelsen
1. Indgivelse af en klage har ikke opsættende virkning for gennemførelsen af den anfægtede afgørelse.
2. Toldmyndighederne kan imidlertid udsætte gennemførelsen af afgørelsen helt eller delvis, hvis de har begrundet formodning om, at den anfægtede afgørelse ikke er i overensstemmelse med toldlovgivningen, eller hvis der må frygtes uoprettelig skade for den pågældende.
3. I de i stk. 2 omhandlede tilfælde, hvor den anfægtede afgørelse bevirker, at der skal betales import- eller eksportafgifter, er udsættelse af afgørelsen betinget af, at der stilles sikkerhed, medmindre det på grundlag af en dokumenteret vurdering konstateres, at en sådan sikkerhedsstillelse vil kunne give debitor alvorlige vanskeligheder af økonomisk eller social art.
Kommissionen kan vedtage foranstaltninger til gennemførelse af første afsnit efter proceduren i artikel 184, stk. 2.
Afdeling 7
Kontrol med varer
Artikel 25
Toldkontrol
1. Toldmyndighederne kan udføre alle de toldkontroller, de skønner nødvendige.
Toldkontrol kan især omfatte undersøgelse af varerne, udtagelse af prøver, verifikation af dataene i en angivelse og af dokumenters eksistens og ægthed, gennemgang af de økonomiske operatørers regnskaber og andre optegnelser, kontrol af transportmidler, af bagage og af andre effekter, som personer fører med sig, og administrative undersøgelser og lignende handlinger.
2. Anden toldkontrol end stikprøvekontrol baseres hovedsagelig på risikoanalyse ved hjælp af edb med henblik på at identificere og evaluere risiciene og udvikle de nødvendige modforanstaltninger på grundlag af kriterier, der er udviklet på nationalt plan, på fællesskabsplan og eventuelt på internationalt plan.
Medlemsstaterne udvikler, vedligeholder og udnytter i samarbejde med Kommissionen en fælles ramme for risikoforvaltning, som skal bygge på udveksling af oplysninger om og analyser af risici mellem toldadministrationerne, og som blandt andet skal fastlægge fælles kriterier for risikoforvaltning samt kontrolforanstaltninger og prioriterede kontrolområder.
Kontrol på grundlag af sådanne oplysninger og kriterier gennemføres med forbehold af andre kontrolforanstaltninger, der gennemføres i medfør af stk. 1 og 2 eller andre gældende bestemmelser.
3. Med forbehold af denne artikels stk. 2 vedtager Kommissionen efter proceduren i artikel 184, stk. 2, gennemførelsesforanstaltninger vedrørende følgende:
a)
en fælles ramme for risikoforvaltning
b)
fælles kriterier og prioriterede kontrolområder
c)
oplysninger om og analyser af risici, der skal udveksles mellem toldadministrationerne.
Artikel 26
Samarbejde mellem myndigheder
1. Hvis der for de samme varer skal foretages anden kontrol end toldkontrol af andre kompetente myndigheder end toldmyndighederne, skal toldmyndighederne i nært samarbejde med disse andre myndigheder tilstræbe, at denne kontrol, så vidt det overhovedet er muligt, foretages på samme tid og sted som toldkontrollen (one-stop-shop), idet toldmyndighederne spiller den koordinerende rolle med henblik herpå.
2. Inden for rammerne af den kontrol, der henvises til i denne afdeling, kan toldmyndighederne og andre kompetente myndigheder, hvis det er nødvendigt for at minimere risikoen og bekæmpe svig, med hinanden og med Kommissionen udveksle data, de har modtaget i forbindelse med indpassage, udpassage, transit, overførsel, oplagring og særlige anvendelsesformål, herunder posttrafik, for så vidt angår varebevægelser mellem Fællesskabets toldområde og andre områder, samt tilstedeværelse og bevægelser inden for toldområdet af ikke-fællesskabsvarer og varer med særligt anvendelsesformål, og resultaterne af eventuel kontrol. Toldmyndighederne og Kommissionen kan også udveksle sådanne data indbyrdes for at sikre ensartet anvendelse af Fællesskabets toldlovgivning.
Artikel 27
Kontrol efter frigivelse
Efter at have frigivet varerne kan toldmyndighederne foretage kontrol af alle dokumenter og data vedrørende transaktioner med de pågældende varer eller vedrørende tidligere eller senere erhvervsmæssige transaktioner med de pågældende varer for at sikre sig, at oplysningerne på den summariske angivelse eller toldangivelsen er rigtige. Disse myndigheder kan også undersøge varerne og/eller udtage stikprøver, så længe det stadig er muligt.
Kontrollen kan gennemføres hos ihændehaveren af varerne eller dennes repræsentant, hos enhver anden person, som direkte eller indirekte er forretningsmæssigt involveret i disse transaktioner, eller hos enhver anden person, som måtte være i besiddelse af de nævnte dokumenter og data i erhvervsøjemed.
Artikel 28
Rejser med fly og skib inden for Fællesskabet
1. Der skal kun foretages toldkontrol eller opfyldes formaliteter for så vidt angår håndbagage og indchecket bagage tilhørende personer, der foretager enten en fly- eller en skibsrejse inden for Fællesskabet, for så vidt denne kontrol eller disse formaliteter er fastsat i toldlovgivningen.
2. Stk. 1 finder anvendelse med forbehold af følgende:
a)
sikkerheds- og sikringskontrol
b)
kontrol i tilknytning til forbud eller restriktioner.
3. Kommissionen vedtager efter proceduren i artikel 184, stk. 2, foranstaltninger til gennemførelse af nærværende artikel, hvori det fastsættes, i hvilke tilfælde og under hvilke betingelser toldformaliteter og toldkontrol finder anvendelse for følgende:
a)
håndbagage og indchecket bagage tilhørende:
i)
personer, der rejser med et luftfartøj, som kommer fra en lufthavn i et tredjeland, og som efter mellemlanding i en fællesskabslufthavn skal fortsætte flyvningen til en anden fællesskabslufthavn
ii)
personer, der rejser med et luftfartøj, som mellemlander i en fællesskabslufthavn, inden det fortsætter flyvningen til en lufthavn i et tredjeland
iii)
personer, der benytter en forbindelse ad søvejen, som indebærer flere på hinanden følgende strækninger, og som varetages af et og samme skib, der påbegynder eller afslutter rejsen i en havn i et tredjeland eller anløber en sådan havn undervejs
iv)
personer om bord på et lystfartøj, et privatfly eller et forretningsfly
b)
håndbagage og indchecket bagage:
i)
der ankommer til en fællesskabslufthavn om bord på et luftfartøj fra en lufthavn i et tredjeland, og som i fællesskabslufthavnen omlades til et andet luftfartøj, der foretager en flyvning inden for Fællesskabet
ii)
der i en fællesskabslufthavn bringes om bord i et luftfartøj, der foretager en flyvning inden for Fællesskabet, med henblik på i en anden fællesskabslufthavn at blive omladet til et luftfartøj med en lufthavn i et tredjeland som bestemmelsessted.
Afdeling 8
Opbevaring af dokumenter og andre oplysninger; afgifter og omkostninger
Artikel 29
Opbevaring af dokumenter og andre oplysninger
1. En person skal med henblik på toldkontrol opbevare de dokumenter og oplysninger, der er omhandlet i artikel 9, stk. 1, i mindst tre kalenderår i en form, som toldmyndighederne har adgang til og kan acceptere.
I tilfælde af, at varer overgår til fri omsætning under andre omstændigheder end dem, der er omhandlet i tredje afsnit, eller at varer angives til eksport, gælder denne frist fra udgangen af det år, hvor toldangivelserne om overgang til fri omsætning eller til eksport er blevet antaget.
I tilfælde af, at varer overgår til fri omsætning afgiftsfrit eller til en nedsat importafgift på grund af deres særlige anvendelsesformål, gælder denne frist fra udgangen af det år, hvor de ophører med at være undergivet toldtilsyn.
I tilfælde af, at varer er henført under en anden toldprocedure, gælder denne frist fra udgangen af det år, hvor toldproceduren ophørte.
2. Hvis en toldkontrol vedrørende en toldskyld viser, at det er nødvendigt at korrigere bogføringen heraf, og den berørte person er blevet underrettet herom, opbevares dokumenterne og oplysningerne i yderligere tre år ud over den i stk. 1 fastsatte frist, jf. dog artikel 68, stk. 4.
Hvis der er indgivet en klage eller indledt retsforfølgning, skal dokumenterne og oplysningerne opbevares i det tidsrum, der er fastsat i stk. 1 i denne artikel, eller indtil klageproceduren eller retsforfølgningen er afsluttet, alt eller hvilken dato der er den seneste.
Artikel 30
Afgifter og omkostninger
1. Toldmyndighederne pålægger ikke afgifter for gennemførelse af toldkontrol eller anden anvendelse af toldlovgivningen inden for deres kompetente toldsteders officielle åbningstid.
Toldmyndighederne kan dog pålægge afgifter eller kræve dækning for omkostninger, når der udføres særlige tjenesteydelser, navnlig følgende:
a)
toldpersonales tilstedeværelse uden for officiel åbningstid eller andre steder end på toldmyndighedernes lokaliteter efter anmodning
b)
analyser eller ekspertudtalelser om varer og portoudgifter til returnering af varer til en ansøger, især for så vidt angår afgørelser, der træffes i medfør af artikel 20, eller meddelelse af oplysninger som omhandlet i artikel 8, stk. 1
c)
undersøgelse eller prøveudtagning af varer i verifikationsøjemed eller tilintetgørelse af varer, hvis der er andre omkostninger forbundet hermed end anvendelse af toldpersonale
d)
ekstraordinære kontrolforanstaltninger, hvor det er nødvendigt som følge af varernes art eller en potentiel risiko.
2. Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med foranstaltninger til gennemførelse af stk. 1, andet afsnit, vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
KAPITEL 3
Valutaomregning og tidsfrister
Artikel 31
Valutaomregning
1. Den kurs, der benyttes, skal offentliggøres og/eller gøres tilgængelig på internettet af de kompetente myndigheder, når det er nødvendigt at omregne en valuta af en af følgende årsager:
a)
De elementer, der benyttes til at ansætte toldværdien af en vare, er angivet i en anden valuta end valutaen i den medlemsstat, hvor toldværdien ansættes.
b)
Modværdien af euroen i national valuta er nødvendig for at fastlægge toldtariferingen af varer samt import- og eksportafgiftsbeløbet, herunder tærskelværdier i den fælles toldtarif.
2. Hvis det er nødvendigt at omregne valutaen af andre årsager end de i stk. 1 nævnte, fastsættes den modværdi af euroen i national valuta, der skal anvendes som led i toldlovgivningen, mindst en gang om året.
3. Kommissionen vedtager foranstaltninger til gennemførelse af denne artikel efter proceduren i artikel 184, stk. 2.
Artikel 32
Tidsfrister
1. Når der fastsættes perioder, datoer eller tidsfrister i toldlovgivningen, kan en sådan periode ikke forlænges eller forkortes og en dato eller tidsfrist ikke udskydes eller rykkes frem, medmindre det udtrykkeligt er fastsat i de pågældende bestemmelser.
2. De regler for perioder, datoer og tidsfrister, der er fastsat i Rådets forordning (EØF, Euratom) nr. 1182/71 af 3. juni 1971 om fastsættelse af regler om tidsfrister, datoer og tidspunkter (10), finder anvendelse, undtagen hvor Fællesskabets toldlovgivning indeholder andre specifikke bestemmelser.
AFSNIT II
ELEMENTER, PÅ GRUNDLAG AF HVILKE IMPORT- ELLER EKSPORTAFGIFTER OG ANDRE FORANSTALTNINGER, DER ER FASTSAT SOM LED I VAREHANDELEN, FINDER ANVENDELSE
KAPITEL 1
Den fælles toldtarif og tarifering af varer
Artikel 33
Den fælles toldtarif
1. Import- og eksportafgifter, der skal betales, baseres på den fælles toldtarif.
Andre foranstaltninger, der er fastsat ved særlige fællesskabsbestemmelser vedrørende varehandelen, finder anvendelse i overensstemmelse med varernes tarifering i tariffen, hvor det er relevant.
2. Den fælles toldtarif består af følgende:
a)
den kombinerede nomenklatur indført ved Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 af 23. juli 1987 om told- og statistiknomenklaturen og Den Fælles Toldtarif (11)
b)
enhver anden nomenklatur, som helt eller delvis er baseret på den kombinerede nomenklatur, eller som har yderligere underopdelinger, og som er opstillet i henhold til særlige fællesskabsbestemmelser med henblik på anvendelse af tarifmæssige foranstaltninger i forbindelse med varehandelen
c)
de bundne eller normale autonome toldsatser, der anvendes på varer, som er omfattet af den kombinerede nomenklatur
d)
de præferencetoldforanstaltninger, der er fastsat i aftaler, som Fællesskabet har indgået med visse lande eller områder uden for Fællesskabets toldområde eller grupper af sådanne lande eller områder
e)
de præferencetoldforanstaltninger, der vedtages ensidigt af Fællesskabet til fordel for visse lande eller områder uden for Fællesskabets toldområde eller grupper af sådanne lande eller områder
f)
de autonome foranstaltninger, hvorved der fastsættes nedsættelse af eller fritagelse for told for visse varer
g)
de toldlempelser, som gælder for visse varer på grund af deres art eller deres særlige anvendelsesformål, inden for rammerne af foranstaltninger, der er nævnt under litra c)-f) eller h)
h)
andre toldmæssige foranstaltninger, der er fastsat ved landbrugs-, handels- eller andre fællesskabsforskrifter.
3. Når de pågældende varer opfylder de betingelser, der indgår i foranstaltningerne i stk. 2, litra d)-g), finder foranstaltningerne i disse bestemmelser anvendelse på klarererens anmodning i stedet for de i litra c) i samme stykke omhandlede foranstaltninger. En sådan anmodning kan indgives efterfølgende, forudsat at de tidsfrister og betingelser, der er fastsat i den pågældende foranstaltning eller i kodeksen, er opfyldt.
4. Er anvendelsen af de i stk. 2, litra d)-g), omhandlede foranstaltninger eller den i litra h) i samme stykke omhandlede fritagelse for foranstaltninger begrænset til kun at omfatte en vis import- eller eksportmængde, ophører en sådan anvendelse eller fritagelse for så vidt angår toldkontingenter, når den specificerede import- eller eksportmængde er nået.
For så vidt angår importlofter ophører en sådan anvendelse, når Fællesskabet udsteder en retsakt herom.
5. Kommissionen vedtager foranstaltninger til gennemførelse af stk. 1 og 4 i denne artikel efter proceduren i artikel 184, stk. 3.
Artikel 34
Tarifering af varer
1. I forbindelse med anvendelse af den fælles toldtarif består »tarifering« af en vare i at fastslå, hvilken underposition eller yderligere underopdeling i den kombinerede nomenklatur den pågældende vare skal henføres under.
2. I forbindelse med anvendelse af ikke-toldmæssige foranstaltninger består »tarifering« af en vare i at fastslå, hvilken underposition eller yderligere underopdeling i den kombinerede nomenklatur eller i enhver anden nomenklatur, der er fastsat ved fællesskabsbestemmelser, og som helt eller delvis er baseret på den kombinerede nomenklatur, eller som har yderligere underopdelinger heraf, den pågældende vare skal klassificeres under.
3. En underposition eller yderligere underopdeling, der er fastsat i overensstemmelse med stk. 1 og 2, benyttes med henblik på anvendelse af de foranstaltninger, der er knyttet til den pågældende underposition.
KAPITEL 2
Varers oprindelse
Afdeling 1
Ikke-præferenceoprindelse
Artikel 35
Anvendelsesområde
Artikel 36, 37 og 38 indeholder regler for fastsættelse af varers ikke-præferenceoprindelse i forbindelse med anvendelse af følgende:
a)
den fælles toldtarif med undtagelse af de foranstaltninger, der er omhandlet i artikel 33, stk. 2, litra d) og e)
b)
andre foranstaltninger end toldmæssige, som er fastsat i særlige fællesskabsbestemmelser, som gælder for varehandelen
c)
andre fællesskabsforanstaltninger vedrørende varers oprindelse.
Artikel 36
Erhvervelse af oprindelsesstatus
1. Varer, der er fuldt ud fremstillet i et enkelt land eller område, anses for at have oprindelse i dette land eller område.
2. Varer, ved hvis fremstilling der er involveret mere end et land eller område, anses for at have oprindelse i det land eller område, hvor den sidste væsentlige bearbejdning har fundet sted.
Artikel 37
Bevis for oprindelse
1. Hvis der er blevet anført en oprindelse i toldangivelsen i henhold til toldlovgivningen, kan toldmyndighederne kræve, at klarereren beviser varernes oprindelse.
2. Hvis beviset for varernes oprindelse fremlægges i henhold til toldlovgivningen eller andre særlige fællesskabsforskrifter, kan toldmyndighederne, når der foreligger begrundet tvivl, kræve yderligere dokumentation forelagt for at sikre, at oprindelsen er i overensstemmelse med de regler, der er fastsat i fællesskabsforskrifterne herom.
3. Der kan udstedes et dokument i Fællesskabet, der beviser oprindelsen, hvis det er nødvendigt af hensyn til handelen.
Artikel 38
Gennemførelsesforanstaltninger
Kommissionen vedtager foranstaltninger til gennemførelse af artikel 36 og 37 efter proceduren i artikel 184, stk. 2.
Afdeling 2
Præferenceoprindelse
Artikel 39
Varers præferenceoprindelse
1. For at være omfattet af de foranstaltninger, der er omhandlet i artikel 33, stk. 2, litra d) eller e), eller af ikke-toldmæssige præferenceforanstaltninger, skal varer opfylde de regler om præferenceoprindelse, der er omhandlet i stk. 2-5 i denne artikel.
2. Hvis varer er omfattet af præferenceforanstaltninger i aftaler, som Fællesskabet har indgået med visse lande eller områder uden for Fællesskabets toldområde eller grupper af sådanne lande eller områder, skal præferenceoprindelsesreglerne fremgå af disse aftaler.
3. Hvis varer er omfattet af præferenceforanstaltninger, der er vedtaget ensidigt af Fællesskabet over for visse andre lande eller områder uden for Fællesskabets toldområde eller andre grupper af sådanne lande eller områder end dem, der er omhandlet i stk. 5, vedtager Kommissionen efter proceduren i artikel 184, stk. 2, foranstaltninger, der fastsætter regler om præferenceoprindelse.
4. Hvis varer er omfattet af de præferenceforanstaltninger, der gælder for handel mellem Fællesskabets toldområde og Ceuta og Melilla, og som fremgår af protokol 2 til tiltrædelsesakten af 1985, vedtages reglerne om præferenceoprindelse i overensstemmelse med denne protokols artikel 9.
5. Hvis varer er omfattet af præferenceforanstaltninger i præferenceordninger til fordel for oversøiske lande og territorier, der er knyttet til Fællesskabet, vedtages præferenceoprindelsesreglerne i overensstemmelse med traktatens artikel 187.
6. Kommissionen vedtager de nødvendige foranstaltninger til gennemførelse af reglerne i stk. 2-5 efter proceduren i artikel 184, stk. 2.
KAPITEL 3
Varers toldværdi
Artikel 40
Anvendelsesområde
I forbindelse med anvendelse af den fælles toldtarif og de ikke-toldmæssige foranstaltninger, der er fastsat i særlige fællesskabsbestemmelser som led i varehandelen, ansættes toldværdien i henhold til artikel 41, 42 og 43.
Artikel 41
Metode til toldværdiansættelse baseret på transaktionsværdien
1. Det primære grundlag for varers toldværdi er transaktionsværdien, dvs. den pris, som faktisk er betalt eller skal betales for varerne ved salg til eksport til Fællesskabets toldområde, om nødvendigt justeret i overensstemmelse med foranstaltninger, der vedtages i henhold til artikel 43.
2. Den pris, der faktisk er betalt eller skal betales, er den fulde betaling, som køberen yder eller skal yde sælgeren eller tredjemand til fordel for sælgeren for de importerede varer, og som omfatter alle de betalinger, som er erlagt eller skal erlægges som betingelse for salget af de importerede varer.
3. Transaktionsværdien gælder, forudsat at følgende betingelser er opfyldt:
a)
Der er ikke fastsat restriktioner med hensyn til køberens rådighed over eller anvendelse af varerne ud over en eller flere af følgende:
i)
restriktioner pålagt eller krævet ifølge lovgivningen eller af de offentlige myndigheder i Fællesskabet
ii)
begrænsninger af det geografiske område, hvor varerne kan videresælges
iii)
restriktioner, som ikke i væsentlig grad påvirker varernes toldværdi.
b)
Salget eller prisen er ikke betinget af vilkår eller ydelser, hvis værdi ikke kan bestemmes med hensyn til de varer, som skal værdiansættes.
c)
Ingen del af provenuet ved senere videresalg, overdragelse eller anvendelse af varerne fra købers side tilfalder direkte eller indirekte sælgeren, medmindre der kan foretages en passende justering i overensstemmelse med foranstaltninger, der vedtages i henhold til artikel 43.
d)
Køberen og sælgeren er ikke indbyrdes afhængige, eller afhængighedsforholdet har ikke påvirket prisen.
Artikel 42
Sekundære metoder til toldværdiansættelse
1. Når varers toldværdi ikke kan fastsættes i henhold til artikel 41, fastsættes denne i medfør af det i nævnte rækkefølge første litra i nærværende artikels stk. 2, litra a)-d), efter hvilket varernes toldværdi kan fastsættes.
Litra c) og d) kan finde anvendelse i omvendt rækkefølge, hvis klarereren anmoder herom.
2. I medfør af stk. 1 er toldværdien:
a)
transaktionsværdien af tilsvarende varer, som sælges til eksport til Fællesskabets toldområde og eksporteres på samme eller næsten samme tidspunkt som de varer, der skal værdiansættes
b)
transaktionsværdien af lignende varer, som sælges til eksport til Fællesskabets toldområde og eksporteres på samme eller næsten samme tidspunkt som de varer, der skal værdiansættes
c)
en værdi baseret på enhedsprisen ved salg i Fællesskabets toldområde af den største samlede mængde af de importerede varer eller tilsvarende eller lignende importerede varer til personer, der ikke er afhængige af sælgerne
d)
den beregnede værdi.
3. Hvis toldværdien ikke kan fastsættes i henhold til stk. 1, fastsættes den på grundlag af tilgængelige data i Fællesskabets toldområde og ifølge rimelige fremgangsmåder, der er forenelige med principperne og de almindelige bestemmelser i følgende:
a)
aftalen om anvendelse af artikel VII i den almindelige overenskomst om told og udenrigshandel
b)
artikel VII i den almindelige overenskomst om told og udenrigshandel
c)
dette kapitel.
Artikel 43
Gennemførelsesforanstaltninger
Kommissionen vedtager efter proceduren i artikel 184, stk. 2, foranstaltninger, som fastsætter følgende:
a)
de elementer, der ved fastsættelsen af toldværdien skal lægges til den pris, der faktisk er betalt eller skal betales, eller hvilke der kan udelukkes
b)
de elementer, der skal anvendes til fastsættelsen af den beregnede værdi
c)
metoden til fastsættelse af toldværdien i særlige tilfælde og med hensyn til varer, for hvilke der er opstået toldskyld efter anvendelsen af en særlig procedure
d)
eventuelt yderligere betingelser, bestemmelser og regler, der er nødvendige for anvendelsen af artikel 41 og 42.
AFSNIT III
TOLDSKYLD OG SIKKERHEDSSTILLELSE
KAPITEL 1
Toldskyldens opståen
Afdeling 1
Toldskyld ved import
Artikel 44
Overgang til fri omsætning og midlertidig import
1. Toldskyld ved import opstår, når ikke-fællesskabsvarer, der er importafgiftspligtige, henføres under en af følgende toldprocedurer:
a)
overgang til fri omsætning, herunder i henhold til bestemmelserne om særligt anvendelsesformål
b)
midlertidig import med delvis fritagelse for importafgifter.
2. Toldskylden opstår på tidspunktet for antagelsen af toldangivelsen.
3. Klarereren er debitor. Ved indirekte repræsentation er den person, på hvis vegne toldangivelsen er foretaget, også debitor.
Udfærdiges en toldangivelse for en af de i stk. 1 nævnte procedurer på basis af oplysninger, som fører til, at alle eller dele af importafgifterne ikke opkræves, er den person, der har meddelt de oplysninger, der var nødvendige for at udfærdige toldangivelsen, og som vidste eller som med rimelighed burde have vidst, at de pågældende oplysninger var forkerte, også debitor.
Artikel 45
Særlige bestemmelser vedrørende varer uden oprindelsesstatus
1. Hvis der er et forbud mod godtgørelse af eller fritagelse for importafgifter for varer uden oprindelsesstatus, der anvendes til fremstilling af produkter, for hvilke der udstedes eller udfærdiges et oprindelsesbevis som led i en præferenceaftale mellem Fællesskabet og visse lande eller områder uden for Fællesskabets toldområde eller grupper af sådanne lande eller områder, opstår der en toldskyld ved import for så vidt angår disse varer uden oprindelsesstatus ved antagelse af meddelelsen om reeksport vedrørende de pågældende produkter.
2. Hvis der opstår toldskyld i medfør af stk. 1, fastsættes det importafgiftsbeløb, der svarer til denne skyld, på samme måde, som hvis det drejede sig om en toldskyld, der var opstået ved en antagelse samme dag af toldangivelsen om overgang til fri omsætning for de varer uden oprindelsesstatus, der blev anvendt til fremstilling af de pågældende produkter for at bringe proceduren for aktiv forædling til ophør.
3. Artikel 44, stk. 2 og 3, finder tilsvarende anvendelse. Dog er den person, som indgiver reeksportmeddelelsen i tilfælde af ikke-fællesskabsvarer, jf. artikel 179, debitor. Ved indirekte repræsentation er den person, på hvis vegne meddelelsen er indgivet, også debitor.
Artikel 46
Toldskyld, der opstår som følge af manglende overholdelse
1. For så vidt angår varer, der er importafgiftspligtige, opstår der toldskyld ved import ved manglende overholdelse af:
a)
en af forpligtelserne i toldlovgivningen ved import af ikke-fællesskabsvarer i Fællesskabets toldområde, ved deres fjernelse fra toldtilsyn eller ved transport, forædling, oplagring, midlertidig import eller bortskaffelse af sådanne varer inden for dette område
b)
en af forpligtelserne i toldlovgivningen om varers særlige anvendelsesformål inden for Fællesskabets toldområde
c)
en betingelse for at henføre ikke-fællesskabsvarer under en toldprocedure eller for at indrømme afgiftsfritagelse eller en nedsat importafgift på grund af varernes særlige anvendelsesformål.
2. Toldskylden opstår på et af følgende tidspunkter:
a)
i det øjeblik, hvor den forpligtelse, hvis manglende opfyldelse giver anledning til toldskylden, ikke er overholdt eller ophører med at være overholdt
b)
i det øjeblik, hvor en toldangivelse antages med henblik på at henføre varer under en toldprocedure, hvor det efterfølgende viser sig, at en af betingelserne for at henføre varerne under den pågældende procedure eller for at indrømme afgiftsfritagelse eller en nedsat importafgift på grund af varernes særlige anvendelsesformål reelt ikke var opfyldt.
3. I de tilfælde, der er omhandlet i stk. 1, litra a) og b), er debitor en af følgende:
a)
enhver person, som det påhvilede at opfylde de pågældende forpligtelser
b)
enhver person, som vidste eller med rimelighed burde have vidst, at en af forpligtelserne i toldforskrifterne ikke var opfyldt, og som handlede på vegne af den person, der var forpligtet til at opfylde forpligtelsen, eller som medvirkede i den handling, der førte til manglende opfyldelse af forpligtelsen
c)
enhver person, der erhvervede eller opbevarede de pågældende varer, og som på det tidspunkt, hvor den pågældende erhvervede eller modtog varerne, vidste eller med rimelighed burde have vidst, at en af forpligtelserne i henhold til toldlovgivningen ikke var opfyldt.
4. I de tilfælde, der er angivet i stk. 1, litra c), er debitor den person, som det påhviler at overholde de betingelser, der gælder for henførsel af varerne under en toldprocedure eller for angivelse af de pågældende varer under denne procedure eller for indrømmelse af afgiftsfritagelse eller nedsat importafgift på grund af varernes særlige anvendelsesformål.
Hvis der udfærdiges en toldangivelse for en af de i stk. 1 nævnte procedurer, eller toldmyndighederne modtager oplysninger, som skal indgives i henhold til toldlovgivningen vedrørende betingelserne for at henføre varerne under en toldprocedure, og det fører til, at alle eller dele af importafgifterne ikke opkræves, er den person, der har meddelt de for toldangivelsen fornødne oplysninger, og som vidste eller med rimelighed burde have vidst, at de pågældende oplysninger var forkerte, også debitor.
Artikel 47
Fradrag af et allerede betalt importafgiftsbeløb
1. Når der opstår toldskyld i henhold til artikel 46, stk. 1, for varer, der er overgået til fri omsætning til nedsat importafgift på grund af deres særlige anvendelsesformål, trækkes det importafgiftsbeløb, der blev betalt ved overgang til fri omsætning, fra det importafgiftsbeløb, der svarer til toldskyldsbeløbet.
Første afsnit finder tilsvarende anvendelse, hvis der opstår toldskyld for affald og skrot efter tilintetgørelse af sådanne varer.
2. Når der opstår toldskyld i henhold til artikel 46, stk. 1, for varer, der er henført under proceduren for midlertidig import med delvis fritagelse for importafgifter, trækkes det toldafgiftsbeløb, der blev betalt i medfør af delvis fritagelse, fra det importafgiftsbeløb, der svarer til toldskyldsbeløbet.
Afdeling 2
Toldskyld ved eksport
Artikel 48
Eksport og passiv forædling
1. Der opstår toldskyld ved eksport, når eksportafgiftspligtige varer henføres under eksportproceduren eller proceduren for passiv forædling.
2. Toldskylden opstår på tidspunktet for antagelsen af toldangivelsen.
3. Klarereren er debitor. Ved indirekte repræsentation er den person, på hvis vegne toldangivelsen er foretaget, også debitor.
Hvis der udfærdiges en toldangivelse på grundlag af oplysninger, der fører til, at alle eller dele af eksportafgifterne ikke opkræves, er den person, der har meddelt de for toldangivelsen fornødne oplysninger, og som vidste eller med rimelighed burde have vidst, at de pågældende oplysninger var forkerte, også debitor.
Artikel 49
Toldskyld, der opstår som følge af en manglende efterlevelse
1. For så vidt angår varer, der er eksportafgiftspligtige, opstår der toldskyld ved eksport ved manglende overholdelse af:
a)
en af forpligtelserne i toldlovgivningen om udpassage af varer
b)
de betingelser, på hvilke varerne kunne forlade Fællesskabets toldområde med fuldstændig eller delvis fritagelse for eksportafgifter.
2. Toldskylden opstår på et af følgende tidspunkter:
a)
på det tidspunkt, hvor varerne faktisk forlader Fællesskabets toldområde uden en toldangivelse
b)
på det tidspunkt, hvor varerne anvendes til et andet formål end det, der var hensigten med deres eksport fra Fællesskabets toldområde med fuldstændig eller delvis fritagelse for eksportafgifter
c)
hvis toldmyndighederne ikke kan fastslå det tidspunkt, der omhandles i litra b), på det tidspunkt, hvor fristen udløber for fremlæggelse af bevis for, at de fastsatte betingelser for opnåelse af denne fritagelse, er blevet opfyldt.
3. I de i stk. 1, litra a), nævnte tilfælde er debitor en af følgende:
a)
enhver person, som det påhvilede at opfylde den pågældende forpligtelse
b)
enhver person, som vidste eller med rimelighed burde have vidst, at den pågældende forpligtelse ikke var opfyldt, og som handlede på vegne af den person, der var forpligtet til at opfylde forpligtelsen
c)
enhver person, der har medvirket i den handling, som førte til manglende opfyldelse af forpligtelserne, og som vidste eller med rimelighed burde have vidst, at der ikke var, men burde have været indgivet en toldangivelse.
4. I de i stk. 1, litra b), nævnte tilfælde er debitor enhver person, som skal overholde de betingelser, på hvilke varerne havde tilladelse til at forlade Fællesskabets toldområde med fuldstændig eller delvis fritagelse for eksportafgifter.
Afdeling 3
Fælles bestemmelser for toldskyld, der er opstået ved import og eksport
Artikel 50
Forbud og restriktioner
1. Der opstår toldskyld ved import eller eksport, selv om den vedrører varer, der er omfattet af forbud eller restriktioner ved import eller eksport, uanset varernes art.
2. Der opstår imidlertid ikke toldskyld:
a)
hvis der ulovligt føres falske penge ind i Fællesskabets toldområde
b)
hvis der i Fællesskabets toldområde indføres narkotika og psykotrope stoffer, medmindre de er genstand for det af de kompetente myndigheder strengt kontrollerede salg med henblik på anvendelse til medicinske og videnskabelige formål.
3. Med henblik på sanktioner, som gælder for overtrædelser af toldlovgivningen, betragtes toldskylden dog som opstået, når en medlemsstats lovgivning fastsætter, at tolden eller eksistensen af en toldskyld danner grundlag for fastsættelsen af sanktioner.
Artikel 51
Flere debitorer
Når flere personer er betalingspligtige for et import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til en og samme toldskyld, hæfter disse solidarisk for betalingen af hele skylden.
Artikel 52
Almindelige regler for beregning af import- eller eksportafgiftsbeløbet
1. Import- eller eksportafgiftsbeløbet fastsættes på grundlag af de regler for beregning af afgiften, der var gældende for de pågældende varer på det tidspunkt, hvor toldskylden, som vedrørte dem, opstod.
2. Når det ikke er muligt nøjagtigt at fastslå tidspunktet for toldskyldens opståen, regnes der med det tidspunkt, hvor toldmyndighederne konstaterer, at varen befinder sig i en situation, hvori der er opstået en toldskyld.
Er toldmyndighederne med de oplysninger, de råder over, i stand til at fastslå, at toldskylden opstod på et tidspunkt forud for denne konstatering, anses toldskylden dog for at være opstået på det tidligste tidspunkt, hvor en sådan situation kan fastslås.
Artikel 53
Særlige regler for beregning af importafgiftsbeløbet
1. Er der påløbet omkostninger til oplagring eller sædvanlige behandlinger i Fællesskabets toldområde for varer, der er henført under en toldprocedure, tages sådanne omkostninger eller værdistigningen ikke i betragtning ved beregningen af importafgiftsbeløbet, når klarereren har forelagt tilfredsstillende bevis for disse omkostninger.
Toldværdien, mængden, arten og oprindelsen af ikke-fællesskabsvarer, der anvendes i behandlingerne, tages dog med i betragtning ved beregningen af importafgiftsbeløbet.
2. Ændres tariferingen af varer, der er henført under en toldprocedure, som følge af sædvanlige behandlinger i Fællesskabets toldområde, anvendes den oprindelige tarifering af varerne under proceduren efter anmodning fra klarereren.
3. Opstår der toldskyld for forædlingsprodukter, der er resultatet af proceduren for aktiv forædling, fastsættes det importafgiftsbeløb, der svarer til denne skyld, efter anmodning fra klarereren, på grundlag af tariferingen, toldværdien, mængden, arten og oprindelsen af de varer, der blev henført under proceduren for aktiv forædling på det tidspunkt, hvor toldangivelsen vedrørende disse varer blev antaget.
4. Når toldlovgivningen hjemler toldlempelser for en vare eller fuldstændig eller delvis fritagelse for import- eller eksportafgifter i medfør af artikel 33, stk. 2, litra d)-g), artikel 130-133 eller artikel 171-174 eller i medfør af Rådets forordning (EØF) nr. 918/83 af 28. marts 1983 om en fællesskabsordning vedrørende fritagelse for import- og eksportafgifter (12), finder toldlempelserne og fritagelsen også anvendelse i de tilfælde, hvor der opstår toldskyld i henhold til denne forordnings artikel 46 eller 49, forudsat at den forsømmelse, der førte til, at der opstod en toldskyld, ikke udgjorde et forsøg på at begå svig.
Artikel 54
Gennemførelsesforanstaltninger
Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med følgende:
a)
regler for beregning af import- eller eksportafgiftsbeløbet for en vare
b)
yderligere særlige regler for specifikke procedurer
c)
undtagelser fra artikel 52 og 53, især for at undgå omgåelse af de i artikel 33, stk. 2, litra h), nævnte toldforanstaltninger
vedtages efter forskriftproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
Artikel 55
Stedet, hvor toldskylden opstår
1. En toldskyld opstår det sted, hvor den i artikel 44, 45 og 48 omhandlede toldangivelse eller meddelelse om reeksport indgives, eller hvor den i artikel 110, stk. 3, omhandlede supplerende angivelse skal indgives.
I alle andre tilfælde er det sted, hvor der opstår toldskyld, det sted, hvor de omstændigheder, der er årsag til toldskylden, indtræffer.
Er det ikke muligt at fastslå dette sted, opstår toldskylden det sted, hvor toldmyndighederne konstaterer, at varerne befinder sig i en situation, hvor der er opstået toldskyld.
2. Er varerne blevet henført under en toldprocedure, som ikke er afsluttet, og stedet ikke kan bestemmes i henhold til stk. 1, andet eller tredje afsnit, inden for en nærmere angivet tidsfrist, opstår toldskylden det sted, hvor varerne enten blev henført under den pågældende procedure eller blev ført ind i Fællesskabets toldområde under denne procedure.
Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med bestemmelser, som fastsætter den i første afsnit i dette stykke omhandlede tidsfrist, vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
3. Er toldmyndighederne med de oplysninger, de råder over, i stand til at fastslå, at der kan være opstået toldskyld på flere steder, anses toldskylden for at være opstået på det sted, hvor den opstod først.
4. Fastslår en toldmyndighed, at der er opstået en toldskyld i henhold til artikel 46 eller artikel 49 i en anden medlemsstat, og hvis det import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til denne skyld, er lavere end 10 000 EUR, anses toldskylden for at være opstået i den medlemsstat, hvor dens opståen er konstateret.
KAPITEL 2
Sikkerhedsstillelse for en potentiel eller eksisterende toldskyld
Artikel 56
Almindelige bestemmelser
1. Dette kapitel finder anvendelse på sikkerhedsstillelse for såvel toldskyld, der er opstået, som for toldskyld, der kan være opstået, medmindre andet er angivet.
2. Toldmyndighederne kan kræve, at der stilles sikkerhed for betaling af det import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til en toldskyld. Når de relevante forskrifter indeholder bestemmelser herom, kan den sikkerhed, der kræves, også omfatte andre afgifter i medfør af andre relevante gældende bestemmelser.
3. Kræver toldmyndighederne, at der stilles sikkerhed, stilles denne af debitor eller af den person, som kan blive debitor. De kan også tillade, at sikkerheden stilles af en anden person end den person, af hvem der kræves sikkerhedsstillelse.
4. Uanset artikel 64 kan toldmyndighederne kun kræve én sikkerhedsstillelse for nærmere angivne varer eller for en bestemt angivelse.
Den sikkerhed, der stilles for en given angivelse, gælder for det import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til toldskylden og andre afgifter for alle varer, der er omfattet af eller frigivet i henhold til denne angivelse, uanset om angivelsen er korrekt.
Er sikkerheden ikke frigivet, kan den også anvendes inden for grænserne af det beløb, der stilles som sikkerhed, til inddrivelse af import- eller eksportafgiftsbeløb og andre afgifter, der skal betales som følge af kontrollen af disse varer efter frigivelse.
5. Efter anmodning fra den i stk. 3 i denne artikel omhandlede person kan toldmyndighederne i overensstemmelse med artikel 62, stk. 1 og 2, tillade, at der stilles en samlet sikkerhed til dækning af det import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til toldskylden, for to eller flere transaktioner, angivelser eller toldprocedurer.
6. Der kræves ikke sikkerhedsstillelse af stater, regionale og lokale forvaltninger eller andre offentligretlige organer for aktiviteter, hvor de forpligter sig som offentlig myndigheder.
7. Toldmyndighederne kan undlade at kræve sikkerhedsstillelse, hvis det import- eller eksportafgiftsbeløb, der skal stilles sikkerhed for, ikke overstiger den statistiske tærskel, der fastsættes i henhold til artikel 12 i Rådets forordning (EF) nr. 1172/95 af 22. maj 1995 om statistikker over Fællesskabets og dets medlemsstaters udveksling af goder med tredjelande (13).
8. En sikkerhedsstillelse, der er accepteret eller tilladt af toldmyndighederne, er gyldig i hele Fællesskabets område for de formål med henblik på hvilke, den blev givet.
9. Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med følgende:
-
betingelserne for gennemførelsen af denne artikel
-
andre end de i denne artikels stk. 6 omhandlede tilfælde, hvor der ikke kræves sikkerhedsstillelse
-
undtagelser fra denne artikels stk. 8
vedtages efter forskriftproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
Artikel 57
Obligatorisk sikkerhedsstillelse
1. Er sikkerhedsstillelsen obligatorisk, fastsætter toldmyndighederne, med forbehold af de i medfør af stk. 3 vedtagne regler, størrelsen af sikkerhedsstillelsen til et beløb, der er nøjagtig lig med det import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til toldskylden og andre omkostninger, hvis dette beløb kan beregnes nøjagtigt på det tidspunkt, hvor sikkerheden kræves.
Er det ikke muligt at fastsætte det nøjagtige beløb, fastsættes størrelsen af sikkerhedsstillelsen til det af toldmyndighederne anslåede højeste import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til den toldskyld og andre omkostninger, der er opstået eller vil kunne opstå.
2. Med forbehold af artikel 62, fastsættes størrelsen af sikkerhedsstillelsen, hvis der er stillet samlet sikkerhed for det import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til toldskylden og andre omkostninger, hvor beløbet varierer over tid, således, at den på ethvert tidspunkt dækker det import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til toldskylden og de andre omkostninger.
3. Kommissionen vedtager foranstaltninger til gennemførelse af stk. 1 i denne artikel efter proceduren i artikel 184, stk. 2.
Artikel 58
Fakultativ sikkerhedsstillelse
Er sikkerhedsstillelsen fakultativ, kræver toldmyndighederne i alle tilfælde denne sikkerhed, hvis de anser det for at være usikkert, om det import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til en toldskyld og andre omkostninger, vil blive betalt inden for den fastsatte frist. Sikkerhedsstillelsen fastsættes af disse myndigheder til et beløb, der ikke overstiger det i artikel 57 omhandlede niveau.
Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med bestemmelser om, hvornår en sikkerhedsstillelse er fakultativ, vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
Artikel 59
Former for sikkerhedsstillelse
1. Der kan stilles sikkerhed under følgende former:
a)
som kontant depositum eller ved ethvert andet betalingsmiddel, der anerkendes af toldmyndighederne som sidestillet med et kontant depositum, udstedt i euro eller i den medlemsstats valuta, hvor der kræves sikkerhedsstillelse
b)
ved et tilsagn fra en kautionist
c)
ved enhver anden form for sikkerhedsstillelse, som giver tilsvarende forsikring om, at det import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til toldskylden og andre omkostninger, vil blive betalt.
Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med bestemmelser om, hvilke former for sikkerhedsstillelse der falder ind under første afsnit, litra c), i dette stykke, vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
2. Et kontant depositum eller hermed sidestillede deposita skal stilles i overensstemmelse med gældende bestemmelser i den medlemsstat, hvor der kræves sikkerhedsstillelse.
Artikel 60
Valg af sikkerhedsstillelse
Den person, der skal stille sikkerhed, kan vælge mellem de forskellige former for sikkerhedsstillelse, der er fastsat i artikel 59, stk. 1.
Toldmyndighederne kan dog afvise den foreslåede form for sikkerhedsstillelse, hvis den er uforenelig med den pågældende toldprocedures korrekte afvikling.
Toldmyndighederne kan kræve, at den valgte form for sikkerhedsstillelse fastholdes i en bestemt periode.
Artikel 61
Kautionist
1. Den i artikel 59, stk. 1, litra b), nævnte kautionist skal være en tredjemand, der er etableret i Fællesskabets toldområde. Kautionisten skal godkendes af de toldmyndigheder, der kræver sikkerhedsstillelsen, medmindre kautionisten er et kreditinstitut, en finansiel institution eller et forsikringsselskab, der er akkrediteret i Fællesskabet i henhold til gældende fællesskabsbestemmelser.
2. Kautionisten skal give skriftligt tilsagn om at ville betale det beløb, der stilles som sikkerhed for det import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til toldskylden og andre omkostninger.
3. Toldmyndighederne kan afslå at godkende den foreslåede kautionist eller form for sikkerhedsstillelse, når ingen af dem synes at sikre, at det import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til toldskylden og andre omkostninger, vil blive betalt inden for den fastsatte frist.
Artikel 62
Samlet sikkerhedsstillelse
1. Den i artikel 56, stk. 5, omhandlede tilladelse gives kun til personer, der opfylder følgende betingelser:
a)
De er etableret i Fællesskabets toldområde.
b)
De har tidligere opfyldt told- og skattereglerne.
c)
De anvender regelmæssigt de pågældende toldprocedurer eller er kendt af toldmyndighederne for at være i stand til at opfylde deres forpligtelser i forbindelse med disse procedurer.
2. Skal der stilles en samlet sikkerhed for toldskyld og andre omkostninger, der kan opstå, kan en økonomisk operatør få tilladelse til at anvende en samlet sikkerhedsstillelse med et nedsat beløb eller opnå fritagelse for sikkerhedsstillelse, forudsat at han opfylder følgende kriterier:
a)
et tilfredsstillende system til forvaltning af bogholderi og, hvor det er relevant, af transportdokumenter, som gør det muligt at gennemføre passende toldkontrol
b)
bevis for solvens.
3. Kommissionen vedtager foranstaltninger for forskriftsproceduren for tildeling af de i stk. 1 og 2 i denne artikel omhandlede tilladelser efter proceduren i artikel 184, stk. 2.
Artikel 63
Supplerende bestemmelser for brug af sikkerhedsstillelse
1. I de tilfælde, hvor der kan opstå toldskyld inden for rammerne af særlige procedurer, finder stk. 2 og 3 anvendelse.
2. Fritagelser for sikkerhedsstillelse i henhold til artikel 62, stk. 2, gælder ikke for varer, der anses for at udgøre en øget risiko for svig.
3. Kommissionen vedtager efter proceduren i artikel 184, stk. 2, foranstaltninger vedrørende:
a)
gennemførelse af denne artikels stk. 2
b)
midlertidigt forbud mod, at der anvendes en samlet sikkerhedsstillelse med et nedsat beløb som omhandlet i artikel 62, stk. 2
c)
undtagelsesvis og under særlige omstændigheder midlertidigt forbud mod, at der anvendes en samlet sikkerhedsstillelse for varer, som inden for rammerne af en samlet sikkerhedsstillelse har været genstand for svig i større omfang.
Artikel 64
Supplerende sikkerhedsstillelse eller erstatning af sikkerhedsstillelse
Konstaterer toldmyndighederne, at sikkerhedsstillelsen ikke eller ikke længere helt sikkert eller fuldt ud garanterer rettidig betaling af det import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til toldskylden og andre omkostninger, kræver de af en af de i artikel 56, stk. 3, omhandlede personer, at den pågældende efter eget valg enten stiller en supplerende sikkerhed eller erstatter den oprindelige sikkerhed med en ny.
Artikel 65
Frigivelse af sikkerhedsstillelse
1. Toldmyndighederne frigiver omgående sikkerhedsstillelsen, når toldskylden eller betalingspligten vedrørende andre omkostninger er ophørt eller ikke længere vil kunne opstå.
2. Når toldskylden eller betalingspligten vedrørende andre omkostninger er delvis ophørt eller kun kan opstå for en del af sikkerhedsstillelsesbeløbet, frigives den tilsvarende del af dette beløb, hvis den pågældende person anmoder herom, medmindre det pågældende beløbs størrelse ikke gør noget sådant berettiget.
3. Kommissionen kan vedtage foranstaltninger til gennemførelse af denne artikel efter proceduren i artikel 184, stk. 2.
KAPITEL 3
Opkrævning og betaling af afgifter og godtgørelse af og fritagelse for import- og eksportafgiftsbeløbet
Afdeling 1
Fastsættelse af import- eller eksportafgiftsbeløbet, meddelelse af toldskyld og bogføring
Artikel 66
Fastsættelse af import- eller eksportafgiftsbeløbet
1. Størrelsen af den skyldige import- eller eksportafgift fastsættes af de toldmyndigheder, der er ansvarlige for det sted, hvor toldskylden er opstået eller anses for at være opstået i henhold til artikel 55, så snart de har de fornødne oplysninger.
2. Med forbehold af artikel 27 kan toldmyndighederne godkende størrelsen af den skyldige import- eller eksportafgift, som klarereren har fastsat.
Artikel 67
Meddelelse af toldskyld
1. Toldskylden meddeles debitor i den form, der er foreskrevet på det sted, hvor toldskylden er opstået eller anses for at være opstået i henhold til artikel 55.
Den i første afsnit omhandlede meddelelse gives ikke i følgende situationer:
a)
når der i afventning af en endelig afgørelse om import- eller eksportafgiftsbeløbets størrelse er indført en midlertidig handelspolitisk foranstaltning, der har form af en afgift
b)
når størrelsen af den skyldige import- eller eksportafgift overstiger det beløb, der blev fastsat på grundlag af en afgørelse truffet i henhold til artikel 20
c)
når den oprindelige afgørelse om ikke at meddele toldskylden eller at meddele den med et lavere import- eller eksportafgiftsbeløb end det skyldige import- eller eksportbeløb blev truffet på grundlag af almindelige bestemmelser, som senere er fundet ugyldige ved en retsafgørelse
d)
når toldmyndighederne i medfør af toldlovgivningen er fritaget for at meddele toldskylden.
Kommissionen vedtager foranstaltninger til gennemførelse af andet afsnit, litra d), i dette stykke efter proceduren i artikel 184, stk. 2,
2. Når det skyldige import- eller eksportafgiftsbeløb er det samme som det beløb, der er anført i toldangivelsen, sidestilles toldmyndighedernes frigivelse af varerne med en meddelelse til debitor af toldskylden.
3. Når stk. 2 ikke finder anvendelse, meddeles toldskylden debitor senest 14 dage efter den dato, hvor toldmyndighederne er i stand til at fastsætte det skyldige import- eller eksportafgiftsbeløb.
Artikel 68
Forældelse af toldskylden
1. Der meddeles ikke nogen toldskyld til debitor efter udløbet af en periode på tre år, regnet fra datoen for toldskyldens opståen.
2. Er toldskylden opstået på grund af en handling, der på det tidspunkt, hvor den blev begået, kunne give anledning til strafferetlig forfølgning, forlænges den treårsperiode, der er fastsat i stk. 1, til en tiårsperiode.
3. Indgives der en klage i henhold til artikel 23, suspenderes de i stk. 1 og 2 i nærværende artikel fastsatte perioder under hele klageproceduren fra den dato, hvor klagen indgives.
4. Hvis der genindføres betalingspligt for en toldskyld i medfør af artikel 79, stk. 5, anses de perioder, der er fastsat i stk. 1 og 2 i nærværende artikel, for at være suspenderet fra den dato, hvor anmodningen om godtgørelse eller fritagelse blev indgivet i henhold til artikel 84, indtil der træffes en afgørelse om godtgørelse eller fritagelse.
Artikel 69
Bogføring
1. De i artikel 66 omhandlede toldmyndigheder bogfører i overensstemmelse med national lovgivning det skyldige import- eller eksportafgiftsbeløb, der er fastsat i henhold til nævnte artikel.
Første afsnit finder ikke anvendelse i de tilfælde, der er omhandlet i artikel 67, stk. 1, andet afsnit.
Toldmyndighederne kan undlade at bogføre import- eller eksportafgiftsbeløb, der i henhold til artikel 68 svarer til en toldskyld, som ikke længere kan meddeles debitor.
2. De praktiske procedurer for bogføringen af import- eller eksportafgiftsbeløbene fastlægges af medlemsstaterne. Disse procedurer kan være forskellige, afhængigt af om toldmyndighederne på baggrund af forholdene omkring toldskyldens opståen har sikkerhed for, at de nævnte beløb betales.
Artikel 70
Frist for bogføring
1. Når der opstår en toldskyld ved antagelsen af toldangivelsen af varer til en anden toldprocedure end midlertidig import med delvis fritagelse for importafgifter, eller ved en hvilken som helst anden handling, der har samme retsvirkning som denne antagelse, skal toldmyndighederne bogføre det skyldige import- eller eksportafgiftsbeløb senest 14 dage efter frigivelsen af varerne.
Dog kan, for så vidt der er stillet sikkerhed for deres betaling, samtlige import- eller eksportafgiftsbeløb vedrørende varer, der er frigivet til en og samme person i løbet af en af toldmyndighederne fastsat periode, som højst må være 31 dage, bogføres samlet ved slutningen af denne periode. Denne bogføring skal ske senest 14 dage efter den pågældende periodes udløb.
2. Når varer kan frigives under visse betingelser, som enten vedrører fastlæggelsen af det skyldige import- eller eksportafgiftsbeløb eller opkrævningen heraf, skal bogføringen finde sted senest 14 dage efter den dag, hvor det skyldige import- eller eksportafgiftsbeløb er fastsat, eller hvor forpligtelsen til at betale denne afgift er fastslået.
Vedrører toldskylden imidlertid en foreløbig handelspolitisk foranstaltning, der har form af en told, skal det skyldige import- eller eksportafgiftsbeløb bogføres senest to måneder efter, at forordningen om indførelse af en endelig handelspolitisk foranstaltning er blevet offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende.
3. Hvis der opstår en toldskyld under omstændigheder, der ikke er omhandlet i stk. 1, bogføres det skyldige import- eller eksportafgiftsbeløb senest 14 dage efter den dag, hvor toldmyndighederne kan fastsætte størrelsen af det pågældende import- eller eksportafgiftsbeløb og træffe afgørelse.
4. Stk. 3 finder tilsvarende anvendelse for et import- eller eksportafgiftsbeløb, der skal opkræves eller endnu ikke er opkrævet, hvis det skyldige import- eller eksportafgiftsbeløb ikke er bogført i henhold til stk. 1, 2 og 3 eller er fastsat og bogført for lavt i forhold til det beløb, der skal betales.
5. De tidsfrister for bogføring, der er fastsat i stk. 1, 2 og 3, gælder ikke i tilfælde af hændelige omstændigheder eller force majeure.
Artikel 71
Gennemførelsesforanstaltninger
Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med regler for bogføring, vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
Afdeling 2
Betaling af import- eller eksportafgiftsbeløbet
Artikel 72
Almindelige tidsfrister for betaling og afbrydelse af betalingsfristen
1. Import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til en toldskyld, som er meddelt i henhold til artikel 67, skal betales af debitor inden for den frist, der er fastsat af toldmyndighederne.
Med forbehold af artikel 24, stk. 2, må denne frist højst være på ti dage fra det tidspunkt, hvor debitor har fået meddelt toldskylden. Hvis der har fundet samlet bogføring sted på de i artikel 70, stk. 1, andet afsnit, anførte betingelser, fastsættes den således, at debitor ikke derved opnår en længere betalingsfrist, end tilfældet ville have været, hvis den pågældende havde fået henstand med betalingen i henhold til artikel 74.
Toldmyndighederne kan efter anmodning fra debitor indrømme en forlænget frist, når det skyldige import- eller eksportafgiftsbeløb er blevet fastsat under en kontrol efter frigivelse som omhandlet i artikel 27. En således indrømmet forlænget frist kan ikke overstige den tid, der er nødvendig for, at debitor kan træffe de fornødne foranstaltninger til at opfylde sin forpligtelse, jf. dog artikel 77, stk. 1.
2. Hvis der er indrømmet debitor en af de i artikel 74-77 fastsatte betalingslempelser, skal betalingen finde sted inden for den eller de frister, der er fastsat i forbindelse med disse betalingslempelser.
3. Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med bestemmelser om, på hvilke betingelser fristen for betaling af det import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til toldskylden, kan udsættes i følgende situationer:
a)
når der indgives en ansøgning om fritagelse for afgifter i henhold til artikel 84
b)
når en vare skal konfiskeres, tilintetgøres eller afstås til staten
c)
når toldskylden opstod i medfør af artikel 46, og der er mere end én debitor
vedtages efter forskriftproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
Disse foranstaltninger tjener navnlig til at fastsætte, hvor meget fristen kan udsættes, under hensyntagen til hvad der er en rimelig tid til at afslutte formaliteterne eller opkræve det import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til toldskylden.
Artikel 73
Betaling
1. Betaling skal finde sted i rede penge eller i form af ethvert andet betalingsmiddel, som har tilsvarende frigørende virkning, herunder modregning i henhold til national lovgivning.
2. Betaling kan foretages af tredjemand i stedet for debitor.
3. Debitor kan i alle tilfælde betale hele eller en del af import- eller eksportafgiften uden at afvente udløbet af den frist for betaling, han har fået.
Artikel 74
Betalingshenstand
Med forbehold af artikel 79 indrømmer toldmyndighederne efter anmodning fra den pågældende person og mod, at der stilles sikkerhed, henstand med betaling af den skyldige afgift på en af følgende måder:
a)
særskilt for hvert enkelt import- eller eksportafgiftsbeløb, der bogføres i overensstemmelse med artikel 70, stk. 1, første afsnit, eller artikel 70, stk. 4
b)
samlet for alle de import- eller eksportafgiftsbeløb, der bogføres i overensstemmelse med artikel 70, stk. 1, første afsnit, i en periode, der fastsættes af toldmyndighederne, og som højst må være på 31 dage
c)
samlet for alle de import- eller eksportafgiftsbeløb, der bogføres samlet i overensstemmelse med artikel 70, stk. 1, andet afsnit.
Artikel 75
Tidsfrister for betalingshenstand
1. Betalingshenstand efter artikel 74 er på 30 dage.
2. Hvis der gives betalingshenstand i henhold til artikel 74, litra a), regnes perioden fra dagen efter den dag, hvor toldskylden meddeles debitor.
3. Hvis der gives betalingshenstand i henhold til artikel 74, litra b), regnes perioden fra dagen efter den dag, hvor perioden for samlet bogføring ophører. Den nedsættes med et antal dage svarende til halvdelen af det antal dage, som den pågældende periode omfatter.
4. Hvis der gives betalingshenstand i henhold til artikel 74, litra c), regnes perioden fra dagen efter ophøret af den periode, der er fastsat til frigivelse af de pågældende varer. Den nedsættes med et antal dage svarende til halvdelen af det antal dage, som den pågældende periode omfatter.
5. Hvis de i stk. 3 og 4 omhandlede perioder omfatter et ulige antal dage, er det antal dage, der skal fratrækkes perioden på 30 dage i henhold til bestemmelserne i disse stykker, lig med halvdelen af det lige antal dage umiddelbart under dette ulige antal.
6. Hvis de i stk. 3 og 4 omhandlede perioder er kalenderuger, kan medlemsstaterne bestemme, at det import- eller eksportafgiftsbeløb, for hvilket der er givet betalingshenstand, skal betales senest om fredagen i den fjerde uge efter den pågældende kalenderuge.
Hvis disse perioder er kalendermåneder, kan medlemsstaterne bestemme, at det import- eller eksportafgiftsbeløb, for hvilket der er givet betalingshenstand, skal betales senest den 16. dag i måneden efter den pågældende kalendermåned.
Artikel 76
Gennemførelsesforanstaltninger
Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med regler for betalingshenstand i tilfælde, hvor toldangivelsen er forenklet i henhold til artikel 109, vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
Artikel 77
Andre betalingslempelser
1. Toldmyndighederne kan indrømme debitor andre betalingslempelser end betalingshenstand på betingelse af, at der stilles en sikkerhed.
Når der er indrømmet lempelser i henhold til første afsnit, opkræves der lånerente af import- eller eksportafgiftsbeløbet. Lånerenten er den rentesats, som Den Europæiske Centralbank har anvendt i forbindelse med sin seneste væsentlige refinansieringsaktion inden den første kalenderdag i det pågældende halvår (»referencesatsen«), plus et procentpoint.
For så vidt angår en medlemsstat, der ikke deltager i tredje fase af Den Økonomiske og Monetære Union, er referencesatsen den tilsvarende sats fastsat af medlemsstatens centralbank. I dette tilfælde fastsættes referencesatsen på det niveau, der var gældende på første kalenderdag i det pågældende halvår, med virkning for de følgende seks måneder.
2. Toldmyndighederne kan undlade at kræve sikkerhed eller at opkræve lånerente, når det på grundlag af en dokumenteret vurdering af debitors situation fastslås, at dette vil kunne give anledning til alvorlige økonomiske eller sociale vanskeligheder.
3. Kommissionen kan vedtage foranstaltninger til gennemførelse af stk. 1 og 2 efter proceduren i artikel 184, stk. 2.
Artikel 78
Tvangsinddrivelse af betaling og morarenter
1. Hvis det skyldige import- eller eksportafgiftsbeløb ikke er blevet betalt inden for den fastsatte frist, gør toldmyndighederne brug af alle de muligheder, de har i henhold til den pågældende medlemsstats lovgivning, for at sikre, at beløbet betales.
Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med bestemmelser om, hvordan det sikres, at kautionister betaler inden for rammerne af en særlig procedure, vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
2. Der opkræves morarente af import- eller eksportafgiftsbeløbet fra den dag, hvor den fastsatte frist udløber, og indtil den dag, betalingen finder sted.
Morarenten er den rentesats, som Den Europæiske Centralbank har anvendt i forbindelse med sin seneste væsentlige refinansieringsaktion inden den første kalenderdag i det pågældende halvår (»referencesatsen«), plus to procentpoint.
For så vidt angår en medlemsstat, der ikke deltager i tredje fase af Den Økonomiske og Monetære Union, er referencesatsen den tilsvarende sats fastsat af medlemsstatens centralbank. I dette tilfælde fastsættes referencesatsen på det niveau, der var gældende på første kalenderdag i det pågældende halvår, med virkning for de følgende seks måneder.
3. Hvis der er meddelt toldskyld i henhold til artikel 67, stk. 3, opkræves der ud over import- eller eksportafgiftsbeløbet morarente fra den dag, hvor toldskylden opstod, og indtil datoen for meddelelsen.
Morarentesatsen fastsættes i overensstemmelse med stk. 2.
4. Toldmyndighederne kan undlade at opkræve morarente, når det på grundlag af en dokumenteret vurdering af debitors situation fastslås, at opkrævning af morarente vil kunne give anledning til alvorlige økonomiske eller sociale vanskeligheder.
5. Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med bestemmelser om, i hvilke tilfælde toldmyndighederne for så vidt angår tidspunkt og beløb kan undlade at opkræve morarente, vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
Afdeling 3
Godtgørelse af og fritagelse for import- eller eksportafgiftsbeløbet
Artikel 79
Godtgørelse og fritagelse
1. Med forbehold af de betingelser, der er fastsat i denne afdeling, og forudsat at det beløb, der skal ydes godtgørelse af eller fritagelse for, overstiger et vist beløb, skal der ydes godtgørelse af eller fritagelse for import- eller eksportafgiftsbeløb på grundlag af følgende:
a)
for meget opkrævede import- eller eksportafgiftsbeløb
b)
defekte eller ikke-bestillingssvarende varer
c)
fejl begået af de kompetente myndigheder
d)
rimelighed.
Desuden godtgøres disse import- eller eksportafgiftsbeløb, hvis de er blevet betalt, og den pågældende toldangivelse erklæres for ugyldig i medfør af artikel 114.
2. Med forbehold af kompetencereglerne for en afgørelse yder toldmyndighederne på eget initiativ godtgørelse eller fritagelse, når de selv inden for de i artikel 84, stk. 1, omhandlede frister konstaterer, at der skal ydes godtgørelse af eller fritagelse for import- eller eksportafgiftsbeløb i medfør af artikel 80, 82 eller 83.
3. Der indrømmes ikke godtgørelse eller fritagelse, når den situation, der førte til meddelelsen af toldskylden, skyldes, at debitor har gjort sig skyldig i urigtigheder.
4. Godtgørelse giver ikke anledning til, at de pågældende toldmyndigheder skal betale rente.
Der betales dog rente, når en afgørelse om at indrømme godtgørelse ikke er gennemført senest tre måneder efter den dato, hvor denne afgørelse blev truffet, medmindre den manglende overholdelse af tidsfristen skyldes forhold, som toldmyndighederne ikke havde kontrol over.
I så fald betales der rente fra datoen for tremånedersperiodens udløb indtil datoen for godtgørelsen. Rentesatsen fastsættes i overensstemmelse med artikel 77.
5. Hvis den kompetente myndighed med urette har indrømmet godtgørelse eller fritagelse, genindføres den oprindelige toldskyld, for så vidt opkrævningen af den ikke er forældet i henhold til artikel 68.
I sådanne tilfælde skal de renter, der eventuelt er betalt i henhold til stk. 4, andet afsnit.
Artikel 80
Godtgørelse af og fritagelse for for meget opkrævede import- eller eksportafgiftsbeløb
Der ydes godtgørelse af eller fritagelse for et import- eller eksportafgiftsbeløb, hvis det beløb, der svarer til den oprindeligt meddelte toldskyld, overstiger det skyldige beløb, eller toldskylden var meddelt debitor i strid med artikel 67, stk. 1, litra c) eller d).
Artikel 81
Defekte varer eller ikke-bestillingssvarende varer
1. Der ydes godtgørelse af eller fritagelse for et importafgiftsbeløb, hvis meddelelsen af toldskylden vedrører varer, som er blevet afvist af importøren, fordi de på det tidspunkt, hvor de blev frigivet, var defekte eller ikke svarede til betingelserne i den kontrakt, på grundlag af hvilken varerne blev importeret.
Med defekte varer sidestilles varer, som er blevet beskadiget inden frigivelsen.
2. Godtgørelse af eller fritagelse for importafgifter er betinget af, at varerne ikke er blevet taget i anvendelse, bortset fra den anvendelse, der var nødvendig for at konstatere, at de var defekte eller ikke-bestillingssvarende, og forudsat, at de eksporteres fra Fællesskabets toldområde.
3. Toldmyndighederne tillader på den berørte persons anmodning, at varerne i stedet for at blive eksporteret henføres under proceduren for aktiv forædling, herunder med henblik på tilintetgørelse, eller proceduren for ekstern forsendelse eller toldoplag- eller frizoneproceduren.
Artikel 82
Godtgørelse eller fritagelse på grund af fejl begået af de kompetente myndigheder
1. I andre situationer end dem, der er omhandlet i artikel 79, stk. 1, andet afsnit, og i artikel 80, 81 og 83, ydes der godtgørelse af eller fritagelse for et import- eller eksportafgiftsbeløb, når det beløb, der svarer til den oprindeligt meddelte toldskyld, er lavere end det skyldige beløb på grund af en fejl, som de kompetente myndigheder har begået, forudsat at følgende betingelser er opfyldt:
a)
debitor kunne ikke med rimelighed forventes at have opdaget fejlen
b)
debitor handlede i god tro.
2. Er præferencebehandlingen af varen indrømmet på grundlag af et administrativt samarbejde med myndighederne i et land eller område uden for Fællesskabets toldområde, anses et ukorrekt certifikat udstedt af disse myndigheder for en fejl, som ikke med rimelighed kunne forventes opdaget, jf. stk. 1, litra a).
Udstedelse af et ukorrekt certifikat anses dog ikke for en fejl, når certifikatet er baseret på eksportørens ukorrekte fremstilling af de faktiske forhold, medmindre det er klart, at de udstedende myndigheder var bekendt med eller burde have været bekendt med, at varen ikke var berettiget til præferencebehandling.
Debitor anses for at have handlet i god tro, når han kan påvise, at han i den periode, hvor de pågældende forretningsaktiviteter fandt sted, har udvist omhu for at sikre sig, at samtlige betingelser for præferencebehandling var opfyldt.
Debitor kan ikke påberåbe sig at have handlet i god tro, hvis Kommissionen har offentliggjort en meddelelse i Den Europæiske Unions Tidende om, at der foreligger begrundet tvivl om, at det præferenceberettigede land eller område har anvendt præferenceordningen korrekt.
Artikel 83
Godtgørelse og fritagelse ud fra rimelighed
I andre situationer end dem, der er omhandlet i artikel 79, stk. 1, andet afsnit, og i artikel 80, 81 og 82, ydes der af hensyn til rimelighed godtgørelse af eller fritagelse for et import- eller eksportafgiftsbeløb, når der er opstået toldskyld under særlige omstændigheder, hvor debitor ikke har gjort sig skyldig i svig eller åbenbar forsømmelighed.
Artikel 84
Fremgangsmåde ved godtgørelse og fritagelse
1. Ansøgninger om godtgørelse og fritagelse i henhold til artikel 79 indgives til det relevante toldsted inden for følgende frister:
a)
i tilfælde af for meget opkrævede afgifter, fejl begået af de kompetente myndigheder eller ret og rimelighed, senest tre år efter datoen for meddelelse af toldskylden
b)
i tilfælde af defekte varer eller varer, der er ikke-bestillingssvarende, senest et år efter datoen for meddelelse af toldskylden
c)
i tilfælde af, at en toldangivelse bliver erklæret ugyldig, inden for den frist, der er angivet i reglerne for ugyldiggørelse.
Den i første afsnit, litra a) og b), anførte frist forlænges, hvis ansøgeren godtgør, at han har været forhindret i at indgive anmodning inden for den fastsatte frist som følge af hændelige omstændigheder eller force majeure.
2. Hvis der er indgivet en klage i henhold til artikel 23 over meddelelsen af toldskylden, suspenderes den relevante frist, der er angivet i stk. 1, første afsnit, i nærværende artikel, fra den dato, hvor klagen indgives, og under hele klageproceduren.
Artikel 85
Gennemførelsesforanstaltninger
Kommissionen vedtager foranstaltninger til gennemførelse af denne afdeling efter proceduren i artikel 184, stk. 2. Af disse foranstaltninger skal det navnlig fremgå, i hvilke tilfælde det er Kommissionen, der efter proceduren i artikel 184, stk. 3, skal afgøre, hvorvidt det er berettiget at yde godtgørelse af eller fritagelse for et import- eller eksportafgiftsbeløb.
KAPITEL 4
Toldskyldens ophør
Artikel 86
Ophør
1. Med forbehold af artikel 68 og den gældende bestemmelse om de tilfælde, hvor det import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til toldskylden, ikke kan inddrives, fordi debitor ad rettens vej er erklæret insolvent, ophører toldskylden ved import eller eksport på en af følgende måder:
a)
når import- eller eksportafgiftsbeløbet betales
b)
med forbehold af stk. 4, når der fritages for import- eller eksportafgiftsbeløbet
c)
når toldangivelsen for varer, der er angivet til en toldprocedure, som indebærer forpligtelse til at betale afgifter, erklæres for ugyldig
d)
når import- eller eksportafgiftspligtige varer konfiskeres
e)
når import- eller eksportafgiftspligtige varer beslaglægges og samtidig eller senere konfiskeres
f)
når import- og eksportafgiftspligtige varer tilintetgøres under toldtilsyn eller afstås til staten
g)
når varernes forsvinden eller manglende opfyldelse af forpligtelser i henhold til toldlovgivningen skyldes, at disse varer er fuldstændig tilintetgjort eller uigenkaldeligt tabt som følge af varernes egen beskaffenhed eller hændelige omstændigheder eller force majeure eller som en konsekvens af ordre fra toldmyndighederne; i forbindelse med dette litra, anses varer for at være uigenkaldeligt tabt, når de er gjort uanvendelige for enhver
h)
når toldskylden opstod i henhold til artikel 46 eller 49, og når følgende betingelser er opfyldt:
i)
den forsømmelse, som førte til, at der opstod en toldskyld, havde ikke væsentlige følger for den pågældende toldprocedures korrekte forløb, og der var ikke gjort forsøg på at begå urigtigheder
ii)
alle de formaliteter, der er nødvendige for at bringe forholdene for de pågældende varer i overensstemmelse med reglerne, opfyldes efterfølgende
i)
når varer, der er overgået til fri omsætning uden told eller til en nedsat importafgiftssats på grund af deres særlige anvendelsesformål, er blevet eksporteret med toldmyndighedernes tilladelse
j)
når toldskylden opstod i henhold til artikel 45, og når de formaliteter, der er opfyldt med henblik på indrømmelse af den i pågældende artikel omhandlede præferencetoldbehandling, annulleres
k)
når toldskylden opstod i henhold til artikel 46, og det på tilfredsstillende måde godtgøres over for toldmyndighederne, at varerne ikke er blevet anvendt eller forbrugt og er blevet eksporteret fra Fællesskabets toldområde, jf. dog stk. 5 i nærværende artikel.
2. Ved konfiskation som anført i stk. 1, litra d), anses toldskylden dog af hensyn til sanktioner, der anvendes for overtrædelser af toldlovgivningen, for ikke at være ophørt, når told eller en opstået toldskyld i henhold til en medlemsstats lovgivning danner grundlag for idømmelse af sanktioner.
3. Når en toldskyld i overensstemmelse med stk. 1, litra g), ophører for varer, der er overgået til fri omsætning uden told eller til nedsat importafgiftssats på grund af deres særlige anvendelsesformål, anses affald og skrot fra denne tilintetgørelse for at være ikke-fællesskabsvarer.
4. Når flere personer er betalingspligtige for det import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til toldskylden, og der indrømmes fritagelse, ophører forpligtelsen til at betale toldskylden kun for den eller de personer, som fritagelsen indrømmes for.
5. I det tilfælde, der omhandles i stk. 1, litra k), ophører forpligtelsen til at betale toldskylden ikke for den eller de personer, der har forsøgt at begå urigtigheder.
6. Når toldskylden opstod i henhold til artikel 46, ophører forpligtelsen til at betale den for den person, hvis adfærd ikke indebar forsøg på urigtigheder, og som var med til at bekæmpe svig.
7. Kommissionen kan vedtage foranstaltninger til gennemførelse af denne artikel efter proceduren i artikel 184, stk. 2.
AFSNIT IV
VARER, DER FØRES IND I FÆLLESSKABETS TOLDOMRÅDE
KAPITEL 1
Summarisk indpassageangivelse
Artikel 87
Forpligtelse til at indgive en summarisk indpassageangivelse
1. Varer, der føres ind i Fællesskabets toldområde, skal være omfattet af en summarisk indpassageangivelse, bortset fra transportmidler, som indføres midlertidigt, og transportmidler og varer, som transporteres herpå, og som kun passerer gennem Fællesskabets søterritorium eller luftrum uden stop i området.
2. Medmindre andet er angivet i toldlovgivningen, skal der indgives en summarisk indpassageangivelse på det kompetente toldsted, inden varerne føres ind i Fællesskabets toldområde.
Toldmyndighederne kan tillade, at indgivelsen af den summariske indpassageangivelse erstattes med indgivelsen af en meddelelse og adgang til dataene i den summariske indpassageangivelse i den økonomiske operatørs edb-system.
3. Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med bestemmelser om følgende:
a)
de tilfælde, hvor kravet om en summarisk indpassageangivelse kan fraviges eller tilpasses, bortset fra de i stk. 1 omhandlede, og betingelserne herfor
b)
den frist, inden for hvilken den summariske indpassageangivelse skal indgives eller gøres tilgængelig, inden varerne føres ind i Fællesskabets toldområde
c)
reglerne for undtagelser fra og variationer i den frist, der er nævnt i litra b)
d)
regler for fastlæggelse af, på hvilket kompetent toldsted den summariske indpassageangivelse skal indgives eller gøres tilgængelig, og hvor risikoanalyse og risikobaseret indpassagekontrol skal udføres
vedtages efter forskriftproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
Ved vedtagelsen af disse foranstaltninger tages der hensyn til følgende:
a)
særlige omstændigheder
b)
anvendelsen af disse foranstaltninger på visse typer godstrafik, transportformer eller økonomiske operatører
c)
internationale aftaler, der omhandler særlige sikkerhedsordninger.
Artikel 88
Indgivelse og ansvarlig person
1. Den summariske indpassageangivelse indgives ved hjælp af edb. Der kan benyttes handels-, havne- eller transportoplysninger, forudsat at de indeholder de nødvendige oplysninger for en summarisk indpassageangivelse.
Toldmyndighederne kan under særlige omstændigheder antage papirbaserede summariske indpassageangivelser, forudsat at de opfylder samme niveau for risikoforvaltning som det, der gælder for summariske indpassageangivelser, hvor der anvendes edb, og at kravene til udveksling af sådanne data med andre toldsteder kan opfyldes.
2. Den summariske indpassageangivelse indgives af den person, som fører varerne ind i Fællesskabets toldområde, eller som har ansvaret for transporten af varerne ind i dette område.
3. Uden at dette berører den i stk. 2 nævnte persons forpligtelser, kan den summariske indpassageangivelse i stedet indgives af en af følgende personer:
a)
importøren eller modtageren eller en anden person, i hvis navn eller på hvis vegne den i stk. 2 nævnte person handler
b)
enhver person, som er i stand til at frembyde de pågældende varer eller få dem frembudt for den kompetente toldmyndighed.
4. Når den summariske indpassageangivelse indgives af en anden person end brugeren af det transportmiddel, der anvendes til at indføre varerne i Fællesskabets toldområde, skal den pågældende bruger indgive følgende til det relevante toldsted: en ankomstmeddelelse i form af en fragtliste, følgeseddel eller ladningsangivelse med angivelse af alle de oplysninger, der er nødvendige for identificeringen af alle de transporterede varer, for hvilke der skal indgives en summarisk indpassageangivelse.
Kommissionen vedtager efter proceduren i artikel 184, stk. 2, foranstaltninger vedrørende de oplysninger, der skal fremgå af ankomstmeddelelsen.
Stk. 1 finder tilsvarende anvendelse på den ankomstmeddelelse, der er nævnt i første afsnit i nærværende stykke.
Artikel 89
Ændring af den summariske indpassageangivelse
1. Den person, der indgiver den summariske indpassageangivelse, skal, hvis den pågældende anmoder herom, have tilladelse til at ændre en eller flere oplysninger i denne angivelse, efter at den er indgivet.
Det er dog ikke muligt at foretage sådanne ændringer, når der er sket følgende:
a)
Toldmyndighederne har meddelt den person, der indgav den summariske indpassageangivelse, at de agter at undersøge varerne.
b)
Toldmyndighederne har fastslået, at de pågældende oplysninger ikke er korrekte.
c)
Toldmyndighederne har tilladt, at varerne fjernes fra det sted, hvor de blev frembudt.
2. Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med bestemmelser om undtagelser fra stk. 1, litra c), navnlig med fastsættelse af følgende:
a)
kriterier for at foretage ændringer, efter at varerne er fjernet
b)
de dataelementer, der kan ændres
c)
tidsfristen for at tillade ændringer, efter at varerne er fjernet
vedtages efter forskriftproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
Artikel 90
Toldangivelse i stedet for summarisk indpassageangivelse
Det kompetente toldsted kan fritage for indgivelse af en summarisk indpassageangivelse for så vidt angår varer, for hvilke der er indgivet en toldangivelse før udløbet af den frist, der er omhandlet i artikel 87, stk. 3, første afsnit, litra b). I så fald skal toldangivelsen mindst indeholde de oplysninger, der er nødvendige for den summariske indpassageangivelse. Indtil toldangivelsen er antaget i overensstemmelse med artikel 112, har den samme status som den summariske indpassageangivelse.
KAPITEL 2
Varers ankomst
Afdeling 1
Varers indpassage i Fællesskabets toldområde
Artikel 91
Toldtilsyn
1. Varer, der føres ind i Fællesskabets toldområde, bliver straks ved indpassagen undergivet toldtilsyn og kan underkastes toldkontrol. Hvor det er relevant, er de omfattet af sådanne forbud og restriktioner, som er begrundet i hensynet til bl.a. den offentlige moral, den offentlige orden, den offentlige sikkerhed, beskyttelse af menneskers og dyrs liv og sundhed, beskyttelse af planter, beskyttelse af miljøet, beskyttelse af nationale skatte af kunstnerisk, historisk eller arkæologisk værdi og beskyttelse af industriel og kommerciel ejendom, herunder kontrol af narkotikaprækursorer, varer, der krænker visse intellektuelle ejendomsrettigheder og penge, der føres ind i Fællesskabet, samt gennemførelsen af foranstaltninger til bevarelse og forvaltning af fiskeressourcerne og handelspolitiske foranstaltninger.
De forbliver under tilsyn, så længe det er nødvendigt for at fastslå deres toldmæssige status, og må ikke fjernes herfra uden toldmyndighedernes tilladelse.
Med forbehold af artikel 166 undergives fællesskabsvarer ikke toldtilsyn, når først deres toldmæssige status er fastslået.
Ikke-fællesskabsvarer forbliver under toldtilsyn, indtil de skifter toldmæssig status, eller de reeksporteres eller tilintetgøres.
2. Ihændehaveren af varer under toldtilsyn kan med toldmyndighedernes tilladelse til hver en tid undersøge varerne eller udtage stikprøver, navnlig med henblik på at fastslå varernes tarifering, toldværdi eller toldmæssige status.
Artikel 92
Transport til det rette sted
1. Den person, som fører varer ind i Fællesskabets toldområde, skal omgående transportere dem ad den af toldmyndighederne anviste vej og i givet fald på den af dem anviste måde til det af toldmyndighederne anviste toldsted eller til et andet af disse myndigheder anvist eller godkendt sted eller til en frizone.
Varer, der føres ind i en frizone, skal føres direkte ind i denne frizone enten ad sø- eller luftvejen eller over land uden at passere gennem en anden del af Fællesskabets toldområde, hvor frizonen støder op til en landegrænse mellem en medlemsstat og et tredjeland.
Varerne frembydes for toldmyndighederne i overensstemmelse med artikel 95.
2. Enhver person, som har ansvar for transporten af varerne, efter at de er blevet ført ind i Fællesskabets toldområde, hæfter for opfyldelsen af den i stk. 1 omhandlede forpligtelse.
3. Med varer, der føres ind i Fællesskabets toldområde, sidestilles varer, som, selv om de endnu befinder sig uden for dette toldområde, kan underkastes toldkontrol af en medlemsstats toldmyndigheder som følge af en overenskomst indgået med det pågældende land eller område uden for Fællesskabets toldområde.
4. Stk. 1 er ikke til hinder for anvendelse af særlige bestemmelser vedrørende breve, postkort, tryksager eller deres elektroniske ækvivalenter på andre medier, eller varer der transporteres af rejsende, varer, der transporteres i grænseområder eller i rørledninger og kabler, samt anden trafik af uvæsentlig økonomisk betydning, forudsat at toldtilsynet og mulighederne for toldkontrol ikke indskrænkes herved.
5. Stk. 1 finder ikke anvendelse på transportmidler og varer, som transporteres herpå, og som kun passerer gennem Fællesskabets søterritorium eller luftrum uden stop i området.
Artikel 93
Transport inden for Fællesskabet med fly eller skib
1. Artikel 87-90, artikel 92, stk. 1, og artikel 94-97 finder ikke anvendelse på varer, som midlertidigt har forladt Fællesskabets toldområde, når de transporteres med fly eller skib mellem to steder i dette område, forudsat at transporten er foregået direkte med fly eller skib i fast rutefart uden stop uden for Fællesskabets toldområde.
2. Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med særlige regler for transport med fly eller skib i fast rutefart, vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
Artikel 94
Transport under særlige omstændigheder
1. Kan den i artikel 92, stk. 1, omhandlede forpligtelse ikke opfyldes som følge af hændelige omstændigheder eller force majeure, skal den person, som forpligtelsen påhviler, eller enhver anden person, der handler på denne persons vegne, omgående underrette toldmyndighederne om dette forhold. Er varerne ikke blevet fuldstændig tilintetgjort som følge af disse hændelige omstændigheder eller dette tilfælde af force majeure, skal toldmyndighederne endvidere underrettes om det nøjagtige sted, hvor varerne befinder sig.
2. Er et skib eller luftfartøj som omhandlet i artikel 92, stk. 5, som følge af hændelige omstændigheder eller force majeure nødt til at anløbe en havn eller forblive midlertidigt i Fællesskabets toldområde uden at kunne opfylde den i artikel 92, stk. 1, omhandlede forpligtelse, underretter den person, der har ført det pågældende skib eller luftfartøj ind i Fællesskabets toldområde, eller enhver anden person, der handler på denne persons vegne, omgående toldmyndighederne om dette forhold.
3. Toldmyndighederne bestemmer, hvilke forholdsregler der skal træffes, for at der kan føres toldtilsyn med de varer, der er omhandlet i stk. 1, eller med skibet eller luftfartøjet og varer, som transporteres herpå, på de betingelser, der er fastsat i stk. 2, for at det i givet fald kan sikres, at varerne senere transporteres til et toldsted eller ethvert andet af toldmyndighederne anvist eller godkendt sted.
Afdeling 2
Frembydelse, losning og undersøgelse af varer
Artikel 95
Frembydelse af varer for toldmyndighederne
1. Varer, som føres ind i Fællesskabets toldområde, frembydes for toldmyndighederne umiddelbart efter ankomsten på det udpegede toldsted eller et andet sted, som toldmyndighederne har udpeget eller godkendt, eller i frizonen af en af følgende personer:
a)
den person, som førte varerne ind i Fællesskabets toldområde
b)
den person, i hvis navn eller på hvis vegne den person, som førte varerne ind i dette område, handler
c)
den person, som havde ansvaret for transporten af varerne, efter at de var ført ind i Fællesskabets toldområde.
2. Uden at dette berører den i stk. 1 nævnte persons forpligtelser, kan varerne i stedet frembydes af en af følgende personer:
a)
enhver person, som øjeblikkeligt henfører varerne under en toldprocedure
b)
indehaveren af en tilladelse til at drive lagervirksomhed eller enhver anden person, som driver virksomhed i en frizone.
3. Den person, der frembyder varerne, skal henvise til den summariske indpassageangivelse eller den toldangivelse, der er indgivet for varerne.
4. Stk. 1 er ikke til hinder for anvendelse af særlige bestemmelser vedrørende breve, postkort, tryksager eller deres elektroniske ækvivalenter på andre medier eller varer, der transporteres af rejsende, varer, der transporteres i grænseområder eller i rørledninger og kabler, samt al anden trafik af uvæsentlig økonomisk betydning, forudsat at toldtilsynet og mulighederne for toldkontrol ikke indskrænkes herved.
Artikel 96
Losning og undersøgelse af varer
1. Varerne kan kun med toldmyndighedernes tilladelse losses eller omlades fra det transportmiddel, hvorpå de befinder sig, og kun på steder anvist eller godkendt af disse myndigheder.
En sådan tilladelse er imidlertid ikke nødvendig, når en overhængende fare nødvendiggør, at alle varerne eller en del af dem losses. Toldmyndighederne underrettes i så fald omgående herom.
2. Toldmyndighederne kan til hver en tid kræve, at varer losses og pakkes ud, for at de kan undersøge dem, tage stikprøver eller undersøge det transportmiddel, hvorpå varerne befinder sig.
3. Varer, der frembydes for toldmyndighederne, må ikke uden toldmyndighedernes tilladelse fjernes fra det sted, hvor de blev frembudt.
Afdeling 3
Formaliteter efter frembydelse
Artikel 97
Forpligtelse til at henføre ikke-fællesskabsvarer under en toldprocedure
1. Med forbehold af artikel 125, 126 og 127 henføres ikke-fællesskabsvarer, der er frembudt for toldmyndighederne, under en toldprocedure.
2. Medmindre andet er fastsat, kan klarereren frit vælge, hvilken toldprocedure han ønsker at henføre varerne under, på de betingelser der gælder for denne procedure, uden hensyn til deres art eller mængde eller deres oprindelsesland, afsendelsesland eller bestemmelsesland.
Artikel 98
Varer, der anses for at være under midlertidig opbevaring
1. Medmindre varer øjeblikkeligt henføres under en toldprocedure, og der er antaget en toldangivelse herfor, eller de anbringes i en frizone, anses ikke-fællesskabsvarer, der er frembudt for toldmyndighederne, for at være under midlertidig opbevaring i overensstemmelse med artikel 151.
2. Med forbehold af den i artikel 87, stk. 2, fastsatte forpligtelse og de i medfør af artikel 87, stk. 3, indførte undtagelser eller fritagelser, og hvis det konstateres, at ikke-fællesskabsvarer, som er frembudt for toldmyndighederne, ikke er dækket af en summarisk indpassageangivelse, skal ihændehaveren af varerne øjeblikkeligt indgive en sådan angivelse.
Afdeling 4
Varer, der er blevet transporteret under en forsendelsesprocedure
Artikel 99
Fritagelse for varer, der ankommer under forsendelse
Artikel 92, bortset fra stk. 1, første afsnit, samt artikel 95-98 finder ikke anvendelse på varer, som allerede er under en forsendelsesprocedure, når de føres ind i Fællesskabets toldområde.
Artikel 100
Bestemmelser, der gælder for ikke-fællesskabsvarer, efter at en forsendelsesprocedure er afsluttet
Artikel 96, 97 og 98 finder anvendelse på ikke-fællesskabsvarer, der er blevet transporteret under en forsendelsesprocedure, så snart sådanne varer er blevet frembudt ved et bestemmelsestoldsted i Fællesskabets toldområde, efter gældende regler for forsendelse.
AFSNIT V
ALMINDELIGE REGLER FOR TOLDMÆSSIG STATUS, HENFØRSEL AF VARER UNDER EN TOLDPROCEDURE, VERIFIKATION, FRIGIVELSE OG BORTSKAFFELSE AF VARER
KAPITEL 1
Varers toldmæssige status
Artikel 101
Formodning om varers toldmæssige status som fællesskabsvarer
1. Med forbehold af artikel 161 formodes alle varer inden for Fællesskabets toldområde at have toldmæssig status som fællesskabsvarer, medmindre det bliver fastslået, at de ikke er fællesskabsvarer.
2. Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med bestemmelser om følgende:
a)
de tilfælde, hvor den formodning, der er nævnt i stk. 1, ikke gælder
b)
de metoder, efter hvilke varers toldmæssige status som fællesskabsvarer kan fastslås
c)
de tilfælde, hvor varer, som fuldt ud er fremstillet inden for Fællesskabets toldområde, ikke har toldmæssig status som fællesskabsvarer, hvis de er fremstillet af varer, der er henført under proceduren for ekstern forsendelse, en oplagringsprocedure, proceduren for midlertidig import eller proceduren for aktiv forædling
vedtages efter forskriftproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
Artikel 102
Tab af varers toldmæssige status som fællesskabsvarer
Fællesskabsvarer bliver til ikke-fællesskabsvarer i følgende tilfælde:
a)
når de midlertidigt føres ud af Fællesskabets toldområde, for så vidt reglerne om intern forsendelse eller de foranstaltninger, der er fastsat i overensstemmelse med artikel 103, ikke finder anvendelse
b)
når de er blevet henført under proceduren for ekstern forsendelse, en oplagringsprocedure eller proceduren for aktiv forædling, for så vidt toldlovgivningen tillader det
c)
når de er blevet henført under proceduren for særligt anvendelsesformål og efterfølgende enten afstås til staten, eller er blevet tilintetgjort og omdannet til affald
d)
når angivelsen om overgang af varer til fri omsætning erklæres ugyldig efter frigivelsen i henhold til bestemmelser vedtaget efter artikel 114, stk. 2, andet afsnit.
Artikel 103
Fællesskabsvarer, der forlader toldområdet midlertidigt
Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med bestemmelser om, under hvilke betingelser fællesskabsvarer uden at være omfattet af nogen toldprocedure kan føres fra et sted til et andet inden for Fællesskabets toldområde og midlertidigt føres ud af dette område, uden at deres toldmæssige status ændres, vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
KAPITEL 2
Henførsel af varer under en toldprocedure
Afdeling 1
Almindelige bestemmelser
Artikel 104
Toldangivelse af varer og toldtilsyn med fællesskabsvarer
1. For alle varer, som skal henføres under en toldprocedure, bortset fra frizoneproceduren, skal der indgives en toldangivelse, som passer til den særlige procedure.
2. Fællesskabsvarer, som angives til eksport, intern fællesskabsforsendelse eller passiv forædling, er undergivet toldtilsyn fra antagelsen af den i stk. 1 nævnte toldangivelse og indtil det tidspunkt, hvor de forlader Fællesskabets toldområde eller afstås til staten eller tilintetgøres, eller indtil toldangivelsen erklæres ugyldig.
Artikel 105
Kompetente toldsteder
1. Medmindre andet er fastsat i fællesskabslovgivningen, fastlægger medlemsstaterne placering og kompetence for de forskellige toldsteder, der er beliggende på deres område.
Medlemsstaterne sørger for, at der for disse steder fastsættes officielle åbningstider, der er rimelige og hensigtsmæssige, under hensyntagen til trafikkens og varernes art og til de toldprocedurer, som varerne skal henføres under, således at den internationale trafikstrøm hverken forhindres eller forstyrres.
2. Kommissionen vedtager efter proceduren i artikel 184, stk. 2, foranstaltninger, der definerer de kompetente toldsteders forskellige roller og ansvarsområder, og især:
a)
toldstedet for indpassage, import, eksport eller udpassage
b)
det toldsted, der gennemfører formaliteterne for henførsel af varer under en toldprocedure
c)
det toldsted, der tildeler bevillinger og overvåger toldprocedurer.
Artikel 106
Centraliseret toldbehandling
1. Toldmyndighederne kan tillade, at en person til det toldsted, der er ansvarligt for det sted, hvor personen er etableret, indgiver en toldangivelse for varer, der frembydes for toldmyndighederne på et andet toldsted, eller gør den tilgængelig for førstnævnte toldsted. I så fald anses toldskylden for at være opstået på det toldsted, hvor toldangivelsen er indgivet eller gjort tilgængelig.
2. Det toldsted, hvor toldangivelsen indgives eller gøres tilgængelig, skal opfylde formaliteterne i forbindelse med verifikation af angivelsen, inddrivelse af det import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til en eventuel toldskyld, og frigivelse af varerne.
3. Det toldsted, hvor varerne frembydes, foretager, uden at dette berører dets egen sikkerheds- og sikringskontrol, de undersøgelser, som det toldsted, hvor toldangivelsen er indgivet eller gjort tilgængelig, med rimelighed måtte anmode om, og giver tilladelse til at frigive varerne under hensyntagen til de oplysninger, der modtages fra dette toldsted.
4. Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med bestemmelser om navnlig følgende:
a)
tildelingen af den tilladelse, der er omhandlet i stk. 1
b)
de tilfælde, hvor tilladelsen skal revideres
c)
betingelserne for tildelingen af tilladelsen
d)
den toldmyndighed, der er kompetent til at tildele tilladelsen
e)
konsultation af og meddelelse af oplysninger til andre toldmyndigheder, hvor det er relevant
f)
betingelserne for, hvornår tilladelsen kan suspenderes eller inddrages
g)
de involverede kompetente toldsteders særlige rolle og ansvarsområder, især med hensyn til, hvilken kontrol der skal anvendes
h)
formen af og en eventuel tidsfrist for gennemførelsen af formaliteter
vedtages efter forskriftproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
Disse foranstaltninger skal tage hensyn til følgende:
-
med hensyn til litra c), hvor mere end én medlemsstat er involveret, ansøgerens opfyldelse af kriterierne i artikel 14 for indrømmelse af status som autoriseret økonomisk operatør
-
med hensyn til litra d), det sted, hvor ansøgerens hovedbogholderi i forbindelse med told føres eller er tilgængeligt, så der lettere kan foretages revisionsbaseret kontrol, og hvor i det mindste en del af de aktiviteter, der skal omfattes af tilladelsen, udføres.
Artikel 107
Typer af toldangivelse
1. Toldangivelsen indgives ved hjælp af it. Toldmyndighederne kan tillade, at toldangivelsen har form af en indskrivning i klarererens regnskaber, forudsat at toldmyndighederne har adgang til disse data i klarererens elektroniske system, og at kravene til den fornødne udveksling af data mellem toldsteder opfyldes.
2. Hvor dette er tilladt i henhold til toldlovgivningen, kan toldmyndighederne acceptere en skriftlig toldangivelse eller en mundtlig toldangivelse eller enhver anden handling, hvorved varer kan henføres under en toldprocedure.
3. Kommissionen vedtager foranstaltninger til gennemførelse af denne artikel efter proceduren i artikel 184, stk. 2.
Afdeling 2
Standardtoldangivelser
Artikel 108
Indholdet af en angivelse og bilag
1. Toldangivelser skal indeholde alle de oplysninger, der er nødvendige for anvendelsen af de bestemmelser, der gælder for den toldprocedure, som varerne angives til. Toldangivelser, der indgives ved hjælp af edb, skal indeholde en elektronisk signatur eller et andet autentifikationsmiddel. Angivelser på papir skal være underskrevet.
Kommissionen vedtager efter proceduren i artikel 184, stk. 2, foranstaltninger vedrørende de specifikationer, som toldangivelser skal opfylde.
2. De bilag, der er nødvendige for anvendelsen af de bestemmelser, der gælder for den toldprocedure, som varerne angives til, skal gøres tilgængelige for toldmyndighederne på det tidspunkt, hvor angivelsen indgives.
3. Indgives en toldangivelse ved hjælp af edb, kan toldmyndighederne også tillade, at bilag indgives ved hjælp af denne teknik. I stedet for indgivelse af disse dokumenter kan toldmyndighederne acceptere adgang til de relevante data i den økonomiske operatørs edb-system.
Toldmyndighederne kan dog efter anmodning fra klarereren tillade, at disse bilag gøres tilgængelige efter frigivelsen af varerne.
4. Kommissionen vedtager foranstaltninger til gennemførelse af stk. 2 og 3 i denne artikel efter proceduren i artikel 184, stk. 2.
Afdeling 3
Forenklede toldangivelser
Artikel 109
Forenklet angivelse
1. Hvis betingelserne i stk. 2 og 3 er opfyldt, skal toldmyndighederne tillade enhver at få varer henført under en toldprocedure på grundlag af en forenklet angivelse, hvori nogle af de i artikel 108 omhandlede oplysninger og bilag kan være udeladt.
2. Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med bestemmelser om, under hvilke betingelser tilladelsen i stk. 1 tildeles, vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
3. Kommissionen kan efter proceduren i artikel 184, stk. 2, vedtage foranstaltninger vedrørende de specifikationer, som de forenklede angivelser skal opfylde.
Artikel 110
Supplerende angivelse
1. I tilfælde af en forenklet angivelse i henhold til artikel 109, stk. 1, skal en klarerer levere en supplerende angivelse med de ekstra oplysninger, der er nødvendige for udfærdigelsen af en toldangivelse til den pågældende toldprocedure.
Den supplerende angivelse kan være af samlet, periodisk eller opsummerende art.
Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med bestemmelser om undtagelser fra første afsnit i dette stykke, vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
2. Den supplerende angivelse anses for sammen med den i artikel 109, stk. 1, omhandlede forenklede angivelse at udgøre et enkelt og samlet dokument, som er gyldigt fra den dato, hvor den forenklede angivelse bliver antaget i overensstemmelse med artikel 112.
Hvis den forenklede angivelse erstattes med en indskrivning i klarererens regnskaber, og toldmyndighederne har adgang til disse data, er angivelsen gyldig fra den dato, hvor varerne indskrives i regnskaberne.
3. Det sted, hvor den supplerende angivelse skal indgives i henhold til tilladelsen, anses, for så vidt angår artikel 55, for at være det sted, hvor toldangivelsen er blevet indgivet.
Afdeling 4
Fællesbestemmelser for toldangivelser
Artikel 111
Den person, der indgiver en angivelse
1. En toldangivelse kan foretages af enhver person, som kan fremlægge eller gøre alle de dokumenter tilgængelige, der er nødvendige for anvendelsen af de bestemmelser, der gælder for den toldprocedure, som varerne angives til, jf. dog artikel 110, stk. 1. Denne person skal også kunne frembyde de pågældende varer eller få dem frembudt for det kompetente toldsted.
Hvis antagelsen af en toldangivelse medfører særlige forpligtelser for en bestemt person, skal angivelsen dog foretages af denne person eller af dennes repræsentant.
2. Klarereren skal være etableret i Fællesskabets toldområde. Der stilles dog ikke krav om, at følgende klarerere er etableret i Fællesskabet:
-
personer, der indgiver angivelse om forsendelse eller midlertidig import
-
personer, der lejlighedsvis angiver varer, forudsat, at toldmyndighederne finder det berettiget.
3. Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med bestemmelser om, i hvilke tilfælde og på hvilke betingelser kravene i stk. 2 kan fraviges, vedtages efter forskriftproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
Artikel 112
Antagelse af en angivelse
1. Angivelser, der opfylder betingelserne i dette kapitel, antages straks af toldmyndighederne, forudsat at de varer, angivelserne vedrører, er blevet frembudt for toldmyndighederne eller til toldmyndighedernes tilfredshed gøres tilgængelige for toldkontrollen.
Hvis angivelsen erstattes med en indskrivning i klarererens regnskaber, og toldmyndighederne har adgang til disse data, anses angivelsen for at være antaget på det tidspunkt, hvor varerne indskrives i regnskaberne. Toldmyndighederne kan, uden at dette berører klarererens lovmæssige forpligtelser eller udøvelsen af sikkerheds- og sikringskontrol, fritage klarereren for forpligtelsen til at frembyde eller stille varerne til rådighed for toldkontrol.
2. Hvis en toldangivelse indgives til et andet toldsted end det, hvor varerne frembydes, antages angivelsen, når det sted, hvor varerne frembydes, bekræfter, at varerne er tilgængelige for toldkontrollen, jf. dog artikel 110, stk. 2, eller stk. 1, andet afsnit, i nærværende artikel.
3. Datoen for toldmyndighedernes antagelse af toldangivelsen er, medmindre andet er fastsat, den dato, der lægges til grund for anvendelsen af de bestemmelser, der gælder for den toldprocedure, som varerne angives til, og for alle andre import- eller eksportformaliteter.
4. Kommissionen vedtager foranstaltninger til gennemførelse af denne artikel efter proceduren i artikel 184, stk. 2.
Artikel 113
Berigtigelse af en angivelse
1. Klarereren kan efter anmodning få tilladelse til at berigtige en eller flere oplysninger i angivelsen, efter at toldmyndighederne har antaget angivelsen. Ændringen må ikke medføre, at der tilføjes andre varer til angivelsen end dem, som den oprindeligt vedrørte.
2. En sådan berigtigelse kan ikke tillades, hvis der anmodes herom efter en af følgende begivenheder:
a)
Toldmyndighederne har meddelt klarereren, at de agter at undersøge varerne.
b)
Toldmyndighederne har fastslået, at de pågældende oplysninger ikke er korrekte.
c)
Toldmyndighederne har frigivet varerne.
3. Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med bestemmelser om undtagelser fra stk. 2, litra c), vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
Artikel 114
Ugyldiggørelse af en angivelse
1. Toldmyndighederne erklærer efter anmodning fra klarereren en allerede antaget angivelse for ugyldig i følgende tilfælde:
a)
når de har sikkerhed for, at varerne øjeblikkeligt henføres under en anden toldprocedure
b)
når de har sikkerhed for, at henførslen af varerne under den toldprocedure, som de var angivet til, som følge af særlige omstændigheder ikke længere er berettiget.
Hvis toldmyndighederne har underrettet klarereren om, at de agter at foretage en undersøgelse af varerne, kan anmodningen om at få angivelsen erklæret ugyldig ikke godtages, før undersøgelsen har fundet sted.
2. Angivelsen kan ikke erklæres ugyldig, efter at varerne er blevet frigivet.
Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med bestemmelser om undtagelser fra første afsnit i dette stykke, vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
Afdeling 5
Andre forenklinger
Artikel 115
Lettelser i forbindelse med udarbejdelsen af toldangivelser for varer, der henhører under forskellige underpositioner i toldtariffen
Når en forsendelse er sammensat af varer, der henhører under forskellige underpositioner i toldtariffen, og toldbehandlingen af hver af disse varer efter deres tarifering i forbindelse med udfærdigelsen af toldangivelsen således ville medføre en arbejdsbyrde og omkostninger, som ikke står i forhold til størrelsen af de importafgifter, de er pålagt, kan toldmyndighederne på klarererens begæring tillade, at hele forsendelsen afgiftsbelægges efter tariferingen af den vare i forsendelsen, der er omfattet af den højeste import- eller eksportafgift.
Kommissionen kan vedtage foranstaltninger til gennemførelse af denne artikel efter proceduren i artikel 184, stk. 2.
Artikel 116
Forenkling af toldformaliteter og -kontrol
1. Toldmyndighederne kan tillade andre forenklinger af toldformaliteter og -kontrol end dem, der er omhandlet i afdeling 3 i dette kapitel.
2. Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med bestemmelser om især følgende:
a)
tildelingen af de tilladelser, der er omhandlet i stk. 1
b)
de tilfælde, hvor tilladelserne skal revideres og betingelserne for deres anvendelse skal overvåges af toldmyndighederne
c)
betingelserne for tildelingen af tilladelserne
d)
betingelserne for, hvornår en økonomisk operatør kan få tilladelse til at gennemføre visse toldformaliteter, der i princippet bør gennemføres af toldmyndighederne, herunder egen beregning af import- og eksportafgifter, og til at foretage visse kontroller under toldtilsyn
e)
identifikation af den toldmyndighed, der er kompetent til at tildele tilladelsen
f)
konsultation af og meddelelse af oplysninger til andre toldmyndigheder, hvor det er relevant
g)
betingelserne for, hvornår tilladelserne kan suspenderes eller inddrages
h)
de involverede kompetente toldsteders særlige rolle og ansvarsområde, især med hensyn til, hvilken kontrol der skal anvendes
i)
formen af og en eventuel tidsfrist for gennemførelsen af formaliteter
vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
Disse foranstaltninger skal tage hensyn til følgende:
-
de toldformaliteter, der skal foretages, og den toldkontrol, der skal udføres af sikkerheds- og sikringshensyn af varer, der føres ind i eller forlader Fællesskabets toldområde
-
de regler, der vedtages i medfør af artikel 25, stk. 3
-
med hensyn til litra d), hvor mere end én medlemsstat er involveret, skal ansøgeren have status som autoriseret økonomisk operatør i henhold til artikel 14
-
med hensyn til litra e), det sted, hvor ansøgerens hovedbogholderi i forbindelse med told føres eller er tilgængeligt, så der lettere kan foretages revisionsbaseret kontrol, og hvor i det mindste en del af de aktiviteter, der skal omfattes af tilladelsen, udføres.
KAPITEL 3
Verifikation og frigivelse af varer
Afdeling 1
Verifikation
Artikel 117
Verifikation af en toldangivelse
Toldmyndighederne kan med henblik på at verificere, at oplysningerne i en toldangivelse, de har antaget, er rigtige:
a)
undersøge angivelsen og alle bilag
b)
kræve, at klarereren forelægger andre dokumenter
c)
undersøge varerne
d)
udtage stikprøver med henblik på analyse eller dybtgående kontrol af varerne.
Artikel 118
Undersøgelse og prøveudtagning af varer
1. Transport af varerne til det sted, hvor undersøgelsen og prøveudtagningen skal finde sted, og alle nødvendige behandlinger i forbindelse hermed foretages af klarereren eller på dennes ansvar. Udgifterne hertil afholdes af klarereren.
2. Klarereren har ret til at overvære eller lade sig repræsentere ved undersøgelsen af varerne og prøveudtagningerne. Hvis toldmyndighederne har rimelig grund hertil, kan de forlange, at klarereren selv eller dennes repræsentant er til stede under undersøgelsen af varerne eller prøveudtagningen, eller at han giver dem den assistance, der er nødvendig for at lette undersøgelsen eller prøveudtagningen.
3. Toldmyndighederne yder ikke erstatning for prøver, som de udtager, når det i øvrigt sker efter gældende bestemmelser, men de afholder analyse- og kontrolomkostningerne.
Artikel 119
Undersøgelse af en del af varerne og prøveudtagning
1. Hvis undersøgelsen kun vedrører en del af de varer, der er omfattet af en og samme toldangivelse, eller der kun udtages prøver, anses resultatet af delundersøgelsen eller af analysen eller undersøgelsen af de udtagne prøver for at gælde for alle de varer, der er omfattet af samme angivelse.
Klarereren kan dog anmode om en yderligere undersøgelse eller prøveudtagning af varerne, når han skønner, at resultatet af delundersøgelsen eller af analysen eller undersøgelsen af de udtagne prøver ikke gælder for resten af de angivne varer. Anmodningen tages til følge, forudsat at varerne ikke er blevet frigivet, eller, hvis de er blevet frigivet, at klarereren godtgør, at de ikke er blevet ændret på nogen måde.
2. Når en toldangivelse omfatter flere vareposter, anses oplysningerne for hver varepost for at udgøre en særskilt angivelse med henblik på anvendelsen af nærværende artikels stk. 1.
3. Kommissionen vedtager efter proceduren i artikel 184, stk. 3, foranstaltninger vedrørende den procedure, der skal anvendes, hvis undersøgelserne i henhold til nærværende artikels stk. 1 ikke giver samme resultat.
Artikel 120
Resultater af verifikationen
1. Resultatet af verifikationen af toldangivelsen tjener som grundlag for anvendelsen af de bestemmelser, der gælder for den toldprocedure, som varerne henføres under.
2. Hvis der ikke er foretaget verifikation af toldangivelsen, finder stk. 1 anvendelse på oplysningerne i angivelsen.
3. Resultatet af toldmyndighedernes verifikation har samme retskraft i hele Fællesskabets toldområde.
Artikel 121
Identifikationsforanstaltninger
1. Toldmyndighederne eller i givet fald de økonomiske operatører, der af toldmyndighederne har fået tilladelse dertil, træffer de fornødne foranstaltninger til at identificere varerne, når dette er nødvendigt for at sikre overholdelsen af de bestemmelser, der er fastsat for benyttelsen af den toldprocedure, som disse varer er blevet angivet til.
Disse identifikationsforanstaltninger har samme retskraft i hele Fællesskabets toldområde.
2. Identifikationsmærker, der er påsat varer eller transportmidler, må kun fjernes eller tilintetgøres af toldmyndighederne eller af økonomiske operatører, der har fået tilladelse hertil af toldmyndighederne, medmindre det på grund af hændelige omstændigheder eller force majeure er absolut påkrævet at fjerne eller tilintetgøre dem af hensyn til beskyttelse af varerne eller transportmidlerne.
Artikel 122
Gennemførelsesforanstaltninger
Kommissionen vedtager foranstaltninger til gennemførelse af denne afdeling efter proceduren i artikel 184, stk. 2.
Afdeling 2
Frigivelse
Artikel 123
Frigivelse af varerne
1. Hvis betingelserne for henførsel af varerne under den pågældende procedure er opfyldt, og forudsat at eventuelle restriktioner er bragt i anvendelse, og der ikke gælder forbud for varerne, frigiver toldmyndighederne varerne, så snart oplysningerne i toldangivelsen er blevet verificeret eller godtaget uden verifikation, jf. dog artikel 117.
Første afsnit finder også anvendelse, hvis en verifikation som nævnt i artikel 117 ikke kan afsluttes inden for en rimelig frist, og hvis varernes tilstedeværelse ikke længere er påkrævet af hensyn til verifikationen.
2. Frigivelsen sker på én gang for samtlige varer, der er omfattet af en og samme angivelse.
Når en toldangivelse omfatter flere vareposter, anses oplysningerne for hver varepost for at udgøre en særskilt toldangivelse med henblik på anvendelsen af første afsnit.
3. Når varerne frembydes ved et andet toldsted end det, hvor toldangivelsen er blevet antaget, udveksler de involverede toldmyndigheder de oplysninger, der er nødvendige for frigivelsen, med forbehold af relevant kontrol.
Artikel 124
Frigivelse afhængig af betaling af det import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til toldskylden, eller sikkerhedsstillelse
1. Hvis der opstår toldskyld som følge af, at varer henføres under en toldprocedure, frigives varerne først, når det import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til toldskylden, er blevet betalt, eller der er stillet sikkerhed til dækning af denne skyld.
Med forbehold af tredje afsnit finder første afsnit dog ikke anvendelse for midlertidig import med delvis fritagelse for importafgifter.
Når toldmyndighederne i medfør af bestemmelserne for den toldprocedure, som varerne angives til, forlanger, at der stilles en sikkerhed, frigives de nævnte varer ikke til den pågældende toldprocedure, før der er stillet en sådan sikkerhed.
2. Kommissionen kan vedtage foranstaltninger vedrørende undtagelser fra stk. 1, første og tredje afsnit, efter proceduren i artikel 184, stk. 2.
KAPITEL 4
Bortskaffelse af varer
Artikel 125
Tilintetgørelse af varer
Hvis toldmyndighederne har rimelig grund hertil, kan de kræve, at varer, der har været frembudt for toldmyndighederne, tilintetgøres, og de skal underrette ihændehaveren af varerne herom. Udgifterne i forbindelse med tilintetgørelsen påhviler ihændehaveren af varerne.
Artikel 126
Foranstaltninger, som skal træffes af toldmyndighederne
1. Toldmyndighederne træffer alle nødvendige foranstaltninger, herunder konfiskering og salg eller tilintetgørelse, for at bortskaffe varer i følgende tilfælde:
a)
hvis en af forpligtelserne i toldlovgivningen med hensyn til at føre ikke-fællesskabsvarer ind i Fællesskabets toldområde ikke er opfyldt, eller varerne er blevet unddraget toldtilsyn
b)
hvis varerne ikke kan frigives af en af følgende årsager:
i)
fordi undersøgelsen af varerne af årsager, der kan tilskrives klarereren ikke har kunnet indledes eller fortsættes inden for den af toldmyndighederne fastsatte frist
ii)
fordi de dokumenter, der er en betingelse for varernes henførsel under eller frigivelse til den angivne toldprocedure, ikke er gjort tilgængelige
iii)
fordi de import- eller eksportafgifter, der skulle have været betalt, eller for hvilke der skulle have været stillet sikkerhed, enten ikke er blevet betalt, eller der ikke er blevet stillet sikkerhed herfor inden for den fastsatte frist
iv)
fordi de er genstand for forbud eller restriktioner
c)
hvis varerne ikke er blevet fjernet inden for en rimelig tid efter deres frigivelse
d)
hvis det efter varernes frigivelse konstateres, at de ikke opfyldte betingelserne for denne frigivelse
e)
hvis varer afstås til staten i henhold til artikel 127.
2. Ikke-fællesskabsvarer, der er afstået til staten, beslaglagt eller konfiskeret, anses for at være henført under proceduren for midlertidig opbevaring.
Artikel 127
Afståelse
1. Ikke-fællesskabsvarer og varer med særligt anvendelsesformål kan med toldmyndighedernes forudgående tilladelse afstås til staten af brugeren af proceduren eller i givet fald af ihændehaveren af varerne.
2. Afståelse må ikke medføre omkostninger for staten. Brugeren af proceduren eller i givet fald ihændehaveren af varerne afholder udgifterne til tilintetgørelse eller anden bortskaffelse af varer.
Artikel 128
Gennemførelsesforanstaltninger
Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med bestemmelser om gennemførelsen af dette kapitel, vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
AFSNIT VI
OVERGANG TIL FRI OMSÆTNING OG FRITAGELSE FOR IMPORTAFGIFTER
KAPITEL 1
Overgang til fri omsætning
Artikel 129
Anvendelsesområde og indvirkning
1. Ikke-fællesskabsvarer, der skal bringes i omsætning på Fællesskabets marked eller er bestemt til privat forbrug eller fortæring inden for Fællesskabet, henføres under overgang til fri omsætning.
2. Overgang til fri omsætning indebærer følgende:
a)
opkrævning af eventuelle skyldige importafgifter
b)
i givet fald opkrævning af andre omkostninger i medfør af relevante gældende bestemmelser om opkrævning af sådanne omkostninger
c)
anvendelse af handelspolitiske foranstaltninger samt forbud og restriktioner, hvis de ikke allerede er blevet anvendt på et tidligere stade
d)
opfyldelse af de øvrige formaliteter, der er fastlagt for import af varerne.
3. Ved overgang til fri omsætning får ikke-fællesskabsvarer toldmæssig status som fællesskabsvarer.
KAPITEL 2
Fritagelse for importafgifter
Afdeling 1
Returvarer
Artikel 130
Anvendelsesområde og indvirkning
1. Ikke-fællesskabsvarer, som, efter oprindelig at være blevet eksporteret fra Fællesskabets toldområde som fællesskabsvarer, inden for en frist på tre år igen føres ind i toldområdet og angives til fri omsætning, fritages efter anmodning fra den berørte person for importafgifter.
2. Den i stk. 1 omhandlede frist på tre år kan overskrides under særlige omstændigheder.
3. Hvis returvarer inden deres eksport fra Fællesskabets toldområde er blevet bragt i fri omsætning afgiftsfrit eller til en nedsat importafgiftssats som følge af et særligt anvendelsesformål, kan den i stk. 1 omhandlede afgiftsfritagelse kun indrømmes, på betingelse af at varerne overgår til fri omsætning til samme anvendelsesformål.
Hvis det særlige anvendelsesformål, som de pågældende varer skal bringes i fri omsætning til, ikke længere er det samme, foretages der i importafgiftsbeløbet et fradrag af ethvert beløb, som blev opkrævet, da disse varer første gang blev bragt i fri omsætning. Hvis sidstnævnte beløb er større end det, der fremkommer ved returvarernes overgang til fri omsætning, ydes der ingen godtgørelse.
4. Hvis fællesskabsvarer har mistet deres toldmæssige status som fællesskabsvarer i medfør af artikel 102, litra b), og efterfølgende bringes i fri omsætning, finder stk. 1, 2 og 3 i denne artikel tilsvarende anvendelse.
5. Fritagelsen for importafgifter indrømmes kun, hvis varerne genindføres i samme stand, som de forefandtes i ved deres eksport.
Artikel 131
Tilfælde, hvor der ikke indrømmes fritagelse for importafgifter
Den i artikel 130 omhandlede fritagelse for importafgifter indrømmes ikke i følgende tilfælde:
a)
varer, der er eksporteret fra Fællesskabets toldområde under proceduren for passiv forædling, medmindre
i)
disse varer stadig er i samme uforandrede stand som ved deres eksport
ii)
de regler, der er vedtaget i henhold til artikel 134, giver mulighed herfor
b)
varer, som har været omfattet af foranstaltninger i henhold til den fælles landbrugspolitik, der indebærer, at de skal eksporteres fra Fællesskabets toldområde, medmindre de regler, der er vedtaget i henhold til artikel 134, giver mulighed herfor.
Artikel 132
Varer, der tidligere var henført under proceduren for aktiv forædling
1. Artikel 130 finder tilsvarende anvendelse på forædlingsprodukter, der oprindelig blev reeksporteret fra Fællesskabets toldområde efter at have været henført under en procedure for aktiv forædling.
2. Efter anmodning fra klarereren fastsættes importafgiftsbeløbet for de i stk. 1 i denne artikel omhandlede varer i overensstemmelse med artikel 53, stk. 3, forudsat at klarereren forelægger de nødvendige oplysninger. Datoen for antagelse af reeksportmeddelelsen betragtes som datoen for varernes overgang til fri omsætning.
3. Fritagelsen for importafgifter som omhandlet i artikel 130 indrømmes ikke for forædlingsprodukter, som blev udført i overensstemmelse artikel 142, stk. 2, litra b), medmindre der er sikkerhed for, at der ikke er nogen varer, der vil blive henført under proceduren for aktiv forædling.
Afdeling 2
Havfiskeri og produkter optaget fra havet
Artikel 133
Produkter, som hidrører fra havfiskeri, og andre produkter, der optages fra havet
Med forbehold af artikel 36, stk. 1, er følgende produkter fritaget for importafgifter ved overgang til fri omsætning:
a)
produkter fra havfiskeri og andre produkter, der optages fra et søterritorium, der hører under et land eller et område uden for Fællesskabets toldområde, af skibe, som udelukkende er registreret i en medlemsstat eller anmeldt til dens skibsregister og fører statens flag
b)
produkter, der er fremstillet på grundlag af de under litra a) nævnte produkter om bord på fabriksskibe, der opfylder de under samme litra fastsatte betingelser.
Afdeling 3
Gennemførelsesforanstaltninger
Artikel 134
Gennemførelsesforanstaltninger
Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med bestemmelser til gennemførelse af dette kapitel, vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
AFSNIT VII
SÆRLIGE PROCEDURER
KAPITEL 1
Almindelige bestemmelser
Artikel 135
Anvendelsesområde
Varer kan henføres under en af følgende kategorier af særlige procedurer:
a)
forsendelse, der omfatter ekstern og intern forsendelse
b)
oplagring, der omfatter midlertidig opbevaring, toldoplag og frizoner
c)
særlig anvendelse, der omfatter midlertidig import og anvendelse til særligt formål
d)
forædling, der omfatter aktiv og passiv forædling.
Artikel 136
Bevilling
1. Der kræves bevilling fra toldmyndighederne til:
-
at benytte proceduren vedrørende aktiv eller passiv forædling, proceduren vedrørende midlertidig import eller proceduren vedrørende anvendelse til særligt formål
-
at drive lagervirksomhed med henblik på midlertidig opbevaring eller oplæggelse på toldoplag af varer, medmindre det er toldmyndigheden selv, der driver lagervirksomheden.
De betingelser, under hvilke det er tilladt at benytte en eller flere af ovennævnte procedurer eller at drive lagervirksomhed, skal fremgå af bevillingen.
2. Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med bestemmelser om navnlig følgende:
a)
tildelingen af den bevilling, der er omhandlet i stk. 1
b)
de tilfælde, hvor bevillingen skal revideres
c)
betingelserne for tildelingen af bevillingen
d)
den toldmyndighed, der er kompetent til at tildele bevillingen
e)
konsultation af og meddelelse af oplysninger til andre toldmyndigheder, hvor det er relevant
f)
betingelserne for, hvornår bevillingen kan suspenderes eller inddrages
g)
de involverede kompetente toldsteders særlige rolle og ansvarsområder, især med hensyn til, hvilken kontrol der skal udøves
h)
formen af og en eventuel tidsfrist for gennemførelsen af formaliteter
vedtages efter forskriftproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
Disse foranstaltninger skal tage hensyn til følgende:
a)
med hensyn til første afsnit, litra c), hvor mere end én medlemsstat er involveret, ansøgerens opfyldelse af kriterierne i artikel 14 for indrømmelse af status som autoriseret økonomisk operatør
b)
med hensyn til første afsnit, litra d), det sted, hvor ansøgerens hovedbogholderi i forbindelse med told føres eller er tilgængeligt, så der lettere kan foretages revisionsbaseret kontrol, og hvor i det mindste en del af de aktiviteter, der skal omfattes af bevillingen, udføres.
3. Medmindre andet er fastsat i toldlovgivningen, indrømmes den i stk. 1 omhandlede bevilling kun til følgende personer:
a)
personer, der er etableret i Fællesskabets toldområde
b)
personer, som yder den nødvendige sikkerhed for, at transaktionerne forløber korrekt, og som i de tilfælde, hvor der kan opstå toldskyld, eller andre afgifter kan pålægges varer, der er henført under en særlig procedure, stiller sikkerhed i overensstemmelse med artikel 56
c)
i forbindelse med proceduren for midlertidig import eller aktiv forædling, den person, der henholdsvis anvender eller lader varerne anvende, eller som udfører eller lader udføre forædlingsprocesser.
Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med bestemmelser om undtagelser fra første afsnit i dette stykke, vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
4. Medmindre andet er bestemt og ud over stk. 3, tildeles den i stk. 1 omhandlede bevilling kun, hvis følgende betingelser er opfyldt:
a)
Toldmyndighederne er i stand til at foretage toldtilsyn, uden at der skal træffes administrative forholdsregler, som ikke står i rimeligt forhold til de økonomiske behov i forbindelse hermed.
b)
Fællesskabsproducenternes væsentlige interesser berøres ikke negativt af en bevilling til forædlingsproceduren (økonomiske forudsætninger).
Fællesskabsproducenternes væsentlige interesser anses ikke for at blive negativt berørt, jf. første afsnit, litra b), medmindre der er bevis for det modsatte, eller hvis det fremgår af toldlovgivningen, at de økonomiske forudsætninger anses for at være opfyldt.
Hvis der er bevis for, at fællesskabsproducenternes væsentlige interesser sandsynligvis vil blive negativt berørt, foretages der en undersøgelse af de økonomiske forudsætninger i henhold til artikel 185.
Kommissionen vedtager efter proceduren, der henvises til i artikel 184, stk. 2, foranstaltninger, der vedrører følgende:
a)
undersøgelse af de økonomiske forudsætninger
b)
fastlæggelse af, i hvilke tilfælde fællesskabsproducenternes væsentlige interesser sandsynligvis vil blive negativt berørt, under hensyntagen til landbrugs- og handelspolitiske foranstaltninger
c)
fastlæggelse af, i hvilke tilfælde de økonomiske forudsætninger anses for at være opfyldt.
5. Bevillingshaveren skal underrette toldmyndighederne om alle forhold, der indtræder, efter at bevillingen blev tildelt, og som kan formodes at have betydning for bevillingens opretholdelse eller indhold.
Artikel 137
Regnskaber
1. Bortset fra ved forsendelsesproceduren, eller hvis andet er fastsat i toldlovgivningen, skal bevillingshaveren, brugeren af proceduren og alle de, der udøver en virksomhed omfattende oplagring, bearbejdning eller forædling af varer eller salg eller køb af varer i frizoner, føre regnskaber i en af toldmyndighederne godkendt form.
Regnskaberne skal gøre det muligt for toldmyndighederne at føre tilsyn med den pågældende procedure, især med hensyn til identifikation af varer, der er henført under proceduren, deres toldmæssige status og deres bevægelser.
2. Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med bestemmelser om gennemførelsen af denne artikel, vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
Artikel 138
Afslutning af en procedure
1. I andre tilfælde end forsendelsesproceduren og med forbehold af artikel 166 afsluttes en særlig procedure, når de under proceduren henførte varer eller forædlingsprodukterne er henført under en efterfølgende toldprocedure, har forladt Fællesskabets toldområde eller er blevet tilintetgjort og ikke omdannet til affald eller er afstået til staten i henhold til artikel 127.
2. Forsendelsesproceduren afsluttes af toldmyndighederne, når de på grundlag af en sammenligning mellem de oplysninger, der foreligger på afgangstoldstedet, og de oplysninger, der foreligger på bestemmelsestoldstedet, kan konstatere, at proceduren er ophørt på korrekt vis.
3. Toldmyndighederne træffer enhver foranstaltning, der er nødvendig for at bringe forholdene for de varer, for hvilke en procedure ikke er blevet afsluttet på de fastsatte vilkår, i overensstemmelse med reglerne.
Artikel 139
Overdragelse af rettigheder og pligter
De rettigheder og pligter, som brugeren af en procedure har med hensyn til varer, der er henført under en særlig procedure, dog ikke forsendelsesproceduren, kan på betingelser, der fastsættes af toldmyndighederne, helt eller delvis overdrages til andre personer, som opfylder de for den pågældende procedure fastlagte betingelser.
Artikel 140
Varebevægelser
1. Varer, der er henført under en særlig procedure, dog ikke forsendelses- eller frizoneproceduren, kan transporteres mellem forskellige steder i Fællesskabets toldområde, forudsat at bevillingen eller toldlovgivningen indeholder bestemmelse herom.
2. Kommissionen vedtager foranstaltninger til gennemførelse af denne artikel efter proceduren i artikel 184, stk. 2.
Artikel 141
Sædvanlige behandlinger
Varer, der opbevares på toldoplag eller henført under en forædlingsprocedure eller anbragt i en frizone, kan underkastes de sædvanlige behandlinger, som tjener til at sikre deres bevarelse eller til at forbedre deres udseende eller handelskvalitet eller til at forberede deres distribution eller videresalg.
Artikel 142
Ækvivalente varer
1. Ækvivalente varer er fællesskabsvarer, som oplagres, anvendes eller forædles i stedet for varer, der er henført under en særlig procedure.
Under proceduren for passiv forædling er ækvivalente varer ikke-fællesskabsvarer, som forædles i stedet for fællesskabsvarer, der er henført under proceduren for passiv forædling.
Ækvivalente varer skal have samme ottecifrede kode i den kombinerede nomenklatur, samme handelskvalitet og samme tekniske egenskaber som de varer, de træder i stedet for.
Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med bestemmelser om undtagelser fra tredje afsnit i dette stykke, vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
2. Toldmyndighederne tillader følgende, forudsat at der er sikkerhed for, at proceduren forløber korrekt, især med hensyn til toldtilsyn:
a)
anvendelse af ækvivalente varer under en særlig procedure, bortset fra proceduren for forsendelse, midlertidig import og midlertidig opbevaring
b)
ved proceduren for aktiv forædling, eksport af forædlingsprodukter, som er fremstillet af ækvivalente varer forud for importen af de varer, de træder i stedet for
c)
ved proceduren for passiv forædling, import af forædlingsprodukter, som er fremstillet af ækvivalente varer forud for eksporten af de varer, de træder i stedet for.
Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med bestemmelser om, i hvilke tilfælde toldmyndighederne kan tillade anvendelse af ækvivalente varer under midlertidig import, vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
3. Anvendelsen af ækvivalente varer er ikke tilladt i følgende tilfælde:
a)
hvis der kun foretages sædvanlige behandlinger som fastlagt i artikel 141 under proceduren for aktiv forædling
b)
hvis der er forbud mod godtgørelse af eller fritagelse for importafgifter for varer uden oprindelsesstatus, der anvendes til fremstilling af forædlingsprodukter under proceduren for aktiv forædling, for hvilke der udstedes eller udfærdiges et oprindelsesbevis som led i en præferenceaftale mellem Fællesskabet og visse lande eller områder uden for Fællesskabets toldområde eller grupper af sådanne lande eller områder, eller
c)
hvis det kan føre til en uberettiget importafgiftsfordel.
Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med bestemmelser om andre tilfælde, hvor der ikke må anvendes ækvivalente varer, vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
4. I det tilfælde, der henvises til i stk. 2, litra b), i denne artikel, og såfremt forædlingsprodukterne ville blive pålagt eksportafgifter, hvis de ikke blev eksporteret i forbindelse med proceduren for aktiv forædling, skal bevillingshaveren stille sikkerhed for, at disse afgifter betales i tilfælde af, at ikke-fællesskabsvarerne ikke importeres inden for den i artikel 169, stk. 3, fastsatte frist.
Artikel 143
Gennemførelsesforanstaltninger
Kommissionen vedtager foranstaltninger vedrørende forløbet af de under dette afsnit omhandlede procedurer efter proceduren i artikel 184, stk. 2.
KAPITEL 2
Forsendelse
Afdeling 1
Ekstern og intern forsendelse
Artikel 144
Ekstern forsendelse
1. Under proceduren for ekstern forsendelse kan ikke-fællesskabsvarer forsendes fra et sted til et andet inden for Fællesskabets toldområde uden at skulle gøres til genstand for:
a)
importafgifter
b)
andre omkostninger som fastsat i andre relevante gældende bestemmelser
c)
handelspolitiske foranstaltninger, såfremt de ikke indeholder et forbud mod indpassage eller udpassage af varer til eller fra Fællesskabets toldområde.
2. Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med bestemmelser om, i hvilke tilfælde og under hvilke betingelser fællesskabsvarer skal henføres under ekstern forsendelse, vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
3. Den i stk. 1 nævnte forsendelse finder sted på en af følgende måder:
a)
under proceduren for ekstern fællesskabsforsendelse
b)
i overensstemmelse med TIR-konventionen, forudsat at forsendelsen:
i)
er påbegyndt eller skal ophøre uden for Fællesskabets toldområde, eller
ii)
foretages mellem to steder i Fællesskabets toldområde gennem et land eller et område uden for Fællesskabets toldområde
c)
i overensstemmelse med ATA-konventionen/Istanbul-konventionen, hvis der er tale om en transitforsendelse
d)
i henhold til Rhin-manifestet (artikel 9 i den reviderede konvention om Rhin-sejlads)
e)
i henhold til formular 302, der er indført som led i overenskomsten mellem parterne i Den Nordatlantiske Traktats Organisation vedrørende status for deres styrker, undertegnet i London den 19. juni 1951
f)
med post i overensstemmelse med Verdenspostunionens bestemmelser, når varer forsendes af eller for indehavere af rettigheder og pligter i henhold til disse bestemmelser.
4. Ekstern forsendelse finder anvendelse med forbehold af bestemmelserne i artikel 140.
Artikel 145
Intern forsendelse
1. Under proceduren for intern forsendelse og på de betingelser, der er fastlagt i stk. 2 og 3, kan fællesskabsvarer forsendes fra et sted til et andet inden for Fællesskabets toldområde og passere gennem et andet område uden for dette område uden ændring af deres toldmæssige status.
2. Den i stk. 1 nævnte forsendelse finder sted på en af følgende måder:
a)
under proceduren for intern fællesskabsforsendelse, hvis denne mulighed gives i en international aftale
b)
i overensstemmelse med TIR-konventionen
c)
i overensstemmelse med ATA-konventionen/Istanbul-konventionen, hvis der er tale om en transitforsendelse
d)
i henhold til Rhin-manifestet (artikel 9 i den reviderede konvention om Rhin-sejlads)
e)
i henhold til formular 302, der er indført som led i overenskomsten mellem parterne i Den Nordatlantiske Traktats Organisation vedrørende status for deres styrker, undertegnet i London den 19. juni 1951
f)
med post i overensstemmelse med Verdenspostunionens bestemmelser, når varer forsendes af eller for indehavere af rettigheder og pligter i henhold til disse bestemmelser.
3. I de i stk. 2, litra b)-f), omhandlede tilfælde bevarer varer kun deres toldmæssige status som fællesskabsvarer, hvis denne status er godtgjort på bestemte betingelser og ved hjælp af metoder, der er fastsat i toldlovgivningen.
Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med bestemmelser om, på hvilke betingelser og ved hjælp af hvilke metoder denne toldmæssige status kan godtgøres, vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
Afdeling 2
Fællesskabsforsendelse
Artikel 146
Pligter, der påhviler en bruger af proceduren for fællesskabsforsendelse og en transportør eller modtager af varer, der forsendes under proceduren for fællesskabsforsendelse
1. Brugeren af proceduren for fællesskabsforsendelse er ansvarlig for følgende:
a)
at varerne frembydes på bestemmelsestoldstedet i intakt stand sammen med de nødvendige oplysninger inden for den fastsatte frist og under iagttagelse af de af toldmyndighederne trufne foranstaltninger til varernes identificering
b)
at de for proceduren gældende toldbestemmelser overholdes
c)
medmindre andet er fastsat i toldlovgivningen, at der stilles sikkerhed for betaling af det import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til toldskyld eller andre afgifter, som kan pålægges varerne, som omhandlet i andre gældende relevante bestemmelser.
2. De pligter, der påhviler brugeren af proceduren, er opfyldt, og forsendelsesproceduren ophører, når de under proceduren henførte varer og de nødvendige oplysninger foreligger på bestemmelsestoldstedet i henhold til toldlovgivningen.
3. En transportør eller varemodtager, der accepterer varerne med kendskab til, at det er varer, der forsendes under proceduren for fællesskabsforsendelse, er ligeledes ansvarlig for frembydelse af dem i intakt stand for bestemmelsestoldstedet inden for den fastsatte frist og under iagttagelse af de af toldmyndighederne trufne foranstaltninger til varernes identificering.
Artikel 147
Varer, der passerer gennem et område i et land uden for Fællesskabets toldområde under proceduren for ekstern fællesskabsforsendelse
1. Proceduren for ekstern fællesskabsforsendelse anvendes på varer, der passerer gennem et område uden for Fællesskabets toldområde, hvis en af følgende betingelser er opfyldt:
a)
En sådan mulighed er fastsat i en international aftale.
b)
Forsendelsen gennem et sådant område sker på grundlag af et og samme transportdokument, som er udfærdiget i Fællesskabets toldområde.
2. I det tilfælde, der er omhandlet i stk. 1, litra b), suspenderes virkningen af proceduren for ekstern fællesskabsforsendelse, så længe varerne befinder sig uden for Fællesskabets toldområde.
KAPITEL 3
Oplagring
Afdeling 1
Fælles bestemmelser
Artikel 148
Anvendelsesområde
1. Under en oplagringsprocedure kan ikke-fællesskabsvarer oplagres i Fællesskabets toldområde uden at skulle gøres til genstand for:
a)
importafgifter
b)
andre omkostninger som fastsat i andre relevante gældende bestemmelser
c)
handelspolitiske foranstaltninger, såfremt de ikke indeholder et forbud mod indpassage eller udpassage af varer til eller fra Fællesskabets toldområde.
2. Fællesskabsvarer kan henføres under proceduren for toldoplag eller frizoner i overensstemmelse med toldlovgivningen eller fællesskabslovgivningen vedrørende specifikke områder eller for at blive omfattet af en afgørelse, der indrømmer godtgørelse af eller fritagelse for importafgifter.
Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med bestemmelser om, i hvilke tilfælde og under hvilke betingelser fællesskabsvarer kan henføres under procedurerne for toldoplag eller frizoner, vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
Artikel 149
Forpligtelser, der påhviler bevillingshaveren eller brugeren af en procedure
1. Bevillingshaveren og brugeren af proceduren er ansvarlige for følgende:
a)
at sikre, at varer under procedurerne for midlertidig opbevaring eller toldoplag ikke unddrages toldtilsyn
b)
at de forpligtelser, der følger af oplagring af varer, der er dækket af procedurerne for midlertidig opbevaring eller toldoplag, opfyldes
c)
at de særlige betingelser, der er fastsat i bevillingen til drift af et toldoplag eller midlertidig opbevaringsvirksomhed, overholdes.
2. Uanset stk. 1 kan det i bevillingen, når den vedrører et offentligt toldoplag, fastsættes, at det i stk. 1, litra a) eller b), omhandlede ansvar udelukkende påhviler brugeren af proceduren.
3. Brugeren af proceduren er ansvarlig for opfyldelsen af de forpligtelser, der følger af varernes henførsel under procedurerne for midlertidig opbevaring eller toldoplag.
Artikel 150
En oplagringsprocedures varighed
1. Varer kan forblive under en oplagringsprocedure uden tidsbegrænsning.
2. I følgende tilfælde kan toldmyndighederne dog fastsætte en tidsfrist for, hvornår en oplagringsprocedure skal være afsluttet:
a)
hvis en lagervirksomhed drives af toldmyndighederne og kan benyttes af alle til midlertidig opbevaring af varer i henhold til artikel 151
b)
under særlige omstændigheder, navnlig hvis varernes art og egenskaber, såfremt der er tale om langvarig oplagring, kan udgøre en trussel mod folkesundheden eller dyre- eller plantesundheden eller mod miljøet.
3. Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den og fastsætte de bestemmelser, der er omhandlet i stk. 2, vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
Afdeling 2
Midlertidig opbevaring
Artikel 151
Anbringelse af varer under midlertidig opbevaring
1. Hvis de ikke på anden måde er angivet til en toldprocedure, anses følgende ikke-fællesskabsvarer for at være angivet til proceduren for midlertidig opbevaring af ihændehaveren af varerne på det tidspunkt, hvor de er blevet frembudt for toldmyndighederne:
a)
varer, som føres ind i Fællesskabets område, dog ikke direkte ind i en frizone
b)
varer, som føres fra en frizone ind i en anden del af Fællesskabets toldområde
c)
varer, for hvilke proceduren for ekstern forsendelse er ophørt.
Toldangivelsen anses for at være indgivet og antaget af toldmyndighederne i det øjeblik, hvor varerne frembydes for toldmyndighederne.
2. Den summariske indpassageangivelse eller et forsendelsesdokument, der træder i stedet for den, er at sidestille med toldangivelsen til proceduren for midlertidig opbevaring.
3. Toldmyndighederne kan kræve, at ihændehaveren af varerne stiller sikkerhed for betaling af det import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til toldskylden, eller af andre omkostninger, der kan blive pålagt, som omhandlet i andre relevante gældende bestemmelser.
4. Hvis varer af en eller anden grund ikke kan henføres eller ikke længere kan bevares under proceduren for midlertidig opbevaring, træffer toldmyndighederne straks alle nødvendige foranstaltninger for at regulere situationen for varerne. Artikel 125, 126 og 127 finder tilsvarende anvendelse.
5. Kommissionen kan vedtage foranstaltninger til gennemførelse af denne artikel efter proceduren i artikel 184, stk. 2.
Artikel 152
Varer under midlertidig opbevaring
1. Varer under proceduren for midlertidig opbevaring må kun anbringes i godkendte lagre til midlertidig opbevaring.
2. Varer under proceduren for midlertidig opbevaring må kun underkastes behandlinger, der tjener til varernes bevarelse i uændret stand, uden at præsentationsmåden eller de tekniske egenskaber ændres, jf. dog artikel 91, stk. 2.
Afdeling 3
Toldoplag
Artikel 153
Oplagring på toldoplag
1. Under toldoplagsproceduren kan ikke-fællesskabsvarer opbevares i lagre eller andre lokaler, der er godkendt til denne procedure af toldmyndighederne og under toldtilsynet, i det følgende benævnt »toldoplag«.
2. Toldoplag kan benyttes af alle til oplæggelse af varer (offentligt oplag), eller de kan benyttes af en indehaver af en bevilling til toldoplag til oplagring af varer (privat oplag).
3. Varer, der er henført under toldoplagsproceduren, kan midlertidigt fraføres toldoplaget. Bortset fra i tilfælde af force majeure skal der indhentes forhåndstilladelse til en sådan fraførsel hos toldmyndighederne.
Artikel 154
Fællesskabsvarer, særligt anvendelsesformål og forædlingsaktiviteter
1. Når der er et økonomisk behov herfor, og toldtilsynet ikke berøres heraf, kan toldmyndighederne tillade følgende i et toldoplag:
a)
oplagring af fællesskabsvarer
b)
forædling af varer under proceduren for aktiv forædling eller særligt anvendelsesformål på de for disse procedurer fastsatte betingelser.
2. I de i stk. 1 omhandlede tilfælde anses varerne ikke for at være henført under toldoplagsproceduren.
Afdeling 4
Frizoner
Artikel 155
Udpegning af frizoner
1. Medlemsstaterne kan udpege dele af Fællesskabets toldområde som frizoner.
For hver frizone fastlægger medlemsstaten, hvilket område frizonen dækker, og hvor tilførsels- og fraførselsstederne er.
2. Frizonerne er indhegnede.
Frizonernes grænser og tilførsels- og fraførselssteder er underlagt toldtilsyn.
3. Personer, varer og transportmidler, der ankommer til eller forlader en frizone, kan underkastes toldkontrol.
Artikel 156
Bygninger og aktiviteter i frizoner
1. Opførelse af bygninger i en frizone kræver en forhåndstilladelse fra toldmyndighederne.
2. Med forbehold af toldlovgivningen tillades aktiviteter af industriel eller kommerciel art samt tjenesteydelser i en frizone. Udøvelsen af sådanne aktiviteter anmeldes forinden til toldmyndighederne.
3. Toldmyndighederne kan forbyde eller begrænse de i stk. 2 omhandlede aktiviteter under hensyn til arten af de pågældende varer, behovet for toldtilsyn eller sikkerheds- og sikringskrav.
4. Toldmyndighederne kan nægte personer, der ikke yder den nødvendige sikkerhed for overholdelse af toldlovgivningen, adgang til at udøve en aktivitet i en frizone.
Artikel 157
Frembydelse af varer og deres henførsel under proceduren
1. Varer, der anbringes i en frizone, skal frembydes for toldmyndighederne og gøres til genstand for de foreskrevne toldformaliteter i følgende tilfælde:
a)
hvis de anbringes i frizonen direkte fra et sted uden for Fællesskabets toldområde
b)
hvis de er henført under en toldprocedure, som er ophørt eller afsluttet, når de henføres under proceduren for frizoner
c)
hvis de henføres under proceduren for frizoner for at blive omfattet af en beslutning om indrømmelse af godtgørelse af eller fritagelse for importafgifter
d)
hvis der i anden lovgivning end toldlovgivningen er fastsat sådanne formaliteter.
2. Varer, der anbringes i en frizone under andre omstændigheder end dem, der er omfattet af stk. 1, behøver ikke at blive frembudt for toldmyndighederne.
3. Med forbehold af artikel 158 anses varer, der anbringes i en frizone, for at være henført under proceduren for frizoner
a)
i det øjeblik, de føres ind i en frizone, medmindre de allerede er blevet henført under en anden toldprocedure
b)
i det øjeblik, hvor en forsendelsesprocedure afsluttes, medmindre de omgående henføres under en efterfølgende toldprocedure.
Artikel 158
Fællesskabsvarer i frizoner
1. Fællesskabsvarer kan føres ind i eller oplagres, flyttes, benyttes, forædles eller forbruges i en frizone. I så fald betragtes varerne ikke som omfattet af frizoneproceduren.
2. På anmodning af den berørte person udsteder toldmyndighederne for følgende varer en attest vedrørende deres toldmæssige status som fællesskabsvarer:
a)
fællesskabsvarer, som føres ind i en frizone
b)
fællesskabsvarer, som har været genstand for forædlingsprocesser i en frizone
c)
varer, der er overgået til fri omsætning i en frizone.
Artikel 159
Ikke-fællesskabsvarer i frizoner
1. Mens ikke-fællesskabsvarer befinder sig i en frizone, kan de overgå til fri omsætning eller henføres til proceduren for aktiv forædling, midlertidig import eller særligt anvendelsesformål på de vilkår, der er fastsat for disse procedurer.
I så fald betragtes varerne ikke som omfattet af frizoneproceduren.
2. Med forbehold af bestemmelserne for levering og proviantopbevaring, er stk. 1, i det omfang den pågældende procedure tillader det, ikke til hinder for anvendelse eller forbrug af varer, som ved overgang til fri omsætning eller ved midlertidig import ikke ville være pålagt importafgifter eller undergivet foranstaltninger i henhold til den fælles landbrugspolitik eller handelspolitiske foranstaltninger.
I tilfælde af sådan anvendelse eller sådant forbrug er en toldangivelse om overgang til fri omsætning eller om midlertidig import ikke nødvendig.
En angivelse kræves dog, hvis sådanne varer er omfattet af et toldkontingent eller et importloft.
Artikel 160
Varer, der føres ud af en frizone
Med forbehold af lovgivningen på andre områder end toldområdet kan varer i en frizone eksporteres eller reeksporteres fra Fællesskabets toldområde eller føres ind i en anden del af Fællesskabets toldområde.
Artikel 91-98 finder tilsvarende anvendelse på varer, der føres ind i andre dele af Fællesskabets toldområde.
Artikel 161
Toldmæssig status
Hvis varer føres ud af en frizone og ind i en anden del af Fællesskabets toldområde eller henføres under en toldprocedure, betragtes de som ikke-fællesskabsvarer, medmindre deres toldmæssige status som fællesskabsvarer er bevist ved hjælp af den i artikel 158, stk. 2, omhandlede attest eller et andet dokument i medfør af Fællesskabets toldlovgivning.
Når der skal anvendes eksportafgifter og eksportlicenser eller eksportkontrolforanstaltninger i henhold til den fælles landbrugspolitik eller handelspolitiske foranstaltninger, betragtes varerne dog som fællesskabsvarer, medmindre det bliver fastslået, at de ikke har toldmæssig status som fællesskabsvarer.
KAPITEL 4
Særlig anvendelse
Afdeling 1
Midlertidig import
Artikel 162
Anvendelsesområde
1. Under proceduren for midlertidig import kan ikke-fællesskabsvarer, der er bestemt til reeksport, anvendes i Fællesskabets toldområde med fuldstændig eller delvis fritagelse for importafgifter og uden at skulle gøres til genstand for:
a)
andre omkostninger som fastsat i andre relevante gældende bestemmelser
b)
handelspolitiske foranstaltninger, såfremt de ikke indeholder et forbud mod indpassage eller udpassage af varer til eller fra Fællesskabets toldområde.
2. Proceduren for midlertidig import kan kun anvendes, hvis følgende betingelser er opfyldt:
a)
Varerne er ikke bestemt til at skulle ændres på nogen måde, bortset fra deres normale værdiforringelse som følge af brug.
b)
Det er muligt at sikre, at de varer, der er henført under proceduren, kan identificeres, bortset fra når det skønnes, at varernes art eller den påtænkte anvendelse ikke vil kunne give anledning til misbrug af proceduren, selv om der ikke træffes identifikationsforanstaltninger, eller, for så vidt angår det i artikel 142 omhandlede tilfælde, når det kan verificeres, at de betingelser, der er fastlagt for ækvivalente varer, er opfyldt.
c)
Brugeren af proceduren er etableret uden for Fællesskabets toldområde, medmindre andet er fastsat i toldlovgivningen.
d)
De betingelser for fuldstændig eller delvis afgiftsfritagelse, der er fastlagt i Fællesskabets toldlovgivning, er opfyldt.
Artikel 163
Frist for, hvor længe varer kan forblive under proceduren for midlertidig indførsel
1. Toldmyndighederne fastsætter en frist for, hvornår varer, der er henført under proceduren for midlertidig import, senest skal reeksporteres eller henføres under en efterfølgende toldprocedure. Fristen skal være så lang, at formålet med den bevilgede anvendelse kan opfyldes.
2. Det maksimale tidsrum, hvor varer kan forblive under proceduren for midlertidig import til det samme formål og under samme bevillingshavers ansvar, er 24 måneder, også selv om proceduren blev afsluttet ved, at varerne blev henført under en anden særlig procedure og efterfølgende igen blev henført under proceduren for midlertidig import.
3. Hvis den bevilgede anvendelse under særlige omstændigheder ikke kan fuldføres inden de i stk. 1 og 2 omhandlede frister, kan toldmyndighederne efter behørigt begrundet anmodning fra bevillingshaveren forlænge disse frister med en periode af rimelig varighed.
Artikel 164
Situationer, der er dækket af midlertidig import
Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med bestemmelser om, i hvilke tilfælde og på hvilke betingelser proceduren for midlertidig import kan anvendes, og der kan indrømmes fuldstændig eller delvis fritagelse for importafgifter, vedtages efter forskriftproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
Ved vedtagelsen af disse foranstaltninger tages der hensyn til internationale aftaler og varernes art og anvendelse.
Artikel 165
Størrelsen af importafgiften i tilfælde af midlertidig import med delvis fritagelse for importafgifter
1. Importafgiftsbeløbet for varer henført under proceduren for midlertidig import med delvis fritagelse for importafgifter, fastsættes til 3 % af det importafgiftsbeløb, der skulle have været betalt for de pågældende varer, hvis de var overgået til fri omsætning på det tidspunkt, hvor de blev henført under proceduren for midlertidig import.
Dette beløb skal betales pr. måned eller pr. del af en måned, i hvilken varerne har været henført under proceduren for midlertidig import med delvis fritagelse for importafgift.
2. Importafgiftsbeløbet må ikke være højere end det, der skulle have været betalt, hvis de pågældende varer var overgået til fri omsætning på det tidspunkt, hvor de blev henført under proceduren for midlertidig import.
Afdeling 2
Særligt anvendelsesformål
Artikel 166
Proceduren for særligt anvendelsesformål
1. Under proceduren for særligt anvendelsesformål kan varer overgå til fri omsætning med toldfritagelse eller til en nedsat toldsats på grund af deres anvendelse til særlige formål. De forbliver under toldtilsyn.
2. Toldtilsynet under proceduren for særligt anvendelsesformål ophører i følgende tilfælde:
a)
når varerne er blevet anvendt til de formål, der er fastsat for anvendelse af afgiftsfritagelse eller nedsat afgiftssats
b)
når varerne eksporteres, tilintetgøres eller afstås til staten
c)
når varerne er blevet anvendt til andre formål end dem, der er fastsat for anvendelse af afgiftsfritagelse eller nedsat afgiftssats, og de gældende importafgifter er blevet betalt.
3. Hvis der kræves en udbyttesats, finder artikel 167 tilsvarende anvendelse på proceduren for særligt anvendelsesformål.
KAPITEL 5
Forædling
Afdeling 1
Almindelige bestemmelser
Artikel 167
Udbyttesats
Bortset fra når der er angivet en udbyttesats i særlige fællesskabsforskrifter, fastsætter toldmyndighederne enten udbyttesatsen eller den gennemsnitlige udbyttesats for forædlingsprocessen, eller eventuelt metoden til fastsættelse af nævnte sats.
Udbyttesatsen eller den gennemsnitlige udbyttesats fastsættes på grundlag af de faktiske omstændigheder, hvorunder forædlingsprocesserne foretages eller skal foretages. Satsen kan i givet fald justeres i overensstemmelse med artikel 18 og 19.
Afdeling 2
Aktiv forædling
Artikel 168
Anvendelsesområde
1. Med forbehold af artikel 142 kan der under proceduren for aktiv forædling anvendes ikke-fællesskabsvarer i Fællesskabets toldområde i en eller flere forædlingsprocesser, uden at de gøres til genstand for følgende:
a)
importafgifter
b)
andre omkostninger som fastsat i andre relevante gældende bestemmelser
c)
handelspolitiske foranstaltninger, såfremt de ikke indeholder et forbud mod indpassage eller udpassage af varer til eller fra Fællesskabets toldområde.
2. Proceduren for aktiv forædling kan kun anvendes i andre tilfælde end reparation og tilintetgørelse, når de varer, der henføres under proceduren, kan identificeres i forædlingsprodukterne; dette berører dog ikke anvendelsen af produktionstilbehør.
I det i artikel 142 omhandlede tilfælde kan proceduren anvendes, når det kan verificeres, at de for ækvivalente varer fastsatte betingelser er opfyldt.
3. Ud over stk. 1 og 2 kan proceduren for aktiv forædling også anvendes på følgende varer:
a)
varer, som er bestemt til at underkastes behandlinger for at sikre, at de er i overensstemmelse med tekniske krav for deres overgang til fri omsætning
b)
varer, som skal underkastes sædvanlige former for behandling i henhold til artikel 141.
Artikel 169
Frist for afslutning
1. Toldmyndighederne fastsætter den frist, inden for hvilken proceduren for aktiv forædling skal afsluttes i overensstemmelse med artikel 138.
Fristen løber fra den dato, på hvilken ikke-fællesskabsvarerne henføres under proceduren, og der skal tages hensyn til det tidsrum, der er nødvendigt til at gennemføre forædlingsprocesserne og til at afslutte proceduren.
2. Toldmyndighederne kan forlænge den i henhold til stk. 1 fastsatte frist med en periode af rimelig varighed, hvis bevillingshaveren fremsætter en behørigt begrundet anmodning herom.
Af bevillingen kan det fremgå, at frister, som begynder i løbet af en kalendermåned, et kvartal eller et halvår, udløber henholdsvis ved udgangen af en efterfølgende kalendermåned, et efterfølgende kvartal eller et efterfølgende halvår.
3. I tilfælde af forudgående eksport i henhold til artikel 142, stk. 2, litra b), fastsætter toldmyndighederne den frist, inden for hvilken ikke-fællesskabsvarer skal være angivet til proceduren. Denne frist løber fra datoen for antagelsen af eksportangivelsen for de forædlingsprodukter, der er fremstillet af de dertil svarende ækvivalente varer.
Artikel 170
Midlertidig reeksport til yderligere forædling
Forudsat at toldmyndighederne har givet tilladelse hertil, kan alle varer, der er henført under proceduren for aktiv forædling, eller alle forædlingsprodukter eller en del heraf eksporteres midlertidigt med henblik på yderligere forædling uden for Fællesskabets toldområde på de betingelser, der er fastsat for proceduren for passiv forædling.
Afdeling 3
Passiv forædling
Artikel 171
Anvendelsesområde
1. Under proceduren for passiv forædling kan fællesskabsvarer eksporteres midlertidigt fra Fællesskabets toldområde med henblik på at lade dem undergå forædlingsprocesser. De forædlingsprodukter, der fremstilles af disse varer, kan overgå til fri omsætning med fuldstændig eller delvis fritagelse for importafgifter, hvis bevillingshaveren eller en anden person, der er etableret i Fællesskabets toldområde, anmoder herom, forudsat at nævnte anden person har opnået bevillingshaverens samtykke, og betingelserne i bevillingen er opfyldt.
2. Passiv forædling er ikke tilladt for følgende fællesskabsvarer:
a)
varer, for hvilke der ved eksport indrømmes godtgørelse af eller fritagelse for importafgifter
b)
varer, der forud for deres eksport var overgået til fri omsætning med afgiftsfritagelse eller til en nedsat afgiftssats på grund af deres anvendelse til særlige formål, så længe formålene med deres særlige anvendelse ikke er opfyldt, medmindre der skal foretages reparation af disse varer
c)
varer, for hvilke der ved eksport ydes eksportrestitutioner
d)
varer, for hvilke der indrømmes en anden finansiel fordel end de i litra c) nævnte restitutioner som led i den fælles landbrugspolitik på grund af eksporten af disse varer.
3. I tilfælde, der ikke er omfattet af artikel 172 og 173, og hvor der indgår værditold, beregnes importafgiftsbeløbet ud fra omkostningerne til den forædling, der er foregået uden for Fællesskabets toldområde.
Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med regler for denne beregning og med de regler, der skal gælde i tilfælde af særlige afgifter, vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
4. Toldmyndighederne fastsætter den frist, inden for hvilken midlertidigt eksporterede varer skal være importeret i Fællesskabets toldområde som forædlingsprodukter og henført under overgang til fri omsætning for at kunne opnå fuldstændig eller delvis fritagelse for importafgifter. De kan forlænge denne frist med en periode af rimelig varighed, hvis bevillingshaveren fremsætter behørigt begrundet anmodning herom.
Artikel 172
Varer, der repareres vederlagsfrit
1. Hvis det på tilfredsstillende måde kan godtgøres over for toldmyndighederne, at varerne er blevet repareret vederlagsfrit på grund af en garantiforpligtelse i henhold til kontrakt, i henhold til lovgivningen eller som følge af en fabrikations- eller materialefejl, kan de opnå fuldstændig fritagelse for importafgifter.
2. Bestemmelserne i stk. 1 gælder ikke, når der har været taget hensyn til fabrikations- eller materialefejlen på det tidspunkt, hvor de pågældende varer første gang overgik til fri omsætning.
Artikel 173
Fremgangsmåden med standardombytning
1. Under fremgangsmåden med standardombytning kan et importeret produkt, i det følgende benævnt »ombytningsvare«, i medfør af stk. 2-5 træde i stedet for et forædlingsprodukt.
2. Toldmyndighederne tillader anvendelse af fremgangsmåden med standardombytning, hvis forædlingsprocessen består i en reparation af defekte fællesskabsvarer, bortset fra varer, der er omfattet af foranstaltninger under den fælles landbrugspolitik eller af de særordninger, der anvendes på visse varer, som fremstilles ved forarbejdning af landbrugsprodukter.
3. Ombytningsvarer skal have samme ottecifrede kode i den kombinerede nomenklatur, samme handelskvalitet og samme tekniske egenskaber som de defekte varer, hvis disse varer havde undergået reparation.
4. Hvis de defekte varer har været brugt før eksporten, skal ombytningsvarerne også have været brugt.
Toldmyndighederne fraviger dog det i første afsnit omhandlede krav, hvis ombytningsvaren er leveret vederlagsfrit på grund af en garantiforpligtelse i henhold til kontrakt, i henhold til lovgivningen eller som følge af en materiale- eller fabrikationsfejl.
5. De bestemmelser, der gælder for forædlingsprodukterne, finder ligeledes anvendelse på ombytningsvarerne.
Artikel 174
Forudgående import af ombytningsvarer
1. Toldmyndighederne tillader på betingelser, som de fastsætter, og efter anmodning fra den pågældende person, at ombytningsvarer importeres, før de defekte varer eksporteres.
I tilfælde af en sådan forudgående import af en ombytningsvare, skal der stilles en sikkerhed, der dækker det importafgiftsbeløb, som vil skulle betales, hvis de defekte varer ikke eksporteres i overensstemmelse med stk. 2.
2. De defekte varer skal være eksporteret senest to måneder efter den dato, hvor toldmyndighederne antog angivelsen om ombytningsvarernes overgang til fri omsætning.
3. Hvis de defekte varer under særlige omstændigheder ikke kan eksporteres inden den i stk. 2 nævnte frist, kan toldmyndighederne efter behørigt begrundet anmodning fra den pågældende person forlænge denne frist med en periode af rimelig varighed.
AFSNIT VIII
VARERS AFGANG FRA FÆLLESSKABETS TOLDOMRÅDE
KAPITEL 1
Varer, der forlader toldområdet
Artikel 175
Forpligtelse til at indgive en angivelse forud for afgang
1. Varer, der er bestemt til at skulle forlade Fællesskabets toldområde, skal være omfattet af en angivelse forud for afgang, der indgives eller gøres tilgængelig på det kompetente toldsted, før varerne føres ud af Fællesskabets toldområde.
Første afsnit finder dog ikke anvendelse på varer, der transporteres på transportmidler, som kun passerer gennem Fællesskabets søterritorium eller luftrum uden stop i området.
2. Angivelsen forud for afgang skal have form af enten:
a)
den relevante toldangivelse, hvis varer, der forlader Fællesskabets toldområde, henføres under en toldprocedure, der kræver en toldangivelse
b)
en meddelelse om reeksport i medfør af artikel 179
c)
den i artikel 180 omhandlede summariske udpassageangivelse, hvis der hverken kræves en toldangivelse eller en meddelelse om reeksport.
3. Angivelsen forud for afgang skal mindst indeholde de oplysninger, der er nødvendige for den summariske udpassageangivelse.
Artikel 176
Foranstaltninger vedrørende fastsættelse af visse detaljer
1. Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med bestemmelser om følgende:
a)
de tilfælde, hvor varer, der forlader Fællesskabets toldområde, ikke skal være omfattet af en angivelse forud for afgang, og betingelserne herfor
b)
de betingelser, på hvilke kravet om en angivelse forud for afgang kan fraviges eller tilpasses
c)
den frist, inden for hvilken angivelsen forud for afgang skal være indgivet eller gjort tilgængelig, inden varerne føres ud af Fællesskabets toldområde
d)
undtagelser fra og variationer i den frist, der er nævnt i litra c)
e)
fastlæggelse af, på hvilket kompetent toldsted angivelsen forud for afgang skal indgives eller gøres tilgængelig, og hvor risikoanalyse og risikobaseret eksport- og udpassagekontrol skal udføres
vedtages efter forskriftproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
2. Ved vedtagelsen af disse foranstaltninger tages der hensyn til følgende:
a)
særlige omstændigheder
b)
anvendelsen af disse foranstaltninger på visse typer af godstrafik, transportformer eller økonomiske operatører
c)
internationale aftaler, der omhandler særlige sikkerhedsordninger.
Artikel 177
Toldtilsyn og udpassageformaliteter
1. Varer, der forlader Fællesskabets toldområde, skal underkastes toldtilsyn og kan underkastes toldkontrol. Om nødvendigt kan toldmyndighederne i overensstemmelse med de foranstaltninger, der er vedtaget i henhold til stk. 5, fastlægge, hvilken rute der skal følges, og hvilken tidsfrist der skal overholdes, når varerne skal forlade Fællesskabets toldområde.
2. Varer, der er bestemt til at skulle forlade Fællesskabets toldområde, skal frembydes for toldmyndighederne på det toldsted, der er kompetent for det sted, hvor varerne forlader Fællesskabets toldområde, og vil blive omfattet af udpassageformaliteter, som alt efter omstændighederne består af følgende:
a)
godtgørelse af eller fritagelse for importafgifter eller betaling af eksportrestitutioner
b)
opkrævning af eksportafgifter
c)
de formaliteter, der kræves i henhold til gældende bestemmelser om andre afgifter
d)
anvendelse af forbud og restriktioner, som er begrundet i hensynet til bl.a. den offentlige moral, den offentlige orden, den offentlige sikkerhed, beskyttelse af menneskers og dyrs liv og sundhed, beskyttelse af planter, beskyttelse af miljøet, beskyttelse af nationale skatte af kunstnerisk, historisk eller arkæologisk værdi og beskyttelse af industriel og kommerciel ejendom, herunder over for narkotikaprækursorer, varer, der krænker visse intellektuelle ejendomsrettigheder, og penge, der føres ud af Fællesskabet, samt hensynet til gennemførelsen af foranstaltninger til bevarelse og forvaltning af fiskeressourcerne og handelspolitiske foranstaltninger.
3. Varer, der forlader Fællesskabets toldområde, frembydes for toldmyndighederne af en af følgende personer:
a)
den person, som fører varerne ud af Fællesskabets toldområde
b)
den person, i hvis navn eller på hvis vegne den person, som førte varerne ud af dette område, handler
c)
den person, som havde ansvaret for transporten af varerne, inden de blev bragt ud af Fællesskabets toldområde.
4. For at varer kan frigives til udpassage, skal de pågældende varer forlade Fællesskabets toldområde i samme stand som den, de var i, da angivelsen forud for afgang blev antaget.
5. Kommissionen vedtager foranstaltninger til gennemførelse af stk. 1, 2 og 3 i denne artikel efter proceduren i artikel 184, stk. 2.
KAPITEL 2
Eksport og reeksport
Artikel 178
Fællesskabsvarer
1. Fællesskabsvarer, som er bestemt til at forlade Fællesskabets toldområde, skal henføres under eksportproceduren.
2. Stk. 1 finder ikke anvendelse på følgende varer:
a)
varer, der er henført under proceduren for særligt anvendelsesformål eller passiv forædling
b)
varer, der er henført under proceduren for intern forsendelse, eller som forlader Fællesskabets toldområde midlertidigt, jf. artikel 103.
3. Kommissionen vedtager efter proceduren i artikel 184, stk. 2, foranstaltninger vedrørende eksportformaliteter, der gælder for varer henført under eksportproceduren, proceduren for særligt anvendelsesformål eller proceduren for passiv forædling.
Artikel 179
Ikke-fællesskabsvarer
1. Ikke-fællesskabsvarer, som er bestemt til at forlade Fællesskabets toldområde, skal gøres til genstand for en reeksportmeddelelse, der skal indgives ved det kompetente toldsted, og for udpassageformaliteter.
2. Artikel 104-124 finder tilsvarende anvendelse på reeksportmeddelelsen.
3. Stk. 1 finder ikke anvendelse på følgende varer:
a)
varer, der er henført under proceduren for ekstern forsendelse, og som kun passerer gennem Fællesskabets toldområde
b)
varer, der omlades i eller reeksporteres direkte fra en frizone
c)
varer under proceduren for midlertidig opbevaring, der reeksporteres direkte fra et godkendt lager til midlertidig opbevaring
Artikel 180
Summarisk udpassageangivelse
1. Når varer er bestemt til at forlade Fællesskabets toldområde, og der ikke kræves en toldangivelse eller en reeksportmeddelelse, skal der indgives en summarisk udpassageangivelse ved det kompetente toldsted i overensstemmelse med artikel 175.
2. Den summariske udpassageangivelse skal indgives ved hjælp af edb. Der kan benyttes handels-, havne- eller transportoplysninger, forudsat at de indeholder de nødvendige oplysninger for en summarisk udpassageangivelse.
3. Toldmyndighederne kan under særlige omstændigheder antage papirbaserede summariske udpassageangivelser, forudsat at de opfylder samme niveau for risikoforvaltning som det, der gælder for summariske udpassageangivelser, hvor der anvendes edb, og at kravene til udveksling af sådanne data med andre toldsteder kan opfyldes.
Toldmyndighederne kan i stedet for den summariske udpassageangivelse antage en meddelelse og adgang til oplysningerne i den summariske angivelse i den økonomiske operatørs edb-system.
4. Den summariske udpassageangivelse skal indgives af en af følgende personer:
a)
den person, som fører varerne ud af Fællesskabets toldområde, eller som påtager sig ansvaret for transporten af varerne herfra
b)
eksportøren eller afsenderen eller en anden person, i hvis navn eller på hvis vegne den i litra a) nævnte person handler
c)
enhver person, som er i stand til at frembyde de pågældende varer eller få dem frembudt for den kompetente toldmyndighed.
Artikel 181
Ændring af den summariske udpassageangivelse
Klarereren skal, hvis han anmoder herom, have tilladelse til at ændre en eller flere oplysninger i den summariske udpassageangivelse, efter at den er indgivet.
Det er dog ikke muligt at foretage ændringer, når der er sket et af følgende:
a)
Toldmyndighederne har meddelt den person, der indgav den summariske angivelse, at de agter at undersøge varerne.
b)
Toldmyndighederne har fastslået, at de pågældende oplysninger ikke er korrekte.
c)
Toldmyndighederne har allerede tilladt, at varerne fjernes.
Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med bestemmelser om undtagelser fra stk. 2, litra c), i denne artikel, vedtages efter forskriftproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
KAPITEL 3
Fritagelse for eksportafgifter
Artikel 182
Midlertidig eksport
1. Med forbehold af artikel 171 kan fællesskabsvarer midlertidigt eksporteres fra Fællesskabets toldområde og være omfattet af fritagelse for eksportafgift under forudsætning af genimport.
2. Kommissionen vedtager foranstaltninger til gennemførelse af denne artikel efter proceduren i artikel 184, stk. 2.
AFSNIT IX
TOLDKODEKSUDVALGET OG AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
KAPITEL 1
Toldkodeksudvalget
Artikel 183
Andre gennemførelsesforanstaltninger
1. Kommissionen vedtager efter proceduren i artikel 184, stk. 2, regler for interoperabilitet mellem medlemsstaternes elektroniske toldsystemer og de relevante fællesskabskomponenter for at få et bedre samarbejde baseret på elektronisk dataudveksling mellem toldmyndigheder indbyrdes, mellem toldmyndigheder og Kommissionen og mellem toldmyndigheder og økonomiske operatører.
2. Foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den med bestemmelser om følgende:
a)
betingelserne for, at Kommissionen kan træffe beslutninger om, at medlemsstater skal anmodes om at tilbagekalde eller ændre en afgørelse, bortset fra dem, der henvises til i artikel 20, stk. 8, litra c), truffet inden for rammerne af toldlovgivningen, der afviger fra tilsvarende afgørelser truffet af andre kompetente myndigheder, og som derfor hindrer en ensartet anvendelse af toldlovgivningen
b)
andre gennemførelsesforanstaltninger, der måtte være nødvendige, blandt andet hvor Fællesskabet har godkendt tilsagn og forpligtelser i henhold til internationale aftaler, der kræver justering af bestemmelserne i denne kodeks
c)
i hvilke andre tilfælde og på hvilke andre betingelser anvendelsen af denne kodeks kan forenkles
vedtages efter forskriftproceduren med kontrol i artikel 184, stk. 4.
Artikel 184
Udvalg
1. Kommissionen bistås af Toldkodeksudvalget, i det følgende benævnt »udvalget«.
2. Når der henvises til dette stykke, anvendes artikel 5 og 7 i afgørelse 1999/468/EF, jf. dennes artikel 8.
Perioden i artikel 5, stk. 6, i afgørelse 1999/468/EF fastsættes til tre måneder.
3. Når der henvises til dette stykke, anvendes artikel 4 og 7 i afgørelse 1999/468/EF, jf. dennes artikel 8.
Perioden i artikel 4, stk. 3, i afgørelse 1999/468/EF fastsættes til tre måneder.
4. Når der henvises til dette stykke, anvendes artikel 5a, stk. 1-4, og artikel 7 i afgørelse 1999/468/EF, jf. dennes artikel 8.
Artikel 185
Andre anliggender
Udvalget kan undersøge ethvert spørgsmål vedrørende toldlovgivningen, som rejses af formanden enten på Kommissionens initiativ eller efter anmodning fra en medlemsstats repræsentant, og som især vedrører følgende:
a)
ethvert problem, der måtte opstå som følge af anvendelse af toldlovgivningen
b)
enhver holdning, som Fællesskabet skal indtage i udvalg, arbejdsgrupper og paneler, der er oprettet af eller i henhold til internationale aftaler, der omhandler toldlovgivning.
KAPITEL 2
Afsluttende bestemmelser
Artikel 186
Ophævelse
Forordning (EØF) nr. 3925/91, (EØF) nr. 2913/92 og (EF) nr. 1207/2001 ophæves.
Henvisninger til de ophævede forordninger betragtes som henvisninger til nærværende forordning og skal læses efter sammenligningstabellerne i bilaget.
Artikel 187
Ikrafttræden
Denne forordning træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Artikel 188
Anvendelse
1. Artikel 1, stk. 3, andet afsnit, artikel 5, stk. 1, andet afsnit, artikel 5, stk. 2, første afsnit, artikel 10, stk. 2, artikel 11, stk. 3, artikel 12, stk. 2, andet afsnit, artikel 15, stk. 1, artikel 16, stk. 5, artikel 18, stk. 4, artikel 19, stk. 5, artikel 20, stk. 7, artikel 20, stk. 8, artikel 20, stk. 9, artikel 24, stk. 3, andet afsnit, artikel 25, stk. 3, artikel 28, stk. 3, artikel 30, stk. 2, artikel 31, stk. 3, artikel 33, stk. 5, artikel 38, artikel 39, stk. 3, artikel 39, stk. 6, artikel 43, artikel 54, artikel 55, stk. 2, andet afsnit, artikel 56, stk. 9, artikel 57, stk. 3, artikel 58, stk. 2, artikel 59, stk. 1, andet afsnit, artikel 62, stk. 3, artikel 63, stk. 3, artikel 65, stk. 3, artikel 67, stk. 1, tredje afsnit, artikel 71, artikel 72, stk. 3, første afsnit, artikel 76, artikel 77, stk. 3, artikel 78, stk. 1, andet afsnit, artikel 78, stk. 5, artikel 85, artikel 86, stk. 7, artikel 87, stk. 3, første afsnit, artikel 88, stk. 4, andet afsnit, artikel 89, stk. 2, artikel 93, stk. 2, artikel 101, stk. 2, artikel 103, artikel 105, stk. 2, artikel 106, stk. 4, første afsnit, artikel 107, stk. 3, artikel 108, stk. 1, andet afsnit, artikel 108, stk. 4, artikel 109, stk. 2, artikel 109, stk. 3, artikel 110, stk. 1, tredje afsnit, artikel 111, stk. 3, artikel 112, stk. 4, artikel 113, stk. 3, artikel 114, stk. 2, andet afsnit, artikel 115, stk. 2, artikel 116, stk. 2, første afsnit, artikel 119, stk. 3, artikel 122, artikel 124, stk. 2, artikel 128, artikel 134, artikel 136, stk. 2, første afsnit, artikel 136, stk. 3, andet afsnit, artikel 136, stk. 4, fjerde afsnit, artikel 137, stk. 2, artikel 140, stk. 2, artikel 142, stk. 1, fjerde afsnit, artikel 142, stk. 2, andet afsnit, artikel 142, stk. 3, andet afsnit, artikel 143, artikel 144, stk. 2, artikel 145, stk. 3, andet afsnit, artikel 148, stk. 2, andet afsnit, artikel 150, stk. 3, artikel 151, stk. 5, artikel 164, stk. 1, artikel 171, stk. 3, andet afsnit, artikel 176, stk. 1, artikel 177, stk. 5, artikel 178, stk. 3, artikel 181, stk. 3, artikel 182, stk. 2, artikel 183, stk. 1, og artikel 183, stk. 2, anvendes fra den 24. juni 2008.
2. Alle øvrige bestemmelser finder anvendelse, så snart de gennemførelsesbestemmelser, der er vedtaget på grundlag af de i stk. 1 nævnte artikler, finder anvendelse. Gennemførelsesbestemmelserne træder i kraft tidligst den 24. juni 2009.
Uanset gennemførelsesbestemmelsernes ikrafttræden anvendes de bestemmelser i denne forordning, der er nævnt i dette stykke, senest den 24. juni 2013.
3. Artikel 30, stk. 1, anvendes fra den 1. januar 2011.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Strasbourg, den 23. april 2008.
EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS (EY) N:o 450/2008,
annettu 23 päivänä huhtikuuta 2008,
yhteisön tullikoodeksista (uudistettu tullikoodeksi)
EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka
ottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 26, 95, 133 ja 135 artiklan,
ottavat huomioon komission ehdotuksen,
ottavat huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (1),
noudattavat perustamissopimuksen 251 artiklassa määrättyä menettelyä (2),
sekä katsovat seuraavaa:
(1)
Yhteisö perustuu tulliliittoon. On sekä yhteisön talouden toimijoiden että tullihallintojen edun mukaista koota nykyinen tullilainsäädäntö yhteisön tullikoodeksiin, jäljempänä ’koodeksi’. Sisämarkkinoiden käsitteeseen perustuvan koodeksin olisi sisällettävä yleiset säännöt ja menettelyt, joilla varmistetaan se, että tariffitoimenpiteiden ja muiden yhteisön tasolla käyttöön otettujen yhteisten politiikkojen mukaiset toimenpiteet pannaan täytäntöön yhteisön ja sen tullialueen ulkopuolisten maiden tai alueiden välisessä tavarakaupassa siten, että näiden yhteisten politiikkojen vaatimukset otetaan huomioon. Tullilainsäädännön tulisi olla yhdenmukaisempaa tuontimaksujen kantamista koskevien säännösten kanssa, muuttamatta kuitenkaan voimassa olevien verosäännösten soveltamisalaa.
(2)
Euroopan yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamista ja toimintasuunnitelmaa 2004-2005 koskevan komission tiedonannon mukaisesti on tarkoituksenmukaista mukauttaa oikeudellista kehystä yhteisön taloudellisten etujen suojaamiseksi.
(3)
Yhteisön tullikoodeksista 12 päivänä lokakuuta 1992 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 2913/92 (3) perustui kussakin jäsenvaltiossa 1980-luvulla erikseen sovellettujen tullimenettelyjen yhtenäistämiseen. Asetusta on sen voimaantulon jälkeen muutettu useaan kertaan merkittävästi erilaisten erityisongelmien ratkaisemiseksi, kuten vilpittömän mielen suojan tai turvallisuusvaatimusten huomioon ottamiseksi. Koodeksia on ollut lisäksi tarpeen muuttaa niiden merkittävien oikeudellisten muutosten vuoksi, joita viime vuosina on tapahtunut sekä yhteisössä että kansainvälisellä tasolla. Tällaisia muutoksia ovat muun muassa Euroopan hiili- ja teräsyhteisön perustamissopimuksen voimassaolon päättyminen ja vuoden 2003 liittymisasiakirjan ja vuoden 2005 liittymisasiakirjan voimaantulo sekä tullimenetelmien yksinkertaistamisesta ja yhdenmukaistamisesta tehdyn kansainvälisen yleissopimuksen, jäljempänä ’tarkistettu Kioton yleissopimus’, muuttaminen pöytäkirjalla, johon yhteisö liittyi neuvoston päätöksellä 2003/231/EY (4). Näin ollen tullimenettelyjen sujuvoittaminen on tarpeen, ottaen huomioon, että pääasiallisesti käytetään sähköisiä ilmoituksia ja käsittelyä ja että paperiasiakirjojen käyttäminen ja käsittely on poikkeuksellista. Näistä syistä pelkkä uusien muutosten tekeminen nykyiseen koodeksiin ei riitä, vaan se on uudistettava kokonaan.
(4)
Koodeksiin on tarkoituksenmukaista sisällyttää oikeuskehys, joka koskee tullilainsäädännön tiettyjen säännösten soveltamista tavarakauppaan, jota käydään yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28 päivänä marraskuuta 2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY (5) säännösten soveltamisalaan kuuluvien yhteisön tullialueen osien ja näiden säännösten soveltamisalan ulkopuolisten tullialueen osien välillä, tai jota käydään näiden säännösten soveltamisalan ulkopuolisten tullialueen osien välillä. Ottaen huomioon, että tässä yhteisön sisäisessä kaupassa on kyse yhteisötavaroista ja veroihin liittyvistä säännöksistä, on perusteltua täytäntöönpanotoimenpitein säätää yksinkertaistuksista näihin tavaroihin sovellettaviin tullimuodollisuuksiin.
(5)
Laillisen kaupan helpottaminen ja petosten torjunta edellyttävät yksinkertaisia, nopeita ja vakiomuotoisia tullimenettelyjä ja -prosesseja. Sen vuoksi on tarkoituksenmukaista komission tiedonannon ”Yksinkertainen, sähköiseen tiedonsiirtoon perustuva toimintaympäristö tullille ja kaupalle” mukaisesti yksinkertaistaa tullilainsäädäntöä, mahdollistaa nykyaikaisten välineiden ja tekniikan käyttö sekä edistää tullilainsäädännön ja uudenaikaisten lähestymistapojen yhdenmukaista soveltamista tullitarkastuksiin, ja siten auttaa varmistamaan perusta tehokkaille ja yksinkertaisille tulliselvitysmenettelyille. Tullimenettelyjä olisi yhdistettävä tai yhdenmukaistettava keskenään, ja menettelyjen määrää olisi vähennettävä vain niihin, jotka ovat taloudellisesti perusteltuja. Näiden toimien tavoitteena on parantaa liike-elämän kilpailukykyä.
(6)
Sisämarkkinoiden toteutuminen, kansainvälisen kaupan ja kansainvälisten investointien esteiden vähentäminen sekä kasvanut tarve varmistaa turvallisuus yhteisön ulkorajoilla ovat tuoneet tulliviranomaisille johtavan aseman toimijoiden ketjussa ja tehneet tulliviranomaisista, niiden valvoessa ja hallinnoidessa kansainvälistä kauppaa, eri maiden ja yritysten kilpailukykyyn myötävaikuttavia toimijoita. Tullilainsäädännön olisi siksi kuvastettava talouden uutta todellisuutta sekä tulliviranomaisten uutta asemaa ja tehtävänkuvaa.
(7)
Tieto- ja viestintätekniikan käytöllä, sen mukaisesti kuin paperittomasta toimintaympäristöstä tullille ja kaupalle myöhemmin tehtävässä Euroopan parlamentin ja neuvoston päätöksessä säädetään, on keskeinen sija kaupan helpottamisessa ja samalla tullitarkastusten tehostamisessa, millä vähennetään yritysten kustannuksia ja yhteiskunnalle aiheutuvia riskejä. Sen vuoksi on tarpeen vahvistaa koodeksissa oikeuskehys, jossa mainittu päätös voidaan panna täytäntöön, ja erityisesti se oikeusperiaate, että kaikki tulli- ja kauppatapahtumat on käsiteltävä sähköisesti ja että samojen tullitapahtumien käsittelyyn tarkoitettujen tieto- ja viestintätekniikan järjestelmien on oltava kaikkien jäsenvaltion talouden toimijoiden käytettävissä.
(8)
Tällaiseen tieto- ja viestintätekniikan käyttöön olisi liityttävä tullitarkastusten yhdenmukaistettu ja standardoitu soveltaminen jäsenvaltioissa, jotta varmistetaan samantasoiset tullitarkastukset koko yhteisössä siten, että yhteisön eri saapumis- ja poistumispaikoilla ei synny kilpailunvastaisia käytäntöjä.
(9)
Kaupan helpottamiseksi, ja varmistaen samalla yhteisön tullialueelle tuotavien tai sieltä vietävien tavaroiden tarkastusten asianmukaisen tason, on toivottavaa, että talouden toimijoiden toimittamia tietoja vaihdetaan tulliviranomaisten kesken, ottaen huomioon tietosuojasäännökset, ja annetaan myös muiden tarkastuksiin osallistuvien viranomaisten kuten poliisin, rajavartioston ja eläinlääkintä- ja ympäristöviranomaisten käyttöön, ja että eri viranomaisten suorittamia tarkastuksia yhdenmukaistetaan siten, että talouden toimijan tarvitsee antaa tiedot ainoastaan kerran ja että nämä viranomaiset tarkastavat tavarat samaan aikaan ja samassa paikassa.
(10)
Tiettyjen liiketoimintojen helpottamiseksi jokaisella olisi edelleen oltava oikeus nimetä itselleen edustaja asioimaan tulliviranomaisten kanssa. Oikeutta toimia edustajana ei kuitenkaan pitäisi enää voida varata kenenkään yksinoikeudeksi minkään jäsenvaltion lainsäädännön nojalla. Lisäksi tulliedustajalla, joka täyttää valtuutetun talouden toimijan aseman myöntämisen edellytykset, olisi oltava oikeus palvelujensa tarjoamiseen muussa jäsenvaltiossa kuin siinä, johon hän on sijoittautunut.
(11)
Sääntöjä noudattavien ja luotettavien talouden toimijoiden olisi ”valtuutettuina talouden toimijoina” voitava saada täysimääräiset edut yksinkertaistusten laajasta käytöstä ja, turvallisuusnäkökohdat huomioon ottaen, hyötyä kevyemmästä tullivalvonnasta. Näin he voisivat saada joko ”yksinkertaistettuihin tullimenettelyihin oikeutetun” valtuutetun talouden toimijan aseman tai ”turvallisuushelpotuksiin oikeutetun” valtuutetun talouden toimijan aseman. Heille voidaan myöntää jompikumpi näistä asemista tai ne molemmat.
(12)
Kaikkiin päätöksiin eli tullilainsäädäntöön liittyviin tulliviranomaisten virallisiin toimiin, joilla on oikeudellinen vaikutus yhteen tai useampaan henkilöön, mukaan luettuina kyseisten viranomaisten antamat sitovat tiedot, olisi sovellettava samoja sääntöjä. Kaikkien tällaisten päätösten olisi oltava voimassa koko yhteisössä ja, jos ne eivät ole yhdenmukaisia tullilainsäädännön tai sen tulkinnan kanssa, ne olisi voitava peruuttaa, muuttaa jollei toisin säädetä, taikka kumota.
(13)
Euroopan unionin perusoikeuskirjan mukaisesti on tarpeen, että tulliviranomaisten päätöksiä koskevan muutoksenhakuoikeuden lisäksi jokaiselle turvataan oikeus tulla kuulluksi ennen sellaisen päätöksen tekemistä, joka vaikuttaisi häneen epäedullisesti.
(14)
Tullimenettelyjen sujuvoittaminen sähköisessä toimintaympäristössä edellyttää vastuun jakoa eri jäsenvaltioiden tulliviranomaisten kesken. On tarpeen varmistaa asianmukaiset tehokkaat, varoittavat ja oikeasuhteiset seuraamukset koko sisämarkkinoilla.
(15)
Jotta saataisiin pidetyksi tasapainossa toisaalta tulliviranomaisten tarve varmistaa tullilainsäädännön oikea soveltaminen ja toisaalta talouden toimijoiden oikeus oikeudenmukaiseen kohteluun, tulliviranomaisille olisi annettava laajat valvontamahdollisuudet ja talouden toimijoille muutoksenhakuoikeus.
(16)
Yhteisölle, sen kansalaisille ja kauppakumppaneille koituvien riskien minimoimiseksi jäsenvaltioiden tullitarkastusten yhdenmukaisen soveltamisen olisi perustuttava yhteiseen riskinhallintajärjestelmään ja sen soveltamiseen tarkoitettuun sähköiseen järjestelmään. Kaikille jäsenvaltioille yhteisen riskinhallintajärjestelmän perustaminen ei saisi estää niitä kohdistamasta tavaroihin satunnaistarkastuksia.
(17)
On tarpeen vahvistaa ne tekijät, joiden perusteella sovelletaan tuonti- tai vientitulleja ja muita tavaroiden kauppaan sovellettavia toimenpiteitä. On myös tarkoituksenmukaista antaa selvät säännökset siitä, miten yhteisössä annetaan alkuperäselvityksiä kaupan tarpeiden sitä edellyttäessä.
(18)
Tullivelan oikeudellisen syntyperusteen määrittelyvaikeuksien välttämiseksi on suotavaa ryhmitellä yhteen kaikki ne tapaukset, joissa tuontitullivelka syntyy, lukuun ottamatta vapaaseen liikkeeseen luovuttamista koskevan tulli-ilmoituksen antamista tai osittain tuontitullitonta väliaikaista maahantuontia. Samoin olisi meneteltävä myös vientitullivelan syntyperusteiden suhteen.
(19)
Koska tulliviranomaisten uuteen toimintatapaan liittyy myös sisämaa- ja rajatullitoimipaikkojen välistä vastuunjakoa ja yhteistyötä, tullivelan olisi useimmissa tapauksissa katsottava syntyvän velallisen sijoittautumispaikassa, koska tämän paikan toimivaltainen tullitoimipaikka pystyy parhaiten valvomaan asianomaisen henkilön toimia.
(20)
Tarkistetun Kioton yleissopimuksen mukaisesti on lisäksi tarkoituksenmukaista vähentää niiden tapausten lukumäärää, joissa jäsenvaltioiden hallinnollinen yhteistyö on tarpeen tullivelan syntypaikan vahvistamiseksi ja tullien kantamiseksi.
(21)
Erityismenettelyjä koskevissa säännöissä olisi sallittava yhden ainoan vakuuden käyttö kaikissa erityismenettelyissä, ja vakuutena pitäisi voida käyttää yleisvakuutta, joka kattaa useita tapahtumia.
(22)
Yhteisön ja jäsenvaltioiden taloudellisten etujen suojan parantamiseksi vakuuden olisi katettava myös ne tulli-ilmoituksessa ilmoittamatta jätetyt tai väärin ilmoitetut tavarat, jotka sisältyvät siihen lähetykseen tai ilmoitukseen, jota varten vakuus on annettu. Samasta syystä takaajan sitoumuksen olisi katettava myös sellaiset tuonti- tai vientitullien määrät, jotka pannaan maksuun jälkitarkastusten perusteella.
(23)
Yhteisön ja jäsenvaltioiden taloudellisten etujen turvaamiseksi ja petosten torjumiseksi on suotavaa käyttää järjestelyjä, joihin liittyy yleisvakuuteen sovellettavia, asteittain tiukentuvia toimenpiteitä. Jos petosriski on kasvanut, olisi asianomaisten talouden toimijoiden tilanne huomioon ottaen voitava väliaikaisesti kieltää yleisvakuuden käyttö.
(24)
On tarkoituksenmukaista ottaa huomioon asianomaisen henkilön vilpitön mieli tapauksissa, joissa tullivelka syntyy siksi, että tullilainsäädäntöä ei ole noudatettu, ja pyrkiä minimoimaan velallisen laiminlyönnistä aiheutuvat seuraukset.
(25)
On tarpeen vahvistaa periaate, jonka mukaisesti yhteisötavaroiden tullioikeudellinen asema määritetään, edellytykset, joilla tämä asema menetetään, sekä perusteet sen määrittämiseksi, milloin tämä asema ei muutu, vaikka tavarat poistuvat väliaikaisesti yhteisön tullialueelta.
(26)
On tarkoituksenmukaista varmistaa, että tavaroiden nopea luovutus on pääsääntö silloin, kun talouden toimija on etukäteen toimittanut tiedot, jotka ovat tarpeen, kun riskiperusteisin tarkastuksin selvitetään tavaroiden hyväksyttävyys. Verosäännöksiin ja kauppapolitiikkaan liittyvät tarkastukset olisi ensisijaisesti suoritettava sen tullitoimipaikan toimesta, jonka toimivaltaan asianomaisen talouden toimijan toimitilat kuuluvat.
(27)
Tulli-ilmoituksia ja tullimenettelyyn asettamista koskevia sääntöjä olisi nykyaikaistettava ja sujuvoitettava, erityisesti siten, että tulli-ilmoitukset edellytetään pääsääntöisesti tehtäviksi sähköisesti, ja siten, että käyttöön otetaan ainoastaan yhdenlainen yksinkertaistettu ilmoitus.
(28)
Koska tarkistetun Kioton yleissopimuksen mukaan on suotavaa, että tulli-ilmoitus tehdään, kirjataan ja tarkastetaan ennen tavaroiden saapumista ja että ilmoituksen tekopaikkaa ei sidota tavaroiden fyysiseen sijaintipaikkaan, on tarkoituksenmukaista säätää keskitetystä tulliselvityksestä talouden toimijan sijoittautumispaikassa. Keskitettyyn tulliselvitykseen olisi liityttävä mahdollisuus käyttää yksinkertaistettuja ilmoituksia, lykätä täydentävän ilmoituksen ja vaadittavien asiakirjojen antamispäivää, antaa jaksottaisia ilmoituksia ja saada maksunlykkäys.
(29)
Tasapuolisten kilpailuedellytysten varmistamiseksi koko yhteisössä on tarkoituksenmukaista vahvistaa yhteisön tason säännöt, joiden perusteella tulliviranomaiset voivat hävittää tavarat tai toteuttaa muita toimenpiteitä, joilla niistä vapaudutaan, mistä on aiemmin säädetty kansallisessa lainsäädännössä.
(30)
On tarkoituksenmukaista vahvistaa yhteiset ja yksinkertaiset säännöt erityismenettelyille (passitus, varastointi, erityiskäyttö ja jalostus) sekä täydentää niitä kutakin erityismenettelyä koskevilla perussäännöillä, jotta toimija voi helposti valita oikean menettelyn, virheiltä voitaisiin välttyä ja jälkitullausten ja palautusten määrää voitaisiin vähentää.
(31)
Luvan antamista useisiin erityismenettelyihin, joissa hyödynnetään yhtä vakuutta ja joissa on vain yksi valvova tullitoimipaikka, olisi helpotettava, ja näissä tapauksissa sovellettavien tullivelan syntymistä koskevien sääntöjen olisi oltava yksinkertaisia. Perusperiaatteena olisi oltava, että erityismenettelyyn asetetut tavarat tai niistä valmistetut tuotteet on tulliverotettava tullivelan syntyhetken mukaisesti. Olisi kuitenkin myös oltava mahdollista, että tavarat tulliverotetaan sen ajankohdan mukaisesti, jolloin ne on asetettu erityismenettelyyn. Samoja periaatteita olisi sovellettava myös tavanomaisiin käsittelyihin.
(32)
Koodeksiin yhteisön tullikoodeksista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 muuttamisesta 13 päivänä huhtikuuta 2005 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 648/2005 (6) sisällytetyt turvallisuutta parantavat toimenpiteet huomioon ottaen tavaroiden siirtämisen vapaa-alueelle olisi oltava tullimenettely, ja tullitarkastuksia olisi kohdistettava sekä tavaroihin, kun ne siirretään vapaa-alueelle, että tavaroita koskevaan kirjanpitoon.
(33)
Koska jälleenvientitarkoitus ei ole enää pakollinen, sisäinen jalostusmenettely suspensiojärjestelmää soveltaen olisi yhdistettävä tullivalvonnassa tapahtuvan valmistuksen menettelyn kanssa, ja sisäisestä jalostusmenettelystä tullinpalautusjärjestelmää soveltaen olisi luovuttava. Tämän yhden ainoan sisäisen jalostusmenettelyn olisi katettava myös tavaroiden hävittäminen, paitsi silloin, kun se tapahtuu tullin toimesta tai tullivalvonnassa.
(34)
Yhteisön tullialueelta vietyihin yhteisötavaroihin liittyviä turvallisuustoimenpiteitä olisi voitava soveltaa samalla tavoin myös muihin kuin yhteisötavaroihin, kun niitä jälleenviedään. Samoja perussääntöjä olisi sovellettava kaikkiin tavaroihin ja tarvittaessa olisi oltava mahdollisuus poikkeuksiin, esimerkiksi sellaisten tavaroiden osalta, joita vain kuljetetaan passitettuina yhteisön tullialueen kautta.
(35)
Tämän asetuksen täytäntöönpanemiseksi tarvittavista toimenpiteistä olisi päätettävä menettelystä komissiolle siirrettyä täytäntöönpanovaltaa käytettäessä 28 päivänä kesäkuuta 1999 tehdyn neuvoston päätöksen 1999/468/EY (7) mukaisesti.
(36)
On tarkoituksenmukaista säätää tämän koodeksin täytäntöönpanosäännösten antamiseen liittyvistä toimenpiteistä. Nämä toimenpiteet olisi hyväksyttävä päätöksen 1999/468/EY 4 artiklassa säädetyn hallintomenettelyn ja 5 artiklassa säädetyn sääntelymenettelyn mukaisesti.
(37)
Komissiolle olisi erityisesti siirrettävä toimivalta määritellä tämän koodeksin tehokkaan soveltamisen edellyttämät edellytykset ja vaatimukset. Koska nämä toimenpiteet ovat laajakantoisia ja niiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia tai täydentää tätä asetusta lisäämällä siihen uusia muita kuin keskeisiä osia, niistä on päätettävä päätöksen 1999/468/EY 5 a artiklassa säädettyä valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
(38)
Päätöksentekoprosessin tehokkuuden varmistamiseksi on tarkoituksenmukaista tarkastella kysymyksiä, jotka liittyvät yhteisön kannan valmistelemiseen komiteoissa, työryhmissä ja paneeleissa, jotka on perustettu kansainvälisillä tullilainsäädäntöä koskevilla sopimuksilla.
(39)
Tullilainsäädännön yksinkertaistamiseksi ja rationalisoimiseksi koodeksiin on selvyyden vuoksi sisällytetty eräitä tällä hetkellä erillisiin yhteisön säädöksiin sisältyviä säännöksiä.
Näin ollen seuraavat asetukset olisi kumottava yhdessä asetuksen (ETY) N:o 2913/92 kanssa:
Neuvoston asetus (ETY) N:o 3925/91 (8), annettu 19 päivänä joulukuuta 1991, yhteisön sisäisen lentomatkan suorittavien henkilöiden käsimatkatavaroihin ja kirjattuihin matkatavaroihin sekä yhteisön sisäisen merimatkan suorittavien henkilöiden matkatavaroihin kohdistuvien tarkastusten ja muodollisuuksien lakkauttamisesta ja neuvoston asetus (EY) N:o 1207/2001 (9), annettu 11 päivänä kesäkuuta 2001, Euroopan yhteisön ja tiettyjen maiden välistä etuuskohteluun oikeutettua kauppaa koskevissa säännöksissä vahvistetusta menettelystä alkuperäselvitysten antamisen tai laatimisen ja tiettyjen valtuutetun viejän lupien antamisen helpottamiseksi yhteisössä.
(40)
Jäsenvaltiot eivät voi riittävällä tavalla toteuttaa tämän asetuksen tavoitteita, eli säätää yhteisön tullialueelle tuotaviin tai sieltä vietäviin tavaroihin sovellettavista säännöistä ja menettelyistä sisämarkkinoiden keskeisen perustan muodostavan tulliliiton toiminnan tehokkuuden mahdollistamiseksi, vaan ne voidaan saavuttaa paremmin yhteisön tasolla, joten yhteisö voi toteuttaa toimenpiteitä perustamissopimuksen 5 artiklassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Mainitussa artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä asetuksessa ei ylitetä sitä, mikä on näiden tavoitteiden saavuttamiseksi tarpeen,
OVAT ANTANEET TÄMÄN ASETUKSEN:
SISÄLLYSLUETTELO
I OSASTO
YLEISET SÄÄNNÖKSET
1 LUKU
Tullilainsäädännön soveltamisala, tullin tehtävät ja määritelmät
2 LUKU
Tullilainsäädännön mukaiset henkilöiden oikeudet ja velvollisuudet
1 jakso
Tietojen antaminen
2 jakso
Tulliedustus
3 jakso
Valtuutettu talouden toimija
4 jakso
Tullilainsäädännön soveltamista koskevat päätökset
5 jakso
Seuraamukset
6 jakso
Muutoksenhaku
7 jakso
Tavaroiden tarkastaminen
8 jakso
Asiakirjojen ja tietojen säilyttäminen; maksut ja kustannukset
3 LUKU
Valuutan muuntaminen ja määräajat
II OSASTO
TUONTI- TAI VIENTITULLIEN JA MUIDEN TAVARAKAUPPAA KOSKEVIEN TOIMENPITEIDEN SOVELTAMISPERUSTEET
1 LUKU
Yhteinen tullitariffi ja tavaroiden luokittelu tariffiin
2 LUKU
Tavaroiden alkuperä
1 jakso
Muu kuin etuuskohteluun oikeuttava alkuperä
2 jakso
Etuuskohteluun oikeuttava alkuperä
3 LUKU
Tavaroiden tullausarvo
III OSASTO
TULLIVELKA JA VAKUUDET
1 LUKU
Tullivelan syntyminen
1 jakso
Tuontitullivelka
2 jakso
Vientitullivelka
3 jakso
Vienti- ja tuontitullivelkaa koskevia yhteisiä säännöksiä
2 LUKU
Vakuus mahdollisen tai olemassa olevan tullivelan maksamisesta
3 LUKU
Tullien kantaminen ja maksaminen sekä tuonti- tai vientitullien määrän palauttaminen ja peruuttaminen
1 jakso
Tuonti- tai vientitullien määrän määrittäminen, tullivelan tiedoksi antaminen ja tileihin kirjaaminen
2 jakso
Tuonti- tai vientitullien määrän maksaminen
3 jakso
Tuonti- tai vientitullien määrän palauttaminen ja peruuttaminen
4 LUKU
Tullivelan lakkaaminen
IV OSASTO
YHTEISÖN TULLIALUEELLE TUODUT TAVARAT
1 LUKU
Saapumisen yleisilmoitus
2 LUKU
Tavaroiden saapuminen
1 jakso
Tavaroiden saapuminen yhteisön tullialueelle
2 jakso
Tavaroiden esittäminen, purkaminen ja tarkastus
3 jakso
Muodollisuudet tavaroiden esittämisen jälkeen
4 jakso
Passitusmenettelyssä kuljetetut tavarat
V OSASTO
TULLIOIKEUDELLISTA ASEMAA, TAVAROIDEN ASETTAMISTA TULLIMENETTELYYN, TARKASTUSTA JA TAVARAN LUOVUTUSTA SEKÄ TAVAROISTA VAPAUTUMISTA KOSKEVAT YLEISET SÄÄNNÖT
1 LUKU
Tavaroiden tullioikeudellinen asema
2 LUKU
Tavaroiden asettaminen tullimenettelyyn
1 jakso
Yleiset säännökset
2 jakso
Vakiomuotoiset tulli-ilmoitukset
3 jakso
Yksinkertaistetut tulli-ilmoitukset
4 jakso
Kaikkiin tulli-ilmoituksiin sovellettavat säännökset
5 jakso
Muut yksinkertaistukset
3 LUKU
Tarkastukset ja tavaroiden luovutus
1 jakso
Tarkastukset
2 jakso
Luovutus
4 LUKU
Tavaroista vapautuminen
VI OSASTO
LUOVUTUS VAPAASEEN LIIKKEESEEN JA VAPAUTUS TUONTITULLEISTA
1 LUKU
Luovutus vapaaseen liikkeeseen
2 LUKU
Vapautus tuontitulleista
1 jakso
Palautustavarat
2 jakso
Merikalastus ja merestä saadut tuotteet
3 jakso
Täytäntöönpanotoimenpiteet
VII OSASTO
ERITYISMENETTELYT
1 LUKU
Yleiset säännökset
2 LUKU
Passitus
1 jakso
Ulkoinen ja sisäinen passitus
2 jakso
Yhteisön passitus
3 LUKU
Varastointi
1 jakso
Yhteiset säännökset
2 jakso
Väliaikainen varastointi
3 jakso
Tullivarastointi
4 jakso
Vapaa-alueet
4 LUKU
Erityiskäyttö
1 jakso
Väliaikainen maahantuonti
2 jakso
Tietty käyttötarkoitus
5 LUKU
Jalostus
1 jakso
Yleiset säännökset
2 jakso
Sisäinen jalostus
3 jakso
Ulkoinen jalostus
VIII OSASTO
TAVAROIDEN LÄHTÖ YHTEISÖN TULLIALUEELTA
1 LUKU
Tullialueelta lähtevät tavarat
2 LUKU
Vienti ja jälleenvienti
3 LUKU
Vapautus vientitulleista
IX OSASTO
TULLIKOODEKSIKOMITEA JA LOPPUSÄÄNNÖKSET
1 LUKU
Tullikoodeksikomitea
2 LUKU
Loppusäännökset
LIITE
VASTAAVUUSTAULUKOT
I OSASTO
YLEISET SÄÄNNÖKSET
1 LUKU
Tullilainsäädännön soveltamisala, tullin tehtävät ja määritelmät
1 artikla
Kohde ja soveltamisala
1. Tällä asetuksella vahvistetaan yhteisön tullikoodeksi, jäljempänä ’koodeksi’, jossa säädetään yhteisön tullialueelle tuotaviin tai sieltä vietäviin tavaroihin sovellettavista yleisistä säännöistä ja menettelyistä.
Koodeksia sovelletaan yhtenäisesti koko yhteisön tullialueella, sanotun kuitenkaan rajoittamatta kansainvälisen oikeuden ja kansainvälisten yleissopimusten ja muilla aloilla annetun yhteisön lainsäädännön soveltamista.
2. Tiettyjä tullilainsäädännön säännöksiä voidaan soveltaa myös yhteisön tullialueen ulkopuolella erityislainsäädännön tai kansainvälisten yleissopimusten mukaisesti.
3. Tiettyjä tullilainsäädännön säännöksiä, muun muassa siinä säädettyjä yksinkertaistuksia, sovelletaan tavarakauppaan, jota käydään direktiivin 2006/112/EY säännösten soveltamisalaan kuuluvien yhteisön tullialueen osien ja näiden säännösten soveltamisalan ulkopuolisten tullialueen osien välillä, tai jota käydään näiden säännösten soveltamisalan ulkopuolisten tullialueen osien välillä.
Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetut säännökset ja niiden täytäntöönpanoa koskevat yksinkertaistetut muodollisuudet, päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen. Näissä toimenpiteissä on myös otettava huomioon sellaiset erityisolosuhteet, jotka liittyvät vain yhden jäsenvaltion tavarakauppaan.
2 artikla
Tulliviranomaisten tehtävät
Tulliviranomaiset vastaavat ensisijaisesti yhteisön kansainvälisen kaupan valvonnasta ja edistävät näin hyvän kauppatavan mukaista ja avointa kauppaa, sisämarkkinoiden ulkoisen ulottuvuuden, yhteisen kauppapolitiikan ja yhteisön muiden kauppaan liittyvien yhteisten politiikkojen täytäntöönpanoa sekä toimitusketjujen yleistä turvallisuutta. Tulliviranomaisten on suoritettava toimenpiteet, joiden tavoitteina on erityisesti
a)
suojella yhteisön ja sen jäsenvaltioiden taloudellisia etuja;
b)
suojella yhteisöä hyvän kauppatavan vastaiselta ja laittomalta kaupalta ja samalla tukea laillista liiketoimintaa;
c)
taata yhteisön ja siellä asuvien henkilöiden turvallisuus ja ympäristönsuojelu tarvittaessa läheisessä yhteistyössä muiden viranomaisten kanssa;
d)
pitää yllä asianmukaista tasapainoa tullivalvonnan ja laillisen kaupan helpottamisen välillä.
3 artikla
Tullialue
1. Yhteisön tullialueeseen kuuluvat seuraavat alueet, mukaan luettuina niiden aluemeri, sisäiset aluevedet ja ilmatila:
-
Belgian kuningaskunnan alue,
-
Bulgarian tasavallan alue,
-
Tšekin tasavallan alue,
-
Tanskan kuningaskunnan alue, lukuun ottamatta Färsaaria ja Grönlantia,
-
Saksan liittotasavallan alue, lukuun ottamatta Helgolandin saarta ja Büsingenin aluetta (Saksan liittotasavallan ja Sveitsin valaliiton välillä 23 päivänä marraskuuta 1964 tehty sopimus),
-
Viron tasavallan alue,
-
Irlannin alue,
-
Helleenien tasavallan alue,
-
Espanjan kuningaskunnan alue, lukuun ottamatta Ceutaa ja Melillaa,
-
Ranskan tasavallan alue, lukuun ottamatta Uutta-Kaledoniaa, Mayottea, St-Pierre ja Miquelonia, Wallis- ja Futunasaaria, Ranskan Polynesiaa ja Ranskan eteläisiä ja antarktisia alueita,
-
Italian tasavallan alue, lukuun ottamatta Livignon ja Campione d’Italian kuntia sekä Luganojärven kansallista vesialuetta, joka sijaitsee Ponte Tresan ja Porto Ceresion välisen alueen rannan ja valtiollisen rajan välillä,
-
Kyproksen tasavallan alue vuoden 2003 liittymisasiakirjan määräysten mukaisesti,
-
Latvian tasavallan alue,
-
Liettuan tasavallan alue,
-
Luxemburgin suurherttuakunnan alue,
-
Unkarin tasavallan alue,
-
Maltan alue,
-
Alankomaiden kuningaskunnan Euroopassa sijaitseva alue,
-
Itävallan tasavallan alue,
-
Puolan tasavallan alue,
-
Portugalin tasavallan alue,
-
Romanian alue,
-
Slovenian tasavallan alue,
-
Slovakian tasavallan alue,
-
Suomen tasavallan alue,
-
Ruotsin kuningaskunnan alue,
-
Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan alue sekä Kanaalisaaret ja Mansaari.
2. Yhteisön tullialueeseen kuuluvina pidetään myös seuraavia jäsenvaltioiden alueen ulkopuolella sijaitsevia alueita, mukaan luettuina niiden aluemeri, sisäiset aluevedet ja ilmatila, ottaen huomioon niihin sovellettavat yleissopimukset ja muut sopimukset:
a)
RANSKA
Monacon alue sellaisena kuin se määritellään Pariisissa 18 päivänä toukokuuta 1963 allekirjoitetussa tulliyleissopimuksessa (Journal Officiel de la République Française, 27.9.1963, s. 8679).
b)
KYPROS
Yhdistyneen kuningaskunnan suvereniteettiin kuuluvat Akrotirin ja Dhekelian tukikohta-alueet sellaisina kuin ne on määritelty Nicosiassa 16 päivänä elokuuta 1960 allekirjoitetussa Kyproksen tasavallan perustamissopimuksessa (United Kingdom Treaty Series No 4 (1961) Cmnd. 1252).
4 artikla
Määritelmät
Koodeksia sovellettaessa tarkoitetaan
1)
’tulliviranomaisilla’ jäsenvaltioiden tullihallintoja, jotka vastaavat tullilainsäädännön soveltamisesta, ja muita viranomaisia, jotka ovat kansallisen lainsäädännön mukaisesti toimivaltaisia soveltamaan tiettyä tullilainsäädäntöä;
2)
’tullilainsäädännöllä’ seuraavista koostuvaa lainsäädäntöä:
a)
koodeksi ja sen panemiseksi täytäntöön yhteisön tasolla ja tarvittaessa kansallisella tasolla annetut säännökset;
b)
yhteinen tullitariffi;
c)
yhteisön tullittomuusjärjestelmän perustamiseksi annettu lainsäädäntö;
d)
tullimääräyksiä sisältävät kansainväliset sopimukset siltä osin kuin niitä sovelletaan yhteisössä;
3)
’tullitarkastuksilla’ tulliviranomaisten suorittamia erityistoimia, joiden tarkoituksena on varmistaa tullilainsäädännön ja muun sellaisen lainsäädännön moitteeton soveltaminen, joka koskee yhteisön tullialueen ja muiden alueiden välillä liikkuvien tavaroiden saapumista, poistumista, passitusta, siirtoa, varastointia ja tiettyä käyttötarkoitusta sekä tiettyyn käyttötarkoitukseen osoitettujen tavaroiden ja muiden kuin yhteisötavaroiden tullialueella oloa ja liikkumista;
4)
’henkilöllä’ luonnollista henkilöä, oikeushenkilöä ja henkilöiden yhteenliittymää, joka ei ole oikeushenkilö, mutta joka tunnustetaan yhteisön lainsäädännössä tai kansallisessa lainsäädännössä oikeustoimikelpoiseksi;
5)
’talouden toimijalla’ henkilöä, joka liiketoimintaa harjoittaessaan osallistuu tullilainsäädännön piiriin kuuluviin toimiin;
6)
’tulliedustajalla’ henkilöä, jonka toinen henkilö on nimennyt suorittamaan puolestaan tullilainsäädännössä säädettyjä toimia ja muodollisuuksia tulliviranomaisten kanssa asioitaessa;
7)
’riskillä’ sellaisen tapahtuman todennäköisyyttä, joka liittyy yhteisön tullialueen ja sen ulkopuolisten maiden tai alueiden välillä liikkuvien tavaroiden saapumiseen, poistumiseen, passitukseen, siirtoon tai tiettyyn käyttötarkoitukseen sekä yhteisöasemaa vailla olevien tavaroiden olemiseen alueella ja jonka seurauksena voi olla jokin seuraavista:
a)
yhteisön tai kansallisten toimenpiteiden moitteeton soveltaminen estyy;
b)
yhteisön ja sen jäsenvaltioiden taloudelliset edut vaarantuvat;
c)
yhteisön ja siellä asuvien henkilöiden turvallisuudelle, ihmisten, eläinten tai kasvien terveydelle, ympäristölle tai kuluttajille aiheutuu uhka;
8)
’tullimuodollisuuksilla’ kaikkia toimia, jotka asianomaisten henkilöiden ja tulliviranomaisten on suoritettava tullilainsäädännön noudattamiseksi;
9)
’yleisilmoituksella’ (saapumisen yleisilmoituksella ja poistumisen yleisilmoituksella) tointa, jolla henkilö ilmoittaa määrämuodossa ja säädetyllä tavalla ennen tapahtumaa tai sen yhteydessä tulliviranomaisille, että tavaroita tuodaan yhteisön tullialueelle tai viedään sieltä;
10)
’tulli-ilmoituksella’ tointa, jolla henkilö ilmoittaa määrämuodossa ja säädetyllä tavalla haluavansa asettaa tavaran tiettyyn tullimenettelyyn, ilmoittaen tarvittaessa samalla mahdollisesta tarpeesta soveltaa joitakin erityisjärjestelyitä;
11)
’ilmoittajalla’ henkilöä, joka jättää yleisilmoituksen tai jälleenvienti-ilmoituksen tai tekee tulli-ilmoituksen omissa nimissään, tai henkilöä, jonka nimissä kyseinen ilmoitus tehdään;
12)
’tullimenettelyllä’ jotakin seuraavista menettelyistä, joihin tavarat voidaan asettaa tämän koodeksin mukaisesti:
a)
luovutus vapaaseen liikkeeseen;
b)
erityismenettelyt;
c)
vienti;
13)
’tullivelalla’ henkilön velvollisuutta maksaa sellaiset tuontitullit tai vientitullit, joita sovelletaan tiettyihin tavaroihin yhteisön voimassa olevan tullilainsäädännön mukaisesti;
14)
’velallisella’ henkilöä, joka on vastuussa tullivelasta;
15)
’tuontitulleilla’ tuontitavaroista maksettavia tulleja;
16)
’vientitulleilla’ vientitavaroista maksettavia tulleja;
17)
’tullioikeudellisella asemalla’ tavaralla olevaa yhteisötavaran tai muun kuin yhteisötavaran asemaa;
18)
’yhteisötavaroilla’ tavaroita, jotka kuuluvat johonkin seuraavista ryhmistä:
a)
tavarat, jotka on tuotettu kokonaan yhteisön tullialueella ja jotka eivät sisällä yhteisön tullialueen ulkopuolisista maista tai sen ulkopuolisilta alueilta tuotuja tavaroita. Tavarat, jotka on tuotettu kokonaan yhteisön tullialueella, eivät saa yhteisötavaroiden tullioikeudellista asemaa, jos ne on tuotettu ulkoiseen passitukseen, varastointiin, väliaikaiseen maahantuontiin tai sisäiseen jalostukseen asetetuista tavaroista 101 artiklan 2 kohdan c alakohdan mukaisesti määritellyissä tapauksissa;
b)
tavarat, jotka on tuotu yhteisön tullialueelle sen ulkopuolisista maista tai sen ulkopuolisilta alueilta ja luovutettu vapaaseen liikkeeseen;
c)
tavarat, jotka on tuotettu yhteisön tullialueella joko ainoastaan b alakohdassa tarkoitetuista tavaroista tai a ja b alakohdassa tarkoitetuista tavaroista;
19)
’muilla kuin yhteisötavaroilla’ muita kuin 18 alakohdassa tarkoitettuja tavaroita tai tavaroita, jotka ovat menettäneet tullioikeudellisen asemansa yhteisötavaroina;
20)
’riskinhallinnalla’ riskin järjestelmällistä tunnistamista ja kaikkia riskitekijöiden rajoittamiseksi tarvittavia toimenpiteitä. Tämä sisältää tietojen keräämisen, riskin analysoinnin ja arvioinnin, toimien määrittelemisen ja toteuttamisen sekä prosessin ja sen tulosten säännöllisen seurannan ja tarkastelun kansainvälisten, yhteisön ja kansallisten lähteiden ja strategioiden perusteella;
21)
’tavaran luovutuksella’ tointa, jolla tulliviranomaiset luovuttavat tavaran sen tullimenettelyn mukaisiin tarkoituksiin, johon tavara on asetettu;
22)
’tullivalvonnalla’ tulliviranomaisten yleisiä toimia, joiden tarkoituksena on varmistaa, että niiden kohteena oleviin tavaroihin sovellettavia tullilainsäädännön ja tarvittaessa muun lainsäädännön säännöksiä noudatetaan;
23)
’palauttamisella’ maksettujen tuonti- tai vientitullien takaisinmaksua;
24)
’peruuttamisella’ maksamattomien tuonti- tai vientitullien maksamisvelvoitteesta vapauttamista;
25)
’jalostetuilla tuotteilla’ jalostusmenettelyyn asetettuja tavaroita, joille on suoritettu jalostustoimintoja;
26)
’yhteisön tullialueelle sijoittautuneella henkilöllä’
a)
luonnollista henkilöä, jonka asuinpaikka on yhteisön tullialueella;
b)
oikeushenkilöä tai henkilöiden yhteenliittymää, jonka sääntömääräinen kotipaikka, hallinnollinen päätoimipaikka tai pysyvä toimipaikka on yhteisön tullialueella;
27)
’tavaroiden esittämisellä tullille’ tulliviranomaisille tehtävää ilmoitusta tavaroiden saapumisesta tullitoimipaikkaan tai muuhun tulliviranomaisten osoittamaan tai hyväksymään paikkaan sekä kyseisten tavaroiden asettamista tullin saataville tullitarkastuksia varten;
28)
’tavaroiden haltijalla’ tavaroiden omistajaa tai muuta henkilöä, jolla on vastaava määräämisoikeus tavaroihin tai jonka fyysisessä valvonnassa tavarat ovat;
29)
’menettelynhaltijalla’ henkilöä, joka tekee tulli-ilmoituksen tai jonka lukuun tulli-ilmoitus tehdään tai jolle kyseisen henkilön tullimenettelyä koskevat oikeudet ja velvollisuudet on siirretty;
30)
’kauppapoliittisilla toimenpiteillä’ muita toimenpiteitä kuin tariffitoimenpiteitä, jotka on toteutettu yhteisen kauppapolitiikan yhteydessä tavaroiden kansainväliseen kauppaan sovellettavien yhteisön säännösten muodossa;
31)
’jalostustoiminnoilla’ mitä tahansa seuraavista:
a)
tavaroiden käsittely, niiden asennus, kokoonpano ja sovittaminen muihin tavaroihin mukaan luettuina;
b)
tavaroiden jalostus;
c)
tavaroiden hävittäminen;
d)
tavaroiden korjaus, niiden entisöinti ja kunnostaminen mukaan luettuina;
e)
tiettyjen sellaisten tavaroiden käyttö, jotka eivät sisälly jalostettuihin tuotteisiin, mutta mahdollistavat niiden tuottamisen tai helpottavat sitä, vaikka ne kuluvat kokonaan tai osittain loppuun niiden käytön aikana (tuotannon apuaineet);
32)
’tuotolla’ tietyn jalostusmenettelyyn asetetun tavaraerän jalostuksessa syntyvien jalostettujen tuotteiden paljoutta tai prosentuaalista osuutta;
33)
’sanomalla’ määrämuotoista tiedonantoa, joka sisältää yhden henkilön, toimipaikan tai viranomaisen toiselle henkilölle, toimipaikalle tai viranomaiselle tietotekniikkaa ja tietokoneverkkoja käyttäen siirtämiä tietoja.
2 LUKU
Tullilainsäädännön mukaiset henkilöiden oikeudet ja velvollisuudet
1 jakso
Tietojen antaminen
5 artikla
Tietojen toimittaminen ja tallentaminen
1. Kaikki tulliviranomaisten väliset sekä talouden toimijoiden ja tulliviranomaisten väliset tullilainsäädännön perusteella vaadittavat tiedot, täydentävät asiakirjat, päätökset ja tiedoksiannot on toimitettava sekä tällaisten tietojen tullilainsäädännössä edellytetty tallentaminen on tehtävä sähköistä tietojenkäsittelymenetelmää käyttäen.
Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan ensimmäistä alakohtaa koskevat poikkeukset, päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
Näillä toimenpiteillä määritellään, missä tapauksissa ja millä edellytyksillä paperiasiakirjoja tai muita välineitä voidaan käyttää sähköisen tietojenvaihdon asemesta ottaen huomioon erityisesti seuraavaa:
a)
tulliviranomaisten tietokonejärjestelmän mahdollinen väliaikainen toimintahäiriö;
b)
talouden toimijan tietokonejärjestelmän mahdollinen väliaikainen toimintahäiriö;
c)
kansainväliset yleissopimukset ja sopimukset, joissa määrätään paperiasiakirjojen käytöstä;
d)
matkustajat, joilla ei ole suoraa pääsyä tietokonejärjestelmiin eikä mahdollisuutta toimittaa tietoja sähköisesti;
e)
käytännön vaatimukset ilmoitusten tekemiseksi suullisesti tai muulla toimella.
2. Jos tullilainsäädännössä ei nimenomaisesti säädetä toisin, komissio toteuttaa 184 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen toimenpiteitä, joilla vahvistetaan
a)
tullitoimipaikkojen välillä vaihdettavat, tullilainsäädännön soveltamiseksi tarvittavat sanomat;
b)
tullilainsäädännön mukaisesti vaihdettavien sanomien yhteinen muoto ja niissä vaadittavat tiedot.
Ensimmäisen alakohdan b alakohdassa tarkoitettuihin tietoihin on sisällytettävä riskianalyysin ja tullitarkastusten asianmukaisen suorittamisen kannalta tarpeelliset tiedot tarvittaessa kansainvälisiä standardeja ja kauppatapoja noudattaen.
6 artikla
Tietosuoja
1. Kaikki tulliviranomaisten tehtäviensä hoidon yhteydessä saamat luottamukselliset tai luottamuksellisina annetut tiedot on pidettävä salassa. Toimivaltaiset viranomaiset eivät saa luovuttaa tällaisia tietoja ilman tiedot antaneen henkilön tai viranomaisen nimenomaista lupaa lukuun ottamatta sitä, mitä 26 artiklan 2 kohdassa säädetään.
Tietojen luovuttaminen ilman lupaa on kuitenkin sallittua, jos tulliviranomaiset ovat siihen velvollisia tai oikeutettuja voimassa olevien, erityisesti tietosuojaa koskevien säännösten nojalla tai oikeudenkäynnin yhteydessä.
2. Luottamuksellisten tietojen toimittaminen yhteisön tullialueen ulkopuolisten maiden tai alueiden toimivaltaisille viranomaisille ja muille toimielimille on sallittua ainoastaan riittävän tietosuojan tason takaavien kansainvälisten sopimusten soveltamisen yhteydessä.
3. Tietojen luovuttamisessa tai toimittamisessa on kaikilta osin noudatettava voimassa olevia tietosuojaa koskevia säännöksiä.
7 artikla
Muiden tietojen vaihtaminen tulliviranomaisten ja talouden toimijoiden kesken
1. Tulliviranomaiset ja talouden toimijat voivat vaihtaa muitakin kuin tullilainsäädännössä nimenomaisesti vaadittuja tietoja erityisesti edistääkseen keskinäistä yhteistyötä riskien tunnistamisessa ja torjunnassa. Tietojen vaihto voi perustua kirjalliseen sopimukseen ja sen yhteydessä tulliviranomaisille voidaan antaa mahdollisuus käyttää talouden toimijoiden tietokonejärjestelmiä.
2. Osapuolten toisilleen 1 kohdassa tarkoitetun yhteistyön yhteydessä toimittamat tiedot ovat luottamuksellisia, jolleivät osapuolet toisin sovi.
8 artikla
Tulliviranomaisten toimittamat tiedot
1. Jokainen henkilö voi pyytää tulliviranomaisilta tietoja tullilainsäädännön soveltamisesta. Pyyntö voidaan evätä, jollei se liity tosiasiallisesti suunniteltua kansainvälistä tavarakauppaa koskevaan toimintaan.
2. Tulliviranomaisten on käytävä säännöllistä vuoropuhelua talouden toimijoiden ja muiden kansainvälisessä tavarakaupassa osallisina olevien viranomaisten kanssa. Niiden on edistettävä avoimuutta saattamalla tullilainsäädäntö, yleiset hallinnolliset päätökset ja hakemuslomakkeet vapaasti saataville, mahdollisuuksien mukaan maksutta ja internetin välityksellä.
9 artikla
Tietojen toimittaminen tulliviranomaisille
1. Henkilön, jota tullimuodollisuudet tai tullitarkastukset koskevat suoraan tai välillisesti, on annettava tulliviranomaisille näiden pyynnöstä ja mahdollisesti asetetussa määräajassa kaikki tarvittavat asiakirjat ja tiedot asianmukaisessa muodossa sekä kaikki tarvittava apu muodollisuuksien tai tarkastusten loppuun suorittamista varten.
2. Yleisilmoituksen tai tulli-ilmoituksen, muun ilmoituksen taikka lupaa tai muuta päätöstä koskevan hakemuksen tekeminen merkitsee sitoutumista vastuuseen
a)
tulli-ilmoituksessa, muussa ilmoituksessa tai hakemuksessa olevien tietojen oikeellisuudesta ja täydellisyydestä;
b)
toimitettujen tai saataville asetettujen asiakirjojen aitoudesta;
c)
soveltuvin osin kyseisten tavaroiden tullimenettelyyn asettamisesta johtuvien tai lupaan sisältyviä toimintoja koskevien kaikkien velvoitteiden täyttämisestä.
Ensimmäistä alakohtaa sovelletaan myös missä tahansa muussa muodossa oleviin tietoihin, joita tulliviranomaiset vaativat tai joita niille toimitetaan.
Jos tulli-ilmoituksen, muun ilmoituksen tai hakemuksen tekee tai tiedot toimittaa asianomaisen henkilön tulliedustaja, ensimmäisessä alakohdassa säädetyt velvollisuudet sitovat myös tulliedustajaa.
10 artikla
Sähköiset järjestelmät
1. Jäsenvaltioiden on toimittava yhteistyössä komission kanssa sellaisten sähköisten järjestelmien kehittämiseksi, ylläpitämiseksi ja käyttämiseksi, joiden avulla vaihdetaan tietoja tullitoimipaikkojen kesken sekä kerätään ja ylläpidetään yhteisiä tietokantoja erityisesti seuraavista:
a)
talouden toimijat, jotka ovat suoraan tai välillisesti osallisena tullimuodollisuuksien suorittamisessa;
b)
tullimenettelyä tai valtuutetun talouden toimijan asemaa koskevat hakemukset ja luvat;
c)
20 artiklan mukaisesti tehdyt hakemukset ja annetut erityispäätökset;
d)
25 artiklassa tarkoitettu yhteinen riskinhallinta.
2. Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan
a)
tietokantoihin kirjattavien tietojen vakiomuotoa ja sisältöä koskevat vaatimukset;
b)
tietojen ylläpito, josta vastaavat jäsenvaltioiden tulliviranomaiset;
c)
kyseisten tietojen käyttöä koskevat säännöt:
i)
talouden toimijoiden osalta,
ii)
muiden toimivaltaisten viranomaisten osalta,
päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
2 jakso
Tulliedustus
11 artikla
Tulliedustaja
1. Henkilö voi nimetä itselleen tulliedustajan.
Edustus voi olla suora, jolloin tulliedustaja toimii toisen nimissä ja lukuun, tai välillinen, jolloin tulliedustaja toimii omissa nimissään mutta toisen lukuun.
Tulliedustajan on oltava sijoittautunut yhteisön tullialueelle.
2. Jäsenvaltiot voivat määritellä yhteisön lainsäädännön mukaisesti edellytykset, joilla tulliedustaja voi tarjota palveluja jäsenvaltiossa, johon hän on sijoittautunut. Tulliedustajalla, joka täyttää 14 artiklan a-d alakohdan edellytykset, on oikeus tarjota kyseisiä palveluja muussa kuin siinä jäsenvaltiossa, johon hän on sijoittautunut, tämän kuitenkaan estämättä kyseistä jäsenvaltiota soveltamasta väljempiä kriteerejä.
3. Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan erityisesti
a)
edellytykset, joiden nojalla 1 kohdan kolmannessa alakohdassa tarkoitetusta vaatimuksesta voidaan poiketa;
b)
edellytykset, joiden nojalla 2 kohdassa tarkoitettu asema voidaan myöntää ja todistaa;
c)
muut toimenpiteet tämän artiklan panemiseksi täytäntöön,
päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
12 artikla
Valtuutus
1. Edustajan on tulliviranomaisten kanssa asioidessaan ilmoitettava toimivansa edustamansa henkilön lukuun sekä ilmoitettava, onko edustus suora vai välillinen.
Henkilön, joka ei ilmoita toimivansa tulliedustajana tai joka ilmoittaa toimivansa tulliedustajana olematta valtuutettu toimimaan edustajana, katsotaan toimivan omissa nimissään ja omaan lukuunsa.
2. Tulliviranomaiset voivat vaatia henkilöä, joka ilmoittaa toimivansa tulliedustajana, esittämään edustamaltaan henkilöltä saamansa valtuutuksen.
Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan ensimmäistä alakohtaa koskevat poikkeukset, päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
3 jakso
Valtuutettu talouden toimija
13 artikla
Valtuutuksen hakeminen ja myöntäminen
1. Yhteisön tullialueelle sijoittautunut talouden toimija, joka täyttää 14 ja 15 artiklassa asetetut edellytykset, voi pyytää valtuutetun talouden toimijan asemaa.
Tulliviranomaisten on, neuvoteltuaan tarvittaessa muiden toimivaltaisten viranomaisten kanssa, myönnettävä tällainen asema, jota valvotaan.
2. Valtuutetun talouden toimijan asema käsittää kaksi erilaista valtuutusta: valtuutus ”yksinkertaistettuihin tullimenettelyihin oikeutetuksi” valtuutetuksi talouden toimijaksi tai valtuutus ”turvallisuushelpotuksiin oikeutetuksi” valtuutetuksi talouden toimijaksi.
Ensiksi mainittu valtuutus oikeuttaa talouden toimijan tiettyihin yksinkertaistuksiin tullilainsäädännön mukaisesti. Jälkimmäisen valtuutuksen haltijalla on oikeus vaarattomuuteen ja turvallisuuteen liittyviin helpotuksiin.
Samalla toimijalla voi olla molemmat valtuutukset.
3. Jollei 14 ja 15 artiklasta muuta johdu, kaikkien jäsenvaltioiden tulliviranomaisten on tunnustettava valtuutetun talouden toimijan asema, sanotun kuitenkaan rajoittamatta tullitarkastusten suorittamista.
4. Tulliviranomaisten on myönnetyn valtuutetun talouden toimijan aseman perusteella ja edellyttäen, että tiettyjä yhteisön tullilainsäädännön mukaisia yksinkertaistuksia koskevat edellytykset täyttyvät, annettava toimijan käyttää näitä yksinkertaistuksia.
5. Valtuutetun talouden toimijan asema voidaan evätä väliaikaisesti tai peruuttaa 15 artiklan 1 kohdan g alakohdan nojalla vahvistettujen edellytysten mukaisesti.
6. Valtuutetun talouden toimijan on ilmoitettava tulliviranomaisille kaikista kyseisen aseman myöntämisen jälkeen ilmenevistä seikoista, jotka ovat omiaan vaikuttamaan sen voimassaoloon tai sisältöön.
14 artikla
Aseman myöntäminen
Valtuutetun talouden toimijan aseman myöntämisedellytyksiä ovat
a)
osoitus tulli- ja verovelvoitteiden täyttämisestä;
b)
tyydyttävä liikekirjanpitojärjestelmä ja tarvittaessa kuljetuksiin liittyvä kirjanpitojärjestelmä, joka mahdollistaa asianmukaiset tullitarkastukset;
c)
näyttö vakavaraisuudesta;
d)
toimintaan välittömästi liittyvä käytännön pätevyys tai ammattipätevyys 13 artiklan 2 kohdan mukaisesti, jos valtuutettu talouden toimija haluaa oikeuden tullilainsäädännön mukaisiin yksinkertaistuksiin;
e)
asianmukainen vaarattomuutta ja turvallisuutta koskeva vaatimustaso 13 artiklan 2 kohdan mukaisesti, jos valtuutettu talouden toimija haluaa oikeuden vaarattomuuteen ja turvallisuuteen liittyviin tullitarkastusten helpotuksiin.
15 artikla
Täytäntöönpanotoimenpiteet
1. Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla annetaan säännöt seuraavista asioista:
a)
valtuutetun talouden toimijan aseman myöntäminen;
b)
tapaukset, joissa valtuutetun talouden toimijan asemaa on tarkasteltava uudelleen;
c)
yksinkertaistusten käyttöä koskevien lupien myöntäminen valtuutetuille talouden toimijoille;
d)
kyseisen aseman ja kyseisten lupien myöntämiseen toimivaltaisen tulliviranomaisen määrittäminen;
e)
sen määrittäminen, minkä tyyppisiä ja miten laajoja helpotuksia vaarattomuuteen ja turvallisuuteen liittyvistä tullitarkastuksista voidaan myöntää valtuutetuille talouden toimijoille;
f)
neuvottelut muiden tulliviranomaisten kanssa ja tietojen toimittaminen niille;
g)
edellytykset, joiden mukaisesti valtuutetun talouden toimijan asema voidaan evätä väliaikaisesti tai peruuttaa;
h)
edellytykset, joiden mukaisesti yhteisön tullialueelle sijoittautumista koskevasta vaatimuksesta voidaan luopua valtuutettujen talouden toimijoiden erityisryhmien osalta, ottaen huomioon erityisesti kansainväliset sopimukset,
päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
2. Näissä toimenpiteissä on otettava huomioon
a)
25 artiklan 3 kohdan mukaisesti vahvistetut säännöt;
b)
ammattimainen osallistuminen tullilainsäädännön piiriin kuuluviin toimiin;
c)
toimintaan välittömästi liittyvä käytännön pätevyys tai ammattipätevyys;
d)
talouden toimijan hallussa mahdollisesti olevat kansainvälisesti tunnustetut todistukset, jotka on myönnetty asiaankuuluvien kansainvälisten yleissopimusten perusteella.
4 jakso
Tullilainsäädännön soveltamista koskevat päätökset
16 artikla
Yleiset säännökset
1. Henkilön, joka pyytää tulliviranomaisilta tullilainsäädännön soveltamista koskevaa päätöstä, on toimitettava näille viranomaisille kaikki päätöksen tekemiseen tarvittavat tiedot.
Pyynnön esittäjänä ja päätöksen kohteena voi olla myös useampi henkilö tullilainsäädännössä esitettyjen edellytysten mukaisesti.
2. Jollei tullilainsäädännössä toisin säädetä, 1 kohdassa tarkoitettu päätös on tehtävä ja se on annettava tiedoksi päätöstä pyytäneelle viipymättä ja viimeistään neljän kuukauden kuluessa päivästä, jona tulliviranomaiset ovat vastaanottaneet kaikki päätöksen tekemiseen tarvittavat tiedot.
Jos tulliviranomaiset eivät pysty noudattamaan edellä tarkoitettua määräaikaa, niiden on ilmoitettava asiasta päätöstä pyytäneelle ennen määräajan päättymistä ja ilmoitettava määräajan pidentämisen perusteet sekä uusi määräaika, jonka ne katsovat tarvitsevansa pyydetyn päätöksen tekemiseen.
3. Jollei päätöksessä tai tullilainsäädännössä toisin säädetä, päätös tulee voimaan sinä päivänä, jona päätöstä pyytänyt vastaanottaa päätöksen tai jona hänen katsotaan vastaanottaneen sen. Lukuun ottamatta 24 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja tapauksia tulliviranomaiset voivat panna tehdyt päätökset täytäntöön kyseisestä päivästä alkaen.
4. Ennen kuin tulliviranomaiset tekevät sellaisen päätöksen, joka vaikuttaisi kielteisesti sen kohteena olevaan yhteen tai useampaan henkilöön, tulliviranomaisten on annettava tiedoksi asianomaiselle henkilölle tai asianomaisille henkilöille seikat, joihin päätös on tarkoitus perustaa, sekä annettava heille mahdollisuus ilmaista näkökantansa tietyn määräajan kuluessa tiedoksi antamisesta.
Määräajan päätyttyä asianomaiselle henkilölle annetaan asianmukaisesti tiedoksi päätös, joka sisältää myös sen perustelut. Päätöksessä on mainittava 23 artiklassa säädetystä muutoksenhakuoikeudesta.
5. Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan
a)
missä tapauksissa ja millä edellytyksillä 4 kohdan ensimmäistä alakohtaa ei sovelleta;
b)
4 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettu määräaika,
päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
6. Rajoittamatta sellaisten muita aloja koskevien säännösten soveltamista, joissa yksilöidään, missä tapauksissa ja millä edellytyksillä päätös on mitätön tai tulee mitättömäksi, päätöksen antaneet tulliviranomaiset voivat milloin tahansa peruuttaa, muuttaa tai kumota päätöksen, jos se ei ole tullilainsäädännön mukainen.
7. Tämän artiklan 3, 4 ja 6 kohtien sekä 17, 18 ja 19 artiklan säännökset koskevat myös ilman asianomaisen henkilön pyyntöä tehtäviä tulliviranomaisten päätöksiä ja erityisesti 67 artiklan 3 kohdassa säädettyä tullivelan tiedoksi antamista, paitsi jos tulliviranomainen toimii oikeusviranomaisena.
17 artikla
Päätösten voimassaolo koko yhteisössä
Jollei toisin pyydetä tai ilmoiteta, tullilainsäädäntöön perustuvat tai sen soveltamiseen liittyvät tulliviranomaisten päätökset ovat voimassa kaikkialla yhteisön tullialueella.
18 artikla
Myönteisten päätösten peruuttaminen
1. Tulliviranomaisten on peruutettava asianomaiselle myönteinen päätös, jos kaikki seuraavat edellytykset täyttyvät:
a)
päätös tehtiin virheellisten tai puutteellisten tietojen perusteella;
b)
päätöstä pyytänyt tiesi tai tämän olisi kohtuudella pitänyt tietää, että tiedot olivat virheellisiä tai puutteellisia;
c)
jos tiedot olisivat olleet paikkansapitäviä ja täydellisiä, päätös olisi ollut erilainen.
2. Päätöksen peruuttaminen annetaan tiedoksi sille, jolle päätös on osoitettu.
3. Peruuttaminen tulee voimaan siitä päivästä, jona alkuperäinen päätös tuli voimaan, jollei päätöksessä tullilainsäädännön mukaisesti ilmoiteta toisin.
4. Komissio voi 184 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua hallintomenettelyä noudattaen toteuttaa toimenpiteitä tämän artiklan täytäntöön panemiseksi erityisesti useille henkilöille osoitettujen päätösten osalta.
19 artikla
Myönteisten päätösten kumoaminen ja muuttaminen
1. Myönteinen päätös on muissa kuin 18 artiklassa tarkoitetuissa tapauksissa kumottava tai sitä on muutettava, jos yksi tai useampi sen tekemisen edellytyksistä ei ole täyttynyt tai ei enää täyty.
2. Jollei tullilainsäädännössä toisin säädetä, useille henkilöille osoitettu myönteinen päätös voidaan kumota ainoastaan sen henkilön osalta, joka jättää täyttämättä päätökseen perustuvan velvollisuutensa.
3. Päätöksen kumoaminen tai muutos on annettava tiedoksi sille, jolle päätös on osoitettu.
4. Päätöksen kumoamiseen tai muutokseen sovelletaan 16 artiklan 3 kohtaa.
Poikkeustapauksissa tulliviranomaiset voivat kuitenkin siirtää kumoamisen tai muutoksen voimaantulon myöhemmäksi päiväksi, jos sen henkilön oikeutetut edut, jolle päätös on osoitettu, tätä edellyttävät.
5. Komissio voi 184 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua hallintomenettelyä noudattaen toteuttaa toimenpiteitä tämän artiklan täytäntöön panemiseksi erityisesti useille henkilöille osoitettujen päätösten osalta.
20 artikla
Sitovaa tietoa koskevat päätökset
1. Tulliviranomaisten on virallisesta pyynnöstä annettava sitovaa tariffitietoa koskevia päätöksiä, jäljempänä ’STT-päätökset’, tai sitovaa alkuperätietoa koskevia päätöksiä, jäljempänä ’SAT-päätökset’.
Pyydettyä päätöstä ei anneta seuraavissa tapauksissa:
a)
jos hakemuksen esittää tai on jo esittänyt samassa tai muussa tullitoimipaikassa samoja tavaroita koskevan päätöksen haltija taikka jos se esitetään tai on jo esitetty hänen lukuunsa ja SAT-päätösten osalta samoissa alkuperäaseman saamisen määrittävissä olosuhteissa;
b)
jos hakemus ei liity STT- ja SAT-päätösten aiottuun käyttöön tai tullimenettelyn aiottuun käyttöön.
2. STT- ja SAT-päätökset ovat sitovia ainoastaan tavaran tariffiin luokittelun tai alkuperämäärityksen osalta.
Kyseiset päätökset sitovat tulliviranomaisia päätöksen haltijan suhteen ainoastaan sellaisten tavaroiden osalta, joita koskevat tullimuodollisuudet suoritetaan päätöksen voimaantulopäivän jälkeen.
Päätökset sitovat päätöksen haltijaa tulliviranomaisten suhteen vasta siitä päivästä, jona hän vastaanottaa tiedoksiannon päätöksestä tai jona hänen katsotaan vastaanottaneen sen.
3. STT- tai SAT-päätökset ovat voimassa kolme vuotta päätöksen voimaantulopäivästä.
4. Sovellettaessa STT- tai SAT-päätöstä tietyn tullimenettelyn yhteydessä päätöksen haltijan on voitava todistaa, että
a)
tullille ilmoitettu tavara vastaa täydellisesti STT-päätöksessä kuvattua tavaraa;
b)
kyseinen tavara ja alkuperäaseman saamisen määrittävät olosuhteet vastaavat täydellisesti SAT-päätöksessä kuvattua tavaraa ja siinä kuvattuja olosuhteita.
5. Poiketen siitä, mitä 16 artiklan 6 kohdassa ja 18 artiklassa säädetään, STT- tai SAT-päätös on peruutettava, jos se perustuu tietoa pyytäneen henkilön antamiin epätarkkoihin tai puutteellisiin tietoihin.
6. STT- tai SAT-päätökset on kumottava 16 artiklan 6 kohdan ja 19 artiklan mukaisesti.
Niitä ei saa muuttaa.
7. Komissio toteuttaa 184 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen toimenpiteitä tämän artiklan 1-5 kohdan täytäntöön panemiseksi.
8. Rajoittamatta 19 artiklan soveltamista toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan
a)
edellytykset, joiden mukaisesti, ja ajankohta, jona STT- tai SAT-päätöksen voimassaolo lakkaa;
b)
edellytykset, joiden mukaisesti ja ajanjakso, jona a alakohdassa tarkoitettua päätöstä voidaan edelleen soveltaa päätökseen perustuviin sitoviin sopimuksiin, jotka on tehty ennen sen voimassaolon päättymistä,
c)
edellytykset, joiden mukaisesti komissio voi antaa päätöksiä, joissa jäsenvaltioita pyydetään kumoamaan tai muuttamaan sitovaa tietoa koskeva päätös, ja joissa annetaan erilainen sitova tieto kuin muissa samasta aiheesta tehdyissä päätöksissä,
päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
9. Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan edellytykset, joiden mukaisesti sitovaan tietoon liittyvät muut päätökset on määrä antaa, päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
5 jakso
Seuraamukset
21 artikla
Seuraamusten täytäntöönpano
1. Kunkin jäsenvaltion on säädettävä yhteisön tullilainsäädännön noudattamatta jättämisestä johtuvista seuraamuksista. Seuraamusten on oltava tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia.
2. Kun hallinnollisia seuraamuksia määrätään, ne voivat olla muun muassa joko jompikumpi tai molemmat seuraavista:
a)
tulliviranomaisten määräämä sakkomaksu, tai tapauksesta riippuen rikosoikeudellisten seuraamusten sijasta määrättävä maksu;
b)
asianomaisen henkilön luvan peruuttaminen kokonaan tai väliaikaisesti tai sen muuttaminen.
3. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle kuuden kuukauden kuluessa 188 artiklan 2 kohdan mukaisesti määritetystä tämän asetuksen soveltamisen alkamispäivästä voimassa olevista kansallisista säännöksistä, jotka on otettu käyttöön 1 kohdan mukaisesti, ja niiden on ilmoitettava komissiolle viipymättä myös mahdollisista niihin vaikuttavista myöhemmistä muutoksista.
6 jakso
Muutoksenhaku
22 artikla
Oikeusviranomaisen päätökset
Mitä 23 ja 24 artiklassa säädetään, ei sovelleta, jos muutoksenhaun tarkoituksena on oikeusviranomaisen tai oikeusviranomaisena toimivan tulliviranomaisen tekemän, tullilainsäädännön soveltamista koskevan päätöksen kumoaminen, peruuttaminen tai muuttaminen.
23 artikla
Muutoksenhakuoikeus
1. Henkilöllä on oikeus hakea muutosta itseään suoraan ja erikseen koskevaan tullilainsäädännön soveltamiseen liittyvään tulliviranomaisten päätökseen.
Oikeus hakea muutosta on myös henkilöllä, joka on pyytänyt tulliviranomaisilta päätöstä eikä ole saanut tulliviranomaisilta pyytämäänsä päätöstä 16 artiklan 2 kohdassa tarkoitetussa määräajassa.
2. Muutosta voi hakea ainakin kahdessa vaiheessa:
a)
ensivaiheessa tulliviranomaisilta tai jäsenvaltioiden tähän tarkoitukseen nimeämältä oikeusviranomaiselta tai muulta toimielimeltä;
b)
seuraavassa vaiheessa korkeammalta riippumattomalta toimielimeltä, joka voi olla oikeusviranomainen tai vastaava erikoistunut toimielin, jäsenvaltioissa voimassa olevien säännösten mukaisesti.
3. Muutosta on haettava siinä jäsenvaltiossa, jossa päätös on tehty tai jossa sitä on haettu.
4. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että muutoksenhakumenettelyssä voidaan nopeasti vahvistaa tai oikaista tulliviranomaisten tekemät päätökset.
24 artikla
Täytäntöönpanon lykkääminen
1. Muutoksenhaku ei estä riidanalaisen päätöksen täytäntöönpanoa.
2. Tulliviranomaisten on kuitenkin lykättävä päätöksen täytäntöönpanoa kokonaan tai osittain, jos niillä on perusteltua syytä epäillä, että riidanalainen päätös ei ole tullilainsäädännön mukainen, tai jos on olemassa vaara, että asianomaiselle aiheutuu siitä vahinkoa, joka ei ole korvattavissa.
3. Jos edellä 2 kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa riidanalaisen päätöksen perusteella on maksettava tuonti- tai vientitulleja, päätöksen täytäntöönpanon lykkääminen edellyttää vakuuden antamista, paitsi jos asiakirjoihin perustuvan arvion perusteella todetaan, että vakuuden vaatiminen todennäköisesti aiheuttaisi velalliselle vakavia taloudellisia tai sosiaalisia vaikeuksia.
Komissio voi 184 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen toteuttaa toimenpiteitä tämän kohdan ensimmäisen alakohdan täytäntöön panemiseksi.
7 jakso
Tavaroiden tarkastaminen
25 artikla
Tullitarkastukset
1. Tulliviranomaiset voivat suorittaa kaikki tarpeellisiksi katsomansa tullitarkastukset.
Tullitarkastuksiin voi kuulua erityisesti tavaroiden tarkastaminen, näytteiden ottaminen, ilmoitukseen sisältyvien tietojen tarkistaminen, asiakirjojen olemassaolon ja aitouden varmistaminen, talouden toimijoiden kirjanpidon ja muiden asiakirjojen tarkastaminen, kuljetusvälineen tarkastaminen sekä matkatavaroiden ja henkilöiden mukanaan tai yllään kuljettamien muiden tavaroiden tarkastaminen ja virallisten selvitysten tekeminen sekä muut vastaavat toimet.
2. Muiden tullitarkastusten kuin satunnaistarkastusten on pääasiallisesti perustuttava riskianalyysiin, jossa käytetään sähköisiä tietojenkäsittelymenetelmiä, jotta riskit voidaan tunnistaa ja arvioida ja jotta tarvittavia vastatoimenpiteitä voidaan kehittää kansallisin, yhteisön ja soveltuvin osin kansainvälisin arviointiperustein.
Jäsenvaltioiden on yhteistyössä komission kanssa kehitettävä ja otettava käyttöön yhteinen riskinhallintajärjestelmä, joka perustuu riskejä koskevien tietojen ja riskianalyysien vaihtoon tullihallintojen välillä ja jossa vahvistetaan muun muassa yhteiset riskinarviointiperusteet, tarkastustoimenpiteet ja tarkastusten painopistealueet, ja ylläpidettävä kyseistä järjestelmää.
Kyseisiin tietoihin ja perusteisiin perustuvilla tarkastuksilla ei rajoiteta muita, 1 ja 2 kohdan tai muiden voimassa olevien säännösten mukaisesti suoritettavia tarkastuksia.
3. Rajoittamatta tämän artiklan 2 kohdan soveltamista komissio toteuttaa 184 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen täytäntöönpanotoimenpiteitä, joilla vahvistetaan
a)
yhteinen riskinhallintajärjestelmä;
b)
yhteiset arviointiperusteet ja tarkastusten painopistealueet;
c)
tullihallintojen välillä vaihdettavat riskejä koskevat tiedot ja riskianalyysit.
26 artikla
Viranomaisten keskinäinen yhteistyö
1. Jos muut toimivaltaiset viranomaiset kuin tulliviranomaiset tekevät samoille tavaroille muita tarkastuksia kuin tullitarkastuksia, tulliviranomaisten on pyrittävä läheisessä yhteistyössä näiden muiden viranomaisten kanssa siihen, että nämä tarkastukset tehdään mahdollisuuksien mukaan samaan aikaan ja samassa paikassa kuin tullitarkastukset (keskitetyn palvelupisteen periaate) siten, että tulliviranomaiset koordinoivat tätä koskevaa toimintaa.
2. Tässä jaksossa tarkoitettujen tarkastusten yhteydessä tulliviranomaiset ja muut toimivaltaiset viranomaiset voivat, jos se on tarpeen riskien minimoimiseksi ja petosten torjumiseksi, vaihtaa keskenään ja komission kanssa saamiaan tietoja, jotka liittyvät yhteisön tullialueen ja muiden alueiden välillä liikkuvien tavaroiden saapumiseen, poistumiseen, passitukseen, siirtoon, varastointiin ja tiettyyn käyttötarkoitukseen, postiliikenne mukaan luettuna, sekä tiettyyn käyttötarkoitukseen osoitettujen muiden kuin yhteisötavaroiden tullialueella oloon ja liikkumiseen sekä tarkastustuloksiin. Tulliviranomaiset ja komissio voivat myös toimittaa toisilleen tällaisia tietoja varmistaakseen yhteisön tullilainsäädännön yhdenmukaisen soveltamisen.
27 artikla
Jälkitarkastus
Tulliviranomaiset voivat tavaroiden luovutuksen jälkeen tarkastaa kyseisiin tavaroihin liittyviä toimintoja taikka näihin tavaroihin aikaisemmin kohdistettuja tai myöhemmin kohdistettavia kaupallisia toimintoja koskevat asiakirjat ja tiedot, varmistuakseen yleis- tai tulli-ilmoituksessa annettujen tietojen oikeellisuudesta. Nämä viranomaiset voivat myös tarkastaa asianomaiset tavarat ja/tai ottaa näytteitä, jos se on vielä mahdollista.
Nämä tarkastukset voidaan suorittaa tavaroiden haltijan tai tämän edustajan tiloissa, ammattitoiminnan harjoittajana suoraan tai välillisesti mainituissa toiminnoissa osallisena olevan henkilön tiloissa taikka muun mainittuja asiakirjoja ja tietoja ammattitoimintansa yhteydessä hallussaan pitävän henkilön tiloissa.
28 artikla
Lento- ja merimatkat yhteisön alueella
1. Tullitarkastuksia tai -muodollisuuksia kohdistetaan joko yhteisön sisäisen lentomatkan tai yhteisön sisäisen merimatkan suorittavien henkilöiden käsimatkatavaroihin ja kirjattuihin matkatavaroihin ainoastaan, jos tullilainsäädännössä määrätään tällaisista tarkastuksista tai muodollisuuksista.
2. Edellä olevaa 1 kohtaa sovelletaan rajoittamatta
a)
turvatarkastuksia;
b)
kieltoihin tai rajoituksiin liittyviä tarkastuksia.
3. Komissio toteuttaa 184 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen toimenpiteet tämän artiklan panemiseksi täytäntöön ja määrittää tapaukset, joissa ja edellytykset joilla tullitarkastuksia ja -muodollisuuksia voidaan soveltaa seuraaviin:
a)
seuraavien käsimatkatavarat ja kirjatut matkatavarat:
i)
henkilöt, jotka suorittavat lentomatkan yhteisön ulkopuoliselta lentokentältä lähtevällä ja yhteisön lentokentälle tehdyn välilaskun jälkeen tätä lentoa toiselle yhteisön lentokentälle jatkavalla ilma-aluksella,
ii)
henkilöt, jotka suorittavat lentomatkan yhteisön lentokentälle välilaskun tekevällä ja tätä lentoa yhteisön ulkopuoliselle lentokentälle jatkavalla ilma-aluksella,
iii)
henkilöt, jotka käyttävät yhden aluksen suorittamaa ja perättäisistä merimatkoista koostuvaa, yhteisön ulkopuolisesta satamasta lähtevää, yhteisön ulkopuolisessa satamassa poikkeavaa tai yhteisön ulkopuoliseen satamaan päättyvää merikuljetusta,
iv)
henkilöt, jotka matkustavat huvialuksella tai turisti- tai liikelentokoneella;
b)
käsimatkatavarat ja kirjatut matkatavarat
i)
jotka saapuvat yhteisön lentokentälle muulta kuin yhteisön lentokentältä lähteneellä ilma-aluksella ja jotka uudelleenlastataan kyseisellä yhteisön lentokentällä toiseen, yhteisön sisäisen lennon tekevään ilma-alukseen,
ii)
jotka on lastattu yhteisön lentokentällä yhteisön sisäisen lennon tekevään ilma-alukseen niiden uudelleenlastaamiseksi muulla yhteisön lentokentällä ilma-alukseen, jonka määräpaikka on muu kuin yhteisön lentokenttä.
8 jakso
Asiakirjojen ja tietojen säilyttäminen; maksut ja kustannukset
29 artikla
Asiakirjojen ja tietojen säilyttäminen
1. Asianomaisen on tullitarkastuksia varten säilytettävä 9 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut asiakirjat ja tiedot vähintään kolme kalenterivuotta käyttäen mitä tahansa välinettä, johon tulliviranomaisilla on pääsy ja jonka ne hyväksyvät.
Vapaaseen liikkeeseen muissa kuin kolmannessa alakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa luovutettujen tai vietäviksi ilmoitettujen tavaroiden tapauksessa kyseinen ajanjakso alkaa sen vuoden päättymisestä, jonka aikana vapaaseen liikkeeseen luovutusta tai vientiä koskeva tulli-ilmoitus on hyväksytty vastaanotetuksi.
Tietyn käyttötarkoituksen perusteella tulleitta tai alennetuin tuontitullein vapaaseen liikkeeseen luovutettujen tavaroiden tapauksessa kyseinen ajanjakso alkaa sen vuoden päättymisestä, jonka aikana tavaroiden tullivalvonta lopetetaan.
Muuhun tullimenettelyyn asetettujen tavaroiden tapauksessa kyseinen ajanjakso alkaa sen vuoden päättymisestä, jonka aikana asianomainen tullimenettely on päättynyt.
2. Jos tullivelkaan liittyvä tullitarkastus osoittaa, että tileissä olevaa velkaa koskevaa kirjausta on oikaistava, ja asianomaiselle henkilölle on ilmoitettu asiasta, asiakirjat ja tiedot on säilytettävä kolmen vuoden ajan tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitetun ajanjakson jälkeen, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 68 artiklan 4 kohdan soveltamista.
Jos asiassa on haettu muutosta tai oikeuskäsittely on alkanut, asiakirjat ja tiedot on säilytettävä tämän artiklan 1 kohdassa säädetyn ajan tai kunnes muutoksenhakumenettely tai oikeuskäsittely on päättynyt sen mukaan, kumpi tapahtuu myöhemmin.
30 artikla
Maksut ja kustannukset
1. Tulliviranomaiset eivät kanna maksuja tullitarkastusten tekemisestä tai muusta tullilainsäädännön soveltamisesta toimivaltaisten tullitoimipaikkojen virallisina aukioloaikoina.
Tulliviranomaiset voivat kuitenkin kantaa maksuja tai veloittaa kustannuksia antamistaan erityispalveluista, erityisesti seuraavista:
a)
tullin henkilökunnan palvelut, jotka on pyynnöstä suoritettu virallisen virka-ajan ulkopuolella tai muualla kuin tullin tiloissa;
b)
suoritetut tavaroiden analyysit tai asiantuntija-arviot ja postimaksut tavaroiden palauttamisesta tietoja pyytäneelle henkilölle erityisesti 20 artiklan mukaisesti tehtyjen päätösten osalta tai 8 artiklan 1 kohdan mukaisesti tapahtuva tietojen toimittaminen;
c)
annettujen tietojen varmistamiseksi tehtävä tavaroiden tarkastus tai näytteenotto tai tavaroiden hävittäminen, kun siihen liittyy muita kuin tullin henkilökunnan käyttämisestä johtuvia kustannuksia;
d)
poikkeukselliset tarkastustoimenpiteet, jos sellaisia tarvitaan tavaroiden luonteen tai mahdollisen riskin vuoksi.
2. Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan toimenpiteet 1 kohdan toisen alakohdan täytäntöön panemiseksi, päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
3 LUKU
Valuutan muuntaminen ja määräajat
31 artikla
Valuutan muuntaminen
1. Toimivaltaiset viranomaiset julkaisevat ja/tai antavat tiedoksi internetissä valuuttakurssin, jota sovelletaan, jos valuutta on muunnettava jommastakummasta seuraavista syistä:
a)
jos tavaroiden tullausarvon määrittämisessä käytettävät tekijät on ilmaistu muuna valuuttana kuin sen jäsenvaltion valuuttana, jossa tullausarvo määritetään;
b)
jos euron vasta-arvo kansallisina valuuttoina on tarpeen tavaroiden tariffiin luokittelun ja tuonti- ja vientitullien määrän määrittämiseksi, mukaan lukien yhteisön tullitariffissa esitetyt raja-arvot.
2. Jos valuutta on muunnettava muista kuin 1 kohdassa tarkoitetuista syistä, tullilainsäädännön soveltamisen yhteydessä sovellettava euron vasta-arvo kansallisina valuuttoina vahvistetaan vähintään kerran vuodessa.
3. Komissio toteuttaa 184 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen toimenpiteitä tämän artiklan täytäntöön panemiseksi.
32 artikla
Määräajat
1. Jos tullilainsäädännössä asetetaan määräaika, päivämäärä tai määräpäivä, määräaikaa ei voida pidentää eikä lyhentää eikä päivämäärää tai määräpäivää siirtää tai aikaistaa, jollei siitä nimenomaisesti säädetä kyseisissä säännöksissä.
2. Sovelletaan määräaikoihin, päivämääriin ja määräpäiviin sovellettavista säännöistä 3 päivänä kesäkuuta 1971 annetussa neuvoston asetuksessa (ETY, Euratom) N:o 1182/71 (10) säädettyjä määräaikoihin, päivämääriin ja määräpäiviin sovellettavia sääntöjä, jollei yhteisön tullilainsäädännössä erityisesti toisin säädetä.
II OSASTO
TUONTI- TAI VIENTITULLIEN JA MUIDEN TAVARAKAUPPAA KOSKEVIEN TOIMENPITEIDEN SOVELTAMISPERUSTEET
1 LUKU
Yhteinen tullitariffi ja tavaroiden luokittelu tariffiin
33 artikla
Yhteinen tullitariffi
1. Maksettavien tuonti- ja vientitullien on perustuttava yhteiseen tullitariffiin.
Tavarakauppaa koskevien yhteisön erityissäännösten mukaisia muita toimenpiteitä sovelletaan tarvittaessa näiden tavaroiden tariffiin luokittelun mukaisesti.
2. Yhteinen tullitariffi käsittää
a)
tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista 23 päivänä heinäkuuta 1987 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 2658/87 (11) vahvistetun yhdistetyn tavaranimikkeistön;
b)
muita nimikkeistöjä, jotka kokonaan tai osittain perustuvat yhdistettyyn nimikkeistöön tai joissa siihen on lisätty alajakoja ja joka on vahvistettu yhteisön erityissäännöksillä tavarakauppaa koskevien tariffitoimenpiteiden soveltamiseksi;
c)
yhdistetyssä nimikkeistössä tarkoitettuihin tavaroihin sovellettavat sopimustullit tai tavanomaiset autonomiset tullit;
d)
tullietuudet, jotka sisältyvät yhteisön tiettyjen yhteisön tullialueen ulkopuolisten maiden tai alueiden taikka tällaisten maiden tai alueiden ryhmien kanssa tekemiin sopimuksiin;
e)
tullietuudet, jotka yhteisö on yksipuolisesti myöntänyt tietyille yhteisön tullialueen ulkopuolisille maille tai alueille taikka tällaisten maiden tai alueiden ryhmille;
f)
yksipuoliset toimenpiteet, jotka koskevat alennuksen tai vapautuksen myöntämistä tiettyihin tavaroihin sovellettavista tulleista;
g)
tietyille tavaroille niiden luonteen tai tietyn käyttötarkoituksen perusteella myönnettävän edullisen tullikohtelun c-f tai h alakohdassa tarkoitettujen toimenpiteiden yhteydessä;
h)
muut tariffitoimenpiteet, joista säädetään maataloutta tai kauppaa koskevassa tai muussa yhteisön lainsäädännössä.
3. Ilmoittajan pyynnöstä on 2 kohdan d-g alakohdassa tarkoitettuja toimenpiteitä sovellettava kyseisen kohdan c alakohdassa tarkoitettujen sijasta, jos kyseiset tavarat täyttävät 2 kohdan d-g alakohdassa tarkoitettuihin toimenpiteisiin sisältyvät edellytykset. Pyyntö voidaan esittää jälkikäteen, jos asianomaisessa toimenpiteessä tai koodeksissa vahvistettuja määräaikoja ja edellytyksiä noudatetaan.
4. Jos 2 kohdan d-g alakohdassa tarkoitettujen toimenpiteiden soveltaminen tai h alakohdassa tarkoitetuista toimenpiteistä vapauttaminen on rajoitettu tiettyyn tuonti- tai vientimäärään, toimenpiteen tai vapautuksen soveltaminen tariffikiintiöihin lopetetaan, kun vahvistettu tuonti- tai vientimäärä täyttyy.
Tariffikattojen osalta soveltaminen lopetetaan yhteisön säädöksen nojalla.
5. Komissio toteuttaa 184 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua hallintomenettelyä noudattaen toimenpiteitä tämän artiklan 1 ja 4 kohdan täytäntöön panemiseksi.
34 artikla
Tavaroiden luokittelu tariffiin
1. Yhteistä tullitariffia sovellettaessa tarkoitetaan tavaroiden ’tariffiin luokittelulla’ yhdistetyn nimikkeistön sen alanimikkeen tai sen alajaon määrittämistä, johon tavarat on luokiteltava.
2. Muita kuin tariffitoimenpiteitä sovellettaessa tarkoitetaan tavaroiden ’tariffiin luokittelulla’ yhdistetyn nimikkeistön tai muun nimikkeistön, joka on vahvistettu yhteisön säännöksillä ja joka kokonaan tai osittain perustuu yhdistettyyn nimikkeistöön tai jossa siihen on lisätty alajakoja, sen alanimikkeen tai sen alajaon määrittämistä, johon tavarat on luokiteltava.
3. Edellä olevan 1 ja 2 kohdan mukaisesti määritettyä alanimikettä tai sen alajakoa käytetään kyseiseen alanimikkeeseen liittyvien toimenpiteiden soveltamiseksi.
2 LUKU
Tavaroiden alkuperä
1 jakso
Muu kuin etuuskohteluun oikeuttava alkuperä
35 artikla
Soveltamisala
Jäljempänä 36, 37 ja 38 artiklassa vahvistetaan säännöt tavaroiden muun kuin etuuskohteluun oikeuttavan alkuperän määrittämiseksi sovellettaessa
a)
yhteistä tullitariffia 33 artiklan 2 kohdan d ja e alakohdassa tarkoitettuja toimenpiteitä lukuun ottamatta;
b)
tavarakauppaa koskevissa yhteisön erityissäännöksissä vahvistettuja muita toimenpiteitä kuin tariffitoimenpiteitä;
c)
muita tavaroiden alkuperään liittyviä yhteisön toimenpiteitä.
36 artikla
Alkuperäaseman saaminen
1. Tietystä maasta tai tietyltä alueelta peräisin olevina tavaroina pidetään kyseisessä maassa tai kyseisellä alueella kokonaan tuotettuja tavaroita.
2. Tavaran, jonka tuottamiseen on osallistunut useampi kuin yksi maa tai alue, on katsottava olevan peräisin siitä maasta tai siltä alueelta, jossa sille on suoritettu viimeinen merkittävä valmistustoimi.
37 artikla
Alkuperän todistaminen
1. Kun tulli-ilmoituksessa on tullilainsäädännön mukaisesti ilmoitettu tavaroille alkuperä, tulliviranomaiset voivat pyytää ilmoittajaa todistamaan tavaroiden alkuperän.
2. Kun tavaroiden alkuperä todistetaan tullilainsäädännön tai yhteisön muun erityislainsäädännön mukaisesti, tulliviranomaiset voivat perustellun epäilyn nojalla vaatia esitettäväksi tarpeellista lisänäyttöä sen varmistamiseksi, että alkuperä on ilmoitettu asiaa koskevan yhteisön lainsäädännön mukaisesti.
3. Yhteisössä voidaan antaa alkuperän todistava asiakirja, jos talouden toimijoiden tarpeet sitä edellyttävät.
38 artikla
Täytäntöönpanotoimenpiteet
Komissio toteuttaa 184 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen toimenpiteitä 36 ja 37 artiklan täytäntöön panemiseksi.
2 jakso
Etuuskohteluun oikeuttava alkuperä
39 artikla
Tavaroiden etuuskohteluun oikeuttava alkuperä
1. Jotta tavaroihin voidaan soveltaa 33 artiklan 2 kohdan d tai e alakohdassa tarkoitettuja toimenpiteitä tai muita etuuskohtelutoimenpiteitä kuin tariffitoimenpiteitä, niiden on oltava tämän artiklan 2-5 kohdassa tarkoitettujen etuuskohteluun oikeuttavaa alkuperää koskevien sääntöjen mukaisia.
2. Etuuskohteluun oikeuttavaa alkuperää koskevat säännöt tavaroille, jotka kuuluvat yhteisön tiettyjen yhteisön tullialueen ulkopuolisten maiden tai alueiden taikka tällaisten maiden tai alueiden ryhmien kanssa tekemien sopimusten mukaisten etuuskohtelutoimenpiteiden soveltamisalaan, vahvistetaan näissä sopimuksissa.
3. Komissio toteuttaa 184 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen toimenpiteitä, joilla vahvistetaan etuuskohteluun oikeuttavaa alkuperää koskevat säännöt tavaroille, jotka kuuluvat sellaisten etuuskohtelutoimenpiteiden soveltamisalaan, jotka yhteisö on myöntänyt yksipuolisesti tietyille muille kuin 5 kohdassa tarkoitetuille yhteisön tullialueen ulkopuolisille maille tai alueille taikka tällaisten maiden tai alueiden ryhmille.
4. Etuuskohteluun oikeuttavaa alkuperää koskevat säännöt tavaroille, jotka kuuluvat vuoden 1985 liittymisasiakirjan pöytäkirjan 2 mukaisten yhteisön tullialueen ja Ceutan ja Melillan välisessä kaupassa sovellettavien etuuskohtelutoimenpiteiden soveltamisalaan, vahvistetaan mainitun pöytäkirjan 9 artiklan mukaisesti.
5. Etuuskohteluun oikeuttavaa alkuperää koskevat säännöt tavaroille, jotka kuuluvat yhteisöön assosioituneille merentakaisille maille ja alueille myönnettyjen etuuskohtelujärjestelyjen mukaisten etuuskohtelutoimenpiteiden soveltamisalaan, vahvistetaan perustamissopimuksen 187 artiklan mukaisesti.
6. Komissio toteuttaa 184 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen toimenpiteitä tämän artiklan 2-5 kohdassa tarkoitettujen sääntöjen täytäntöön panemiseksi.
3 LUKU
Tavaroiden tullausarvo
40 artikla
Soveltamisala
Tavaroiden tullausarvo yhteisen tullitariffin sekä tavarakauppaa koskevissa yhteisön erityissäännöksissä säädettyjen muiden kuin tariffitoimenpiteiden soveltamiseksi on määritettävä 41-43 artiklan mukaisesti.
41 artikla
Kauppa-arvoon perustuva tullausarvon määritysmenetelmä
1. Tavaroiden tullausarvon ensisijaisena perusteena käytetään kauppa-arvoa, jolla tarkoitetaan hintaa, joka tavaroista on tosiasiallisesti maksettu tai maksettava myytäessä ne vietäviksi yhteisön tullialueelle; kauppa-arvoa on tarvittaessa tarkistettava 43 artiklan mukaisesti toteutettujen toimenpiteiden perusteella.
2. Tosiasiallisesti maksettu tai maksettava hinta on ostajan maahantuoduista tavaroista myyjälle tai kolmannelle osapuolelle myyjän hyväksi suorittama tai suoritettava kokonaismaksu, ja siihen sisältyvät kaikki maksut, jotka on suoritettu tai suoritettava maahantuotujen tavaroiden myynnin edellytyksenä.
3. Kauppa-arvoa voidaan käyttää, jos seuraavat edellytykset täyttyvät:
a)
ostajan oikeutta luovuttaa tavaroita tai käyttää niitä ei rajoiteta muilla kuin joillakin seuraavista:
i)
lain tai viranomaisten määräämillä taikka vaatimilla rajoituksilla yhteisössä,
ii)
tavaroiden maantieteellistä jälleenmyyntialuetta koskevilla rajoituksilla,
iii)
rajoituksilla, jotka eivät olennaisesti vaikuta tavaroiden tullausarvoon;
b)
myynti tai hinta ei riipu ehdoista tai suorituksista, joiden arvoa ei voida määrittää arvonmäärityksen kohteena olevien tavaroiden osalta;
c)
mikään osa ostajan suorittaman tavaroiden myöhemmän jälleenmyynnin, luovutuksen tai käytön tuotosta ei tule suoraan tai välillisesti myyjän hyväksi, jollei asianmukaista tarkistusta voida tehdä 43 artiklan mukaisesti toteutettujen toimenpiteiden perusteella;
d)
ostaja ja myyjä eivät ole keskenään etuyhteydessä tai keskinäinen etuyhteys ei ole vaikuttanut hintaan.
42 artikla
Tullausarvon määrittämisen toissijaiset menetelmät
1. Jos tavaroiden tullausarvoa ei voida määrittää 41 artiklan mukaisesti, se on määritettävä soveltamalla tämän artiklan 2 kohdan a-d alakohdista järjestyksessä ensimmäistä tavaroiden tullausarvon määrittämiseen soveltuvaa alakohtaa.
Ilmoittajan pyynnöstä c ja d alakohdan soveltamisjärjestystä on vaihdettava.
2. Edellä olevan 1 kohdan mukaisesti määritettävä tullausarvo on
a)
arvonmäärityksen kohteena olevien tavaroiden kanssa samanlaisten, yhteisön tullialueelle vietäviksi myytyjen ja näiden kanssa samanaikaisesti tai lähes samanaikaisesti vietyjen tavaroiden kauppa-arvo;
b)
arvonmäärityksen kohteena olevien tavaroiden kanssa samankaltaisten, yhteisön tullialueelle vietäviksi myytyjen ja näiden kanssa samanaikaisesti tai lähes samanaikaisesti vietyjen tavaroiden kauppa-arvo;
c)
arvo, joka perustuu siihen yksikköhintaan, jolla maahantuotuja tavaroita taikka samanlaisia tai samankaltaisia maahantuotuja tavaroita myydään yhteisön tullialueella suurin kokonaismäärä henkilöille, jotka eivät ole etuyhteydessä myyjään;
d)
laskennallinen arvo.
3. Jos tullausarvoa ei voida määrittää 1 kohdan mukaisesti, se on määritettävä yhteisön tullialueella käytettävissä olevien tietojen perusteella käyttäen kohtuullisia menetelmiä, jotka ovat seuraaviin lähteisiin sisältyvien periaatteiden ja yleisten säännösten mukaisia:
a)
tullitariffeja ja kauppaa koskevan yleissopimuksen VII artiklan soveltamisesta tehty sopimus;
b)
tullitariffeja ja kauppaa koskevan yleissopimuksen VII artikla;
c)
tämä luku.
43 artikla
Täytäntöönpanotoimenpiteet
Komissio toteuttaa 184 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen toimenpiteitä, joilla vahvistetaan
a)
tekijät, jotka on tullausarvoa määritettäessä lisättävä tosiasiallisesti maksettuun tai maksettavaan hintaan tai jotka voidaan jättää huomiotta;
b)
tekijät, joita on käytettävä laskennallisen arvon määrittämiseen;
c)
tullausarvon määrittämismenetelmä erityistapauksissa ja sellaisten tavaroiden osalta, joita koskeva tullivelka on syntynyt erityismenettelyn käytön jälkeen, ja
d)
muut 41 ja 42 artiklan soveltamiseksi tarvittavat edellytykset, määräykset ja säännöt.
III OSASTO
TULLIVELKA JA VAKUUDET
1 LUKU
Tullivelan syntyminen
1 jakso
Tuontitullivelka
44 artikla
Luovutus vapaaseen liikkeeseen ja väliaikainen maahantuonti
1. Tuontitullivelka syntyy, kun tuontitullien alainen muu kuin yhteisötavara asetetaan jompaankumpaan seuraavista tullimenettelyistä:
a)
vapaaseen liikkeeseen luovutus, myös tiettyä käyttötarkoitusta koskevien säännösten mukaisesti,
b)
osittain tuontitulliton väliaikainen maahantuonti.
2. Tullivelka syntyy sinä ajankohtana, jona tulli-ilmoitus hyväksytään vastaanotetuksi.
3. Velallisena on ilmoittaja. Välillisessä edustuksessa velallisena on myös henkilö, jonka lukuun tulli-ilmoitus tehdään.
Jos jompaakumpaa 1 kohdassa tarkoitettua menettelyä koskeva tulli-ilmoitus tehdään sellaisten tietojen perusteella, joiden vuoksi tuontitulleja tai osaa niistä ei saada kannetuiksi, velallisena on myös henkilö, joka on toimittanut ilmoituksen laatimiseksi tarvitut tiedot ja joka on tiennyt tai jonka olisi kohtuudella pitänyt tietää näiden tietojen olleen virheellisiä.
45 artikla
Ei-alkuperätavaroita koskevat erityissäännökset
1. Jos ei-alkuperätavaroita koskee kielto palauttaa niiden tuontitullit tai vapauttaa ne tuontitulleista, kun ne käytetään sellaisten tuotteiden valmistuksessa, joille annetaan tai laaditaan alkuperäselvitys yhteisön ja tiettyjen yhteisön tullialueen ulkopuolisten maiden tai alueiden taikka tällaisten maiden tai alueiden ryhmien välisten etuuskohtelujärjestelyjen mukaisesti, näistä ei-alkuperätavaroista syntyy tuontitullivelka, kun kyseisiä tuotteita koskeva jälleenvienti-ilmoitus hyväksytään vastaanotetuksi.
2. Kun tullivelka syntyy 1 kohdan mukaisesti, velkaa vastaava tuontitullien määrä on määritettävä samoin edellytyksin kuin jos kyseessä olisi tullivelka, joka syntyy samana päivänä tapahtuvasta sellaisen tulli-ilmoituksen hyväksymisestä, joka tehdään kyseisten tuotteiden valmistuksessa käytettyjen ei-alkuperätavaroiden luovuttamiseksi vapaaseen liikkeeseen sisäisen jalostusmenettelyn päättämiseksi.
3. Sovelletaan 44 artiklan 2 ja 3 kohtaa soveltuvin osin. Jäljempänä 179 artiklassa tarkoitettujen muiden kuin yhteisötavaroiden tapauksessa velallinen on kuitenkin henkilö, joka tekee jälleenvienti-ilmoituksen. Välillisen edustuksen tapauksessa velallinen on myös henkilö, jonka lukuun kyseinen ilmoitus tehdään.
46 artikla
Säännösten noudattamatta jättämisestä johtuva tullivelka
1. Tuontitullien alaisista tavaroista syntyy tuontitullivelka jokaisessa seuraavista tapauksista:
a)
kun ei täytetä jotakin tullilainsäädännössä säädettyä velvollisuutta, joka koskee muiden kuin yhteisötavaroiden tuomista yhteisön tullialueelle, niiden siirtämistä pois tullivalvonnasta taikka kyseisten tavaroiden kuljetusta, jalostusta, varastointia, väliaikaista maahantuontia tai niistä vapautumista kyseisellä alueella;
b)
kun ei täytetä jotakin tullilainsäädännössä säädettyä velvollisuutta, joka koskee tavaroiden tiettyä käyttötarkoitusta yhteisön tullialueella;
c)
kun ei täytetä jotakin edellytystä, joka koskee muun kuin yhteisötavaran asettamista tullimenettelyyn taikka tulleista vapauttamisen tai alennettujen tuontitullien soveltamista tavaraan sen tietyn käyttötarkoituksen perusteella.
2. Tullivelka syntyy jompanakumpana seuraavista ajankohdista:
a)
ajankohta, jona velvollisuutta, jonka täyttämättä jättämisestä tullivelka syntyy, ei täytetä tai ei enää täytetä;
b)
ajankohta, jona hyväksytään tulli-ilmoitus tavaroiden asettamisesta tullimenettelyyn, jos myöhemmin todetaan, ettei jokin edellytys, joka koskee tavaroiden asettamista kyseiseen menettelyyn taikka tulleista vapauttamisen tai alennettujen tuontitullien soveltamista tavaroiden tietyn käyttötarkoituksen perusteella, tosiasiallisesti ole täyttynyt.
3. Edellä 1 kohdan a ja b alakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa velallinen on jokainen seuraavista:
a)
henkilö, jonka oli täytettävä kyseiset velvollisuudet;
b)
henkilö, joka tiesi tai jonka olisi kohtuudella pitänyt tietää, että tullilainsäädännön mukainen velvollisuus ei täyttynyt, ja joka toimi sen henkilön lukuun, jonka piti täyttää velvollisuus, tai joka osallistui toimintaan, joka johti velvollisuuden täyttymättä jättämiseen;
c)
kyseiset tavarat hankkinut tai niitä hallussaan pitänyt henkilö, joka tavarat hankkiessaan tai vastaanottaessaan on tiennyt taikka jonka olisi tällöin kohtuudella pitänyt tietää, ettei tullilainsäädännön mukainen velvollisuus täyttynyt.
4. Edellä 1 kohdan c alakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa velallisena on henkilö, jonka on täytettävä edellytykset, jotka koskevat tavaroiden asettamista tullimenettelyyn tai niiden ilmoittamista asetettavaksi kyseiseen menettelyyn taikka tulleista vapauttamisen tai alennettujen tuontitullien soveltamista tavaroiden tietyn käyttötarkoituksen perusteella.
Kun tehdään jotakin 1 kohdassa tarkoitettua menettelyä koskeva tulli-ilmoitus tai tulliviranomaisille annetaan sellaisia tullilainsäädännössä vaadittuja tavaroiden tullimenettelyyn asettamisen edellytyksiin liittyviä tietoja, joiden seurauksena kaikkia tuontitulleja tai osaa niistä ei saada kannetuiksi, velallisena on myös henkilö, joka on toimittanut ilmoituksen tekemiseen tarvitut tiedot ja joka on tiennyt tai jonka olisi kohtuudella pitänyt tietää näiden tietojen olleen virheellisiä.
47 artikla
Maksettujen tuontitullien määrän vähentäminen
1. Kun tullivelka syntyy 46 artiklan 1 kohdan mukaisesti sellaisten tavaroiden osalta, jotka on luovutettu vapaaseen liikkeeseen alennetuin tuontitullein niiden tietyn käyttötarkoituksen perusteella, tullivelkaa vastaavasta tuontitullien määrästä on vähennettävä tavaroiden vapaaseen liikkeeseen luovutuksen yhteydessä maksettujen tuontitullien määrä.
Ensimmäistä alakohtaa noudatetaan soveltuvin osin, kun tullivelka syntyy tällaisten tavaroiden hävittämisestä jäävien jätteiden ja jäännösten osalta.
2. Kun tullivelka syntyy 46 artiklan 1 kohdan mukaisesti sellaisten tavaroiden osalta, jotka on asetettu osittain tuontitullittomaan väliaikaisen maahantuonnin menettelyyn, tullivelkaa vastaavasta tuontitullien määrästä on vähennettävä osittain tuontitullittomassa menettelyssä maksettujen tuontitullien määrä.
2 jakso
Vientitullivelka
48 artikla
Vienti ja ulkoinen jalostus
1. Vientitullivelka syntyy, kun vientitullien alainen tavara asetetaan vientimenettelyyn tai ulkoiseen jalostusmenettelyyn.
2. Tullivelka syntyy sinä ajankohtana, jona tulli-ilmoitus hyväksytään vastaanotetuksi.
3. Velallisena on ilmoittaja. Välillisessä edustuksessa velallisena on myös henkilö, jonka lukuun tulli-ilmoitus tehdään.
Jos tulli-ilmoitus tehdään sellaisten tietojen perusteella, joiden vuoksi vientitulleja tai osaa niistä ei saada kannetuiksi, velallisena on myös henkilö, joka on toimittanut ilmoitukseen tarvitut tiedot ja joka on tiennyt tai jonka olisi kohtuudella pitänyt tietää näiden tietojen olleen virheellisiä.
49 artikla
Säännösten noudattamatta jättämisestä johtuva tullivelka
1. Vientitullien alaisista tavaroista syntyy vientitullivelka kummassakin seuraavista tapauksista:
a)
kun ei täytetä jotakin tullilainsäädännössä säädettyä velvollisuutta, joka koskee tavaroiden poistumista;
b)
kun ei täytetä niitä edellytyksiä, joilla tavarat on kokonaan tai osittain vapautettu vientitulleista vietäessä niitä yhteisön tullialueelta.
2. Tullivelka syntyy jonakin seuraavista ajankohdista:
a)
ajankohta, jona tavarat tosiasiallisesti viedään yhteisön tullialueelta tulli-ilmoitusta tekemättä;
b)
ajankohta, jona tavarat saapuvat muuhun määräpaikkaan kuin siihen määräpaikkaan, johon niiden vienti yhteisön tullialueelta on sallittu kokonaan tai osittain vientitulleitta;
c)
jos tulliviranomaiset eivät voi määrittää b alakohdassa tarkoitettua ajankohtaa, se ajankohta, jona määräaika todisteiden esittämiselle vientitullittomuuden edellytysten täyttymisestä päättyy.
3. Edellä 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetussa tapauksessa velallinen on jokainen seuraavista:
a)
henkilö, jonka oli täytettävä kyseinen velvollisuus;
b)
henkilö, joka tiesi tai jonka olisi kohtuudella pitänyt tietää, että tullilainsäädännön mukainen velvollisuus ei täyttynyt ja joka toimi sen henkilön lukuun, jonka piti täyttää velvollisuus;
c)
velvollisuuden täyttymättä jäämiseen johtaneeseen toimintaan osallistunut henkilö, joka on tiennyt tai jonka olisi kohtuudella pitänyt tietää, ettei tulli-ilmoitusta ollut tehty ja että se olisi pitänyt tehdä.
4. Edellä 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa velallinen on henkilö, jonka on täytettävä edellytykset, joilla tavarat on kokonaan tai osittain vapautettu vientitulleista vietäessä niitä yhteisön tullialueelta.
3 jakso
Vienti- ja tuontitullivelkaa koskevia yhteisiä säännöksiä
50 artikla
Kiellot ja rajoitukset
1. Tuonti- tai vientitullivelka syntyy myös kaikenlaisten tuontia tai vientiä koskevien kieltojen tai rajoitusten alaisista tavaroista.
2. Tullivelkaa ei kuitenkaan synny, kun:
a)
yhteisön tullialueelle tuodaan väärennettyä rahaa säännösten vastaisesti;
b)
yhteisön tullialueelle tuodaan huumausaineita tai psykotrooppisia aineita muuhun kuin toimivaltaisten viranomaisten tarkasti valvomaan lääkinnälliseen tai tieteelliseen käyttöön.
3. Tullirikoksia koskevien seuraamusten soveltamisen kannalta tullivelan katsotaan kuitenkin syntyneen, jos jäsenvaltion lainsäädännössä säädetään, että tullit tai tullivelan olemassaolo ovat seuraamusten määräämisen peruste.
51 artikla
Useita velallisia
Jos useampi henkilö on vastuussa saman tullivelan maksamisesta, he vastaavat yhteisvastuullisesti velan koko määrästä.
52 artikla
Tuonti- tai vientitullien määrän laskemista koskevat yleiset säännöt
1. Tuonti- tai vientitullien määrä on määritettävä niillä tullien laskentaperusteilla, jotka koskivat kyseisiä tavaroita sinä ajankohtana, jona tullivelka niiden osalta syntyi.
2. Jos tullivelan syntymisen ajankohtaa ei voida tarkasti määrittää, kyseisenä ajankohtana pidetään sitä ajankohtaa, jona tulliviranomaiset toteavat tavaroiden olevan tilanteessa, jossa tullivelka on syntynyt.
Jos tulliviranomaiset kuitenkin voivat käytettävissään olevien tietojen perusteella todeta, että tullivelka on syntynyt ennen tätä toteamista, tullivelan on katsottava syntyneen aikaisimpana ajankohtana, jona kyseinen tilanne on voitu todeta.
53 artikla
Tuontitullien määrän laskemista koskevat erityissäännöt
1. Kun tullimenettelyyn asetetuista tavaroista on syntynyt yhteisön tullialueella kustannuksia varastoinnista tai tavanomaisesta käsittelystä, tällaisia kustannuksia tai arvonlisäystä ei oteta huomioon laskettaessa tuontitullien määrää, jos ilmoittaja esittää riittävän näytön kyseisistä kustannuksista.
Tuontitullien määrää laskettaessa on kuitenkin otettava huomioon toiminnoissa käytettyjen muiden kuin yhteisötavaroiden tullausarvo, määrä, laji ja alkuperä.
2. Jos tullimenettelyyn asetettujen tavaroiden tariffiin luokittelu muuttuu yhteisön tullialueella suoritettujen tavanomaisten käsittelyjen tuloksena, on ilmoittajan pyynnöstä sovellettava menettelyyn asetettujen tavaroiden alkuperäistä tariffiin luokittelua.
3. Sisäisessä jalostusmenettelyssä syntyvien jalostettujen tuotteiden osalta syntyvää tullivelkaa vastaavien tuontitullien määrä on ilmoittajan pyynnöstä määritettävä kyseisten sisäiseen jalostusmenettelyyn asetettujen tavaroiden sinä ajankohtana voimassa olleen tariffiin luokittelun, tullausarvon, määrän, lajin ja alkuperän perusteella, jona kyseisiä tavaroita koskeva tulli-ilmoitus hyväksyttiin vastaanotetuksi.
4. Kun tullilainsäädännössä säädetään tavaran edullisesta tullikohtelusta, tullittomuudesta tai osittaisesta tai täydellisestä tuonti- tai vientitulleista vapauttamisesta 33 artiklan 2 kohdan d-g alakohdan, 130-133 artiklan tai 171-174 artiklan, tai yhteisön tullittomuusjärjestelmän luomisesta 28 päivänä maaliskuuta 1983 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 918/83 (12) nojalla, tällaista edullista tullikohtelua, tullittomuutta tai vapauttamista sovelletaan myös niissä tapauksissa, joissa syntyy tullivelka tämän asetuksen 46 tai 49 artiklan nojalla, jos tullivelan syntymiseen johtanut laiminlyönti ei ollut vilpillisen menettelyn yritys.
54 artikla
Täytäntöönpanotoimenpiteet
Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan
a)
tavaroihin sovellettavien tuonti- tai vientitullien määrän laskemista koskevat säännöt;
b)
muut erityismenettelyjä koskevat erityissäännöt;
c)
poikkeukset 52 ja 53 artiklasta, erityisesti 33 artiklan 2 kohdan h alakohdassa tarkoitettujen tariffitoimenpiteiden kiertämisen ehkäisemiseksi,
päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
55 artikla
Tullivelan syntypaikka
1. Tullivelka syntyy paikassa, jossa 44, 45 ja 48 artiklassa tarkoitettu tulli-ilmoitus tai jälleenvienti-ilmoitus tehdään tai jossa 110 artiklan 3 kohdassa tarkoitettu täydentävä ilmoitus on tehtävä.
Kaikissa muissa tapauksissa tullivelka syntyy siinä paikassa, jossa sen aiheuttavat tosiseikat ilmenevät.
Jos kyseistä paikkaa ei voida määrittää, tullivelka syntyy paikassa, jossa tulliviranomaiset toteavat tavaroiden olevan sellaisessa tilanteessa, jossa tullivelka on syntynyt.
2. Jos tavarat on asetettu tullimenettelyyn, jota ei ole päätetty, ja jos paikkaa ei voida määrittää säädetyssä määräajassa 1 kohdan toisen tai kolmannen alakohdan mukaisesti, tullivelka syntyy siinä paikassa, jossa tavarat on asetettu kyseiseen menettelyyn tai ne on tuotu yhteisön tullialueelle kyseiseen menettelyyn asetettuna.
Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan tämän kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettu määräaika, päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
3. Jos tulliviranomaiset voivat käytettävissään olevien tietojen perusteella todeta, että tullivelka voi olla syntynyt useassa paikassa, tullivelan on katsottava syntyneen paikassa, jossa se ensin syntyi.
4. Jos tulliviranomainen toteaa, että tullivelka on syntynyt 46 tai 49 artiklan nojalla toisessa jäsenvaltiossa ja tullivelkaa vastaavien tuonti- tai vientitullien määrä on pienempi kuin 10 000 euroa, tullivelan on katsottava syntyneen siinä jäsenvaltiossa, jossa sen syntyminen on todettu.
2 LUKU
Vakuus mahdollisen tai olemassa olevan tullivelan maksamisesta
56 artikla
Yleiset säännökset
1. Tätä lukua sovelletaan sekä jo syntyneitä että mahdollisesti syntyviä tullivelkoja koskeviin vakuuksiin, jollei toisin säädetä.
2. Tulliviranomaiset voivat vaatia vakuuden antamista tullivelkaa vastaavien tuonti- tai vientitullien määrän maksamisesta. Jos asiaan liittyvissä säännöksissä niin säädetään, vaadittava vakuus voi koskea myös muita maksuja siten kuin muissa asiaan liittyvissä voimassa olevissa säännöksissä säädetään.
3. Jos tulliviranomaiset vaativat vakuuden antamista, se on vaadittava velalliselta tai siltä, josta voi tulla velallinen. Ne voivat myös sallia, että vakuuden antaa muu henkilö kuin se, jolta vakuus vaaditaan.
4. Tulliviranomaiset voivat vaatia ainoastaan yhden vakuuden tiettyjä tavaroita tai tiettyä ilmoitusta kohti, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 64 artiklan soveltamista.
Tiettyä ilmoitusta varten annettua vakuutta sovelletaan kaikkia kyseisessä ilmoituksessa tarkoitettuja tai sitä vastaan luovutettuja tavaroita koskeviin tullivelkaa vastaavien tuonti- ja vientitullien määrään ja muiden maksujen määrään riippumatta ilmoituksen oikeellisuudesta.
Mikäli vakuutta ei ole vapautettu, sitä voidaan myös käyttää vakuuden kohteena olevan määrän rajoissa kyseisten tavaroiden jälkitarkastusten seurauksena maksettavien tuonti- tai vientitullien määrän ja muiden maksujen määrän kantamiseen.
5. Tämän artiklan 3 kohdassa tarkoitetun henkilön pyynnöstä tulliviranomaiset voivat 62 artiklan 1 ja 2 kohdan mukaisesti antaa luvan yleisvakuuden käyttöön kahta tai useampaa toimintoa, ilmoitusta tai tullimenettelyä koskevan tullivelkaa vastaavien tuonti- tai vientitullien määrän kattamiseksi.
6. Valtioilta ja alue- ja paikallisviranomaisilta tai muilta julkisoikeudellisilta yhteisöiltä ei vaadita vakuutta niiden viranomaisina suorittamien toimien osalta.
7. Tulliviranomaiset voivat olla vaatimatta vakuutta, jos tuonti- tai vientitullien määrä, jonka maksamisesta vakuus on annettava, ei ylitä yhteisön ja sen jäsenmaiden tavarakauppaa kolmansien maiden kanssa koskevista tilastoista 22 päivänä toukokuuta 1995 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1172/95 (13) 12 artiklan mukaisesti vahvistettua tilastoinnin kynnysrajaa.
8. Tulliviranomaisten hyväksymä tai sallima vakuus on voimassa kaikkialla yhteisön tullialueella niihin tarkoituksiin, joihin se on annettu.
9. Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan seuraavat:
-
edellytykset tämän artiklan täytäntöönpanolle,
-
muut kuin tämän artiklan 6 kohdassa tarkoitetut tapaukset, joissa ei vaadita vakuutta,
-
poikkeukset tämän artiklan 8 kohdasta,
päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
57 artikla
Pakollinen vakuus
1. Jos vakuuden antaminen on pakollista ja jollei 3 kohdan mukaisesti vahvistetuista säännöistä muuta johdu, tulliviranomaisten on vahvistettava vakuuden määrä tasolle, joka vastaa tullivelkaa vastaavien tuonti- ja vientitullien ja muiden maksujen täsmällistä määrää, jos tämä määrä on varmasti laskettavissa vakuuden vaatimisajankohtana.
Jos täsmällistä määrää ei voida vahvistaa, vakuudeksi on vahvistettava syntynyttä tai mahdollisesti syntyvää tullivelkaa vastaavien tuonti- tai vientitullien ja muiden maksujen tulliviranomaisten arvion mukainen enimmäismäärä.
2. Jos yleisvakuus annetaan sellaisten tullivelkoja vastaavien tuonti- tai vientitullien ja muiden maksujen maksamisesta, joiden määrät vaihtelevat ajoittain, tämän vakuuden määrä on vahvistettava tasolle, joka aina vastaa tullivelkoja vastaavia tuonti- tai vientitulleja ja muita maksuja, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 62 artiklan soveltamista.
3. Komissio toteuttaa 184 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen toimenpiteitä tämän artiklan 1 kohdan täytäntöön panemiseksi.
58 artikla
Harkinnanvarainen vakuus
Jos vakuuden antaminen on harkinnanvaraista, tulliviranomaisten on joka tapauksessa vaadittava vakuus, jos ne pitävät tullivelkaa vastaavien tuonti- ja vientitullien määrän ja muiden maksujen määrän maksamista määräajassa epävarmana. Kyseisten viranomaisten on vahvistettava vakuuden määrä siten, että se ei ylitä 57 artiklassa tarkoitettua tasoa.
Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan, milloin vakuuden antaminen on harkinnanvaraista, päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
59 artikla
Vakuuden antaminen
1. Vakuus voidaan antaa jollakin seuraavista muodoista:
a)
käteistalletuksena tai jollakin muulla maksuvälineellä, jonka tulliviranomaiset hyväksyvät käteistalletusta vastaavaksi, ja se annetaan euroina tai sen jäsenvaltion valuuttana, jossa vakuutta vaaditaan;
b)
takaajan antamana sitoumuksena;
c)
muuna vakuuden muotona, joka turvaa vastaavalla tavalla tullivelkaa vastaavien tuonti- tai vientitullien määrän ja muiden maksujen määrän maksamisen.
Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan tämän kohdan ensimmäisen alakohdan c alakohdassa tarkoitetun vakuuden muodot, päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
2. Käteistalletus tai vastaava vakuus on annettava sen jäsenvaltion voimassa olevien säännösten mukaisesti, jossa vakuutta vaaditaan.
60 artikla
Vakuuden muodon valinta
Henkilö, jolta vakuutta vaaditaan, voi valita minkä tahansa 59 artiklan 1 kohdassa säädetyistä vakuuden muodoista.
Tulliviranomaiset voivat kuitenkin kieltäytyä hyväksymästä valittua vakuuden muotoa, jos se on ristiriidassa kyseisen tullimenettelyn moitteettoman toiminnan kanssa.
Tulliviranomaiset voivat vaatia, että valittua vakuuden muotoa käytetään tietyn ajan.
61 artikla
Takaaja
1. Edellä 59 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetun takaajan on oltava yhteisön tullialueelle sijoittautunut kolmas henkilö. Takaajan on oltava vakuutta vaativien tulliviranomaisten hyväksymä, jollei takaaja ole yhteisössä voimassa olevien yhteisön säännösten mukaisesti hyväksytty luottolaitos tai rahoituslaitos tai vakuutusyhtiö.
2. Takaajan on kirjallisesti sitouduttava maksamaan se tullivelkaa vastaavien tuonti- tai vientitullien määrä ja muiden maksujen määrä, josta vakuus annetaan.
3. Tulliviranomaiset voivat kieltäytyä hyväksymästä esitettyä takaajaa tai esitettyä vakuuden muotoa, jos jompikumpi niistä ei näytä varmasti turvaavan tullivelkaa vastaavien tuonti- tai vientitullien määrän ja muiden maksujen määrän maksamista määräajassa.
62 artikla
Yleisvakuus
1. Edellä 56 artiklan 5 kohdassa tarkoitettu lupa myönnetään ainoastaan henkilöille, jotka täyttävät seuraavat edellytykset:
a)
he ovat sijoittautuneet yhteisön tullialueelle;
b)
heillä on osoitus tulli- ja verovelvoitteiden täyttämisestä;
c)
he käyttävät säännöllisesti asianomaisia tullimenettelyjä tai tulliviranomaiset tietävät heidän pystyvän täyttämään näihin menettelyihin liittyvät velvollisuutensa.
2. Jos mahdollisesti syntyvien tullivelkojen ja muiden maksujen kattamiseksi on annettava yleisvakuus, talouden toimijalle voidaan antaa lupa käyttää määrältään alennettua yleisvakuutta tai antaa vapautus vakuuden antamisesta edellyttäen, että seuraavat edellytykset täyttyvät:
a)
tyydyttävä liikekirjanpitojärjestelmä ja tarvittaessa kuljetuksiin liittyvä kirjanpitojärjestelmä, joka mahdollistaa asianmukaiset tullitarkastukset;
b)
näyttö vakavaraisuudesta.
3. Komissio toteuttaa 184 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen toimenpiteitä, jotka koskevat lupien myöntämismenettelyä tämän artiklan 1 ja 2 kohdan mukaisesti.
63 artikla
Vakuuksien käyttöä koskevat täydentävät säännökset
1. Jos erityismenettelyjen yhteydessä voi syntyä tullivelka, sovelletaan 2 ja 3 kohtaa.
2. Edellä 62 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu vakuudesta vapauttaminen ei koske tavaroita, joihin katsotaan liittyvän normaalia suurempia petosriskejä.
3. Komissio toteuttaa 184 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen seuraavia toimenpiteitä:
a)
tämän artiklan 2 kohdan täytäntöönpano;
b)
toimenpiteitä, joilla kielletään väliaikaisesti 62 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun määrältään pienemmän yleisvakuuden käyttö;
c)
poikkeuskeinona erityisolosuhteissa noudatettava väliaikainen kielto käyttää yleisvakuutta sellaisten tavaroiden osalta, joiden on todettu yleisvakuutta käytettäessä joutuneen laajamittaisen petoksen kohteeksi.
64 artikla
Lisävakuus tai korvaava vakuus
Jos tulliviranomaiset toteavat, että annettu vakuus ei turvaa tai ei enää turvaa varmasti tai riittävästi tullivelkaa vastaavien tuonti- tai vientitullien määrän ja muiden maksujen määrän maksamista määräajassa, niiden on vaadittava, että 56 artiklan 3 kohdassa tarkoitettu henkilö oman valintansa mukaan joko antaa lisävakuuden tai korvaa alkuperäisen vakuuden uudella vakuudella.
65 artikla
Vakuuden vapautus
1. Tulliviranomaisten on vapautettava vakuus välittömästi, kun tullivelka tai muita maksuja koskeva velvoite on lakannut tai sitä ei voi enää syntyä.
2. Jos tullivelka tai muita maksuja koskeva velvoite on lakannut osittain tai voi syntyä ainoastaan osalle siitä määrästä, jonka maksamisesta vakuus on annettu, vastaava osa vakuudesta on asianomaisen pyynnöstä vapautettava, paitsi jos se ei kyseisen määrän vuoksi ole perusteltua.
3. Komissio voi 184 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen toteuttaa toimenpiteitä tämän artiklan täytäntöön panemiseksi.
3 LUKU
Tullien kantaminen ja maksaminen sekä tuonti- tai vientitullien määrän palauttaminen ja peruuttaminen
1 jakso
Tuonti- tai vientitullien määrän määrittäminen, tullivelan tiedoksi antaminen ja tileihin kirjaaminen
66 artikla
Tuonti- tai vientitullien määrän määrittäminen
1. Siitä paikasta vastaavien tulliviranomaisten, jossa tullivelka syntyy tai jossa sen katsotaan syntyneen 55 artiklan mukaisesti, on määritettävä maksettavien tuonti- tai vientitullien määrä heti, kun niillä on käytettävissään tarvittavat tiedot.
2. Tulliviranomaiset voivat hyväksyä maksettavien tuonti- tai vientitullien määrän, jonka ilmoittaja on määritellyt, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 27 artiklan soveltamista.
67 artikla
Tullivelan tiedoksi antaminen
1. Tullivelka on annettava tiedoksi velalliselle siinä paikassa säädetyllä tavalla, jossa velka syntyi tai velan katsotaan syntyneen 55 artiklan mukaisesti.
Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettua tiedoksiantoa ei tehdä seuraavissa tilanteissa:
a)
jos ennen tuonti- tai vientitullien määrän lopullista vahvistamista on otettu käyttöön väliaikaisella kauppapoliittisella toimenpiteellä vahvistettu tulli;
b)
jos maksettavien tuonti- tai vientitullien määrä on suurempi kuin 20 artiklan mukaisesti tehdyn päätöksen perusteella määritetty määrä;
c)
jos alkuperäinen päätös olla antamatta tullivelkaa tiedoksi tai antaa se yhdessä tuonti- tai vientitullien määrän kanssa tiedoksi maksettavaa tuonti- tai vientitullien määrää pienempänä on tehty yleisten määräysten perusteella, jotka on myöhemmin mitätöity tuomioistuimen päätöksellä;
d)
jos tulliviranomaisten ei tarvitse tullilainsäädännön nojalla antaa tiedoksi tullivelkaa.
Komissio toteuttaa 184 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen toimenpiteitä tämän kohdan toisen alakohdan d alakohdan täytäntöön panemiseksi.
2. Jos maksettavien tuonti- tai vientitullien määrä on sama kuin tulli-ilmoitukseen merkitty määrä, tulliviranomaisten suorittaman tavaran luovutuksen katsotaan vastaavan tullivelan antamista tiedoksi velalliselle.
3. Jos tämän artiklan 2 kohtaa ei sovelleta, tullivelka on annettava tiedoksi velalliselle neljäntoista päivän kuluessa siitä päivästä, jona tulliviranomaiset pystyivät määrittämään maksettavien tuonti- tai vientitullien määrän.
68 artikla
Tullivelan vanhentuminen
1. Tullivelkaa ei voida antaa velalliselle tiedoksi enää, kun on kulunut kolme vuotta siitä päivästä, jona tullivelka on syntynyt.
2. Jos tullivelka on syntynyt sellaisen teon tuloksena, joka sen suorittamishetkellä olisi voinut johtaa rikosoikeudenkäyntiin, 1 kohdassa tarkoitettu kolmen vuoden määräaika pidennetään kymmeneksi vuodeksi.
3. Jos muutosta on haettu 23 artiklan mukaisesti, tämän artiklan 1 ja 2 kohdassa tarkoitettujen määräaikojen soveltaminen on keskeytettävä muutoksenhakumenettelyn ajaksi muutoshakemuksen jättöajankohdasta lukien.
4. Jos tullivelan maksamisvelvoite saatetaan uudelleen voimaan 79 artiklan 5 kohdan mukaisesti, tämän artiklan 1 ja 2 kohdan mukaisten määräaikojen soveltaminen on katsottava keskeytetyksi siitä päivästä, jona palauttamista tai peruuttamista koskeva hakemus tehtiin 84 artiklan mukaisesti, kunnes palauttamista tai peruuttamista koskeva päätös tehdään.
69 artikla
Tileihin kirjaaminen
1. Edellä 66 artiklassa tarkoitettujen tulliviranomaisten on kansallisen lainsäädännön mukaisesti kirjattava tileihinsä kyseisen artiklan mukaisesti määritetty maksettavien tuonti- tai vientitullien määrä.
Ensimmäistä alakohtaa ei sovelleta 67 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa.
Tulliviranomaisten ei tarvitse kirjata tileihin tuonti- tai vientitullien määrää, joka 68 artiklan mukaan vastaa tullivelkaa, jota ei enää voida antaa tiedoksi velalliselle.
2. Jäsenvaltioiden on määritettävä menettelyt, joiden mukaan tuonti- tai vientitullien määrät käytännössä kirjataan tileihin. Nämä menettelyt voivat olla erilaisia sen mukaan, ovatko tulliviranomaiset tullivelan syntymisen olosuhteet huomioon ottaen varmoja siitä, että kyseiset määrät maksetaan.
70 artikla
Tileihin kirjaamisen ajankohta
1. Jos tullivelka syntyy hyväksyttäessä vastaanotetuksi tulli-ilmoitus, joka koskee tavaroiden asettamista muuhun tullimenettelyyn kuin osittain tullittoman väliaikaisen maahantuonnin menettelyyn, tai jos se syntyy muusta toimesta, jolla on sama oikeudellinen vaikutus kuin ilmoituksen hyväksymisellä, tulliviranomaisten on kirjattava maksettavien tuonti- tai vientitullien määrä tileihin neljäntoista päivän kuluessa tavaroiden luovutuksesta.
Jos kuitenkin tuonti- tai vientitullien maksamisesta on annettu vakuus, niiden kokonaismäärä kaikista tavaroista, jotka on luovutettu samalle henkilölle tulliviranomaisten vahvistaman ajanjakson kuluessa, joka saa olla enintään 31 päivää, voidaan kirjata tileihin yhtenä vientinä kyseisen ajanjakson päätyttyä. Tileihin kirjaamisen on tapahduttava neljäntoista päivän kuluessa kyseisen ajanjakson päättymisestä.
2. Jos tavarat voidaan luovuttaa tiettyjen joko maksettavien tuonti- tai vientitullien määrän määrittämistä tai niiden kantamista koskevien edellytysten täyttyessä, tileihin kirjaamisen on tapahduttava neljäntoista päivän kuluessa siitä päivästä, jona maksettavien tuonti- tai vientitullien määrä määritetään tai kyseisen tullin maksamista koskeva velvollisuus vahvistetaan.
Jos tullivelka johtuu väliaikaisella kauppapoliittisella toimenpiteellä käyttöönotetusta tullista, maksettavien tuonti- tai vientitullien määrä on kuitenkin kirjattava tileihin kahden kuukauden kuluessa siitä päivästä, jona lopullisen kauppapoliittisen toimenpiteen vahvistava asetus julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
3. Jos tullivelka syntyy muissa kuin 1 kohdassa tarkoitetuissa olosuhteissa, maksettavien tuonti- tai vientitullien määrä on kirjattava tileihin neljäntoista päivän kuluessa siitä päivästä, jona tulliviranomaiset voivat määritellä kyseisten tuonti- tai vientitullien määrän ja tehdä päätöksen.
4. Edellä olevaa 3 kohtaa sovelletaan soveltuvin osin kannettavaan tai kannettavaksi jäävään tuonti- tai vientitullien määrään, jos maksettavien tuonti- tai vientitullien määrää ei ole kirjattu tileihin 1, 2 ja 3 kohdan mukaisesti tai jos se on määritetty ja kirjattu tileihin maksettavaa määrää pienempänä.
5. Edellä 1, 2 ja 3 kohdassa tarkoitettuja määräaikoja tileihin kirjaamiselle ei sovelleta ennalta-arvaamattomien tapahtumien eikä ylivoimaisten esteiden yhteydessä.
71 artikla
Täytäntöönpanotoimenpiteet
Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan tileihin kirjaamista koskevat säännöt, päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
2 jakso
Tuonti- tai vientitullien määrän maksaminen
72 artikla
Maksamisen yleinen määräaika ja maksujen määräajan lykkäys
1. Velallisen on maksettava 67 artiklan mukaisesti tiedoksi annettua tullivelkaa vastaavat tuonti- tai vientitullien määrät tulliviranomaisten asettaman määräajan kuluessa.
Määräaikaa ei saa asettaa kymmentä päivää pidemmäksi siitä, kun tullivelka on annettu tiedoksi velalliselle, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 24 artiklan 2 kohdan soveltamista. Kun yhdistetty tileihin kirjaaminen tehdään 70 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan mukaisesti, määräaika on asetettava siten, että velallinen ei voi saada pidempää maksuaikaa kuin jos hänelle olisi myönnetty maksun lykkäystä 74 artiklan nojalla.
Tulliviranomaiset voivat pidentää määräaikaa velallisen pyynnöstä, jos maksettavien tuonti- tai vientitullien määrä on määritetty 27 artiklassa tarkoitetun jälkitarkastuksen yhteydessä. Pidennetty määräaika ei saa olla pidempi kuin se aika, jonka velallinen tarvitsee toteuttaakseen velvollisuutensa täyttämiseksi tarvittavat toimenpiteet, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 77 artiklan 1 kohdan soveltamista.
2. Jos velallinen on oikeutettu johonkin 74-77 artiklassa säädetyistä maksuhelpotuksista, maksu on suoritettava näille helpotuksille asetetussa yhdessä tai useammassa määräajassa.
3. Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan edellytykset pidentää tullivelkaa vastaavien tuonti- tai vientitullien määrän maksamista koskevaa määräaikaa seuraavissa tilanteissa:
a)
kun on esitetty tullien peruuttamista koskeva hakemus 84 artiklan mukaisesti;
b)
kun tavarat aiotaan julistaa valtiolle menetetyiksi, hävittää tai luovuttaa valtiolle;
c)
kun tullivelka on syntynyt 46 artiklan mukaisesti ja velallisia on enemmän kuin yksi,
päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
Kyseisissä toimenpiteissä on vahvistettava erityisesti se, kuinka paljon määräaikaa pidennetään, ottaen huomioon muodollisuuksien suorittamiseen tai tullivelkaa vastaavien tuonti- tai vientitullien määrän kantamiseen kuluva kohtuullinen aika.
73 artikla
Maksaminen
1. Maksu on suoritettava käteisenä tai muulla maksutavalla, jolla on sama maksuvelvollisuudesta vapauttava vaikutus, mukaan luettuna hyvitysmenettely kansallisen lainsäädännön mukaisesti.
2. Velallisen sijasta maksun voi maksaa kolmas henkilö.
3. Velallinen voi joka tapauksessa maksaa koko tuonti- tai vientitullien määrän tai osan siitä ennen hänelle myönnetyn maksumääräajan päättymistä.
74 artikla
Maksunlykkäys
Rajoittamatta 79 artiklan soveltamista, tulliviranomaisten on asianomaisen henkilön pyynnöstä ja edellyttäen, että on annettu vakuus, myönnettävä lykkäystä tullien maksamiselle jollakin seuraavista tavoista:
a)
erikseen kullekin tuonti- tai vientitullien määrälle, joka on kirjattu tileihin 70 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan tai 70 artiklan 4 kohdan mukaisesti;
b)
yhteisesti kaikille tuonti- tai vientitullien määrille, jotka on kirjattu tileihin 70 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaisesti tulliviranomaisten asettamassa enintään 31 päivän määräajassa;
c)
yhteisesti kaikille tuonti- tai vientitullien määrille, jotka on kirjattu tileihin yhtenä vientinä 70 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan mukaisesti.
75 artikla
Maksunlykkäyksen määräajat
1. Edellä olevan 74 artiklan mukaisen maksunlykkäyksen määräaika on 30 päivää.
2. Kun maksua lykätään 74 artiklan a alakohdan mukaisesti, määräaika alkaa sitä päivää seuraavana päivänä, jona tullivelka annetaan tiedoksi velalliselle.
3. Kun maksua lykätään 74 artiklan b alakohdan mukaisesti, määräaika alkaa sitä päivää seuraavasta päivästä, jona koontiajanjakso päättyy. Määräaikaa on lyhennettävä sellaisella luvulla päiviä, joka vastaa puolta koontiajanjakson päivien lukumäärästä.
4. Kun maksua lykätään 74 artiklan c alakohdan mukaisesti, määräaika alkaa sen ajanjakson päättymispäivää seuraavasta päivästä, joka on vahvistettu kyseisten tavaroiden luovuttamiselle. Määräaikaa on lyhennettävä sellaisella luvulla päiviä, joka vastaa puolta tuon ajanjakson päivien lukumäärästä.
5. Jos 3 ja 4 kohdassa tarkoitetuissa ajanjaksoissa on pariton määrä päiviä, mainittujen kohtien mukaisesti 30 päivän määräajasta vähennettävien päivien määrän on vastattava puolta siitä parillisesta luvusta, joka on tätä paritonta lukua lähinnä pienempi.
6. Jos 3 ja 4 kohdassa tarkoitettu ajanjakso on kalenteriviikko, jäsenvaltiot voivat määrätä, että tuonti- tai vientitullien määrä, jonka maksua on lykätty, on maksettava viimeistään neljännen tätä kalenteriviikkoa seuraavan viikon perjantaina.
Jos kyseinen ajanjakso on kalenterikuukausi, jäsenvaltiot voivat määrätä, että tuonti- tai vientitullien määrä, jonka maksua on lykätty, on maksettava viimeistään kyseistä kalenterikuukautta seuraavan kuukauden kuudentenatoista päivänä.
76 artikla
Täytäntöönpanotoimenpiteet
Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan maksunlykkäystä koskevat säännöt käytettäessä 109 artiklan mukaisesti yksinkertaistettua tulli-ilmoitusta, päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
77 artikla
Muut maksuhelpotukset
1. Tulliviranomaiset voivat myöntää velalliselle muita maksuhelpotuksia kuin maksunlykkäyksen edellyttäen, että annetaan vakuus.
Jos maksuhelpotuksia myönnetään ensimmäisen alakohdan mukaisesti, tuonti- tai vientitullien määrän lisäksi on kannettava luottokorkoa. Luottokorkokanta on korko, jota Euroopan keskuspankki sovelsi ennen kyseisen puolivuotiskauden ensimmäistä kalenteripäivää suoritettuun viimeisimpään perusrahoitusoperaatioonsa (”viitekorko”) korotettuna yhdellä prosenttiyksiköllä.
Jäsenvaltiossa, joka ei osallistu talous- ja rahaliiton kolmanteen vaiheeseen, edellä mainittu viitekorko on sen kansallisen keskuspankin vahvistama vastaava korko. Tällöin kyseisen puolivuotiskauden ensimmäisenä kalenteripäivänä voimassa olevaa viitekorkoa sovelletaan seuraavien kuuden kuukauden ajan.
2. Tulliviranomaiset voivat olla vaatimatta vakuutta tai kantamatta luottokorkoa, jos velallisen tilannetta koskevan, asiakirjoihin perustuvan arvion avulla todetaan, että siitä aiheutuisi vakavia taloudellisia tai sosiaalisia vaikeuksia.
3. Komissio voi 184 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen toteuttaa toimenpiteitä 1 ja 2 kohdan täytäntöön panemiseksi.
78 artikla
Maksun pakkotäytäntöönpano ja viivästykset
1. Jos maksettavien tuonti- tai vientitullien määrää ei ole maksettu asetetussa määräajassa, tulliviranomaisten on varmistettava tullien määrän maksaminen kaikin asianomaisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti käytettävissä olevin keinoin.
Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan toimenpiteitä, jotka koskevat maksun kantamista takaajilta erityismenettelyn yhteydessä, päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
2. Tuonti- tai vientitullien määrästä on kannettava viivästyskorkoa asetetun määräajan päättymispäivästä maksupäivään saakka.
Viivästyskorkokanta on korko, jota Euroopan keskuspankki sovelsi ennen kyseisen puolivuotiskauden ensimmäistä kalenteripäivää suorittamaansa viimeisimpään perusrahoitusoperaatioon (”viitekorko”) korotettuna kahdella prosenttiyksiköllä.
Jäsenvaltiossa, joka ei osallistu talous- ja rahaliiton kolmanteen vaiheeseen, edellä mainittu viitekorko on sen kansallisen keskuspankin vahvistama vastaava korko. Tällöin kyseisen puolivuotiskauden ensimmäisenä kalenteripäivänä voimassa olevaa viitekorkoa sovelletaan seuraavien kuuden kuukauden ajan.
3. Kun tullivelka on annettu tiedoksi 67 artiklan 3 kohdan mukaisesti, tuonti- tai vientitullien määrän lisäksi on kannettava viivästyskorko tullivelan syntypäivän ja sen tiedoksiantopäivän väliseltä ajalta.
Viivästyskorkokanta on vahvistettava 2 kohdan mukaisesti.
4. Tulliviranomaiset voivat olla kantamatta viivästyskorkoa, jos velallisen tilannetta koskevan, asiakirjoihin perustuvan arvion avulla todetaan, että sen kantaminen aiheuttaisi vakavia taloudellisia tai sosiaalisia vaikeuksia.
5. Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan tapaukset, joissa tulliviranomaiset voivat asianomaiset ajanjaksot ja määrät huomioon ottaen olla kantamatta viivästyskorkoa, päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
3 jakso
Tuonti- tai vientitullien määrän palauttaminen ja peruuttaminen
79 artikla
Palauttaminen ja peruuttaminen
1. Jollei tässä jaksossa säädetyistä edellytyksistä muuta johdu, tuonti- tai vientitullien määrät on palautettava tai peruutettava seuraavista syistä, jos palautettava tai peruutettava määrä on tiettyä määrää suurempi:
a)
tuonti- tai vientitullien määrä on vahvistettu liian suureksi;
b)
tavarat ovat viallisia tai tavarat eivät ole sopimuksen ehtojen mukaisia;
c)
toimivaltaiset viranomaiset ovat tehneet erehdyksen;
d)
kohtuussyistä.
Maksetut tuonti- tai vientitullien määrät on lisäksi palautettava, jos niitä vastaava tulli-ilmoitus mitätöidään 114 artiklan mukaisesti.
2. Jollei päätöksentekovaltaa koskevista säännöistä muuta johdu, tulliviranomaisten on palautettava tai peruutettava tuonti- tai vientitullien määrä viran puolesta, jos ne itse havaitsevat 84 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen määräaikojen kuluessa, että tuonti- tai vientitullien määrä on palautettava tai peruutettava 80, 82 tai 83 artiklan nojalla.
3. Tulleja ei voida palauttaa tai peruuttaa, jos tullivelan tiedoksi antamiseen johtanut tilanne on seurausta velallisen vilpillisestä menettelystä.
4. Tulliviranomaisten ei tarvitse maksaa korkoa tullien palauttamisen yhteydessä.
Korkoa on kuitenkin maksettava, jos palauttamisesta tehtyä päätöstä ei ole pantu täytäntöön kolmen kuukauden kuluessa sen tekemisestä, jollei määräajan noudattamatta jättäminen johdu tullinviranomaisista riippumattomista syistä.
Korkoa on tällöin maksettava kyseisen kolmen kuukauden määräajan päättymispäivästä tullien palautuspäivään. Korkokanta määritetään 77 artiklan mukaisesti.
5. Jos toimivaltainen viranomainen on myöntänyt tullien palautuksen tai peruutuksen erehdyksessä, alkuperäinen tullivelka saatetaan uudelleen voimaan, jos se ei ole vanhentunut 68 artiklan mukaisesti.
Mahdollinen 4 kohdan toisen alakohdan mukaisesti maksettu korko on tällaisissa tapauksissa maksettava takaisin.
80 artikla
Tuonti- tai vientitullien määrien palauttaminen ja peruuttaminen
Tuonti- tai vientitullien määrä on palautettava tai peruutettava siltä osin kuin alun perin tiedoksiannettu tullivelan määrä on suurempi kuin maksettava määrä tai jos tullivelka annettiin tiedoksi velalliselle 67 artiklan 1 kohdan c tai d alakohdan vastaisesti.
81 artikla
Vialliset tavarat tai tavarat, jotka eivät ole sopimuksen ehtojen mukaisia
1. Tuontitullien määrä on palautettava tai peruutettava, jos tullivelan tiedoksi antaminen koskee tavaroita, joita maahantuoja on kieltäytynyt vastaanottamasta, koska ne olivat luovutusajankohtana viallisia tai eivät vastanneet sen sopimuksen ehtoja, jonka perusteella ne tuotiin maahan.
Viallisina tavaroina pidetään myös tavaroita, jotka ovat vahingoittuneet ennen niiden luovutusta.
2. Tuontitullit palautetaan tai peruutetaan edellyttäen, että tavaroita ei ole käytetty, jollei niiden käytön aloittaminen ole ollut välttämätöntä niiden viallisuuden tai sopimuksenvastaisuuden toteamiseksi, ja edellyttäen, että ne viedään yhteisön tullialueelta.
3. Tulliviranomaisten on asianomaisen pyynnöstä sallittava, että viennin sijasta tavarat asetetaan sisäiseen jalostusmenettelyyn, muun muassa niiden hävittämiseksi, tai ulkoiseen passitukseen, tullivarastointimenettelyyn tai vapaa-aluemenettelyyn.
82 artikla
Palauttaminen tai peruuttaminen toimivaltaisten viranomaisten erehdyksen vuoksi
1. Muissa kuin 79 artiklan 1 kohdassa ja 80, 81 ja 83 artiklassa tarkoitetuissa tilanteissa tuonti- tai vientitullien määrä on palautettava tai peruutettava, jos toimivaltaisten viranomaisten erehdyksen seurauksena alun perin tiedoksi annettu tullivelkaa vastaava määrä oli maksettavaa määrää pienempi ja edellyttäen, että
a)
velallinen ei ole voinut kohtuudella havaita kyseistä erehdystä;
b)
velallinen on toiminut vilpittömässä mielessä.
2. Jos tavaroiden etuuskohtelua myönnettäessä noudatetaan hallinnollisen yhteistyön järjestelmää, johon yhteisön tullialueen ulkopuolella sijaitsevan maan tai alueen viranomaiset osallistuvat, näiden viranomaisten antamaa todistusta, jos se osoittautuu virheelliseksi, pidetään erehdyksenä, jota ei ole voitu 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetulla tavalla kohtuudella havaita.
Virheellisen todistuksen antamista ei kuitenkaan pidetä erehdyksenä, jos todistus perustuu viejän antamaan virheelliseen selvitykseen tosiasioista, paitsi silloin, kun on ilmeistä, että todistuksen antaneet viranomaiset tiesivät tai niiden olisi pitänyt tietää, että tavarat eivät olleet oikeutettuja etuuskohteluun.
Velallisen katsotaan toimineen vilpittömässä mielessä, jos hän pystyy osoittamaan toimineensa kyseisten kaupallisten toimien aikana asianmukaista huolellisuutta noudattaen varmistaakseen, että kaikki etuuskohtelun edellytykset ovat täyttyneet.
Velallinen ei voi kuitenkaan vedota vilpittömään mieleen, jos komissio on julkaissut Euroopan unionin virallisessa lehdessä ilmoituksen, jossa todetaan, että on perusteltua aihetta epäillä, ettei edunsaajamaa tai -alue sovella etuuskohtelujärjestelmää moitteettomasti.
83 artikla
Tullien palauttaminen ja peruuttaminen kohtuussyistä
Muissa kuin 79 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa ja 80, 81 ja 82 artiklassa tarkoitetuissa tilanteissa tuonti- tai vientitullien määrä on palautettava tai peruutettava kohtuussyistä, jos tullivelka on syntynyt erityisolosuhteissa, joissa velallisen ei voida osoittaa syyllistyneen vilpilliseen menettelyyn tai ilmeiseen laiminlyöntiin.
84 artikla
Tullien palauttamisessa ja peruuttamisessa noudatettava menettely
1. Tullien palauttamista ja peruuttamista koskevat 79 artiklan nojalla tehdyt hakemukset on toimitettava toimivaltaiselle tullitoimipaikalle seuraavien määräaikojen kuluessa:
a)
kolmen vuoden kuluessa tullivelan tiedoksiantopäivästä, kun kyse on liian suuriksi vahvistetuista tulleista, toimivaltaisen viranomaisten erehdyksestä tai kohtuussyistä;
b)
vuoden kuluessa tullivelan tiedoksiantopäivästä, kun kyse on viallisista tavaroista tai tavaroista, jotka eivät ole sopimusehtojen mukaisia;
c)
tulli-ilmoituksen mitätöintiin sovellettavissa säännöissä vahvistetun määräajan kuluessa, kun kyse on tulli-ilmoituksen mitätöimisestä.
Ensimmäisen alakohdan a ja b alakohdassa tarkoitettua määräaikaa on pidennettävä, jos hakija näyttää toteen, että ennalta-arvaamaton tapahtuma tai ylivoimainen este on estänyt hakemuksen tekemisen määräaikana.
2. Jos tullivelan tiedoksiantoon on haettu muutosta 23 artiklan mukaisesti, tämän artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetun määräajan laskeminen keskeytetään muutoksenhakumenettelyn ajaksi muutoshakemuksen jättöajankohdasta lukien.
85 artikla
Täytäntöönpanotoimenpiteet
Komissio toteuttaa 184 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen toimenpiteitä tämän jakson panemiseksi täytäntöön. Näillä toimenpiteillä vahvistetaan erityisesti tapaukset, joissa komissio päättää 184 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua hallintomenettelyä noudattaen siitä, onko tuonti- tai vientitullien määrän palauttaminen tai peruuttaminen perusteltua.
4 LUKU
Tullivelan lakkaaminen
86 artikla
Lakkaaminen
1. Tuonti- tai vientitullivelka lakkaa jollakin jäljempänä luetelluista tavoista, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 68 artiklan ja sellaisten voimassa olevien säännösten soveltamista, jotka koskevat tullivelkaa vastaavan tuonti- tai vientitullien määrän kantamatta jättämistä velallisen oikeusteitse todetun maksukyvyttömyyden vuoksi:
a)
kun tuonti- tai vientitullien määrä maksetaan;
b)
kun tuonti- tai vientitullien määrä peruutetaan, jollei 4 kohdasta muuta johdu;
c)
kun tulli-ilmoitus mitätöidään tullien maksamisvelvollisuuden sisältävään tullimenettelyyn ilmoitettujen tavaroiden osalta;
d)
kun tuonti- tai vientitullien alaiset tavarat julistetaan menetetyiksi valtiolle;
e)
kun tuonti- tai vientitullien alaiset tavarat takavarikoidaan ja samanaikaisesti tai myöhemmin julistetaan menetetyiksi valtiolle;
f)
kun tuonti- ja vientitullien alaiset tavarat hävitetään tullivalvonnassa tai luovutetaan valtiolle;
g)
kun tavaroiden katoaminen tai tullilainsäädännöstä johtuvien velvollisuuksien täyttämättä jättäminen johtuu tavaroiden täydellisestä tuhoutumisesta tai lopullisesta menettämisestä, joka on ollut seurausta tavaroiden luonteesta johtuvasta syystä, ennalta-arvaamattomasta tapahtumasta tai ylivoimaisesta esteestä taikka tulliviranomaisten määräyksestä; tätä kohtaa sovellettaessa tavaroiden lopullisella menettämisellä tarkoitetaan sitä, ettei kukaan voi enää käyttää niitä;
h)
kun tullivelka on syntynyt 46 tai 49 artiklan mukaisesti ja seuraavat edellytykset täyttyvät:
i)
tullivelan syntymiseen johtanut laiminlyönti ei tosiasiallisesti vaikuttanut asianomaisen tullimenettelyn oikeaan toimintaan eikä kyseessä ollut vilpillisen menettelyn yritys,
ii)
kaikki tilanteen korjaamiseksi tarvittavat muodollisuudet suoritetaan tavaroiden osalta jälkikäteen;
i)
kun tavarat, jotka on luovutettu vapaaseen liikkeeseen tulleitta tai alennetuin tuontitullein niiden tietyn käyttötarkoituksen perusteella, on viety maasta tulliviranomaisten luvalla;
j)
kun tullivelka on syntynyt 45 artiklan mukaisesti ja mainitussa artiklassa tarkoitetun tullietuuskohtelun saamiseksi suoritetut muodollisuudet on peruutettu;
k)
kun tullivelka on syntynyt 46 artiklan mukaisesti ja tulliviranomaisia tyydyttävällä tavalla osoitetaan, ettei tavaroita ole käytetty tai kulutettu vaan että ne on viety yhteisön tullialueelta, jollei tämän artiklan 5 kohdasta muuta johdu.
2. Tullivelkaa ei kuitenkaan pidetä tullirikoksiin sovellettavien seuraamusten kannalta lakanneena, kun tavarat 1 kohdan d alakohdassa tarkoitetulla tavalla julistetaan menetetyiksi valtiolle, jos jäsenvaltion lainsäädännössä säädetään, että seuraamukset määrätään tullien tai tullivelan olemassaolon perusteella.
3. Kun tullivelka 1 kohdan g alakohdan mukaisesti lakkaa sellaisten tavaroiden osalta, jotka on luovutettu vapaaseen liikkeeseen tulleitta tai alennetuin tuontitullein niiden tietyn käyttötarkoituksen perusteella, niiden hävittämisestä mahdollisesti jääviä jätteitä ja jäännöksiä pidetään muina kuin yhteisötavaroina.
4. Jos tullivelkaa vastaavan tuonti- tai vientitullien määrän maksamisesta on vastuussa useita henkilöitä ja tullit peruutetaan, tullivelan maksamisvelvollisuus lakkaa vain sen henkilön tai niiden henkilöiden osalta, jolle tai joille tullien peruutus on myönnetty.
5. Edellä 1 kohdan k alakohdassa tarkoitetussa tapauksessa tullivelan maksamisvelvollisuus ei lakkaa sellaisen henkilön tai sellaisten henkilöiden osalta, joka tai jotka ovat yrittäneet menetellä vilpillisesti.
6. Kun tullivelka on syntynyt 46 artiklan mukaisesti, sen maksamisvelvollisuus lakkaa sellaisen henkilön osalta, jonka toiminnassa ei ole havaittavissa minkäänlaista vilpillisen menettelyn yritystä ja joka on osallistunut petosten torjuntaan.
7. Komissio voi 184 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen toteuttaa toimenpiteitä tämän artiklan täytäntöön panemiseksi.
IV OSASTO
YHTEISÖN TULLIALUEELLE TUODUT TAVARAT
1 LUKU
Saapumisen yleisilmoitus
87 artikla
Velvollisuus tehdä saapumisen yleisilmoitus
1. Yhteisön tullialueelle tuoduista tavaroista on tehtävä saapumisen yleisilmoitus, lukuun ottamatta väliaikaisesti tuotuja kuljetusvälineitä sekä kuljetusvälineitä ja niissä kuljetettuja tavaroita, jotka ainoastaan kulkevat yhteisön tullialueen aluevesien tai ilmatilan kautta pysähtymättä kyseisellä alueella.
2. Jollei tullilainsäädännössä toisin säädetä, saapumisen yleisilmoitus on tehtävä toimivaltaiseen tullitoimipaikkaan, ennen kuin tavarat tuodaan yhteisön tullialueelle.
Tulliviranomaiset voivat hyväksyä, että saapumisen yleisilmoituksen sijasta annetaan muu ilmoitus ja pääsy talouden toimijan tietokonejärjestelmässä oleviin saapumisen yleisilmoitusta koskeviin tietoihin.
3. Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan seuraavat:
a)
muut kuin tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitetut tapaukset, joissa saapumisen yleisilmoituksen tekemisen vaatimuksesta voidaan poiketa tai sitä voidaan mukauttaa, sekä ehdot, joiden täyttyessä tällainen poikkeaminen tai mukauttaminen on mahdollista;
b)
määräaika, johon mennessä yleinen saapumisen yleisilmoitus on tehtävä tai asetettava saataville ennen tavaroiden tuontia yhteisön tullialueelle;
c)
säännöt b alakohdassa tarkoitetusta määräajasta poikkeamista tai määräajan muuttamista varten;
d)
säännöt sen toimivaltaisen tullitoimipaikan määrittämisestä, johon saapumisen yleisilmoitus on tehtävä tai jonka saataville se on asetettava ja jossa riskianalyysi ja riskiin perustuvat saapumistarkastukset on suoritettava,
päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
Toimenpiteiden toteuttamisen yhteydessä otetaan huomioon:
a)
erityisolosuhteet;
b)
toimenpiteiden soveltaminen tietyntyyppiseen tavaraliikenteeseen tai tietyntyyppisiin kuljetusmuotoihin tai talouden toimijoihin;
c)
kansainväliset sopimukset, joissa määrätään erityisistä turvajärjestelyistä.
88 artikla
Saapumisen yleisilmoituksen tekeminen ja vastuuhenkilö
1. Saapumisen yleisilmoitus on tehtävä sähköistä tietojenkäsittelymenetelmää käyttäen. Kaupallisia, satama- tai kuljetustietoja voidaan käyttää, jos ne sisältävät saapumisen yleisilmoituksessa vaadittavat tiedot.
Tulliviranomaiset voivat poikkeustapauksissa hyväksyä paperilla tehtävät saapumisen yleisilmoitukset sillä edellytyksellä, että niihin sovelletaan samaa riskinhallinnan tasoa kuin sähköistä tietojenkäsittelymenetelmää käyttäen tehtyihin saapumisen yleisilmoituksiin ja että vaatimukset, jotka koskevat tällaisten tietojen vaihtoa muiden tullitoimipaikkojen kanssa, voidaan täyttää.
2. Saapumisen yleisilmoituksen on velvollinen tekemään henkilö, joka tuo tavarat yhteisön tullialueelle tai joka ottaa vastatakseen niiden kuljetuksesta sinne.
3. Edellä 2 kohdassa tarkoitetun henkilön velvollisuuksien sitä estämättä saapumisen yleisilmoituksen voi hänen sijastaan tehdä myös joku seuraavista henkilöistä:
a)
tuoja tai vastaanottaja taikka muu henkilö, jonka nimissä tai lukuun 2 kohdassa tarkoitettu henkilö toimii;
b)
jokainen henkilö, joka voi esittää kyseiset tavarat tai toimittaa ne esitettäviksi toimivaltaiselle tulliviranomaiselle.
4. Jos saapumisen yleisilmoituksen tekee muu henkilö kuin se liikenteenharjoittaja, jonka kuljetusvälineellä tavarat on tuotu yhteisön tullialueelle, liikenteenharjoittajan on jätettävä asianmukaiseen tullitoimipaikkaan lastiluettelon, lähetyslistan tai lastausluettelon muodossa oleva saapumisilmoitus, joka sisältää tiedot, joiden perusteella voidaan tunnistaa kaikki ne kuljetetut tavarat, joita saapumisen yleisilmoitus koskee.
Komissio päättää 184 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen toimenpiteistä, joilla saapumisen yleisilmoitukseen sisällytettävät tiedot vahvistetaan.
Edellä olevan 1 kohdan säännöksiä sovelletaan soveltuvin osin tämän kohdan ensimmäisessä alakohdassa mainittuun ilmoitukseen.
89 artikla
Saapumisen yleisilmoituksen oikaiseminen
1. Saapumisen yleisilmoituksen tehneen henkilön on hänen pyynnöstään sallittava oikaista yhtä tai useampaa ilmoituksessa olevaa tietoa sen tekemisen jälkeen.
Tällainen oikaisu ei kuitenkaan ole mahdollinen, jos jokin seuraavista toimista on suoritettu:
a)
tulliviranomaiset ovat ilmoittaneet saapumisen yleisilmoituksen tehneelle henkilölle aikovansa tarkastaa tavarat;
b)
tulliviranomaiset ovat todenneet kyseiset tiedot virheellisiksi;
c)
tulliviranomaiset ovat antaneet luvan tavaroiden siirtämiseen paikasta, jossa ne esitettiin.
2. Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan tämän artiklan 1 kohdan c alakohtaa koskevat poikkeukset ja määritellään erityisesti seuraavat:
a)
perusteet, joilla tietoja voidaan oikaista tavaroiden siirtämisen jälkeen;
b)
tiedot, jotka voidaan oikaista;
c)
siirtämisen jälkeinen määräaika, jonka kuluessa oikaisu voidaan sallia,
päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
90 artikla
Saapumisen yleisilmoituksen korvaava tulli-ilmoitus
Toimivaltainen tullitoimipaikka voi luopua saapumisen yleisilmoituksen tekemistä koskevasta vaatimuksesta sellaisten tavaroiden osalta, joista tehdään tulli-ilmoitus ennen 87 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan b alakohdassa tarkoitetun määräajan päättymistä. Tällöin tulli-ilmoituksessa on oltava vähintään saapumisen yleisilmoitukselta vaadittavat tiedot. Tulli-ilmoituksella on saapumisen yleisilmoituksen asema siihen asti, kun se hyväksytään vastaanotetuksi 112 artiklan mukaisesti.
2 LUKU
Tavaroiden saapuminen
1 jakso
Tavaroiden saapuminen yhteisön tullialueelle
91 artikla
Tullivalvonta
1. Yhteisön tullialueelle tuotavat tavarat ovat tuontihetkestä alkaen tullivalvonnassa ja niille voidaan suorittaa tullitarkastuksia. Niihin sovelletaan tarpeen mukaan kieltoja ja rajoituksia, jotka ovat perusteltuja muun muassa julkisen moraalin, yleisen järjestyksen tai turvallisuuden kannalta, ihmisten, eläinten tai kasvien terveyden ja elämän suojelemiseksi, ympäristön suojelemiseksi, taiteellisten, historiallisten tai arkeologisten kansallisaarteiden suojelemiseksi, teollisoikeuksien tai kaupallisten oikeuksien suojelemiseksi, mukaan luettuina yhteisöön tuotaviin huumausaineiden lähtöaineisiin, tiettyjä teollis- ja tekijänoikeuksia rikkoviin tavaroihin ja käteisvaroihin kohdistuvat tarkastukset, sekä kalakantojen säilyttämis- ja hoitotoimenpiteiden ja kauppapoliittisten toimenpiteiden toteuttamiseksi.
Tavarat ovat tullivalvonnassa niin kauan kuin se on tarpeellista niiden tullioikeudellisen aseman määrittämiseksi, eikä niitä saa siirtää pois tullivalvonnasta ilman tulliviranomaisten lupaa.
Yhteisötavarat eivät ole tullivalvonnassa sen jälkeen, kun niiden tullioikeudellinen asema on vahvistettu, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 166 artiklan soveltamista.
Muut kuin yhteisötavarat ovat tullivalvonnassa, kunnes niiden tullioikeudellinen asema muuttuu tai ne jälleenviedään taikka hävitetään.
2. Tavaroiden haltija voi tulliviranomaisten luvalla milloin tahansa tarkastaa tullivalvonnassa olevat tavarat tai ottaa niistä näytteitä erityisesti niiden tariffiin luokittelun, tullausarvon tai tullioikeudellisen aseman määrittämiseksi.
92 artikla
Kuljetus asianmukaiseen paikkaan
1. Henkilön, joka tuo tavarat yhteisön tullialueelle, on viipymättä kuljetettava ne tulliviranomaisten mahdollisesti osoittamaa reittiä ja näiden mahdollisesti antamia ohjeita noudattaen tulliviranomaisten osoittamaan tullitoimipaikkaan taikka muuhun näiden osoittamaan tai hyväksymään paikkaan taikka vapaa-alueelle.
Vapaa-alueelle tuotavat tavarat on tuotava kyseiselle alueelle suoraan joko meri- tai ilmateitse taikka maitse tuotaessa kulkematta yhteisön tullialueen muun osan kautta, jos vapaa-alue rajoittuu jäsenvaltion ja kolmannen maan väliseen maarajaan.
Tavarat on esitettävä tulliviranomaisille 95 artiklan mukaisesti.
2. Henkilön, joka ottaa vastatakseen tavaroiden kuljetuksesta sen jälkeen, kun ne on tuotu yhteisön tullialueelle, on vastattava 1 kohdassa tarkoitetun velvollisuuden täyttämisestä.
3. Yhteisön tullialueelle tuotuihin tavaroihin rinnastetaan tavarat, joille jäsenvaltion tulliviranomaiset voivat suorittaa tullitarkastuksia yhteisön tullialueen ulkopuolisen maan tai alueen kanssa tehdyn sopimuksen perusteella, vaikka ne olisivatkin vielä yhteisön tullialueen ulkopuolella.
4. Mitä 1 kohdassa säädetään, ei estä soveltamasta kirjeistä, postikorteista ja painotuotteista sekä niiden sähköisistä, muiden tiedontallennusvälineiden sisältämistä vastineista, tai matkustajien kuljettamista tavaroista, rajavyöhykkeellä taikka putkistoissa tai johdoissa kuljetetuista tavaroista sekä muusta taloudelliselta merkitykseltään vähäisestä liikenteestä annettuja erityissäännöksiä edellyttäen, että tällä ei vaaranneta tullivalvonta- ja tullitarkastusmahdollisuuksia.
5. Kuljetusvälineisiin ja niissä kuljetettaviin tavaroihin, jotka ainoastaan kulkevat yhteisön tullialueen aluevesien tai ilmatilan kautta pysähtymättä kyseisellä alueella, ei sovelleta 1 kohtaa.
93 artikla
Lento- ja merikuljetukset yhteisön alueella
1. Mitä 87-90 artiklassa, 92 artiklan 1 kohdassa ja 94-97 artiklassa säädetään, ei sovelleta tavaroihin, jotka viedään väliaikaisesti yhteisön tullialueelta kuljetettaessa niitä meri- tai ilmateitse kahden tällä alueella sijaitsevan paikan välillä, jos kuljetus tapahtuu suoraa reittiä lentoteitse tai säännöllisen liikenteen aluksella pysähtymättä yhteisön tullialueen ulkopuolelle.
2. Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan erityissäännöksiä lentoliikenteen ja säännöllisen alusliikenteen osalta, päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
94 artikla
Kuljetus erityisissä olosuhteissa
1. Jos 92 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua velvollisuutta ei ennalta-arvaamattoman tapahtuman tai ylivoimaisen esteen vuoksi voida täyttää, velvollisuuden täyttämisestä vastaavan henkilön tai muun tämän lukuun toimivan henkilön on viipymättä ilmoitettava tilanteesta tulliviranomaisille. Jos ennalta-arvaamaton tapahtuma tai ylivoimainen este ei johda tavaroiden täydelliseen menettämiseen, tulliviranomaisille on ilmoitettava myös niiden tarkka sijaintipaikka.
2. Jos ennalta-arvaamaton tapahtuma tai ylivoimainen este pakottaa 92 artiklan 5 kohdassa tarkoitetun vesi- tai ilma-aluksen pysähtymään väliaikaisesti yhteisön tullialueella olevaan satamaan tai siellä olevalle lentokentälle, eikä 92 artiklan 1 kohdassa säädettyä velvollisuutta voida täyttää, henkilön, joka toi vesi- tai ilma-aluksen yhteisön tullialueelle, taikka muun tämän lukuun toimivan henkilön on viipymättä ilmoitettava tilanteesta tulliviranomaisille.
3. Tulliviranomaisten on päätettävä, mihin toimenpiteisiin on ryhdyttävä, jotta 1 kohdassa tarkoitetut tavarat tai 2 kohdassa tarkoitetuissa olosuhteissa oleva vesi- tai ilma-alus ja siinä kuljetettavat tavarat saadaan tullivalvontaan ja tarvittaessa varmistetaan, että ne kuljetetaan myöhemmin tullitoimipaikkaan taikka muuhun tulliviranomaisten osoittamaan tai hyväksymään paikkaan.
2 jakso
Tavaroiden esittäminen, purkaminen ja tarkastus
95 artikla
Tavaroiden esittäminen tullille
1. Jonkun seuraavista henkilöistä on, yhteisön tullialueelle tuotujen tavaroiden saavuttua, esitettävä ne tullille viipymättä määrätyssä tullitoimipaikassa tai muussa tulliviranomaisten määräämässä tai hyväksymässä paikassa tai vapaa-alueella:
a)
henkilön, joka toi tavarat yhteisön tullialueelle;
b)
henkilön, jonka nimissä tai lukuun tavarat kyseiselle alueelle tuonut henkilö toimii;
c)
henkilön, joka otti vastatakseen tavaroiden kuljetuksesta sen jälkeen, kun ne tuotiin yhteisön tullialueelle.
2. Edellä 1 kohdassa tarkoitetun henkilön velvollisuuksista riippumatta tavarat voi esittää tullille hänen sijastaan myös joku seuraavista henkilöistä:
a)
henkilö, joka asettaa tavarat välittömästi tullimenettelyyn;
b)
henkilö, jolla on lupa pitää varastotiloja, tai henkilö, joka harjoittaa toimintaa vapaa-alueella.
3. Tavarat esittävän henkilön on viitattava tavaroista aiemmin tehtyyn saapumisen yleisilmoitukseen tai tulli-ilmoitukseen.
4. Mitä 1 kohdassa säädetään, ei estä soveltamasta kirjeistä, postikorteista ja painotuotteista sekä niiden sähköisistä, muiden tiedontallennusvälineiden sisältämistä vastineista tai matkustajien kuljettamista tavaroista, rajavyöhykkeellä taikka putkistoissa tai johdoissa kuljetetuista tavaroista sekä muusta taloudelliselta merkitykseltään vähäisestä liikenteestä mahdollisesti annettuja erityissäännöksiä edellyttäen, että tällä ei vaaranneta tullivalvonta- ja tullitarkastusmahdollisuuksia.
96 artikla
Tavaroiden purkaminen ja tarkastus
1. Tavarat voidaan purkaa tai lastata uudelleen kuljetusvälineestä toiseen ainoastaan tulliviranomaisten luvalla näiden osoittamissa tai hyväksymissä paikoissa.
Tällaista lupaa ei kuitenkaan vaadita välittömästi uhkaavan vaaran edellyttäessä tavaroiden välitöntä purkamista kokonaan tai osittain. Tällöin tilanteesta on viipymättä ilmoitettava tulliviranomaisille.
2. Tulliviranomaiset voivat milloin tahansa vaatia tavarat purettaviksi ja niiden pakkaukset avattaviksi, jotta tavarat voidaan tarkastaa, niistä ottaa näytteitä tai niiden kuljetusvälineet tarkastaa.
3. Tavaroita ei saa ilman tulliviranomaisten lupaa siirtää paikasta, jossa ne on esitetty tullille.
3 jakso
Muodollisuudet tavaroiden esittämisen jälkeen
97 artikla
Velvollisuus asettaa muut kuin yhteisötavarat tullimenettelyyn
1. Tullille esitetyt muut kuin yhteisötavarat on asetettava tullimenettelyyn, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 125-127 artiklan soveltamista.
2. Jollei toisin säädetä, ilmoittaja voi vapaasti päättää asianomaisen menettelyn mukaisin edellytyksin, mihin tullimenettelyyn hän haluaa asettaa tavarat, riippumatta tavaroiden luonteesta, paljoudesta taikka alkuperä-, lähtö- tai määrämaasta.
98 artikla
Väliaikaisesti varastoiduiksi katsottavat tavarat
1. Tullille esitetyt muut kuin yhteisötavarat katsotaan asetetuiksi väliaikaisen varastoinnin menettelyyn 151 artiklan mukaisesti, jos niitä ei ole välittömästi asetettu johonkin tullimenettelyyn, jota koskeva tulli-ilmoitus on hyväksytty, tai jos niitä ei ole siirretty vapaa-alueelle.
2. Tavaroiden haltijan on tehtävä viipymättä saapumisen yleisilmoitus, jos todetaan, että tullille esitetyistä muista kuin yhteisötavaroista ei ole tällaista ilmoitusta vielä tehty, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 87 artiklan 2 kohdassa säädetyn velvollisuuden ja 87 artiklan 3 kohdan nojalla toteutettuihin toimenpiteisiin perustuvien poikkeusten soveltamista.
4 jakso
Passitusmenettelyssä kuljetetut tavarat
99 artikla
Passitusmenettelyssä saapuvia tavaroita koskeva poikkeus
Yhteisön tullialueelle tuotaviin, passitusmenettelyssä jo oleviin tavaroihin ei sovelleta 92 artiklaa, sen 1 kohdan ensimmäistä alakohtaa lukuun ottamatta, eikä 95-98 artiklaa.
100 artikla
Muihin kuin yhteisötavaroihin passitusmenettelyn päätyttyä sovellettavat säännökset
Yhteisön passitusmenettelyyn asetettuihin muihin kuin yhteisötavaroihin sovelletaan 96, 97 ja 98 artiklaa, kun kyseiset tavarat on esitetty yhteisön tullialueella sijaitsevalle määrätullitoimipaikalle passitusmenettelyä koskevien sääntöjen mukaisesti.
V OSASTO
TULLIOIKEUDELLISTA ASEMAA, TAVAROIDEN ASETTAMISTA TULLIMENETTELYYN, TARKASTUSTA JA TAVARAN LUOVUTUSTA SEKÄ TAVAROISTA VAPAUTUMISTA KOSKEVAT YLEISET SÄÄNNÖT
1 LUKU
Tavaroiden tullioikeudellinen asema
101 artikla
Yhteisötavaraolettama
1. Kaikkia yhteisön tullialueella olevia tavaroita pidetään yhteisötavaroina, jollei vahvisteta, että tavarat eivät ole tullioikeudelliselta asemaltaan yhteisötavaroita, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 161 artiklan soveltamista.
2. Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan
a)
tapaukset, joissa tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitettua olettamaa ei sovelleta;
b)
menetelmät, joilla tullioikeudellinen asema yhteisötavaroina voidaan vahvistaa;
c)
tapaukset, joissa tavarat, jotka on tuotettu kokonaan yhteisön tullialueella, eivät saa tullioikeudellista asemaa yhteisötavarana, jos ne on tuotettu ulkoiseen passitukseen, varastointiin, väliaikaiseen maahantuontiin tai sisäiseen jalostukseen asetetuista tavaroista,
päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
102 artikla
Yhteisötavaroihin sovellettavan tullioikeudellisen aseman menettäminen
Yhteisötavaroista tulee muita kuin yhteisötavaroita
a)
kun ne viedään pois yhteisön tullialueelta, sikäli kuin sisäistä passitusta koskevia sääntöjä tai 103 artiklan mukaisia toimenpiteitä ei sovelleta;
b)
kun ne on asetettu ulkoiseen passitukseen, varastointiin tai sisäiseen jalostusmenettelyyn, sikäli kuin tämä tullilainsäädännön mukaan on mahdollista;
c)
kun ne on asetettu tietyn käyttötarkoituksen menettelyyn ja joko luovutetaan myöhemmin valtiolle tai hävitetään niin, että niistä jää jätteitä;
d)
kun tavaroiden vapaaseen liikkeeseen luovutusta koskeva ilmoitus mitätöidään luovutuksen jälkeen 114 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan nojalla toteutettujen toimenpiteiden mukaisesti.
103 artikla
Tullialueelta väliaikaisesti vietävät yhteisön tavarat
Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan edellytykset, joiden mukaisesti yhteisötavarat voivat liikkua muutoin kuin tullimenettelyyn asetettuina yhteisön tullialueella sijaitsevasta paikasta toiseen ilman, että niiden tullioikeudellinen asema muuttuu, vaikka ne liikkuvat väliaikaisesti tämän alueen ulkopuolella, päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
2 LUKU
Tavaroiden asettaminen tullimenettelyyn
1 jakso
Yleiset säännökset
104 artikla
Tulli-ilmoituksen teko ja yhteisötavaroiden tullivalvonta
1. Kaikista tavaroista, jotka on tarkoitus asettaa johonkin tullimenettelyyn, vapaa-aluemenettelyä lukuun ottamatta, on tehtävä kyseistä tullimenettelyä koskeva tulli-ilmoitus.
2. Vietäviksi, yhteisön sisäiseen passitukseen tai ulkoiseen jalostukseen ilmoitetut yhteisötavarat ovat tullivalvonnassa siitä alkaen, kun 1 kohdassa tarkoitettu ilmoitus on hyväksytty, siihen asti, kun ne viedään yhteisön tullialueelta, luovutetaan valtiolle tai hävitetään taikka niitä koskeva tulli-ilmoitus mitätöidään.
105 artikla
Toimivaltaiset tullitoimipaikat
1. Jollei yhteisön lainsäädännössä toisin säädetä, jäsenvaltioiden on määrättävä alueellaan sijaitsevien eri tullitoimipaikkojen sijainti ja toimivalta.
Jäsenvaltioiden on varmistettava, että näille toimipaikoille määrätään kohtuulliset ja asianmukaiset viralliset aukioloajat, ottaen huomioon liikenteen ja tavaroiden luonne ja tullimenettely, johon tavarat aiotaan asettaa, tarkoituksena välttää kansainvälisten liikennevirtojen estyminen ja vääristyminen.
2. Komissio toteuttaa 184 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen toimenpiteitä toimivaltaisten tullitoimipaikkojen eri roolien ja vastuualueiden määrittelemiseksi erityisesti seuraavilta osin:
a)
saapumis-, tuonti-, vienti- tai poistumistullitoimipaikat;
b)
tavaroiden tullimenettelyyn asettamista koskevia muodollisuuksia hoitavat tullitoimipaikat;
c)
lupia antavat ja tullimenettelyjä valvovat tullitoimipaikat.
106 artikla
Keskitetty tulliselvitys
1. Tulliviranomaiset voivat antaa henkilölle luvan tehdä tai asettaa tulliviranomaisten saataville tulli-ilmoituksen sijoittautumispaikkansa toimivaltaisessa tullitoimipaikassa sellaisista tavaroista, jotka esitetään tullille toisessa tullitoimipaikassa. Tällaisissa tapauksissa tullivelan katsotaan syntyneen siinä tullitoimipaikassa, jossa tulli-ilmoitus on tehty tai asetettu tulliviranomaisten saataville.
2. Sen tullitoimipaikan, jossa tulli-ilmoitus tehdään tai asetetaan tulliviranomaisten saataville, on huolehdittava ilmoituksen tarkastamisesta, mahdollista tullivelkaa vastaavan tuonti- tai vientitullien määrän kantamisesta ja luvan antamisesta tavaroiden luovuttamiseen.
3. Sen tullitoimipaikan, jossa tavarat esitetään, on suoritettava sen tullitoimipaikan perustellusti vaatimat tarkastukset, jossa tulli-ilmoitus on tehty tai asetettu tulliviranomaisten saataville, ja annettava lupa tavaroiden luovuttamiseen ottaen huomioon kyseisestä tullitoimipaikasta saadut tiedot, rajoittamatta kuitenkaan sen omia vaarattomuuteen ja turvallisuuteen liittyviä tarkastuksia.
4. Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan erityisesti säännöt seuraavista asioista:
a)
1 kohdassa tarkoitetun luvan myöntäminen;
b)
tapaukset, joissa lupaa on tarkasteltava uudelleen;
c)
edellytykset, joiden nojalla lupa myönnetään;
d)
sen toimivaltaisen tulliviranomaisen määrittäminen, joka on toimivaltainen myöntämään luvan;
e)
neuvottelut muiden tulliviranomaisten kanssa ja tietojen toimittaminen niille, kun se on tarpeen;
f)
edellytykset, joiden nojalla lupa voidaan evätä väliaikaisesti tai peruuttaa;
g)
asianomaisten toimivaltaisten tullitoimipaikkojen erityinen rooli ja vastuu, erityisesti suoritettavien tarkastusten osalta;
h)
muodollisuuksien muoto ja niiden päätökseen saattamisen määräajat,
päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
Näissä toimenpiteissä on otettava huomioon seuraavaa:
-
c alakohdan osalta, kun asia koskee yhtä useampaa jäsenvaltiota, hakijan on täytettävä 14 artiklassa säädetyt edellytykset valtuutetun talouden toimijan aseman saamiseksi;
-
d alakohdan osalta kirjanpitoon perustuvan valvonnan helpottamiseksi paikka, jossa hakijan tullitarkoituksiin soveltuva pääkirjanpito säilytetään tai jossa se on saatavissa ja jossa ainakin osa luvan kattamasta toiminnasta on määrä suorittaa.
107 artikla
Tulli-ilmoituksen muodot
1. Tulli-ilmoitus on tehtävä sähköistä tietojenkäsittelymenetelmää käyttäen. Tulliviranomaiset voivat sallia sen, että tulli-ilmoituksena on merkintä ilmoittajan kirjanpidossa, edellyttäen, että nämä tiedot ovat tulliviranomaisten käytettävissä ilmoittajan sähköisessä järjestelmässä ja että vaatimukset, jotka koskevat tällaisten tietojen mahdollisesti tarpeellista vaihtoa tullitoimipaikkojen kesken, täyttyvät.
2. Mikäli asiasta säädetään tullilainsäädännössä, tulliviranomaiset voivat hyväksyä paperimuodossa olevan tulli-ilmoituksen tai suullisesti taikka muulla toimella tehdyn tulli-ilmoituksen, jolla tavarat voidaan asettaa johonkin tullimenettelyyn.
3. Komissio voi 184 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen toteuttaa toimenpiteitä tämän artiklan täytäntöön panemiseksi.
2 jakso
Vakiomuotoiset tulli-ilmoitukset
108 artikla
Ilmoituksen sisältö ja täydentävät asiakirjat
1. Tulli-ilmoituksissa on annettava kaikki tiedot, jotka tarvitaan tavaroille ilmoitettavaa tullimenettelyä koskevien säännösten soveltamiseksi. Sähköistä tietojenkäsittelymenetelmää käyttäen tehdyissä tulli-ilmoituksissa on oltava sähköinen allekirjoitus, tai ne on vahvistettava muulla tavoin. Paperimuodossa olevat ilmoitukset on allekirjoitettava.
Komissio toteuttaa 184 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen toimenpiteitä, joilla vahvistetaan tulli-ilmoitusten muotovaatimukset.
2. Tavaroille ilmoitettavaa tullimenettelyä koskevien säännösten soveltamisen edellyttämät täydentävät asiakirjat on asetettava tulliviranomaisten saataville ilmoitusta tehtäessä.
3. Kun tulli-ilmoitus tehdään sähköistä tietojenkäsittelymenetelmää käyttäen, tulliviranomaiset voivat sallia myös täydentävien asiakirjojen esittämisen samalla menetelmällä. Tulliviranomaiset voivat hyväksyä kyseisten asiakirjojen jättämisen asemesta pääsyn talouden toimijan tietokonejärjestelmässä oleviin asianmukaisiin tietoihin.
Tulliviranomaiset voivat kuitenkin ilmoittajan pyynnöstä sallia, että kyseiset asiakirjat asetetaan saataville tavaroiden luovutuksen jälkeen.
4. Komissio toteuttaa 184 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen toimenpiteitä tämän artiklan 2 ja 3 kohdan täytäntöön panemiseksi.
3 jakso
Yksinkertaistetut tulli-ilmoitukset
109 artikla
Yksinkertaistettu ilmoitus
1. Tulliviranomaisten on, edellyttäen, että tämän artiklan 2 ja 3 kohdan edellytykset täyttyvät, myönnettävä henkilölle lupa asettaa tavarat tullimenettelyyn yksinkertaistetulla ilmoituksella, josta voi puuttua tiettyjä 108 artiklassa tarkoitettuja tietoja ja täydentäviä asiakirjoja.
2. Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja jotka koskevat edellytyksiä, joiden mukaisesti tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitettu lupa voidaan antaa, päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
3. Komissio voi toteuttaa 184 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen toimenpiteitä, jotka koskevat yksinkertaistettujen ilmoitusten muotovaatimuksia.
110 artikla
Täydentävä ilmoitus
1. Edellä 109 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun yksinkertaistetun ilmoituksen tapauksessa ilmoittajan on tehtävä täydentävä ilmoitus, joka sisältää kyseistä tullimenettelyä koskevan tulli-ilmoituksen täydentämiseksi tarvittavat lisätiedot.
Täydentävä ilmoitus voi olla yleinen, jaksoittainen tai kokoava ilmoitus.
Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan tämän kohdan ensimmäistä alakohtaa koskevat poikkeukset, päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
2. Täydentävää ilmoitusta ja 109 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua yksinkertaistettua ilmoitusta pidetään yhtenä jakamattomana asiakirjana, joka tulee voimaan sinä päivänä, jona yksinkertaistettu ilmoitus hyväksytään vastaanotetuksi 112 artiklan mukaisesti.
Kun yksinkertaistettu ilmoitus korvataan ilmoittajan kirjanpitoon tehtävällä merkinnällä ja asettamalla nämä tiedot tulliviranomaisten saataville, ilmoitus tulee voimaan päivänä, jona tavaroita koskeva kirjanpitomerkintä tehdään.
3. Paikkaa, johon täydentävä ilmoitus on luvan mukaan tehtävä, pidetään 55 artiklaa sovellettaessa paikkana, jossa tulli-ilmoitus on tehty.
4 jakso
Kaikkiin tulli-ilmoituksiin sovellettavat säännökset
111 artikla
Tulli-ilmoituksen tekevä henkilö
1. Tulli-ilmoituksen voi tehdä henkilö, joka pystyy esittämään tai asettamaan saataville kaikki asiakirjat, jotka tarvitaan tavaroille ilmoitettavaa tullimenettelyä koskevien säännösten soveltamiseksi, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 110 artiklan 1 kohdan soveltamista. Tämän henkilön on myös pystyttävä esittämään tai esityttämään kyseiset tavarat toimivaltaiselle tullitoimipaikalle.
Jos kuitenkin tulli-ilmoituksen hyväksymisestä seuraa erityisiä velvollisuuksia tietylle henkilölle, tämän on tehtävä tulli-ilmoitus itse tai edustajansa välityksellä.
2. Ilmoittajan on oltava sijoittautunut yhteisön tullialueelle. Seuraavilta ilmoittajilta ei kuitenkaan vaadita sijoittautumista yhteisön alueelle:
-
henkilöt, jotka tekevät ilmoituksen passitusta tai väliaikaista maahantuontia varten;
-
jos tulliviranomaiset pitävät tätä perusteltuna, henkilöt, jotka tekevät tavaroita koskevia ilmoituksia satunnaisesti.
3. Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan, missä tapauksissa ja millä edellytyksillä 2 kohdassa tarkoitetuista vaatimuksista voidaan poiketa, päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
112 artikla
Ilmoituksen hyväksyminen vastaanotetuksi
1. Tulliviranomaisten on välittömästi hyväksyttävä tässä luvussa säädettyjen edellytysten mukaiset ilmoitukset vastaanotetuiksi, jos niissä tarkoitetut tavarat on esitetty tullille tai ne asetetaan tulliviranomaisia tyydyttävällä tavalla saataville tullitarkastuksia varten.
Kun tulli-ilmoitus korvataan ilmoittajan kirjanpitoon tehtävällä merkinnällä ja asettamalla nämä tiedot tulliviranomaisten saataville, ilmoituksen katsotaan tulleen hyväksytyksi ajankohtana, jona tavaroita koskeva kirjanpitomerkintä tehdään. Tulliviranomaiset voivat vapauttaa velvoitteesta esittää tai asettaa tavarat saataville tullitarkastuksia varten, tämän kuitenkaan rajoittamatta ilmoittajan lakisääteisiä velvoitteita tai vaarattomuuteen ja turvallisuuteen liittyvien tarkastusten suorittamista.
2. Jos tulli-ilmoitus tehdään muussa tullitoimipaikassa kuin siinä, jossa tavarat esitetään, ilmoitus on hyväksyttävä, kun toimipaikka, jossa tavarat esitetään, vahvistaa, että tavarat ovat saatavilla tullitarkastusta varten, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 110 artiklan 2 kohdan tai tämän artiklan 1 kohdan toisen alakohdan soveltamista.
3. Niitä säännöksiä, jotka ovat voimassa sinä päivänä, jona tulliviranomaiset hyväksyvät tulli-ilmoituksen vastaanotetuksi, on, jollei toisin säädetä, sovellettava tavaroille ilmoitettuun tullimenettelyyn ja muihin tuonti- tai vientimuodollisuuksiin.
4. Komissio voi 184 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen toteuttaa toimenpiteitä tämän artiklan täytäntöön panemiseksi.
113 artikla
Ilmoituksen oikaiseminen
1. Ilmoittajalle on hänen pyynnöstään annettava lupa oikaista yhtä tai useampaa tulli-ilmoituksessa olevaa tietoa sen jälkeen, kun tulliviranomaiset ovat hyväksyneet ilmoituksen vastaanotetuksi. Oikaisulla ei voida muuttaa ilmoitusta koskemaan muita kuin siinä alun perin tarkoitettuja tavaroita.
2. Tällaiseen oikaisuun ei kuitenkaan voida antaa lupaa, jos sitä pyydetään sen jälkeen, kun jokin seuraavista toimista on suoritettu:
a)
tulliviranomaiset ovat ilmoittaneet ilmoittajalle aikovansa tarkastaa tavarat;
b)
tulliviranomaiset ovat todenneet kyseiset tiedot virheellisiksi;
c)
tulliviranomaiset ovat luovuttaneet tavarat.
3. Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan tämän artiklan 2 kohdan c alakohtaa koskevat poikkeukset, päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
114 artikla
Ilmoituksen mitätöinti
1. Tulliviranomaisten on ilmoittajan pyynnöstä mitätöitävä jo vastaanotetuksi hyväksytty ilmoitus
a)
kun ne ovat vakuuttuneita siitä, että tavarat asetetaan välittömästi toiseen tullimenettelyyn;
b)
kun ne ovat vakuuttuneita siitä, että tavaroiden asettaminen ilmoitettuun tullimenettelyyn ei erityisten olosuhteiden vuoksi ole enää perustelua.
Jos tulliviranomaiset kuitenkin ovat ilmoittaneet ilmoittajalle aikovansa tarkastaa tavarat, ilmoituksen mitätöintiä koskeva pyyntö voidaan hyväksyä vasta tarkastuksen jälkeen.
2. Ilmoitusta ei voida mitätöidä tavaroiden luovutuksen jälkeen.
Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan tämän kohdan ensimmäistä alakohtaa koskevat poikkeukset, päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
5 jakso
Muut yksinkertaistukset
115 artikla
Tariffin eri alanimikkeisiin kuuluvia tavaroita koskevien tulli-ilmoitusten laadinnan helpottaminen
Jos lähetys käsittää tariffin eri alanimikkeisiin kuuluvia tavaroita ja kunkin tavaran tariffialanimikkeen mukainen käsittely aiheuttaisi tulli-ilmoitusta laadittaessa suhteettoman paljon työtä ja kustannuksia kannettaviin tuontitulleihin nähden, tulliviranomaiset voivat ilmoittajan pyynnöstä hyväksyä tuontitullit kannettavaksi koko lähetyksestä sen korkeimman tuonti- tai vientitullien alaisen tariffialanimikkeen mukaan.
Komissio voi 184 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen toteuttaa toimenpiteitä tämän artiklan täytäntöön panemiseksi.
116 artikla
Tullimuodollisuuksien ja -tarkastusten yksinkertaistaminen
1. Tulliviranomaiset voivat antaa luvan tullimuodollisuuksien ja -tarkastusten yksinkertaistamiseen muilta kuin tämän luvun 3 jaksossa tarkoitetuilta osin.
2. Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan erityisesti säännöt seuraavista asioista:
a)
1 kohdassa tarkoitetun luvan myöntäminen;
b)
tapaukset, joissa lupia on tarkasteltava uudelleen, ja edellytykset, joiden nojalla tulliviranomaisten on valvottava niiden käyttöä;
c)
lupien myöntämisen edellytykset;
d)
edellytykset, joilla talouden toimijalle voidaan antaa lupa suorittaa tiettyjä tullimuodollisuuksia, jotka periaatteessa kuuluisivat tulliviranomaisille, mukaan lukien tuonti- ja vientitullien oma-aloitteinen määrääminen, sekä suorittaa tiettyjä tarkastuksia tullivalvonnassa;
e)
sen tulliviranomaisen määrittäminen, joka on toimivaltainen myöntämään lupia;
f)
neuvottelut muiden tulliviranomaisten kanssa ja tietojen toimittaminen niille, kun se on tarpeen;
g)
edellytykset, joilla lupa voidaan evätä väliaikaisesti tai peruuttaa;
h)
asianomaisten toimivaltaisten tullitoimipaikkojen erityinen rooli ja vastuu, erityisesti suoritettavien tarkastusten osalta;
i)
muodollisuuksien muoto ja niiden päätökseen saattamista koskevat mahdolliset määräajat,
päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
Näissä toimenpiteissä on otettava huomioon seuraavaa:
-
päätökseen saatettavat tullimuodollisuudet ja vaarattomuuteen ja turvallisuuteen liittyvät tullitarkastukset sellaisten tavaroiden osalta, jotka on tuotu yhteisön tullialueelle tai jotka viedään yhteisön tullialueelta,
-
25 artiklan 3 kohdan mukaisesti vahvistetut säännöt,
-
d alakohdan osalta, kun asia koskee yhtä useampaa jäsenvaltiota, hakijalla on oltava valtuutetun talouden toimijan asema 14 artiklan mukaisesti,
-
e alakohdan osalta kirjanpitoon perustuvan valvonnan helpottamiseksi paikka, jossa hakijan tullitarkoituksiin soveltuva pääkirjanpito säilytetään tai jossa se on saatavissa ja jossa ainakin osa luvan kattamasta toiminnasta on määrä suorittaa.
3 LUKU
Tarkastukset ja tavaroiden luovutus
1 jakso
Tarkastukset
117 artikla
Tulli-ilmoituksen tarkastaminen
Tulliviranomaiset voivat vastaanotetuksi hyväksymässään tulli-ilmoituksessa annettujen tietojen oikeellisuuden varmistamiseksi:
a)
tarkastaa ilmoituksen ja kaikki täydentävät asiakirjat;
b)
vaatia ilmoittajaa esittämään muita asiakirjoja;
c)
tarkastaa tavarat;
d)
ottaa näytteitä tavaroiden analysoimista tai yksityiskohtaista tutkimista varten.
118 artikla
Tavaroiden tarkastus ja näytteenotto
1. Ilmoittajan tai jonkun muun tämän vastuulla on kuljetettava tavarat paikkaan, jossa ne tarkastetaan ja niistä otetaan näytteet, sekä järjestettävä kaikki tarkastuksen tai näytteenoton edellyttämä käsittely. Ilmoittajan on vastattava aiheutuvista kustannuksista.
2. Ilmoittajalla tai hänen edustajallaan on oikeus olla läsnä tavaroita tarkastettaessa ja näytteitä otettaessa. Jos tulliviranomaiset pitävät sitä perusteltuna, ne voivat vaatia ilmoittajaa tai tämän edustajaa olemaan läsnä tavaroita tarkastettaessa tai näytteitä otettaessa taikka avustamaan viranomaisia tarkastuksen tai näytteenoton helpottamiseksi.
3. Jos näytteet otetaan voimassa olevien säännösten mukaisesti, tulliviranomaiset eivät ole velvollisia maksamaan minkäänlaisia korvauksia, mutta niiden on vastattava analyysista tai tutkimisesta aiheutuvista kustannuksista.
119 artikla
Tavaroiden osittainen tarkastus ja näytteenotto
1. Jos tarkastetaan ainoastaan osa tulli-ilmoituksessa tarkoitetuista tavaroista tai niistä otetaan näytteitä, osittaisen tarkastuksen taikka näytteiden analyysin tai tutkimisen tulokset koskevat kaikkia kyseisessä ilmoituksessa tarkoitettuja tavaroita.
Ilmoittaja voi kuitenkin pyytää lisätarkastusta tai -näytteenottoa arvioidessaan, etteivät osittaisen tarkastuksen taikka näytteiden analyysin tai tutkimisen tulokset koske tarkastamatonta osaa ilmoituksessa tarkoitetuista tavaroista. Pyyntöön on suostuttava, jollei tavaroita ole luovutettu, tai jos ne on luovutettu, edellyttäen, että ilmoittaja osoittaa, ettei niitä ole muutettu millään tavoin.
2. Jos tulli-ilmoitus koskee useampaa tavaralajia, kutakin tavaralajia koskevia tietoja pidetään 1 kohtaa sovellettaessa erillisenä ilmoituksena.
3. Komissio toteuttaa 184 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua hallintomenettelyä noudattaen toimenpiteitä, joilla vahvistetaan noudatettava menettely siinä tapauksessa, että tämän artiklan 1 kohdan mukaisten tarkastusten tulokset poikkeavat toisistaan.
120 artikla
Tarkastuksen tulokset
1. Tulli-ilmoituksen tarkastuksen tuloksia käytetään sovellettaessa sitä tullimenettelyä koskevia säännöksiä, johon tavarat asetetaan.
2. Jos tulli-ilmoitusta ei tarkasteta, 1 kohtaa sovelletaan ilmoituksessa annettujen tietojen perusteella.
3. Tulliviranomaisten tarkastuksen tuloksilla on sama todistusvoima kaikkialla yhteisön tullialueella.
121 artikla
Tunnistamistoimenpiteet
1. Tulliviranomaisten tai tapauksesta riippuen tulliviranomaisten siihen valtuuttamien talouden toimijoiden on suoritettava tavaroiden tunnistamiseksi tarvittavat toimenpiteet, jos tunnistaminen on välttämätöntä tavaroille ilmoitettua tullimenettelyä koskevien säännösten täyttämiseksi.
Tunnistamistoimenpiteillä on sama oikeudellinen vaikutus kaikkialla yhteisön tullialueella.
2. Ainoastaan tulliviranomaiset tai näiltä luvan saaneet talouden toimijat saavat poistaa tai hävittää tavaroihin tai kuljetusvälineisiin kiinnitetyt tunnisteet, jollei ennalta-arvaamaton tapahtuma tai ylivoimainen este ehdottomasti edellytä niiden poistamista tai hävittämistä tavaroiden tai kuljetusvälineiden suojaamiseksi.
122 artikla
Täytäntöönpanotoimenpiteet
Komissio voi toteuttaa 184 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen toimenpiteitä tämän jakson panemiseksi täytäntöön.
2 jakso
Luovutus
123 artikla
Tavaroiden luovutus
1. Jos edellytykset tavaroiden asettamiselle asianomaiseen tullimenettelyyn täyttyvät ja edellyttäen, että mahdollisia asiaankuuluvia rajoituksia on sovellettu eikä tavaroihin kohdistu kieltoja, tulliviranomaisten on luovutettava tavarat heti, kun tulli-ilmoituksessa annetut tiedot on tarkastettu tai hyväksytty tarkastamatta, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 117 artiklan soveltamista.
Ensimmäistä alakohtaa sovelletaan myös tilanteessa, jossa 117 artiklassa tarkoitettua tarkastusta ei voida suorittaa kokonaan kohtuullisessa ajassa, eikä tavaroiden enää tarvitse olla käsillä tätä tarkastusta varten.
2. Kaikki ilmoituksessa tarkoitetut tavarat on luovutettava samanaikaisesti.
Jos tulli-ilmoitus koskee useampaa tavaralajia, kutakin tavaralajia koskevia tietoja pidetään ensimmäistä alakohtaa sovellettaessa erillisenä tulli-ilmoituksena.
3. Jos tavarat esitetään muussa tullitoimipaikassa kuin siinä, jossa tulli-ilmoitus on hyväksytty vastaanotetuksi, asianomaisten tulliviranomaisten on vaihdettava keskenään tavaroiden luovutusta varten tarvittavat tiedot, sanotun kuitenkaan rajoittamatta asianmukaisten tarkastusten suorittamista.
124 artikla
Tullivelkaa vastaavan tuonti- tai vientitullien määrän maksamisesta tai vakuuden antamisesta riippuva luovutus
1. Jos tavaroiden asettamisesta tullimenettelyyn aiheutuu tullivelka, tavaroiden luovutuksen edellytyksenä on tullivelkaa vastaavan tuonti- tai vientitullin määrän maksaminen tai vakuuden antaminen sen maksamisesta.
Ensimmäistä alakohtaa ei kuitenkaan sovelleta tavaroiden osittain tuontitullittomaan väliaikaiseen maahantuontiin, sanotun kuitenkaan rajoittamatta kolmannen alakohdan soveltamista.
Jos tulliviranomaiset tavaroille ilmoitettua tullimenettelyä koskevien säännösten mukaisesti vaativat vakuuden, tavaroita ei saa luovuttaa kyseiseen tullimenettelyyn ennen kuin vakuus on annettu.
2. Komissio voi 184 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen toteuttaa toimenpiteitä, joilla vahvistetaan poikkeukset tämän artiklan 1 kohdan ensimmäisestä ja kolmannesta alakohdasta.
4 LUKU
Tavaroista vapautuminen
125 artikla
Tavaroiden hävittäminen
Jos tulliviranomaiset pitävät sitä perusteltuna, ne voivat vaatia, että tullille esitetyt tavarat hävitetään, jolloin niiden on ilmoitettava asiasta tavaroiden haltijalle. Tavaroiden haltijan on vastattava hävittämisestä aiheutuvista kustannuksista.
126 artikla
Tulliviranomaisten toimenpiteet
1. Tulliviranomaisten on suoritettava kaikki tarvittavat toimenpiteet, valtiolle menetetyksi julistaminen ja myynti taikka hävittäminen mukaan luettuna, tavaroista vapautumiseksi seuraavissa tapauksissa:
a)
kun ei ole täytetty jotakin tullilainsäädännössä säädettyä velvollisuutta, joka koskee muiden kuin yhteisötavaroiden tuomista yhteisön tullialueelle, tai tavarat on salattu tullivalvonnalta;
b)
kun tavaroita ei voida luovuttaa jostakin seuraavassa luetelluista syistä:
i)
tavaroiden tarkastusta ei ilmoittajasta johtuvista syistä ole voitu aloittaa tai suorittaa tulliviranomaisten asettamassa määräajassa,
ii)
asiakirjoja, jotka on esitettävä ennen tavaroiden asettamista tai luovuttamista ilmoitettuun tullimenettelyyn, ei ole asetettu saataville,
iii)
tuonti- tai vientitulleja ei ole maksettu tai vakuutta niiden maksamisesta ei ole annettu määräajassa,
iv)
tavaroihin kohdistuu kieltoja tai rajoituksia;
c)
kun tavaroita ei ole noudettu kohtuullisessa määräajassa niiden luovutuksen jälkeen;
d)
kun luovutuksen jälkeen todetaan, että tavarat eivät täyttäneet luovutuksen edellytyksiä;
e)
kun tavarat luovutetaan valtiolle 127 artiklan mukaisesti.
2. Muut kuin yhteisötavarat, jotka on luovutettu valtiolle, takavarikoitu tai julistettu valtiolle menetetyiksi, katsotaan asetetun väliaikaisen varastoinnin menettelyyn.
127 artikla
Luovutus valtiolle
1. Menettelynhaltija tai tapauksesta riippuen tavaroiden haltija voi tulliviranomaisten etukäteen myöntämällä luvalla luovuttaa muita kuin yhteisötavaroita sekä tietyn käyttötarkoituksen menettelyyn asetettuja tavaroita valtiolle.
2. Luovutuksesta valtiolle ei saa aiheutua kuluja valtiolle. Menettelynhaltijan tai tapauksen mukaan tavaroiden haltijan on vastattava kustannuksista, jotka aiheutuvat tavaroiden hävittämisestä tai muista toimenpiteistä, joilla niistä vapaudutaan.
128 artikla
Täytäntöönpanotoimenpiteet
Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja jotka koskevat tämän luvun täytäntöönpanoa, päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
VI OSASTO
LUOVUTUS VAPAASEEN LIIKKEESEEN JA VAPAUTUS TUONTITULLEISTA
1 LUKU
Luovutus vapaaseen liikkeeseen
129 artikla
Soveltamisala ja vaikutus
1. Muut kuin yhteisötavarat, jotka on tarkoitus saattaa yhteisön markkinoille tai yksityiseen käyttöön tai kulutukseen yhteisön alueella, on luovutettava vapaaseen liikkeeseen.
2. Luovutus vapaaseen liikkeeseen sisältää seuraavat toimet:
a)
mahdollisten maksettavien tuontitullien kantaminen;
b)
tarvittaessa muiden maksujen kantaminen näiden maksujen kantamisesta voimassa olevien asiaankuuluvien säännösten mukaisesti;
c)
kauppapoliittisten toimenpiteiden sekä kieltojen ja rajoitusten soveltaminen, jollei niitä ole pitänyt soveltaa jo aiemmin;
d)
tavaroiden maahantuontia koskevien muiden muodollisuuksien suorittaminen.
3. Muiden kuin yhteisötavaroiden luovutus vapaaseen liikkeeseen antaa niille yhteisötavaroiden tullioikeudellisen aseman.
2 LUKU
Vapautus tuontitulleista
1 jakso
Palautustavarat
130 artikla
Soveltamisala ja vaikutus
1. Yhteisön tullialueelta alun perin yhteisötavaroina viedyt muut kuin yhteisötavarat, jotka palautetaan sinne kolmen vuoden kuluessa ja jotka ilmoitetaan luovutettaviksi vapaaseen liikkeeseen, on asianomaisen pyynnöstä vapautettava tuontitulleista.
2. Edellä 1 kohdassa tarkoitettua kolmen vuoden määräaikaa voidaan pidentää erityisten olosuhteiden huomioon ottamiseksi.
3. Jos palautustavarat on ennen niiden vientiä yhteisön tullialueelta luovutettu vapaaseen liikkeeseen tulleitta tai alennetuin tuontitullein tietyn käyttötarkoituksen perusteella, 1 kohdassa tarkoitettu vapautus tulleista voidaan myöntää ainoastaan, jos ne luovutetaan vapaaseen liikkeeseen samaan käyttötarkoitukseen.
Jos tietyn käyttötarkoituksen menettely, johon tavarat luovutetaan, ei ole enää sama, tuontitullien määrästä on vähennettävä se määrä, joka tavaroista kannettiin, kun ne ensimmäisen kerran luovutettiin vapaaseen liikkeeseen. Jos vähennettävä määrä on suurempi kuin se, joka palautustavaroista kannetaan luovutettaessa ne vapaaseen liikkeeseen, tullinpalautusta ei myönnetä.
4. Jos yhteisötavarat ovat menettäneet tullioikeudellisen asemansa yhteisötavaroina 102 artiklan b alakohdan nojalla ja ne luovutetaan myöhemmin vapaaseen liikkeeseen, tämän artiklan 1, 2 ja 3 kohtaa sovelletaan soveltuvin osin.
5. Vapautus tuontitulleista myönnetään ainoastaan, jos tavarat jälleentuodaan samassa tilassa, jossa ne oli viety.
131 artikla
Tapaukset, joissa vapautusta tuontitulleista ei myönnetä
Edellä 130 artiklassa säädettyä vapautusta tuontitulleista ei myönnetä
a)
yhteisön tullialueelta ulkoisessa jalostusmenettelyssä viedyille tavaroille, jollei toinen seuraavista kohdista sovellu:
i)
tavarat ovat samassa tilassa, jossa ne on viety,
ii)
vapautus sallitaan 134 artiklan mukaisesti vahvistettujen sääntöjen perusteella;
b)
tavaroille, joiden eduksi on sovellettu niiden vientiin yhteisön tullialueelta liittyviä, yhteisen maatalouspolitiikan mukaisia toimenpiteitä, paitsi jos vapautus sallitaan 134 artiklan mukaisesti vahvistettujen sääntöjen perusteella.
132 artikla
Tavarat, jotka on aikaisemmin asetettu sisäiseen jalostusmenettelyyn
1. Mitä 130 artiklassa säädetään, koskee soveltuvin osin jalostettuja tuotteita, jotka on alun perin jälleenviety yhteisön tullialueelta sisäisen jalostusmenettelyn jälkeen.
2. Tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitetuista tavaroista kannettava tuontitullien määrä on ilmoittajan pyynnöstä määritettävä 53 artiklan 3 kohdan mukaisesti edellyttäen, että tämä toimittaa tarvittavat tiedot. Jälleenvienti-ilmoituksen hyväksymispäivää pidetään päivänä, jona tavarat on luovutettu vapaaseen liikkeeseen.
3. Edellä 130 artiklassa säädettyä vapautusta tuontitulleista ei voida myöntää 142 artiklan 2 kohdan b alakohdan mukaisesti viedyille jalostetuille tuotteille, jollei voida varmistaa, että tuotteita ei miltään osin aseteta sisäiseen jalostusmenettelyyn.
2 jakso
Merikalastus ja merestä saadut tuotteet
133 artikla
Merikalastustuotteet ja muut merestä saadut tuotteet
Seuraavat tuotteet on vapautettava tulleista, kun ne luovutetaan vapaaseen liikkeeseen, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 36 artiklan 1 kohdan soveltamista:
a)
yhteisön tullialueeseen kuulumattoman maan tai alueen aluemerestä saadut kalastustuotteet ja muut tuotteet, jotka on pyydetty ainoastaan jäsenvaltion alusrekisteriin rekisteröidyllä tai kirjatulla ja sen lipun alla purjehtivalla aluksella;
b)
a alakohdassa tarkoitetuista tuotteista mainitussa alakohdassa säädetyt edellytykset täyttävillä tehdasaluksilla valmistetut tuotteet.
3 jakso
Täytäntöönpanotoimenpiteet
134 artikla
Täytäntöönpanotoimenpiteet
Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja jotka koskevat tämän luvun täytäntöönpanoa, päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
VII OSASTO
ERITYISMENETTELYT
1 LUKU
Yleiset säännökset
135 artikla
Soveltamisala
Tavaroita voidaan asettaa seuraaviin erityismenettelyihin:
a)
passitus, johon kuuluvat ulkoinen ja sisäinen passitus;
b)
varastointi, johon kuuluvat väliaikainen varastointi, tullivarastointi ja vapaa-alueet;
c)
erityiskäyttö, johon kuuluvat väliaikainen maahantuonti ja tietty käyttötarkoitus;
d)
jalostus, johon kuuluvat sisäinen ja ulkoinen jalostus.
136 artikla
Luvat
1. Tulliviranomaisten lupa vaaditaan seuraavissa tapauksissa:
-
sisäinen tai ulkoinen jalostusmenettely, väliaikaisen maahantuonnin menettely tai tietyn käyttötarkoituksen menettely,
-
varastotilojen pito tavaroiden väliaikaista varastointia tai tullivarastointia varten, paitsi jos varastotilojen pitäjä on tulliviranomainen itse.
Ehdot, joilla yhden tai useamman edellä tarkoitetun menettelyn käyttö tai varastotilojen pito sallitaan, vahvistetaan luvassa.
2. Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan erityisesti säännöt seuraavista asioista:
a)
1 kohdassa tarkoitetun luvan myöntäminen;
b)
tapaukset, joissa lupia on tarkasteltava uudelleen;
c)
edellytykset, joilla lupa myönnetään;
d)
sen tulliviranomaisen määrittäminen, joka on toimivaltainen myöntämään luvan;
e)
neuvottelut muiden tulliviranomaisten kanssa ja tietojen toimittaminen niille, kun se on tarpeen;
f)
edellytykset, joilla lupa voidaan evätä väliaikaisesti tai peruuttaa;
g)
asianomaisten toimivaltaisten tullitoimipaikkojen erityinen rooli ja vastuu, erityisesti suoritettavien tarkastusten osalta;
h)
muodollisuuksien muoto ja niiden päätökseen saattamista koskevat mahdolliset määräajat,
päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
Näissä toimenpiteissä on otettava huomioon seuraavaa:
a)
ensimmäisen alakohdan c alakohdan osalta hakijan on täytettävä 14 artiklassa mainitut edellytykset valtuutetun talouden toimijan aseman saamiseksi, kun asia koskee useampaa kuin yhtä jäsenvaltiota;
b)
ensimmäisen alakohdan d alakohdan osalta kirjanpitoon perustuvan valvonnan helpottamiseksi paikka, jossa hakijan tullitarkoituksiin soveltuva pääkirjanpito säilytetään tai jossa se on saatavissa ja jossa ainakin osa luvan kattamasta toiminnasta on määrä suorittaa.
3. Jollei tullilainsäädännössä toisin säädetä, 1 kohdassa tarkoitettu lupa voidaan myöntää ainoastaan
a)
yhteisön tullialueelle sijoittautuneille henkilöille;
b)
henkilöille, jotka antavat tarvittavat takeet toimintojen asianmukaisesta suorittamisesta ja jotka antavat 56 artiklan mukaisen vakuuden tapauksissa, joissa erityismenettelyyn asetettavista tavaroista saattaa aiheutua tullivelka tai muita maksuja;
c)
väliaikaisen maahantuonnin menettelyn tai sisäisen jalostusmenettelyn tapauksessa henkilölle, joka käyttää tavaroita tai järjestää niiden käytön tai joka suorittaa tai suorituttaa tavaroihin kohdistettavat jalostustoiminnot.
Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla säädetään tämän kohdan ensimmäistä alakohtaa koskevista poikkeuksista, päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
4. Jollei toisin säädetä ja lisäyksenä siihen, mitä 3 kohdassa säädetään, 1 kohdassa tarkoitettu lupa myönnetään ainoastaan seuraavien edellytysten täyttyessä:
a)
jos tulliviranomaiset pystyvät harjoittamaan tullivalvontaa ilman kyseessä oleviin taloudellisiin tarpeisiin nähden suhteettomia hallinnollisia järjestelyjä;
b)
jos jalostusmenettelyä koskevasta luvasta ei aiheudu haittaa yhteisön tuottajien keskeisille eduille (taloudelliset edellytykset).
Yhteisön tuottajien keskeisille eduille ei katsota aiheutuvan ensimmäisen alakohdan b alakohdassa tarkoitettua haittaa, jos päinvastaisesta ei ole näyttöä tai jos tullilainsäädännön mukaan taloudellisten edellytysten katsotaan täyttyvän.
Jos on olemassa näyttöä siitä, että yhteisön tuottajien keskeisille eduille aiheutuu todennäköisesti haittaa, taloudelliset edellytykset tutkitaan 185 artiklan mukaisesti.
Komissio toteuttaa 184 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen toimenpiteitä, jotka koskevat seuraavaa:
a)
taloudellisten edellytysten tutkiminen;
b)
niiden tapausten määrittäminen, joissa yhteisön tuottajien keskeisille eduille aiheutuu todennäköisesti haittaa ottaen huomioon kauppa- ja maatalouspolitiikan toimenpiteet;
c)
niiden tapausten määrittäminen, joissa taloudellisten edellytysten katsotaan täyttyvän.
5. Luvanhaltijan on ilmoitettava tulliviranomaisille kaikista luvan myöntämisen jälkeen ilmenevistä seikoista, jotka ovat omiaan vaikuttamaan luvan voimassaoloon tai sisältöön.
137 artikla
Kirjanpito
1. Passitusmenettelyä lukuun ottamatta ja jos tullilainsäädännössä ei toisin säädetä, luvanhaltijan, menettelynhaltijan ja jokaisen tavaroiden varastointia, käsittelyä tai valmistusta taikka tavaroiden myyntiä tai ostamista vapaa-alueilla harjoittavan henkilön on pidettävä kirjanpitoa tulliviranomaisten hyväksymässä muodossa.
Tulliviranomaisten on voitava kirjanpidon avulla valvoa kyseessä olevaa menettelyä erityisesti siltä osin kuin on kyse menettelyyn asetettujen tavaroiden tunnistamisesta, niiden tullioikeudellisesta asemasta ja niiden liikkumisesta.
2. Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja jotka koskevat tämän artiklan täytäntöönpanoa, päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
138 artikla
Menettelyn päättäminen
1. Passitusmenettelyä lukuun ottamatta erityismenettely päätetään, kun menettelyyn asetetut tavarat tai jalostetut tuotteet asetetaan seuraavaan tullimenettelyyn, ne on viety yhteisön tullialueelta tai ne on hävitetty jätteitä jättämättä taikka ne luovutetaan valtiolle 127 artiklan mukaisesti, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 166 artiklan soveltamista.
2. Tulliviranomaisten on päätettävä passitusmenettely, kun ne lähtö- ja määrätullitoimipaikassa saatavilla olevia tietoja vertaamalla voivat todeta, että menettely on päättynyt asianmukaisesti.
3. Tulliviranomaisten on toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet tilanteen korjaamiseksi sellaisten tavaroiden osalta, joita koskevaa menettelyä ei ole päätetty säädetyin edellytyksin.
139 artikla
Oikeuksien ja velvollisuuksien siirto
Muuhun erityismenettelyyn kuin passitusmenettelyyn asetettuja tavaroita koskevat menettelynhaltijan oikeudet ja velvollisuudet voidaan tulliviranomaisten määräämin edellytyksin siirtää kokonaan tai osittain sellaisille muille henkilöille, jotka täyttävät kyseiselle menettelylle säädetyt edellytykset.
140 artikla
Tavaroiden liikkuminen
1. Muuhun erityismenettelyyn kuin passitus- tai vapaa-aluemenettelyyn asetettuja tavaroita voidaan kuljettaa yhteisön tullialueella sijaitsevien paikkojen välillä, mikäli se on sallittua luvan tai tullilainsäädännön perusteella.
2. Komissio voi 184 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen toteuttaa toimenpiteitä tämän artiklan täytäntöön panemiseksi.
141 artikla
Tavanomaiset käsittelyt
Tullivarastointi- tai jalostusmenettelyyn asetettuja taikka vapaa-alueelle siirrettyjä tavaroita voidaan käsitellä tavanomaisin tavoin niiden säilymisen varmistamiseksi, niiden ulkonäön tai markkinakelpoisuuden parantamiseksi taikka niiden valmistelemiseksi jakelua tai jälleenmyyntiä varten.
142 artikla
Vastaavat tavarat
1. Vastaavat tavarat ovat yhteisötavaroita, joita varastoidaan, käytetään tai jalostetaan erityismenettelyyn asetettujen tavaroiden sijasta.
Ulkoisen jalostusmenettelyn tapauksessa vastaavat tavarat ovat muita kuin yhteisötavaroita, joita jalostetaan ulkoiseen jalostusmenettelyyn asetettujen yhteisötavaroiden sijasta.
Vastaavilla tavaroilla on oltava sama yhdistetyn nimikkeistön kahdeksannumeroinen nimike, sama kaupallinen laatu ja samat tekniset ominaisuudet kuin tavaroilla, joiden sijasta niitä käytetään.
Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla säädetään tämän kohdan kolmatta alakohtaa koskevista poikkeuksista, päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
2. Tulliviranomaisten on sallittava seuraavat toimet, edellyttäen, että menettelyn asianmukainen toiminta ja erityisesti tullivalvonta voidaan varmistaa:
a)
vastaavien tavaroiden käyttö muun erityismenettelyn kuin passitusmenettelyn, väliaikaisen maahantuonnin menettelyn ja väliaikaisen varastoinnin menettelyn yhteydessä;
b)
sisäisen jalostusmenettelyn tapauksessa vastaavista tavaroista valmistettujen jalostettujen tuotteiden vienti ennen niiden tavaroiden maahantuontia, joiden sijasta vastaavia tavaroita on käytetty;
c)
ulkoisen jalostusmenettelyn tapauksessa vastaavista tavaroista valmistettujen jalostettujen tuotteiden maahantuonti ennen niiden tavaroiden vientiä, joiden sijasta vastaavia tavaroita on käytetty.
Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan tapaukset, joissa tulliviranomaiset voivat sallia vastaavien tavaroiden käytön väliaikaisen maahantuonnin yhteydessä, päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
3. Vastaavien tavaroiden käyttö ei ole sallittua seuraavissa tapauksissa:
a)
jos sisäisessä jalostusmenettelyssä käytetään ainoastaan 141 artiklassa määriteltyjä tavanomaisia käsittelyjä;
b)
jos tuontitulleja koskevan tullinpalautuksen tai vapautuksen soveltaminen on kiellettyä sellaisten ei-alkuperätavaroiden osalta, joita käytetään sellaisten sisäisessä jalostuksessa valmistettavien tuotteiden valmistuksessa, joille annetaan tai laaditaan alkuperäselvitys yhteisön ja tiettyjen yhteisön tullialueen ulkopuolisten maiden tai alueiden taikka tällaisten maiden tai alueiden ryhmien välisten etuuskohtelujärjestelyjen mukaisesti; tai
c)
jos siitä aiheutuisi perusteeton tuontitullietuus.
Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla yksilöidään muita tapauksia, joissa vastaavia tavaroita ei saa käyttää, päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
4. Jos tämän artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitetussa tapauksessa jalostetut tuotteet olisivat vientitullien alaisia, jollei niitä vietäisi sisäisessä jalostusmenettelyssä, luvanhaltijan on annettava vakuus tullien maksamisesta siltä varalta, että muita kuin yhteisötavaroita ei tuoda maahan 169 artiklan 3 kohdassa tarkoitetussa määräajassa.
143 artikla
Täytäntöönpanotoimenpiteet
Komissio toteuttaa 184 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen toimenpiteitä, jotka koskevat tässä osastossa tarkoitettujen menettelyjen toimintaa.
2 LUKU
Passitus
1 jakso
Ulkoinen ja sisäinen passitus
144 artikla
Ulkoinen passitus
1. Ulkoisessa passitusmenettelyssä voidaan kuljettaa muita kuin yhteisötavaroita paikasta toiseen yhteisön tullialueella ilman, että niihin sovelletaan
a)
tuontitulleja;
b)
muita maksuja, joista on määrätty muissa voimassa olevissa asiaa koskevissa säännöksissä;
c)
kauppapoliittisia toimenpiteitä, sikäli kuin niissä ei kielletä tavaroiden saapumista yhteisön tullialueelle tai niiden poistumista yhteisön tullialueelta.
2. Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan, missä olosuhteissa ja millä edellytyksillä yhteisötavarat on asetettava ulkoiseen passitukseen, päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
3. Edellä 1 kohdassa tarkoitetun kuljetuksen on tapahduttava jollakin seuraavista tavoista:
a)
yhteisön ulkoisessa passitusmenettelyssä;
b)
TIR-yleissopimuksen mukaisesti, jos kuljetus
i)
on alkanut tai sen on määrä päättyä yhteisön tullialueen ulkopuolella, tai
ii)
tapahtuu kahden yhteisön tullialueella sijaitsevan paikan välillä yhteisön tullialueen ulkopuolisen maan tai alueen kautta;
c)
ATA-yleissopimuksen / Istanbulin yleissopimuksen mukaisesti, jos kyseessä on passitustapahtuma;
d)
Reinin manifestilla (Reinin vesiliikenteestä tehdyn tarkistetun yleissopimuksen 9 artikla);
e)
lomakkeella 302, josta määrätään Lontoossa 19 päivänä kesäkuuta 1951 allekirjoitetussa Pohjois-Atlantin sopimuksen sopimuspuolten välisessä niiden joukkojen asemaa koskevassa sopimuksessa;
f)
postijärjestelmää käyttäen Maailman postiliiton sääntöjen mukaisesti, kun tavaroita kuljettavat näiden sääntöjen mukaisten oikeuksien ja velvollisuuksien haltijat tai niitä kuljetetaan näiden puolesta.
4. Ulkoisen passitusmenettelyn soveltaminen ei rajoita 140 artiklan soveltamista.
145 artikla
Sisäinen passitus
1. Sisäisessä passitusmenettelyssä voidaan 2 ja 3 kohdassa säädetyin edellytyksin kuljettaa yhteisötavaroita paikasta toiseen yhteisön tullialueella kyseisen alueen ulkopuolella sijaitsevan alueen kautta tavaroiden tullioikeudellisen aseman muuttumatta.
2. Edellä 1 kohdassa tarkoitetun kuljetuksen on tapahduttava jollakin seuraavista tavoista:
a)
yhteisön sisäisessä passitusmenettelyssä, jos tämä on mahdollista kansainvälisen sopimuksen perusteella;
b)
TIR-yleissopimuksen mukaisesti;
c)
ATA-yleissopimuksen / Istanbulin yleissopimuksen mukaisesti, jos kyseessä on passitustapahtuma;
d)
Reinin manifestilla (Reinin vesiliikenteestä tehdyn tarkistetun yleissopimuksen 9 artikla);
e)
lomakkeella 302, josta määrätään Lontoossa 19 päivänä kesäkuuta 1951 allekirjoitetussa Pohjois-Atlantin sopimuksen sopimuspuolten välisessä niiden joukkojen asemaa koskevassa sopimuksessa;
f)
postijärjestelmää käyttäen Maailman postiliiton sääntöjen mukaisesti, kun tavaroita kuljettavat näiden sääntöjen mukaisten oikeuksien ja velvollisuuksien haltijat tai niitä kuljetetaan näiden puolesta.
3. Tavaroiden tullioikeudellinen asema yhteisötavaroina säilyy 2 kohdan b-f alakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa ainoastaan, jos se on vahvistettu tietyin edellytyksin ja tullilainsäädännön mukaisin menetelmin.
Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan edellytykset, joiden nojalla, sekä menetelmät, joiden avulla kyseinen tullioikeudellinen asema voidaan vahvistaa, päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
2 jakso
Yhteisön passitus
146 artikla
Yhteisön passitusmenettelyn haltijan sekä yhteisön passitusmenettelyyn asetettujen tavaroiden kuljettajan ja vastaanottajan velvollisuudet
1. Yhteisön passitusmenettelyn haltija on vastuussa
a)
tavaroiden esittämisestä muuttumattomina sekä vaadittujen tietojen antamisesta tullille määrätullitoimipaikassa määräajassa ja noudattaen niitä toimenpiteitä, joita tulliviranomaiset ovat suorittaneet tavaroiden tunnistamiseksi;
b)
menettelyä koskevien tullisäännösten noudattamisesta;
c)
vakuuden antamisesta tavaroista mahdollisesti syntyvää tullivelkaa vastaavien tuonti- tai vientitullien määrän tai muiden maksujen määrän maksamisesta muiden asiaa koskevien voimassa olevien säännösten mukaisesti, jollei tullilainsäädännössä toisin säädetä.
2. Menettelynhaltijan velvollisuudet ja passitusmenettely päättyvät, kun menettelyyn asetetut tavarat ja vaaditut tiedot ovat saatavilla määrätullitoimipaikassa tullilainsäädännön mukaisesti.
3. Tavaroiden kuljettaja tai vastaanottaja, joka vastaanottaa tavarat tietäen, että ne on asetettu yhteisön passitusmenettelyyn, on myös vastuussa tavaroiden esittämisestä muuttumattomina tullille määrätullitoimipaikassa määräajassa ja noudattaen niitä toimenpiteitä, joita tulliviranomaiset ovat suorittaneet tavaroiden tunnistamiseksi.
147 artikla
Tavarat, joita kuljetetaan yhteisön ulkoisessa passitusmenettelyssä yhteisön tullialueen ulkopuolisen maan alueen kautta
1. Yhteisön ulkoista passitusmenettelyä sovelletaan yhteisön tullialueen ulkopuolisen alueen kautta kuljetettaviin tavaroihin ainoastaan, jos jompikumpi seuraavista edellytyksistä täyttyy:
a)
tästä mahdollisuudesta on määrätty kansainvälisessä sopimuksessa;
b)
kuljetus kyseisen alueen kautta tapahtuu ainoastaan yhdellä yhteisön tullialueella laaditulla kuljetusasiakirjalla.
2. Edellä olevan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetussa tapauksessa yhteisön ulkoinen passitusmenettely keskeytetään siksi ajaksi, kun tavarat ovat yhteisön tullialueen ulkopuolella.
3 LUKU
Varastointi
1 jakso
Yhteiset säännökset
148 artikla
Soveltamisala
1. Varastointimenettelyssä voidaan varastoida muita kuin yhteisötavaroita yhteisön tullialueella ilman, että niihin sovelletaan
a)
tuontitulleja;
b)
muita maksuja, joista on määrätty muissa voimassa olevissa asiaa koskevissa säännöksissä;
c)
kauppapoliittisia toimenpiteitä, sikäli kuin niissä ei kielletä tavaroiden saapumista yhteisön tullialueelle tai niiden poistumista yhteisön tullialueelta.
2. Yhteisötavaroita voidaan asettaa tullivarastointi- tai vapaa-aluemenettelyyn tullilainsäädännön tai yhteisön erityislainsäädännön mukaisesti tai tuontitullien palauttamista tai peruuttamista koskevasta päätöksestä hyötymiseksi.
Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan tapaukset, joissa yhteisötavaroita voidaan asettaa tullivarastointi- tai vapaa-aluemenettelyyn, sekä edellytykset, joita tällöin sovelletaan, päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
149 artikla
Luvan- tai menettelynhaltijan velvollisuudet
1. Luvanhaltija ja menettelynhaltija ovat vastuussa
a)
väliaikaisen varastoinnin menettelyssä tai tullivarastointimenettelyssä olevien tavaroiden pysymisestä tullivalvonnassa;
b)
väliaikaisen varastoinnin menettelyssä tai tullivarastointimenettelyssä olevien tavaroiden varastoinnista johtuvien velvollisuuksien täyttämisestä;
c)
tullivarastointimenettelyyn tai väliaikaisen varastoinnin menettelyyn tarkoitettua varastotilojen pitoa koskevassa luvassa vahvistettujen erityisehtojen noudattamisesta.
2. Poiketen siitä, mitä 1 kohdassa säädetään, yleisen tullivaraston pitämistä koskevassa luvassa voidaan määrätä, että 1 kohdan a tai b alakohdassa tarkoitetut velvollisuudet lankeavat yksinomaan menettelynhaltijalle.
3. Menettelynhaltija on vastuussa niiden velvollisuuksien täyttämisestä, jotka johtuvat tavaroiden asettamisesta väliaikaisen varastoinnin menettelyyn tai tullivarastointimenettelyyn.
150 artikla
Varastointimenettelyn kesto
1. Tavaroiden pitämiselle varastointimenettelyssä ei ole määräaikaa.
2. Tulliviranomaiset voivat kuitenkin seuraavissa tapauksissa asettaa määräajan, johon mennessä varastointimenettely päätetään:
a)
jos tulliviranomaiset pitävät varastotilaa, joka on kenen tahansa käytettävissä 151 artiklassa tarkoitettua tavaroiden väliaikaista varastointia varten;
b)
poikkeustapauksissa, erityisesti, jos tavarat voivat laatunsa tai luonteensa vuoksi pitkäaikaisesti varastoitaessa uhata ihmisten, eläinten tai kasvien terveyttä taikka ympäristöä.
3. Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan 2 kohdassa tarkoitetut tapaukset, päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
2 jakso
Väliaikainen varastointi
151 artikla
Tavaroiden asettaminen väliaikaisen varastoinnin menettelyyn
1. Jollei seuraavia muita kuin yhteisötavaroita ilmoiteta muuhun tullimenettelyyn, tavaroiden haltijan katsotaan ilmoittaneen ne väliaikaisen varastoinnin menettelyyn ajankohtana, jona ne on esitetty tullille:
a)
yhteisön tullialueelle tuotavat tavarat, jos niitä ei tuoda suoraan vapaa-alueelle;
b)
vapaa-alueelta muualle yhteisön tullialueelle tuotavat tavarat;
c)
tavarat, joita koskeva ulkoinen passitusmenettely päättyy.
Tulli-ilmoitus on katsottava tehdyksi ja tulliviranomaisten vastaanotetuksi hyväksymäksi ajankohtana, jona tavarat esitetään tullille.
2. Väliaikaisen varastoinnin menettelyä koskevana tulli-ilmoituksena on saapumisen yleisilmoitus tai sen korvaava passitusasiakirja.
3. Tulliviranomaiset voivat vaatia tavaroiden haltijaa antamaan vakuuden mahdollisesti syntyvää tullivelkaa vastaavien tuonti- tai vientitullien määrän tai muiden asiaa koskevien voimassa olevien säännösten mukaisten maksujen maksamisesta.
4. Jos tavaroita ei jostain syystä voida asettaa väliaikaisen varastoinnin menettelyyn tai pitää kyseisessä menettelyssä, tulliviranomaisten on viipymättä suoritettava kaikki tarvittavat toimenpiteet tilanteen korjaamiseksi tavaroiden osalta. Edellä 125-127 artiklaa sovelletaan soveltuvin osin.
5. Komissio voi 184 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen toteuttaa toimenpiteitä tämän artiklan täytäntöön panemiseksi.
152 artikla
Väliaikaisesti varastoidut tavarat
1. Väliaikaisen varastoinnin menettelyyn asetettuja tavaroita voidaan varastoida ainoastaan väliaikaiseen varastointiin hyväksytyissä paikoissa.
2. Väliaikaisen varastoinnin menettelyyn asetettuja tavaroita voidaan käsitellä ainoastaan niiden kunnon säilyttämiseksi, muuttamatta niiden ulkonäköä tai teknisiä ominaisuuksia, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 91 artiklan 2 kohdan soveltamista.
3 jakso
Tullivarastointi
153 artikla
Varastointi tullivarastoissa
1. Tullivarastointimenettelyssä voidaan varastoida muita kuin yhteisötavaroita tulliviranomaisten tätä menettelyä varten hyväksymissä tiloissa tai muissa sijoituspaikoissa ja tullivalvonnassa, jäljempänä ’tullivarastot’.
2. Tullivarastot voivat olla kenen tahansa käytettävissä tavaroiden varastointiin (yleinen tullivarasto) tai tarkoitettuja tavaroiden varastointiin tullivarastointia koskevan luvan haltijan toimesta (yksityinen tullivarasto).
3. Tullivarastointimenettelyyn asetetut tavarat voidaan siirtää väliaikaisesti pois tullivarastosta. Siirtämiseen on saatava ennakolta lupa tulliviranomaisilta, paitsi jos kyse on ylivoimaisesta esteestä.
154 artikla
Yhteisötavarat, tietty käyttötarkoitus ja jalostustoiminnot
1. Jos siihen on taloudellista tarvetta eikä tullivalvonta vaarannu, tulliviranomaiset voivat sallia, että tullivarastossa
a)
varastoidaan yhteisötavaroita;
b)
jalostetaan sisäisen jalostuksen menettelyyn tai tietyn käyttötarkoituksen menettelyyn asetettuja tavaroita näitä menettelyjä koskevin edellytyksin.
2. Edellä 1 kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa tavaroiden ei katsota olevan tullivarastointimenettelyssä.
4 jakso
Vapaa-alueet
155 artikla
Vapaa-alueiden osoittaminen
1. Jäsenvaltiot voivat osoittaa yhteisön tullialueen osia vapaa-alueiksi.
Jäsenvaltion on määriteltävä kunkin vapaa-alueen maantieteelliset rajat ja sen sisään- ja uloskäyntikohdat.
2. Vapaa-alueet on aidattava.
Vapaa-alueiden rajojen sekä niiden sisään- ja uloskäyntikohtien on oltava tullivalvonnassa.
3. Tulliviranomaiset voivat tarkastaa vapaa-alueelle saapuvia tai sieltä poistuvia henkilöitä, tavaroita ja kuljetusvälineitä.
156 artikla
Rakennukset ja toiminta vapaa-alueilla
1. Rakennusten pystyttämiseen vapaa-alueelle on saatava ennakolta tulliviranomaisten hyväksyntä.
2. Jollei tullilainsäädännöstä muuta johdu, teollisen tai kaupallisen toiminnan taikka palvelutoiminnan harjoittaminen vapaa-alueella on sallittua. Tällaisen toiminnan harjoittamisesta on ilmoitettava ennakolta tulliviranomaisille.
3. Tulliviranomaiset voivat asettaa kieltoja tai rajoituksia 2 kohdassa tarkoitetulle toiminnalle, ottaen huomioon kyseessä olevien tavaroiden luonteen, tullivalvonnan tarpeet tai vaarattomuuteen tai turvallisuuteen liittyvät vaatimukset.
4. Tulliviranomaiset voivat kieltää henkilöitä, jotka eivät anna tarvittavia takeita tullisäännösten noudattamisesta, harjoittamasta toimintaa vapaa-alueella.
157 artikla
Tavaroiden esittäminen ja menettelyyn asettaminen
1. Vapaa-alueelle tuotavat tavarat on esitettävä tullille ja niille on suoritettava asianmukaiset tullimuodollisuudet seuraavissa tapauksissa:
a)
kun ne tuodaan vapaa-alueelle suoraan yhteisön tullialueen ulkopuolelta;
b)
kun ne on asetettu tullimenettelyyn, joka päättyy tai päätetään, kun ne asetetaan vapaa-aluemenettelyyn;
c)
kun ne asetetaan vapaa-aluemenettelyyn tuontitullien palauttamista tai peruuttamista koskevasta päätöksestä hyötymiseksi;
d)
kun kyseisistä muodollisuuksista säädetään muussa lainsäädännössä kuin tullilainsäädännössä.
2. Vapaa-alueelle muissa kuin 1 kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa tuotavia tavaroita ei tarvitse esittää tullille.
3. Rajoittamatta 158 artiklan soveltamista vapaa-alueelle tuotavia tavaroita pidetään vapaa-aluemenettelyyn asetettuina
a)
ajankohtana, jona ne tuodaan vapaa-alueelle, jos niitä ei ole jo asetettu muuhun tullimenettelyyn;
b)
ajankohtana, jona passitusmenettely päättyy, jos niitä ei aseteta välittömästi seuraavaan tullimenettelyyn.
158 artikla
Vapaa-alueilla olevat yhteisötavarat
1. Yhteisötavaroita voidaan tuoda ja varastoida vapaa-alueelle ja niitä voidaan siirtää, käyttää, jalostaa tai kuluttaa kyseisellä alueella. Tällöin tavaroiden ei katsota olevan vapaa-aluemenettelyssä.
2. Tulliviranomaisten on asianomaisen pyynnöstä annettava todistus seuraavien tavaroiden tullioikeudellisesta asemasta yhteisötavaroina:
a)
yhteisötavarat, jotka tuodaan vapaa-alueelle;
b)
yhteisötavarat, joille on suoritettu jalostustoimintoja vapaa-alueella;
c)
tavarat, jotka on luovutettu vapaaseen liikkeeseen vapaa-alueella.
159 artikla
Vapaa-alueilla olevat muut kuin yhteisötavarat
1. Vapaa-alueella olevat muut kuin yhteisötavarat voidaan luovuttaa vapaaseen liikkeeseen tai asettaa sisäiseen jalostusmenettelyyn, väliaikaisen maahantuonnin menettelyyn tai tietyn käyttötarkoituksen menettelyyn näitä menettelyjä koskevien edellytysten mukaisesti.
Tällöin tavaroiden ei katsota olevan vapaa-aluemenettelyssä.
2. Jos se on asianomaisessa menettelyssä mahdollista, tämän artiklan 1 kohta ei estä käyttämästä tai kuluttamasta sellaisia tavaroita, joiden luovutus vapaaseen liikkeeseen tai väliaikainen maahantuonti tapahtuisi tuontitulleitta tai soveltamatta yhteisen maatalous- tai kauppapolitiikan mukaisia toimenpiteitä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta tavarantoimituksia tai muonitusvarastoja koskevien säännösten soveltamista.
Tällaisen käytön tai kulutuksen yhteydessä ei vaadita vapaaseen liikkeeseen luovutusta tai väliaikaisen maahantuonnin menettelyä koskevaa tulli-ilmoitusta.
Ilmoitus on kuitenkin tehtävä, jos näitä tavaroita koskee tariffikiintiö tai tariffikatto.
160 artikla
Tavaroiden siirtäminen pois vapaa-alueelta
Vapaa-alueella olevat tavarat voidaan viedä tai jälleenviedä yhteisön tullialueelta tai siirtää muualle yhteisön tullialueelle, sanotun kuitenkaan rajoittamatta muuta kuin tullialaa koskevan lainsäädännön soveltamista.
Muualle yhteisön tullialueelle siirrettyihin tavaroihin sovelletaan soveltuvin osin 91-98 artiklaa.
161 artikla
Tullioikeudellinen asema
Jos tavarat siirretään vapaa-alueelta muualle yhteisön tullialueelle tai asetetaan tullimenettelyyn, niitä pidetään muina kuin yhteisötavaroina, jollei niiden tullioikeudellista asemaa yhteisötavaroina todisteta 158 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulla todistuksella tai muulla yhteisön tullilainsäädännön mukaisella tullioikeudellista asemaa koskevalla asiakirjalla.
Vientitulleja ja vientilisenssejä tai yhteisen maatalous- tai kauppapolitiikan mukaisia vientivalvontatoimenpiteitä sovellettaessa tällaisia tavaroita pidetään kuitenkin yhteisötavaroina, paitsi jos vahvistetaan, että niillä ei ole yhteisötavaroiden tullioikeudellista asemaa.
4 LUKU
Erityiskäyttö
1 jakso
Väliaikainen maahantuonti
162 artikla
Soveltamisala
1. Väliaikaisen maahantuonnin menettelyssä voidaan jälleenvietäviksi tarkoitettuja muita kuin yhteisötavaroita käyttää yhteisön tullialueella kokonaan tai osittain tuontitulleitta ja ilman, että niihin sovelletaan
a)
muita maksuja, joista on määrätty muissa voimassa olevissa asiaa koskevissa säännöksissä;
b)
kauppapoliittisia toimenpiteitä, sikäli kuin niissä ei kielletä tavaroiden saapumista yhteisön tullialueelle tai niiden poistumista yhteisön tullialueelta.
2. Väliaikaisen maahantuonnin menettelyä voidaan käyttää vain, jos seuraavat edellytykset täyttyvät:
a)
tavarat on tarkoitus säilyttää muuttumattomina niiden käytöstä johtuvaa tavanomaista arvon alentumista lukuun ottamatta;
b)
menettelyyn asetettavien tavaroiden tunnistaminen voidaan varmistaa, paitsi jos tavaroiden tai aiotun käytön luonne huomioon ottaen on ilmeistä, ettei tunnistamistoimenpiteiden puuttuminen aiheuta menettelyn väärinkäyttöä, tai jos 142 artiklassa tarkoitetussa tapauksessa vastaavia tavaroita koskevien edellytysten täyttyminen voidaan tarkastaa;
c)
menettelynhaltija on sijoittautunut yhteisön tullialueen ulkopuolelle, paitsi jos tullilainsäädännössä toisin säädetään;
d)
yhteisön tullilainsäädännössä säädetyt täydellisen tai osittaisen tulleista vapauttamisen edellytykset täyttyvät.
163 artikla
Aika, jonka tavarat voivat olla väliaikaisen maahantuonnin menettelyssä
1. Tulliviranomaisten on asetettava määräaika, jonka kuluessa väliaikaisen maahantuonnin menettelyyn asetetut tavarat on jälleenvietävä tai asetettava seuraavaan tullimenettelyyn. Määräajan on oltava riittävän pitkä luvassa tarkoitetun käytön tarkoituksen saavuttamiseksi.
2. Tavarat voivat olla väliaikaisen maahantuonnin menettelyssä samaa tarkoitusta varten ja saman luvanhaltijan vastuulla enintään 24 kuukautta, vaikka menettely olisikin päätetty asettamalla tavarat toiseen erityismenettelyyn ja ne olisi myöhemmin asetettu uudelleen väliaikaisen maahantuonnin menettelyyn.
3. Jos luvassa tarkoitettua käyttöä ei poikkeuksellisissa olosuhteissa voida toteuttaa 1 ja 2 kohdassa tarkoitetuissa määräajoissa, tulliviranomaiset voivat luvanhaltijan asianmukaisesti perustellusta pyynnöstä myöntää näihin määräaikoihin kohtuullisen pidennyksen.
164 artikla
Väliaikaisen maahantuonnin menettelyn alaan kuuluvat tilanteet
Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan tapaukset, joissa, ja edellytykset, joilla väliaikaisen maahantuonnin menettelyä voidaan käyttää kokonaan tai osittain tuontitulleitta, päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
Toimenpiteiden toteuttamisen yhteydessä otetaan huomioon kansainväliset sopimukset sekä tavaroiden luonne ja käyttö.
165 artikla
Tuontitullien määrä osittain tuontitullittoman väliaikaisen maahantuonnin menettelyssä
1. Osittain tuontitullittoman väliaikaisen maahantuonnin menettelyyn asetetuista tavaroista maksettavien tuontitullien määrän on oltava kolme prosenttia siitä tullien määrästä, joka näistä tavaroista olisi pitänyt maksaa, jos ne olisi luovutettu vapaaseen liikkeeseen päivänä, jona ne asetettiin väliaikaisen maahantuonnin menettelyyn.
Kyseinen määrä on maksettava jokaiselta kuukaudelta tai kuukauden osalta, jonka aikana tavarat ovat osittain tuontitullittoman väliaikaisen maahantuonnin menettelyssä.
2. Tuontitullien määrä ei saa olla suurempi kuin se määrä, joka olisi maksettu, jos kyseiset tavarat olisi luovutettu vapaaseen liikkeeseen päivänä, jona ne asetettiin väliaikaisen maahantuonnin menettelyyn.
2 jakso
Tietty käyttötarkoitus
166 artikla
Tietyn käyttötarkoituksen menettely
1. Tietyn käyttötarkoituksen menettelyssä tavarat voidaan luovuttaa vapaaseen liikkeeseen tulleitta tai alennetuin tullein niiden tietyn käyttötarkoituksen perusteella. Tavarat jäävät tullivalvontaan.
2. Tullivalvonta päättyy tietyn käyttötarkoituksen menettelyssä seuraavissa tapauksissa:
a)
kun tavarat on käytetty tullittomuuden tai alennettujen tullien soveltamisen edellyttämiin tarkoituksiin;
b)
kun tavarat viedään, hävitetään tai luovutetaan valtiolle;
c)
kun tavarat on käytetty muihin kuin tullittomuuden tai alennettujen tullien soveltamisen edellyttämiin tarkoituksiin ja niihin sovellettavat tuontitullit on maksettu.
3. Jos edellytetään tuottoastetta, 167 artiklaa sovelletaan soveltuvin osin tietyn käyttötarkoituksen menettelyyn.
5 LUKU
Jalostus
1 jakso
Yleiset säännökset
167 artikla
Tuottoaste
Jos tuottoastetta ei ole yksilöity yhteisön erityislainsäädännössä, tulliviranomaisten on vahvistettava joko jalostustoiminnon tuottoaste tai keskimääräinen tuottoaste taikka tarvittaessa tuottoasteen määritystapa.
Tuottoaste tai keskimääräinen tuottoaste on määritettävä niiden tosiasiallisten olosuhteiden perusteella, joissa jalostustoiminnot suoritetaan tai ne on määrä suorittaa. Tätä tuottoastetta voidaan tarvittaessa mukauttaa 18 ja 19 artiklan mukaisesti.
2 jakso
Sisäinen jalostus
168 artikla
Soveltamisala
1. Sisäisessä jalostusmenettelyssä voidaan, tämän rajoittamatta 142 artiklan soveltamista, käyttää muita kuin yhteisötavaroita yhteisön tullialueella yhdessä tai useammassa jalostustoiminnossa ilman, että niihin sovelletaan
a)
tuontitulleja;
b)
muita maksuja, joista on määrätty muissa voimassa olevissa asiaa koskevissa säännöksissä;
c)
kauppapoliittisia toimenpiteitä, sikäli kuin niissä ei kielletä tavaroiden saapumista yhteisön tullialueelle tai niiden poistumista yhteisön tullialueelta.
2. Sisäistä jalostusmenettelyä voidaan käyttää muissa tapauksissa kuin korjausten ja hävittämisen yhteydessä ainoastaan, jos menettelyyn asetetut tavarat voidaan tunnistaa jalostetuissa tuotteissa, sanotun kuitenkaan rajoittamatta tuotannon apuaineiden käyttöä.
Menettelyä voidaan käyttää 142 artiklassa tarkoitetussa tapauksessa, jos vastaavia tavaroita koskevien edellytysten täyttyminen voidaan tarkastaa.
3. Sisäistä jalostusmenettelyä voidaan edellä 1 ja 2 kohdassa säädetyn lisäksi soveltaa myös
a)
tavaroihin, joille on tarkoitus suorittaa toimintoja, jotta ne vapaaseen liikkeeseen luovutettaessa täyttäisivät niitä koskevat tekniset vaatimukset;
b)
tavaroihin, joille tehdään 141 artiklan mukaisia tavanomaisia käsittelyjä.
169 artikla
Menettelyn päättämisen määräaika
1. Tulliviranomaisten on asetettava määräaika, jonka kuluessa sisäinen jalostusmenettely on päätettävä 138 artiklan mukaisesti.
Määräaika alkaa siitä päivästä, jona muut kuin yhteisötavarat asetetaan menettelyyn, ja sitä asetettaessa on otettava huomioon aika, joka tarvitaan jalostustoimintojen suorittamiseen ja menettelyn päättämiseen.
2. Tulliviranomaiset voivat myöntää 1 kohdan mukaisesti asetettuun määräaikaan kohtuullisen pidennyksen luvanhaltijan asianmukaisesti perustellusta pyynnöstä.
Luvassa voidaan määrätä, että määräaika, joka alkaa kalenterikuukauden, vuosineljänneksen tai vuosipuoliskon aikana, päättyy vastaavasti myöhemmän kalenterikuukauden, vuosineljänneksen tai vuosipuoliskon viimeisenä päivänä.
3. Edellä 142 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitetuissa ennakkovientitapauksissa tulliviranomaisten on asetettava määräaika, jonka kuluessa muut kuin yhteisötavarat on ilmoitettava menettelyyn. Määräaika alkaa siitä päivästä, jona näitä tavaroita vastaavista tavaroista valmistettuja jalostettuja tuotteita koskeva vienti-ilmoitus hyväksytään vastaanotetuksi.
170 artikla
Väliaikainen jälleenvienti lisäjalostusta varten
Sisäiseen jalostusmenettelyyn asetetut tavarat tai jalostetut tuotteet taikka osa niistä voidaan tulliviranomaisen luvalla jälleenviedä väliaikaisesti yhteisön tullialueen ulkopuolelle edelleen jalostettaviksi ulkoista jalostusmenettelyä koskevien edellytysten mukaisesti.
3 jakso
Ulkoinen jalostus
171 artikla
Soveltamisala
1. Ulkoisessa jalostusmenettelyssä voidaan viedä yhteisötavaroita väliaikaisesti yhteisön tullialueelta jalostustoimintoja varten. Näistä tavaroista saadut jalostetut tuotteet voidaan luovuttaa vapaaseen liikkeeseen kokonaan tai osittain tuontitulleitta luvanhaltijan tai muun yhteisön tullialueelle sijoittautuneen henkilön pyynnöstä, jos tällä on luvanhaltijan suostumus ja lupaehdot täyttyvät.
2. Seuraavien yhteisötavaroiden ulkoinen jalostus ei ole sallittua:
a)
tavarat, joiden viennin johdosta tuontitulleja palautetaan tai peruutetaan;
b)
tavarat, jotka on ennen vientiä luovutettu vapaaseen liikkeeseen tulleitta tai alennetuin tullein niiden tietyn käyttötarkoituksen perusteella, jos tavaroita ei vielä ole käytetty kyseiseen käyttötarkoitukseen, paitsi jos kyseisille tavaroille on suoritettava korjauksia;
c)
tavarat, joiden vienti oikeuttaa vientitukeen;
d)
tavarat, joiden viennin perusteella myönnetään muu yhteisen maatalouspolitiikan mukainen taloudellinen etu kuin c alakohdassa tarkoitettu vientituki.
3. Muissa kuin 172 ja 173 artiklassa tarkoitetuissa tapauksissa ja kun kyse on arvotulleista, tuontitullien määrä on laskettava yhteisön tullialueen ulkopuolella suoritetun jalostustoiminnon kustannusten perusteella.
Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan säännöt tullien määrän laskemiseksi näissä tapauksissa sekä säännöt, joita sovelletaan, kun on kyse paljoustulleista, päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
4. Tulliviranomaisten on asetettava määräaika, jonka kuluessa väliaikaisesti viedyt tavarat on jälleentuotava yhteisön tullialueelle jalostettuina tuotteina ja luovutettava vapaaseen liikkeeseen, jotta ne voitaisiin vapauttaa kokonaan tai osittain tuontitulleista. Tulliviranomaiset voivat myöntää määräaikaan kohtuullisen pidennyksen luvanhaltijan asianmukaisesti perustellusta pyynnöstä.
172 artikla
Maksutta korjatut tavarat
1. Jos tulliviranomaisten hyväksymällä tavalla osoitetaan, että tavarat on korjattu maksutta joko sopimukseen taikka lakiin perustuvan takuuvelvoitteen perusteella tai valmistusvirheen tai ainevian vuoksi, ne vapautetaan kokonaan tuontitulleista.
2. Jos valmistusvirhe tai ainevika on otettu huomioon jo silloin, kun kyseiset tavarat ensimmäisen kerran luovutettiin vapaaseen liikkeeseen, 1 kohtaa ei sovelleta.
173 artikla
Vakiovaihtojärjestelmä
1. Vakiovaihtojärjestelmässä maahantuotu tuote, jäljempänä ’korvaava tuote’, voi korvata jalostetun tuotteen 2-5 kohdan mukaisesti.
2. Tulliviranomaisten on myönnettävä lupa käyttää vakiovaihtojärjestelmää korjattaessa sellaisia viallisia yhteisötavaroita, joihin ei sovelleta yhteisen maatalouspolitiikan mukaisia toimenpiteitä tai tiettyjä maataloustuotteiden jalostuksessa saatuja tavaroita koskevia erityisjärjestelyjä.
3. Korvaavilla tuotteilla on oltava sama yhdistetyn nimikkeistön kahdeksannumeroinen nimike, sama kaupallinen laatu ja samat tekniset ominaisuudet kuin viallisilla tavaroilla, jos nämä olisi korjattu.
4. Jos viallisia tavaroita on käytetty ennen vientiä, korvaavien tuotteiden on myös oltava käytettyjä.
Tulliviranomaisten on kuitenkin jätettävä soveltamatta ensimmäisessä alakohdassa säädettyä vaatimusta, jos korvaavat tuotteet on toimitettu veloituksetta joko sopimukseen taikka lakiin perustuvan takuuvelvoitteen perusteella tai materiaali- tai valmistusvirheen vuoksi.
5. Säännöksiä, joita sovellettaisiin jalostettuihin tuotteisiin, sovelletaan myös korvaaviin tuotteisiin.
174 artikla
Korvaavien tuotteiden ennakkotuonti
1. Tulliviranomaisten on asettamillaan ehdoilla ja asianomaisen henkilön pyynnöstä annettava lupa korvaavien tuotteiden maahantuontiin ennen viallisten tavaroiden vientiä.
Tällaisen korvaavien tuotteiden ennakkotuonnin yhteydessä on annettava vakuus, joka kattaa niiden tuontitullien määrän, joka olisi maksettava, jos viallisia tavaroita ei vietäisi 2 kohdan mukaisesti.
2. Vialliset tavarat on vietävä kahden kuukauden kuluessa siitä päivästä, jona tulliviranomaiset ovat hyväksyneet korvaavien tuotteiden vapaaseen liikkeeseen luovutusta koskevan ilmoituksen vastaanotetuksi.
3. Jos viallisia tavaroita ei poikkeuksellisten olosuhteiden vuoksi voida viedä 2 kohdassa tarkoitetussa määräajassa, tulliviranomaiset voivat asianomaisen henkilön asianmukaisesti perustellusta pyynnöstä myöntää tähän määräaikaan kohtuullisen pidennyksen.
VIII OSASTO
TAVAROIDEN LÄHTÖ YHTEISÖN TULLIALUEELTA
1 LUKU
Tullialueelta lähtevät tavarat
175 artikla
Velvollisuus tehdä lähtöä edeltävä ilmoitus
1. Yhteisön tullialueelta lähtevistä tavaroista on tehtävä toimivaltaiseen tullitoimipaikkaan tai asetettava sen saataville lähtöä edeltävä ilmoitus, ennen kuin tavarat viedään yhteisön tullialueelta.
Ensimmäistä alakohtaa ei kuitenkaan sovelleta tavaroihin, joita kuljetetaan sellaisessa kuljetusvälineessä, joka kulkee pysähtymättä ainoastaan yhteisön tullialueen aluevesien tai ilmatilan kautta.
2. Lähtöä edeltävänä ilmoituksena on käytettävä jotakin seuraavista:
a)
kun yhteisön tullialueelta vietävät tavarat asetetaan tullimenettelyyn, jota varten tarvitaan tulli-ilmoitus, asianomainen tulli-ilmoitus;
b)
179 artiklan mukainen jälleenvienti-ilmoitus;
c)
jos tulli-ilmoitusta ja jälleenvienti-ilmoitusta ei edellytetä, 180 artiklassa tarkoitettu poistumisen yleisilmoitus.
3. Lähtöä edeltävässä ilmoituksessa on oltava vähintään poistumisen yleisilmoitukselta vaadittavat tiedot.
176 artikla
Tiettyjä yksityiskohtia koskevat toimenpiteet
1. Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja jotka koskevat seuraavia:
a)
tapaukset, joissa, ja edellytykset, joilla yhteisön tullialueelta lähtevistä tavaroista ei tarvitse tehdä lähtöä edeltävää ilmoitusta;
b)
edellytykset, joilla lähtöä edeltävän ilmoituksen tekemisen vaatimuksesta voidaan luopua tai sitä voidaan mukauttaa;
c)
määräaika, johon mennessä lähtöä edeltävä ilmoitus on tehtävä tai asetettava saataville ennen tavaroiden vientiä yhteisön tullialueelta;
d)
mahdolliset c alakohdassa tarkoitettua määräaikaa koskevat poikkeukset ja muutokset;
e)
sen toimivaltaisen tullitoimipaikan määrittäminen, johon lähtöä edeltävä ilmoitus on tehtävä tai jonka saataville se on asetettava ja jossa riskianalyysi ja riskeihin perustuvat vienti- ja poistumistarkastukset suoritetaan,
päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
2. Toimenpiteiden toteuttamisen yhteydessä on otettava huomioon:
a)
erityiset olosuhteet;
b)
toimenpiteiden soveltaminen tietyntyyppiseen tavaraliikenteeseen tai tietyntyyppisiin kuljetusmuotoihin tai talouden toimijoihin;
c)
kansainväliset sopimukset, joissa määrätään erityisistä turvajärjestelyistä.
177 artikla
Tullivalvonta ja poistumismuodollisuudet
1. Yhteisön tullialueelta lähtevät tavarat ovat tullivalvonnassa ja niille voidaan suorittaa tullitarkastuksia. Tarvittaessa tulliviranomaiset voivat 5 kohdan nojalla toteutettujen toimenpiteiden mukaisesti määrätä käytettävän reitin ja noudatettavan määräajan, kun tavarat viedään yhteisön tullialueelta.
2. Yhteisön tullialueelta lähtevät tavarat on esitettävä tullille sen paikan toimivaltaisessa tullitoimipaikassa, josta tavarat viedään yhteisön tullialueelta, ja niihin sovelletaan poistumismuodollisuuksia, joihin tarvittaessa kuuluvat
a)
tuontitullien palauttaminen tai peruuttaminen taikka vientitukien maksaminen;
b)
vientitullien kantaminen;
c)
muita maksuja koskevien voimassa olevien säännösten edellyttämät muodollisuudet;
d)
sellaisten kieltojen ja rajoitusten soveltaminen, jotka ovat perusteltuja muun muassa julkisen moraalin, yleisen järjestyksen tai turvallisuuden kannalta, ihmisten, eläinten tai kasvien terveyden ja elämän suojelemiseksi, ympäristön suojelemiseksi, taiteellisten, historiallisten tai arkeologisten kansallisaarteiden suojelemiseksi ja teollisoikeuksien tai kaupallisten oikeuksien suojelemiseksi, mukaan luettuina yhteisöstä vietäviä huumausaineiden lähtöaineita, tiettyjä teollis- ja tekijänoikeuksia loukkaavia tavaroita ja käteisvaroja koskeva valvonta, sekä kalakantojen säilyttämis- ja hoitotoimenpiteiden ja kauppapoliittisten toimenpiteiden toteuttaminen.
3. Jonkun seuraavista on esitettävä yhteisön tullialueelta lähtevät tavarat tullille:
a)
henkilö, joka vie tavarat yhteisön tullialueelta;
b)
henkilö, jonka nimissä tai lukuun tavarat tältä alueelta vievä henkilö toimii;
c)
henkilö, joka otti vastatakseen tavaroiden kuljetuksesta ennen niiden vientiä yhteisön tullialueelta.
4. Tavarat on luovutettava vientiin ehdolla, että ne viedään yhteisön tullialueelta samassa kunnossa, jossa ne olivat lähtöä edeltävän ilmoituksen hyväksymisajankohtana.
5. Komissio toteuttaa 184 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen toimenpiteitä tämän artiklan 1, 2 ja 3 kohdan täytäntöön panemiseksi.
2 LUKU
Vienti ja jälleenvienti
178 artikla
Yhteisötavarat
1. Yhteisön tullialueelta lähtevät yhteisötavarat on asetettava vientimenettelyyn.
2. Edellä olevaa 1 kohtaa ei sovelleta
a)
tavaroihin, jotka on asetettu tietyn käyttötarkoituksen menettelyyn tai ulkoiseen jalostusmenettelyyn;
b)
tavaroihin, jotka on asetettu sisäiseen passitusmenettelyyn tai jotka viedään väliaikaisesti yhteisön tullialueelta 103 artiklan mukaisesti.
3. Komissio toteuttaa 184 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen toimenpiteitä, joilla vahvistetaan vientimenettelyyn, tietyn käyttötarkoituksen menettelyyn tai ulkoiseen jalostusmenettelyyn asetettuja tavaroita koskevat vientimuodollisuudet.
179 artikla
Muut kuin yhteisötavarat
1. Yhteisön tullialueelta lähtevistä muista kuin yhteisötavaroista on tehtävä jälleenvienti-ilmoitus toimivaltaiseen tullitoimipaikkaan ja niille on suoritettava poistumismuodollisuudet.
2. Jälleenvienti-ilmoitukseen sovelletaan soveltuvin osin 104-124 artiklaa.
3. Edellä olevaa 1 kohtaa ei sovelleta
a)
ulkoiseen passitusmenettelyyn asetettuihin tavaroihin, jotka kuljetetaan ainoastaan yhteisön tullialueen kautta;
b)
tavaroihin, jotka lastataan uudelleen vapaa-alueella tai jälleenviedään sieltä suoraan;
c)
väliaikaisen varastoinnin menettelyyn asetettuihin tavaroihin, jotka jälleenviedään suoraan hyväksytystä väliaikaisesta varastosta.
180 artikla
Poistumisen yleisilmoitus
1. Kun tavarat on tarkoitus viedä yhteisön tullialueelta eikä tulli-ilmoitusta tai jälleenvienti-ilmoitusta edellytetä, niistä on tehtävä poistumisen yleisilmoitus toimivaltaiseen tullitoimipaikkaan 175 artiklan mukaisesti.
2. Poistumisen yleisilmoitus on tehtävä sähköistä tietojenkäsittelymenetelmää käyttäen. Kaupallisia, satama- tai kuljetustietoja voidaan käyttää, jos ne sisältävät poistumisen yleisilmoituksessa vaadittavat tiedot.
3. Tulliviranomaiset voivat poikkeustapauksissa hyväksyä paperilla tehtävät poistumisen yleisilmoitukset, edellyttäen, että niihin sovelletaan samaa riskinhallinnan tasoa kuin sähköistä tietojenkäsittelymenetelmää käyttäen tehtyihin poistumisen yleisilmoituksiin ja että vaatimukset, jotka koskevat tällaisten tietojen vaihtoa muiden tullitoimipaikkojen kanssa, voidaan täyttää.
Tulliviranomaiset voivat hyväksyä, että poistumisen yleisilmoituksen antamisen sijasta annetaan muu ilmoitus ja pääsy talouden toimijan tietokonejärjestelmässä oleviin yleisilmoitusta koskeviin tietoihin.
4. Viennin yleisilmoituksen on velvollinen tekemään joku seuraavista henkilöistä:
a)
henkilö, joka vie tavarat yhteisön tullialueelta tai joka ottaa vastatakseen niiden kuljetuksen kyseiseltä alueelta;
b)
viejä tai lähettäjä tai muu henkilö, jonka nimissä tai lukuun a alakohdassa tarkoitettu henkilö toimii;
c)
jokainen henkilö, joka voi esittää kyseiset tavarat tai toimittaa ne esitettäviksi toimivaltaiselle tulliviranomaiselle.
181 artikla
Poistumisen yleisilmoituksen oikaiseminen
Ilmoittajan on hänen pyynnöstään sallittava oikaista yhtä tai useampaa poistumisen yleisilmoituksessa olevaa tietoa ilmoituksen tekemisen jälkeen.
Oikaisu ei kuitenkaan ole mahdollista sen jälkeen kuin jokin seuraavista toimista on suoritettu:
a)
tulliviranomaiset ovat ilmoittaneet yleisilmoituksen tehneelle henkilölle aikovansa tarkastaa tavarat;
b)
tulliviranomaiset ovat todenneet kyseiset tiedot virheellisiksi;
c)
tulliviranomaiset ovat jo antaneet luvan tavaroiden poissiirtämiseen.
Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan poikkeukset tämän artiklan toisen alakohdan c alakohdasta, päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
3 LUKU
Vapautus vientitulleista
182 artikla
Väliaikainen vienti
1. Yhteisötavarat voidaan, tämän rajoittamatta 171 artiklan soveltamista, viedä väliaikaisesti yhteisön tullialueelta ja vapauttaa vientitulleista edellyttäen, että ne jälleentuodaan.
2. Komissio voi 184 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen toteuttaa toimenpiteitä tämän artiklan täytäntöön panemiseksi.
IX OSASTO
TULLIKOODEKSIKOMITEA JA LOPPUSÄÄNNÖKSET
1 LUKU
Tullikoodeksikomitea
183 artikla
Muut täytäntöönpanotoimenpiteet
1. Komissio antaa 184 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen jäsenvaltioiden sähköisten tullijärjestelmien yhteentoimivuutta sekä asiaankuuluvia yhteisön järjestelmiä koskevat säännöt, joiden tarkoituksena on sähköisen tiedonvaihdon avulla tehostaa yhteistyötä tulliviranomaisten keskinäisen, tulliviranomaisten ja komission sekä tulliviranomaisten ja talouden toimijoiden välillä.
2. Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan seuraavat:
a)
muut kuin 20 artiklan 8 kohdan c alakohdassa tarkoitetut edellytykset, joilla komissio voi tehdä päätöksiä, joissa kehotetaan jäsenvaltioita kumoamaan tai muuttamaan sellainen tullilainsäädännön puitteissa annettu päätös, joka poikkeaa vastaavanlaisista muiden toimivaltaisten viranomaisten päätöksistä ja joka siten vaarantaa tullilainsäädännön yhdenmukaisen soveltamisen;
b)
mahdolliset muut tarvittavat täytäntöönpanotoimenpiteet, mukaan lukien tapaukset, joissa yhteisö on hyväksynyt kansainvälisiin sopimuksiin liittyviä sitoumuksia ja velvoitteita, jotka edellyttävät koodeksin säännösten mukauttamista;
c)
muut tapaukset ja edellytykset, joiden nojalla tämän koodeksin soveltamista voidaan yksinkertaistaa,
päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
184 artikla
Komitea
1. Komissiota avustaa tullikoodeksikomitea, jäljempänä ’komitea’.
2. Jos tähän kohtaan viitataan, sovelletaan päätöksen 1999/468/EY 5 ja 7 artiklaa ottaen huomioon mainitun päätöksen 8 artiklan säännökset.
Päätöksen 1999/468/EY 5 artiklan 6 kohdassa tarkoitetuksi määräajaksi vahvistetaan kolme kuukautta.
3. Jos tähän kohtaan viitataan, sovelletaan päätöksen 1999/468/EY 4 ja 7 artiklaa ottaen huomioon mainitun päätöksen 8 artiklan säännökset.
Päätöksen 1999/468/EY 4 artiklan 3 kohdassa tarkoitetuksi määräajaksi vahvistetaan kolme kuukautta.
4. Jos tähän kohtaan viitataan, sovelletaan neuvoston päätöksen 1999/468/EY 5 a artiklan 1-4 kohtaa ja 7 artiklaa ottaen huomioon mainitun päätöksen 8 artiklan säännökset.
185 artikla
Muut asiat
Komitea voi tarkastella kaikkia tullilainsäädäntöä koskevia asioita, jotka sen puheenjohtaja saattaa sen käsiteltäväksi joko komission aloitteesta tai jäsenvaltion edustajan pyynnöstä. Kyse voi olla erityisesti
a)
tullilainsäädännön soveltamisesta mahdollisesti aiheutuvista ongelmista;
b)
tullilainsäädäntöä käsittelevissä kansainvälisiin sopimuksiin perustuvissa komiteoissa, työryhmissä ja paneeleissa vahvistettavista yhteisön kannoista.
2 LUKU
Loppusäännökset
186 artikla
Säädösten kumoaminen
Kumotaan asetukset (ETY) N:o 3925/91, (ETY) N:o 2913/92 ja (EY) N:o 1207/2001.
Viittauksia kumottuihin asetuksiin pidetään viittauksina tähän asetukseen liitteessä olevan vastaavuustaulukon mukaisesti.
187 artikla
Voimaantulo
Tämä asetus tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
188 artikla
Soveltaminen
1. Edellä olevan 1 artiklan 3 kohdan toista alakohtaa, 5 artiklan 1 kohdan toista alakohtaa, 5 artiklan 2 kohdan ensimmäistä alakohtaa, 10 artiklan 2 kohtaa, 11 artiklan 3 kohtaa, 12 artiklan 2 kohdan toista alakohtaa, 15 artiklan 1 kohtaa, 16 artiklan 5 kohtaa, 18 artiklan 4 kohtaa, 19 artiklan 5 kohtaa, 20 artiklan 7 kohtaa, 20 artiklan 8 kohtaa, 20 artiklan 9 kohtaa, 24 artiklan 3 kohdan toista alakohtaa, 25 artiklan 3 kohtaa, 28 artiklan 3 kohtaa, 30 artiklan 2 kohtaa, 31 artiklan 3 kohtaa, 33 artiklan 5 kohtaa, 38 artiklaa, 39 artiklan 3 kohtaa, 39 artiklan 6 kohtaa, 43 artiklaa, 54 artiklaa, 55 artiklan 2 kohdan toista alakohtaa, 56 artiklan 9 kohtaa, 57 artiklan 3 kohtaa, 58 artiklan toista kohtaa, 59 artiklan 1 kohdan toista alakohtaa, 62 artiklan 3 kohtaa, 63 artiklan 3 kohtaa, 65 artiklan 3 kohtaa, 67 artiklan 1 kohdan kolmatta alakohtaa, 71 artiklaa, 72 artiklan 3 kohdan ensimmäistä alakohtaa, 76 artiklaa, 77 artiklan 3 kohtaa, 78 artiklan 1 kohdan toista alakohtaa, 78 artiklan 5 kohtaa, 85 artiklaa, 86 artiklan 7 kohtaa, 87 artiklan 3 kohdan ensimmäistä alakohtaa, 88 artiklan 4 kohdan toista alakohtaa, 89 artiklan 2 kohtaa, 93 artiklan 2 kohtaa, 101 artiklan 2 kohtaa, 103 artiklaa, 105 artiklan 2 kohtaa, 106 artiklan 4 kohdan ensimmäistä alakohtaa, 107 artiklan 3 kohtaa, 108 artiklan 1 kohdan toista alakohtaa, 108 artiklan 4 kohtaa, 109 artiklan 2 kohtaa, 109 artiklan 3 kohtaa, 110 artiklan 1 kohdan kolmatta alakohtaa, 111 artiklan 3 kohtaa, 112 artiklan 4 kohtaa, 113 artiklan 3 kohtaa, 114 artiklan 2 kohdan toista alakohtaa, 115 artiklan toista kohtaa, 116 artiklan 2 kohdan ensimmäistä alakohtaa, 119 artiklan 3 kohtaa, 122 artiklaa, 124 artiklan 2 kohtaa, 128 artiklaa, 134 artiklaa, 136 artiklan 2 kohdan ensimmäistä alakohtaa, 136 artiklan 3 kohdan toista alakohtaa, 136 artiklan 4 kohdan neljättä alakohtaa, 137 artiklan 2 kohtaa, 140 artiklan 2 kohtaa, 142 artiklan 1 kohdan neljättä alakohtaa, 142 artiklan 2 kohdan toista alakohtaa, 142 artiklan 3 kohdan toista alakohtaa, 143 artiklaa, 144 artiklan 2 kohtaa, 145 artiklan 3 kohdan toista alakohtaa, 148 artiklan 2 kohdan toista alakohtaa, 150 artiklan 3 kohtaa, 151 artiklan 5 kohtaa, 164 artiklan ensimmäistä alakohtaa, 171 artiklan 3 kohdan toista alakohtaa, 176 artiklan 1 kohtaa, 177 artiklan 5 kohtaa, 178 artiklan 3 kohtaa, 181 artiklan kolmatta kohtaa, 182 artiklan 2 kohtaa, 183 artiklan 1 kohtaa ja 183 artiklan 2 kohtaa sovelletaan 24 päivästä kesäkuuta 2008 lukien.
2. Kaikkia muita säännöksiä sovelletaan heti, kun 1 kohdassa mainittuihin artikloihin perustuvat täytäntöönpanosäännökset ovat tulleet voimaan. Täytäntöönpanosäännökset tulevat voimaan aikaisintaan 24 päivänä kesäkuuta 2009.
Täytäntöönpanosääntöjen voimaantulon estämättä tässä kohdassa tarkoitettuja tämän asetuksen säännöksiä sovelletaan viimeistään 24 päivänä kesäkuuta 2013.
3. Edellä olevaa 30 artiklan 1 kohtaa sovelletaan 1 päivästä tammikuuta 2011 alkaen.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Strasbourgissa 23 päivänä huhtikuuta 2008.