DEN EUROPÆISKE CENTRALBANKS FORORDNING (EF) Nr. 2818/98 af 1. december 1998 om anvendelse af mindstereserver (ECB/1998/15)
STYRELSESRÅDET FOR DEN EUROPÆISKE CENTRALBANK HAR -
under henvisning til statutten for Det Europæiske System af Centralbanker og Den Europæiske Centralbank (i det følgende benævnt »statutten«), særlig artikel 19.1,
under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 2531/98 af 23. november 1998 om Den Europæiske Centralbanks anvendelse af mindstereserver (1),
under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 2532/98 af 23. november 1998 om Den Europæiske Centralbanks beføjelser til at pålægge sanktioner (2), og
ud fra følgende betragtninger:
I statuttens artikel 19.1 hedder det, at såfremt Den Europæiske Centralbank (»ECB«) beslutter at stille krav om, at kreditinstitutter, som er etableret i en deltagende medlemsstat, skal holde mindstereserver, skal de indsættes på konti hos ECB og de deltagende nationale centralbanker (»deltagende NCB'er«), idet det dog betragtes som mest hensigtsmæssigt, at sådanne reserver indsættes på konti hos de deltagende NCB'er;
hvis mindstereserverne skal være effektive, må der også opstilles bestemmelser om beregning og opfyldelse af reservekravene samt om indberetning og verifikation;
interbankforpligtelser skal ikke medregnes i reservegrundlaget, og derfor skal et eventuelt standardiseret fradrag for passiver med en løbetid på op til to år inden for kategorien af gældsbeviser og for pengemarkedspapirer baseres på den makrokoefficient, der gælder i hele eurozonen, for forholdet mellem på den ene side den pågældende type instrumenter udstedt af kreditinstitutter i andre kreditinstitutters, ECB's og de deltagende nationale centralbankers besiddelse og på den anden side det samlede udestående beløb af sådanne instrumenter udstedt af kreditinstitutter -
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:
Artikel 1
Definitioner
I denne forordning forstås ved:
- »deltagende medlemsstat«: en EU-medlemsstat, som har vedtaget at indføre den fælles mønt i overensstemmelse med traktaten
- »deltagende national centralbank (deltagende NCB)«: den nationale centralbank i en deltagende medlemsstat
- »institution«: enhver enhed i en deltagende medlemsstat, som i medfør af bestemmelserne i statuttens artikel 19.1 skal holde mindstereserver efter pålæg fra ECB
- »reservekonto«: den konto hos en deltagende NCB, som en institution bruger til via kontoens dagsultimo at opfylde det reservekrav, som gælder for institutionen
- »reservekrav«: kravet om at institutioner skal holde mindstereserver på reservekonti hos deltagende NCB'er
- »reservekoefficient«: den procentdel af reservegrundlaget, som er fastsat i artikel 4
- »reservekravsperiode«: den periode, for hvilken det beregnes, om reservekravene er overholdt, og i hvilken de pågældende mindstereserver skal holdes på reservekonti
- »saldo ultimo dagen«: saldoen på det tidspunkt, hvor betalingsaktiviteter og -indgange som følge af eventuel anvendelse af Det Europæiske System af Centralbankers stående faciliteter er afsluttet
- »NCB-bankdag«: alle dage, hvor en given deltagende NCB holder åbent med det formål at udføre ESCB-pengepolitiske operationer
- »resident«: enhver fysisk eller juridisk person med bopæl eller hjemsted i en deltagende medlemsstat jf. artikel 1, stk. 4, i Rådets forordning (EF) nr. 2533/98 af 23. november 1998 om Den Europæiske Centralbanks indsamling af statistisk information (3)
- »omstruktureringsforanstaltninger«: tiltag, som har til formål at bevare eller genoprette den finansielle situation i en institution, og som kan indvirke på tredjeparters bestående rettigheder, herunder tiltag som f.eks. betalingsstandsning, udsættelse af tvangsforanstaltninger eller eftergivelse af gæld
- »afviklingsbehandling«: kollektive foranstaltninger mod en institution, som nødvendigvis omfatter indgriben af juridiske eller andre kompetente myndigheder i en deltagende medlemsstat med det formål at realisere aktiver under de pågældende myndigheders tilsyn, herunder også tilfælde, hvor foranstaltningerne munder ud i akkord eller anden tilsvarende ordning.
Artikel 2
Institutioner, som er underlagt reservekrav
1. Kravet om mindstereserver gælder for følgende kategorier af institutioner:
a) kreditinstitutter, jf. definitionen heraf i artikel 1, første led, i Rådets direktiv 77/780/EØF (4), undtagen deltagende NCB'er
b) kreditinstitutters filialer, jf. definitionen heraf i artikel l, første led, i direktiv 77/780/EØF, undtagen deltagende NCB'er, hvilket også omfatter filialer af kreditinstitutter, som hverken har hjemsted eller hovedsæde i en deltagende medlemsstat.
Når kreditinstitutter, som er etableret i deltagende medlemsstater, har filialer uden for de deltagende medlemsstater, er disse ikke underlagt mindstereservekravet.
2. ECB kan på et ikke-diskriminerende grundlag vælge at fritage følgende institutioner fra mindstereservekravet:
a) institutioner, som er under afviklingsbehandling, eller som er omfattet af omstruktureringsforanstaltninger
b) institutioner, for hvilke det gælder, at formålet med ECB's mindstereservesystem ikke kan opfyldes ved at pålægge dem reservekrav. Når ECB træffer beslutning om en sådan fritagelse, sker det under hensyntagen til et eller flere af følgende kriterier:
i) institutionen varetager særlige funktioner
ii) institutionen driver ikke aktiv bankvirksomhed i konkurrence med andre kreditinstitutter
iii) institutionens indskud er udelukkende beregnet til regional og/eller international udviklingsstøtte.
3. ECB offentliggør en liste over institutioner, som er underlagt reservekravet. ECB offentliggør ligeledes en liste over institutioner, som er fritaget for reservekravet af andre årsager, end at institutionen er omfattet af omstruktureringsforanstaltninger. Institutionerne kan ved hjælp af disse lister fastslå, om deres gældsforpligtelser vedrører andre institutioner, som selv er underlagt reservekrav. Disse lister er dog ikke afgørende for, hvorvidt en institution er underlagt reservekravet i henhold til denne artikel.
Artikel 3
Reservegrundlag
1. En institutions reservegrundlag omfatter følgende passiver (som defineret i ECB-bestemmelserne om rapporteringskrav for penge- og kreditmarkedsstatistik i henhold til Den Europæiske Centralbanks forordning (EF) nr. 2819/98 af 1. december 1998 om den konsoliderede balance i MFI-sektoren (Monetære Finansielle Institutioner (ECB/1998/16)) (5) når institutionen modtager indskudsmidler:
a) indlån
b) udstedte gældsinstrumenter
c) pengemarkedspapirer.
2. Følgende passiver medtages ikke i reservegrundlaget:
passiver over for andre institutioner, der ikke er opført som værende fritaget fra ESCB's mindstereservesystem i henhold til artikel 2, stk. 3, og passiver over for ECB eller en deltagende NCB. Denne bestemmelse finder kun anvendelse, hvis institutionen over for den pågældende deltagende NCB kan dokumentere den faktiske størrelse af passiverne over for andre institutioner, der ikke er opført som værende fritaget fra ESCB's mindstereservesystem, og over for ECB eller en deltagende NCB, således at de kan udelades af reservegrundlaget. Hvis institutionen ikke kan føre dokumentation for udstedte gældsinstrumenter med en aftalt løbetid på op til to år, kan den foretage et standardfradrag i reservegrundlaget med den udestående del af dens udestående gældsinstrumenter med en aftalt løbetid på op til to år. Hvis institutionen ikke kan føre dokumentation for pengemarkedspapirer, kan den foretage et standardfradrag i reservegrundlaget med den udestående del af institutionens pengemarkedspapirer. ECB offentliggør størrelsen af disse standardiserede fradrag på samme måde som den i artikel 2, stk. 3, nævnte liste.
3. Reservegrundlaget for en given reservekravsperiode beregnes af institutionen på grundlag af de seneste data, som institutionen har rapporteret til den relevante deltagende NCB inden starten på den pågældende reservekravsperiode som defineret i bestemmelserne om ECB's rapporteringskrav for penge- og kreditmarkedsstatistik i henhold til ECB's forordning (EF) nr. 2819/98
Artikel 4
Reservekoefficienter
1. For følgende passivkategorier (som defineret i ECB-bestemmelserne om rapporteringskrav for penge- og kreditmarkedsstatistik i henhold til forordning (EF) nr. 2819/98 finder en reservekoefficient på 0 % anvendelse:
a) indskud med en aftalt løbetid på over to år
b) indskud med opsigelsesfrist på over to år
c) genkøbsforretninger
d) gældsinstrumenter udstedt med aftalt løbetid på over to år.
2. For alle andre passiver, som medtages i reservegrundlaget, gælder en reservekoefficient på 2,0 %
Artikel 5
Beregning af reservekrav
1. Den mindstereserve, som hver institution skal holde for en given reservekravsperiode, beregnes ved at anvende reservekoefficienter for de respektive poster i reservegrundlaget for den pågældende periode, jf. artikel 4.
2. Hver enkelt institution indrømmes et fradrag på 100 000 EUR, som fratrækkes reservekravet, jf. dog bestemmelserne i artikel 11.
Artikel 6
Reservebeholdninger
1. En institution skal holde sine mindstereserver på en eller flere reservekonti i den nationale centralbank i hver enkelt deltagende medlemsstat, hvor institutionen har enheder, beregnet ud fra reservegrundlaget i den pågældende medlemsstat. Reservekonti skal være denomineret i euro. Institutionens afviklingskonti i den deltagende NCB kan anvendes som reservekonto.
2. En institution anses for at have overholdt reservekravet, hvis den gennemsnitlige saldo ultimo dagen på institutionens reservekonti i reservekravsperioden ikke er mindre end det beløb, som jf. artikel 5 er defineret for den pågældende periode.
3. Hvis en institution har mere end en enhed i en deltagende medlemsstat, er institutionens hjemsted eller hovedsæde, såfremt den er beliggende i denne medlemsstat, ansvarlig for at institutionen overholder reservekravet. Hvis institutionen hverken har hjemsted eller hovedsæde i medlemsstaten, skal den anføre, hvilken enhed i medlemsstaten der skal være ansvarlig for, at institutionen overholder reservekravet. Samtlige enheders reservebeholdninger tælles sammen, når det opgøres, om institutionen har overholdt det samlede reservekrav i medlemsstaten.
Artikel 7
Reservekravsperiode
Reservekravsperioden er en måned, fra og med den 24. i en måned til og med den 23. i den følgende måned.
Artikel 8
Afkast
1. De obligatoriske reservebeholdninger forrentes med den gennemsnitlige rentesats for ESCB's primære refinansieringsoperationer i reservekravsperioden (vægtet efter antallet af kalenderdage) efter nedenstående formel:
Rt = NUM Ht 7 nt 7 Ói = ln NUM MRi
DEN nt 7 100
DEN 360
hvor:
Rt = rente på obligatoriske reservebeholdninger i reservekravsperioden t
Ht = obligatoriske reservebeholdninger i reservekravsperioden t
nt = antal kalenderdage i reservekravsperioden t
i = den i'ende kalenderdag i reservekravsperioden t
MRi = den marginale rentesats på de seneste primære refinansieringsoperationer over kalenderdagen i.
2. Afkastet udbetales på den anden NCB-bankdag efter udløbet af den reservekravsperiode, hvor afkastet påløber.
Artikel 9
Verifikationsansvar
Retten til at verificere nøjagtigheden og kvaliteten af de oplysninger, som institutionerne fremsender for at påvise overholdelse af reservekravet i henhold til artikel 6 i forordning (EF) nr. 2531/98, påhviler de deltagende NCB'er, uden at det berører ECB's ret til selv at udøve denne ret.
Artikel 10
Indirekte beholdninger af mindstereserver gennem en finansiel formidler
1. En institution kan ansøge om tilladelse til at holde samtlige sine mindstereserver indirekte gennem en finansiel formidler, som er resident i samme medlemsstat. Den finansielle formidler skal være en institution, som er underlagt reservekrav, og som sædvanligvis varetager administrationsopgaver (f.eks. likviditetsstyring) for den institution, som den fungerer som finansiel formidler for, ud over at holde dennes mindstereserver.
2. Ansøgningen fremlægges for den nationale centralbank i den deltagende medlemsstat, hvor ansøgerinstitutionen er etableret. Ansøgningen vedlægges et eksemplar af en aftale mellem den finansielle formidler og ansøgeren, hvori begge parter godkender ordningen. Det skal også fremgå af aftalen, om ansøgerinstitutionen ønsker at benytte ESCB's stående faciliteter og markedsoperationer. Aftalen skal have en opsigelse på mindst 12 måneder. Når disse vilkår er opfyldt, kan ovennævnte deltagende NCB udstede en tilladelse gældende for den periode, hvor aftalen mellem parterne er gyldig, såfremt bestemmelserne i nedenstående stk. 4 er opfyldt. Tilladelsen træder i kraft ved starten af den førstkommende reservekravsperiode efter udstedelsen af tilladelsen.
3. Den finansielle formidler skal opretholde denne mindstereservebeholdning i henhold til de generelle bestemmelser i ESCB's mindstereservesystem. Den finansielle formidler er, ligesom de institutioner, som den formidler mindstereserver for, ansvarlig for, at institutionerne overholder reservekravene. Er det ikke tilfældet, kan ECB pålægge enhver anvendelig sanktion over for institutionen, den finansielle formidler, eller begge, alt efter hvilken eller hvilke parter der bærer ansvaret for den manglende efterlevelse.
4. ECB eller den relevante deltagende NCB kan til enhver tid ophæve tilladelsen til, at mindstereserver holdes indirekte, hvis en institution, som holder sin reserve indirekte gennem en finansiel formidler, eller den finansielle formidler selv, ikke opfylder sine forpligtelser i henhold til ESCB's mindstereservesystem, hvis betingelserne for at reserverne må holdes indirekte gennem en finansiel formidler, jf. stk. 1 og 2, ikke længere er opfyldt, eller på baggrund af en risikovurdering af den finansielle formidler. Hvis en sådan tilladelse ophæves på baggrund af en risikovurdering af den finansielle formidler, kan ophævelsen ske med øjeblikkelig virkning. Ophævelse af anden grund sker, jf. dog bestemmelserne i stk. 5, med virkning fra udgangen af den indeværende reservekravsperiode. En institution, som holder sine reserver gennem en finansiel formidler, kan til enhver tid, ligesom den finansielle formidler selv, anmode om at få tilladelsen ophævet. Ophævelsen kan dog først træde i kraft, når den kompetente deltagende NCB har foretaget indberetning herom.
5. En institution, som holder sine mindstereserver gennem en finansiel formidler, underrettes ligesom den finansielle formidler om en eventuel ophævelse af tilladelsen af andre årsager end sikkerhedshensyn, mindst fem hverdage før udløbet af den reservekravsperiode, hvor tilladelsen ophæves.
6. Den finansielle formidler skal rapportere om data for reservegrundlaget - uden at dette dog fritager den institution, som holder sine mindstereserver gennem den finansielle formidler, fra, sin forpligtelse til selv at indberette statistiske oplysninger - i tilstrækkelig detaljeret grad til, at ECB kan kontrollere oplysningernes nøjagtighed og kvalitet, jf. dog bestemmelserne i artikel 9. Den finansielle formidler skal fastslå, hvor store reservekrav og -beholdninger der gælder henholdsvis for den finansielle formidler og for de institutioner, som den fungerer som finansiel formidler for. Disse oplysninger fremlægges for den deltagende NCB, hvor mindstereserverne holdes. Den finansielle formidler fremlægger førnævnte oplysninger om reservegrundlaget med samme hyppighed og efter samme tidsplan som fastlagt i ECB-bestemmelserne om rapporteringskrav for penge- og kreditmarkedsstatistik i henhold til forordning (EF) nr. 2819/98.
Artikel 11
Reservebeholdninger på et konsolideret grundlag
Institutioner, som har tilladelse til at rapportere statistiske data som en gruppe på et konsolideret grundlag (som defineret i ECB-bestemmelserne om rapporteringskrav for penge- og kreditmarkedsstatistik i henhold til forordning (EF) nr. 2819/98 skal, med forbehold af bestemmelserne i artikel 10, holde mindstereserver gennem en af gruppens institutioner, som fungerer som finansiel formidler udelukkende for disse institutioner. Den institution, der fungerer som finansiel formidler for gruppen, kan ansøge ECB om at blive fritaget fra bestemmelserne i artikel 10, stk. 6. Hvis ECB godkender ansøgningen, er det kun gruppen som helhed, der er berettiget til det i artikel 5, stk. 2, omhandlede fradrag.
Artikel 12
NCB-bankdage
Hvis én eller flere filialer i en deltagende NCB holder lukket på en NCB-bankdag på grund af lokale eller regionale helligdage, underretter den pågældende deltagende NCB institutionerne på forhånd, så der kan tages højde herfor i forbindelse med eventuelle transaktioner, der involverer disse filialer.
Artikel 13
Overgangsbestemmelser
1. Den første reservekravsperiode begynder den 1. januar 1999 og slutter den 23. februar 1999.
2. En institutions reservegrundlag for den første reservekravsperiode beregnes ud fra institutionens balance pr. 1. januar 1999, som rapporteret til de deltagende NCB'er i henhold til ECB-bestemmelserne om rapporteringskrav for penge- og kreditmarkedsstatistik som fastlagt i ECB's forordning (EF) nr. 2819/98.
Artikel 14
Ændringer i denne forordning
Eventuelle ændringer i denne forordning kan kun foretages med virkning for en hel reservekravsperiode, og ændringerne skal meddeles forud for denne periode.
Artikel 15
Afsluttende bestemmelse
Denne forordning træder i kraft den 1. januar 1999.
Udfærdiget i Frankfurt am Main, den 1. december 1998.
EUROOPAN KESKUSPANKIN ASETUS (EY) N:o 2818/98,
annettu 1 päivänä joulukuuta 1998,
vähimmäisvarantojen soveltamisesta (EKP/1998/15)
EUROOPAN KESKUSPANKIN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan keskuspankkijärjestelmän ja Euroopan keskuspankin perussäännön (jäljempänä "perussääntö") ja erityisesti sen 19.1 artiklan,
Euroopan keskuspankin soveltamista vähimmäisvarannoista 23 päivänä marraskuuta 1998 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2531/98 (1),
ottaa huomioon Euroopan keskuspankin valtuuksista määrätä seuraamuksia 23 päivänä marraskuuta 1998 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2532/98 (2),
sekä katsoo, että
perussäännön 19.1 artiklassa määrätään, että jos Euroopan keskuspankki (EKP) päättää edellyttää talous- ja rahaliiton kolmanteen vaiheeseen (jäljempänä "rahaliitto") osallistuviin jäsenvaltioihin sijoittautuneilta luottolaitoksilta vähimmäisvarantojen pitämistä, nämä varannot on pidettävä EKP:ssä ja rahaliittoon osallistuvissa kansallisissa keskuspankeissa (rahaliittoon osallistuvat KKP:t) olevilla tileillä; varantojen pitäminen rahaliittoon osallistuvissa kansallisissa keskuspankeissa olevilla tileillä katsotaan tarkoituksenmukaiseksi,
on täsmennettävä sääntöjä, jotka koskevat varantovelvoitteiden laskentaa ja ylläpitoa sekä tietojen antamista ja tarkistamista, jotta vähimmäisvarantojärjestelmä olisi tehokas,
maturiteetiltaan enintään kahden vuoden velkapapereiden ja rahamarkkinapapereiden luokkaan kuuluviin velkoihin sovellettavien vakiovähennysten tulee perustua luottolaitosten liikkeeseen laskemien ja muiden luottolaitosten, EKP:n sekä rahaliittoon osallistuvien kansallisten keskuspankkien hallussa olevien instrumenttien määrään suhteessa näiden liikkeeseen laskettujen instrumenttien avoinna olevaan kantaan euroalueen laajuisesti laskettuna, jotta pankkienväliset velat voidaan jättää varantopohjan ulkopuolelle,
ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN:
1 artikla
Määritelmät
Tässä asetuksessa tarkoitetaan
- "rahaliittoon osallistuvalla jäsenvaltiolla" EU:n jäsenvaltiota, joka on ottanut yhteisen rahan käyttöön perustamissopimuksen mukaisesti,
- "rahaliittoon osallistuvalla kansallisella keskuspankilla" (rahaliittoon osallistuvalla KKP:lla) rahaliittoon osallistuvan jäsenvaltion kansallista keskuspankkia,
- "laitoksella" rahaliittoon osallistuvaan jäsenvaltioon sijoittautunutta yhteisöä, jolta EKP voi perussääntönsä 19.1 artiklan nojalla vaatia vähimmäisvarannon pitämistä,
- "varantotilillä" laitoksen tiliä rahaliittoon osallistuvassa kansallisessa keskuspankissa; tilin saldo päivän päättyessä otetaan huomioon laitoksen varantovelvoitteen täyttymistä laskettaessa,
- "varantovelvoitteella" laitosten velvollisuutta pitää vähimmäisvarantoja rahaliittoon osallistuvien kansallisten keskuspankkien varantotileillä,
- "velvoiteprosentilla" jollekin tietylle varantopohjan erälle 4 artiklassa täsmennettyä prosenttiosuutta,
- "pitoajanjaksolla" ajanjaksoa, jolta varantovelvoitteiden noudattaminen lasketaan ja jolloin vähimmäisvarantoja on pidettävä varantotileillä,
- "päivän päättyessä lasketulla saldolla" saldoa sinä ajankohtana, jona Euroopan keskuspankkijärjestelmän (EKPJ) maksuvalmiusjärjestelmän mahdolliseen käyttöön liittyvät maksut ja kirjaukset on saatu päätökseen,
- "KKP pankkipäivällä" mitä tahansa päivää, jona tietty rahaliittoon osallistuva kansallinen keskuspankki on avoinna EKPJ:n rahapoliittisten operaatioiden toteuttamista varten,
- "jossakin maassa olevalla" luonnollista tai juridista henkilöä, joka on sijoittautunut mihin tahansa rahaliittoon osallistuvaan jäsenvaltioon siinä merkityksessä kuin tarkoitetaan Euroopan keskuspankin valtuuksista kerätä tilastotietoja annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2533/98 (3) 23. marraskuuta 1998 1 artiklan 4 kohdassa,
- "tervehdyttämismenettelyllä" toimenpiteitä, joilla on tarkoitus säilyttää tai palauttaa jonkin laitoksen rahoitusasema ja jotka saattavat vaikuttaa kolmansien osapuolten olemassa oleviin oikeuksiin; mukaan luetaan toimenpiteet, joihin liittyy maksujen lykkäämismahdollisuus, voimaansaattamisten keskeyttäminen tai vaateiden vähentäminen,
- "selvitystilamenettelyllä" laitosta koskevaa kollektiivista menettelyä, joka välttämättä edellyttää rahaliittoon osallistuvan jäsenvaltion oikeudellisten viranomaisten tai muun toimivaltaisen viranomaisen puuttumista asiaan varojen realisoimiseksi näiden viranomaisten valvonnassa, mukaan lukien oikeusasteet, joissa oikeudenkäynti päätetään akordilla tai muulla vastaavalla toimenpiteellä.
2 artikla
Varantovelvoitteen alaiset laitokset
1. Varantovelvoitteita sovelletaan seuraaviin laitosryhmiin:
a) neuvoston direktiivin 77/780/ETY (4) 1 artiklan ensimmäisen luetelmakohdan mukaisesti määritellyt muut luottolaitokset kuin rahaliittoon osallistuvat kansalliset keskuspankit,
b) neuvoston direktiivin 77/780/ETY 1 artiklan ensimmäisen luetelmakohdan mukaisesti määriteltyjen muiden luottolaitosten kuin rahaliittoon osallistuvien kansallisten keskuspankkien sivukonttorit; näihin kuuluvat luottolaitosten sivukonttorit, joiden kotipaikka tai hallinnollinen päätoimipaikka ei ole rahaliittoon osallistuvassa jäsenvaltiossa.
Varantovelvoitteet eivät koske sellaisten rahaliittoon osallistuviin jäsenvaltioihin sijoittautuneiden luottolaitosten sivukonttoreita, jotka sijaitsevat rahaliittoon osallistuvien jäsenvaltioiden ulkopuolella.
2. EKP voi syrjintää harjoittamatta vapauttaa seuraavat laitokset varantovelvoitteista:
a) laitokset, jotka ovat selvitystila- tai tervehdyttämismenettelyn kohteena;
b) laitokset, joiden tapauksessa EKPJ:n vähimmäisvarantojärjestelmän tarkoitus ei toteutuisi varantovelvoitteiden asettamisella; vapauttamispäätöksiä tehdessään EKP ottaa huomioon ainakin yhden seuraavista kriteereistä:
i) laitoksen toiminnoilla on jokin erityistarkoitus;
ii) laitos ei harjoita aktiivista pankkitoimintaa kilpaillen muiden luottolaitosten kanssa;
iii) kaikki luottolaitoksen talletukset on osoitettu alueellista ja/tai kansainvälistä kehitysapua palveleviin tarkoituksiin.
3. EKP julkaisee listan varantovelvoitteen alaisista laitoksista. Samoin se julkaisee listan myös niistä laitoksista, jotka on vapautettu varantovelvoitteesta muista syistä kuin tervehdyttämismenettelyn vuoksi. Laitokset voivat käyttää näitä listoja todetakseen, onko niillä velkoja toiselle varantovelvoitteen alaiselle laitokselle. Näiden listojen perusteella ei kuitenkaan voida todeta, ovatko laitokset varantovelvoitteen alaisia tämän 2 artiklan mukaisesti.
3 artikla
Varantopohja
1. Laitoksen varantopohjaan kuuluvat seuraavat velat (Euroopan keskuspankin raha- ja pankkitilastointia koskevan tiedonkeruun mukaisesti; tiedonkeruusta säädetään rahalaitossektorin konsolidoidusta taseesta 1. joulukuuta 1998 annetussa EKP:n asetuksessa (EY) N:o 2819/98, (EKP/1998/16) (5), jotka johtuvat varainhankinnasta:
a) talletukset;
b) liikkeeseen lasketut velkapaperit;
c) rahamarkkinapaperit.
2. Seuraavia velkoja ei sisällytetä varantopohjaan:
Velat muulle laitokselle, jota ei ole merkitty EKPJ:n vähimmäisvarantojärjestelmästä vapautettujen laitosten listaan 2 artiklan 3 kohdan mukaisesti, ja velat EKP:lle tai rahaliittoon osallistuvalle kansalliselle keskuspankille. Tämän säännöksen soveltamiseksi laitoksen tulee voida näyttää toteen asianomaiselle rahaliittoon osallistuvalle kansalliselle keskuspankille niiden velkojen todellinen määrä, jotka sillä on muulle laitokselle, jota ei ole merkitty EKPJ:n vähimmäisvarantojärjestelmästä vapautettujen laitosten listaan, ja EKP:lle tai rahaliittoon osallistuvalle kansalliselle keskuspankille, jotta nämä velat voidaan jättää varantopohjan ulkopuolelle. Ellei tällaista näyttöä pystytä esittämään maturiteetiltaan enintään kahden vuoden velkapapereista, laitos voi tehdä maturiteetiltaan enintään kahden vuoden velkapapereidensa avoinna olevasta kannasta vakiovähennyksen varantopohjan laskemiseksi. Ellei rahamarkkinapapereista pystytä esittämään vastaavaa näyttöä, laitos voi tehdä rahamarkkinapapereidensa avoinna olevasta kannasta vakiovähennyksen varantopohjan laskemiseksi. EKP julkaisee vakiovähennysten määrän samalla tavoin kuin 2 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun listan.
3. Laitoksen tulee laskea tietyn pitoajanjakson varantopohja niiden viimeisten tietojen perusteella, jotka sen on ilmoitettava asianomaiselle rahaliittoon osallistuvalle kansalliselle keskuspankille ennen pitoajanjakson alkua EKP:n raha- ja pankkitilastointia koskevan tiedonkeruun mukaisesti; tiedonkeruusta säädetään asetuksessa (EY) N:o 2819/98.
4 artikla
Velvoiteprosentit
1. Seuraaviin velkaeriin sovelletaan velvoiteprosenttia 0 (EKP:n raha- ja pankkitilastointia koskevan tiedonkeruun mukaisesti; tiedonkeruusta säädetään EKP:n asetuksessa (EY) N:o 2819/98):
a) yli 2 vuoden määräaikaistalletukset;
b) talletukset, joiden irtisanomisaika on yli 2 vuotta;
c) repomyynnit;
d) yli 2 vuoden velkapaperit.
2. Kaikkiin muihin varantopohjaan sisältyviin velkoihin sovelletaan 2,0 prosentin velvoitetta.
5 artikla
Varantovelvoitteen laskeminen
1. Kunkin laitoksen vähimmäisvarantovelvoitteen määrä tiettynä pitoajanjaksona lasketaan soveltamalla varantopohjan kuhunkin erään tälle ajanjaksolle määriteltyjä velvoiteprosentteja, kuten 4 artiklassa on esitetty.
2. Kullekin laitokselle myönnetään 100 000 euron suuruinen vähennys varantovelvoitteen määrästä, jollei 11 artiklasta muuta johdu.
6 artikla
Varantotalletukset
1. Laitoksen tulee pitää vähimmäisvarantojaan yhdellä tai useammalla varantotilillä kunkin sellaisen rahaliittoon osallistuvan jäsenvaltion kansallisessa keskuspankissa, jossa laitoksella on toimipaikka. Varannon määrä lasketaan sen varantopohjan mukaan, joka laitoksella kussakin jäsenvaltiossa on. Varantotilit ovat euromääräisiä. Laitosten selvitystilejä rahaliittoon osallistuvissa kansallisissa keskuspankeissa voidaan käyttää varantotileinä.
2. Laitos on täyttänyt varantovelvoitteensa, jos sen varantotilien pitoajanjakson kattava keskimääräinen saldo päivän päättyessä on vähintään yhtä suuri kuin kyseiselle pitoajanjaksolle 5 artiklan mukaisesti määritelty määrä.
3. Jos laitoksella on jäsenvaltiossa useampi kuin yksi toimipaikka, laitoksen kotipaikka tai hallinnollinen päätoimipaikka - mikäli se sijaitsee kyseisessä jäsenvaltiossa - vastaa laitoksen varantovelvoitteen täyttämisestä. Jollei laitoksella ole kotipaikkaa eikä hallinnollista päätoimipaikkaa kyseisessä jäsenvaltiossa, sen tulee nimetä tässä jäsenvaltiossa sijaitseva sivukonttori, joka vastaa laitoksen varantovelvoitteen täyttämisestä. Kaikki näiden toimipaikkojen varantotalletukset lasketaan yhteen laitoksen tässä jäsenvaltiossa olevan kokonaisvarantovelvoitteen täyttämiseksi.
7 artikla
Pitoajanjakso
Pitoajanjakso on yksi kuukausi. Se alkaa kunkin kuukauden kahdentenakymmenentenäneljäntenä kalenteripäivänä ja päättyy seuraavan kuukauden kahdentenakymmenentenäkolmantena kalenteripäivänä.
8 artikla
Varantotalletusten korollisuus
1. Vähimmäisvarantotalletuksille maksetaan korkoa, joka on EKPJ:n perusrahoitusoperaatioiden (kalenteripäivien määrällä painotettu) keskimääräinen korko pitoajanjakson aikana seuraavan kaavan mukaan:
Rt = NUM Ht 7 nt 7 Ói = ln NUM MRi
DEN nt 7 100
DEN 360
Tässä
Rt = vähimmäisvarantotalletukselle maksettava korko pitoajanjaksolta t
Ht = pitoajanjakson t vähimmäisvarantotalletuksen määrä
nt = kalenteripäivien lukumäärä pitoajanjakson t aikana
i = pitoajanjakson t i :s kalenteripäivä
MRi = tuoreimman sellaisen perusrahoitusoperaation marginaalikorko, joka kattaa kalenteripäivän i.
2. Korko maksetaan toisena KKP-pankkipäivänä sen pitoajanjakson päättymisestä, jonka aikana korko kertyi.
9 artikla
Tarkistusvelvollisuus
Rahaliittoon osallistuvilla kansallisilla keskuspankeilla on oikeus tarkistaa niiden tietojen paikkansapitävyys ja laatu, jotka laitokset toimittavat osoittaakseen varantovelvoitteen täyttämisen Euroopan keskuspankin soveltamista vähimmäisvarannoista annetun asetuksen (EY) N:o 2531/98 6 artiklan mukaisesti; tämä ei voi kuitenkaan rajoittaa EKP:n oikeutta käyttää itse tätä oikeutta.
10 artikla
Vähimmäisvarantojen pitäminen välillisesti välittäjän kautta
1. Laitos voi anoa lupaa pitää kaikkia vähimmäisvarantojaan välillisesti samassa jäsenvaltiossa olevan välittäjän kautta. Välittäjä on varantovelvoitteen alainen laitos, joka normaalistikin hoitaa vähimmäisvarantojen pidon lisäksi osan sen laitoksen hallinnosta (esim. treasury-toiminto), jonka välittäjänä se toimii.
2. Lupahakemus osoitetaan sen rahaliittoon osallistuvan jäsenvaltion kansalliselle keskuspankille, johon hakemuksen esittäjä on sijoittautunut. Hakemukseen tulee liittää jäljennös välittäjän ja hakijan välisestä sopimuksesta, jossa kumpikin osapuoli antaa järjestelyä koskevan suostumuksensa. Sopimuksessa on myös täsmennettävä, haluaako hakemuksen esittävä laitos käyttää EKPJ:n maksuvalmiusjärjestelmää ja osallistua sen avomarkkinaoperaatioihin. Sopimuksen irtisanomisajan tulee olla vähintään 12 kuukautta. Jos nämä ehdot täyttyvät rahaliittoon osallistuvat kansalliset keskuspankit voivat myöntää luvan siksi ajaksi, jona tämä osapuolten välinen sopimus on voimassa, jollei tämän artiklan 4 kohdan säännöksistä muuta johdu. Lupa tulee voimaan luvan myöntämistä seuraavan ensimmäisen pitoajanjakson alusta lukien.
3. Välittäjän tulee pitää näitä vähimmäisvarantoja EKPJ:n vähimmäisvarantojärjestelmän yleisten ehtojen mukaisesti. Varantovelvoitteiden noudattamisesta ovat vastuussa sekä välittäjä että laitokset, joiden puolesta välittäjä toimii. Jollei varantovelvoitteita noudateta, EKP voi määrätä käytettävissä olevia seuraamuksia välittäjälle ja laitokselle, jonka puolesta se toimii välittäjänä, tai kummallekin laiminlyönnin syistä riippuen.
4. EKP tai asianomainen rahaliittoon osallistuva kansallinen keskuspankki voi milloin tahansa peruuttaa luvan pitää vähimmäisvarantoja välillisesti seuraavista syistä: jos itse välittäjä tai laitos, joka pitää varantojaan välillisesti välittäjän kautta, ei täytä EKPJ:n vähimmäisvarantojärjestelmän mukaisia velvoitteitaan, jos tämän artiklan 1 ja 2 kohdassa täsmennetyt varantojen välillistä hallussapitoa koskevat ehdot eivät enää täyty, tai välittäjään liittyvistä valvonnallisista syistä. Jos lupa peruutetaan välittäjään liittyvistä valvonnallisista syistä, peruutus voi tulla voimaan välittömästi. Jollei tämän artiklan 5 kohdasta muuta johdu, luvan peruuttaminen muista syistä tulee voimaan meneillään olevan pitoajanjakson päättyessä. Välittäjä tai laitos, joka pitää varantojaan välittäjän välityksellä, voi milloin tahansa pyytää luvan peruuttamista. Luvan peruuttamisen voimaantulo edellyttää ennakkoilmoitusta asianomaiselta osallistuvalta kansalliselta keskuspankilta.
5. Välittäjälle itselleen ja laitokselle, joka pitää vähimmäisvarantojaan välittäjän välityksellä, ilmoitetaan muista kuin valvonnallisista syistä johtuvista luvan peruuttamisesta vähintään viisi työpäivää ennen sen pitoajanjakson päättymistä, jonka aikana luvan myöntäminen päättyy.
6. Välittäjä antaa varantopohjaa koskevat tiedot riittävän yksityiskohtaisesti, jotta EKP voi tarkistaa niiden paikkansapitävyyden ja laadun. Tämä ei kuitenkaan rajoita sen laitoksen tilastointiin liittyviä yksittäisiä tiedonantovelvoitteita, joka pitää vähimmäisvarantojaan välittäjän välityksellä, jollei 9 artiklan säännöksistä muuta johdu. Välittäjä laskee myös itseään ja kutakin sellaista laitosta koskevat vastaavat varantovelvoitteet ja varantotalletukset, jonka puolesta se toimii välittäjänä. Nämä tiedot toimitetaan sille rahaliittoon osallistuville kansalliselle keskuspankille, jossa vähimmäisvarantoja pidetään. Välittäjä toimittaa nämä varantopohjaa koskevat tiedot yhtä usein ja samalla aikataululla kuin EKP:n raha- ja pankkitilastointia koskevassa tiedonkeruussa; tiedonkeruusta säädetään EKP:n asetuksessa (EY) N:o 2819/98.
11 artikla
Varantotalletusten konsolidoitu käsittely
Laitosten, jotka saavat antaa tilastotietoja konsolidoidusti yhtenä ryhmänä (EKP:n raha- ja pankkitilastointia koskevan tiedonkeruun mukaisesti; tiedonkeruusta säädetään EKP:n asetuksessa (EY) N:o 2819/98), on noudattaen 10 artiklan säännöksiä pidettävä vähimmäisvarantoja yhden sellaisen ryhmän laitoksen välityksellä, joka toimii yksinomaan näiden laitosten välittäjänä. Ryhmän välittäjänä toimiva laitos voi anoa EKP:Itä vapautusta 10 artiklan 6 kohdan säännöksistä. Jos EKP hyväksyy tämän anomuksen, ainoastaan koko ryhmä on oikeutettu saamaan 5 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun vähennyksen.
12 artikla
KKP-pankkipäivät
Jos yksi tai useampi rahaliittoon osallistuvan kansallisen keskuspankin konttori on suljettuna KKP-pankkipäivänä paikallisten tai alueellisten vapaapäivien vuoksi, asianomaisen rahaliittoon osallistuvan kansallisen keskuspankin on tiedotettava laitoksille etukäteen niistä järjestelyistä, joita tullaan soveltamaan näitä konttoreita koskevissa transaktioissa.
13 artikla
Siirtymäsäännökset
1. Ensimmäinen pitoajanjakso alkaa l päivänä tammikuuta 1999 ja päättyy 23 päivänä helmikuuta 1999.
2. Laitoksen ensimmäisen pitoajanjakson varantopohja määritellään sen 1 päivältä tammikuuta 1999 olevan taseen erien perusteella, joista on annettu tiedot rahaliittoon osallistuville kansallisille keskuspankeille EKP:n raha- ja pankkitilastointiin liittyvän tiedonkeruun mukaisesti; tiedonkeruusta säädetään EKP:n asetuksessa (EY) N:o 2819/98.
14 artikla
Tähän asetukseen tehtävät muutokset
Tähän asetukseen tehtävät muutokset tulevat voimaan ainoastaan täyden pitoajanjakson osalta, ja muutoksista tulee ilmoittaa ennen pitoajanjakson alkamista.
15 artikla
Viimeinen määräys
Tämä asetus tulee voimaan 1 päivänä tammikuuta 1999.
Tehty Frankfurt am Mainissa 1 päivänä joulukuuta 1998.