Kommissionens beslutning
af 17. december 2002
om en procedure efter EF-traktatens artikel 81 og EØS-aftalens artikel 53
(Sag COMP/C.37.671 - Smagsforstærkere)
(meddelt under nummer K(2002) 5091)
(Kun den engelske udgave er autentisk)
(EØS-relevant tekst)
(2004/206/EF)
INDHOLDSFORTEGNELSE
TABELPOSITION
KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,
under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde,
under henvisning til Rådets forordning nr. 17 af 6. februar 1962, første forordning om anvendelse af traktatens artikel 85 og 86(1), senest ændret ved forordning (EF) nr. 1/2003(2), særlig artikel 3 og 15,
under henvisning til Kommissionens beslutning af 10. juli 2002 om indledning af proceduren i denne sag,
efter at have givet de deltagende virksomheder lejlighed til at udtale sig om Kommissionens klagepunkter i henhold til artikel 19, stk. 1, i forordning nr. 17, og Kommissionens forordning (EF) nr. 2842/98 af 22. december 1998 om høring af parter i visse procedurer efter EF-traktatens artikel 85 og 86(3),
efter høring af Det Rådgivende Udvalg for Kartel- og Monopolspørgsmål,
under henvisning til høringskonsulentens endelige rapport i den foreliggende sag(4), og
ud fra følgende betragtninger:
DEL I - SAGSFREMSTILLING
A. OVERTRÆDELSEN I KORTE TRÆK
(1) Denne beslutning er rettet til følgende virksomheder:
- Ajinomoto Company Incorporated
- Takeda Chemical Industries Limited
- Daesang Corporation
- Cheil Jedang Corporation
(2) Overtrædelsen består i, at disse nukleotidproducenter i strid med traktatens artikel 81, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, deltog i en vedvarende aftale, der omfattede hele Fællesskabet og EØS, og hvorved de fastsatte priserne på produktet, gennemførte prisforhøjelser, fordelte kunderne og indførte en ordning for kontrol med og gennemførelse af deres aftaler.
(3) Virksomhederne medvirkede ved overtrædelsen fra november 1988 til juni 1998(5).
B. NUKLEOTIDINDUSTRIEN
1. PRODUKTET
(4) Nukleinsyre eller nukleotid fremstilles af glukose gennem en fermenterings-, adskillelses-, krystalliserings- og filtreringsproces.
(5) Der findes to nukleotider, som anvendes til smagsforstærkere, nemlig dinatrium 5'-inosinat (IMP) og dinatrium 5'-guanylat (GMP). Begge nukleotider sælges også i blandinger af disse to produkter, såsom I& G, der er en blanding af de to nukleotider i forholdet 50:50.
(6) Med IMP var det første gang, man opdagede et nukleotid med den egenskab, at det forstærker smagsstofferne i visse fødevarer. Det blev senere konstateret, at GMP havde de samme egenskaber. De to produkter anvendes kun i små mængder. De fungerer kun som smagsforstærkere i forbindelse med glutamat, hvad enten dette er tilsat, som f.eks. mononatriumglutamat (MSG), eller forekommer naturligt, såsom glutamat i tomater. IMP og GMP er også effektive i formuleringer med lavt natriumindhold. Nukleotidsmagsforstærkere anvendes af de fleste fødevareproducenter som tilsætning til fødevarer. De kan anvendes alene (med naturligt forefindende glutamat), men anvendes oftest sammen med MSG.
(7) Som sådanne anvendes de hovedsagelig som erstatning for oksekødsekstrakt, til forstærkning af søde smagsstoffer og kødsmagsstoffer, til "maskering" af bismag i forskellige fødevaresammensætninger og til neutralisering af bitre smagsstoffer.
2. PRODUCENTERNE
(a) AJINOMOTO COMPANY, INC (JAPAN)
(8) Ajinomoto Company, Inc. ("Ajinomoto") er det øverste moderselskab i en koncern, der fremstiller kemikalier, herunder nukleotider og fødevarer. På grundlag af et indgående kendskab til aminosyreteknologi beskæftiger koncernen sig også med udvikling og fremstilling af medicinalvarer. Ajinomotos virksomhed omfatter produktion og afsætning i 21 lande.
(9) Ajinomoto driver produktionsanlæg for nukleotider i Japan.
(10) Det har følgende europæiske datterselskaber: Ajinomoto Europe Sales GmbH (Hamburg, Tyskland), Ajinomoto Eurolysine (Paris, Frankrig), OmniChem (Louvain-la-Neuve, Belgien) og Forum Holdings Ltd (Det Forenede Kongerige).
(11) I 2001 havde alle virksomhederne i Ajinomoto-koncernen en samlet omsætning på verdensplan på 8680 mio. EUR.
(b) TAKEDA CHEMICAL INDUSTRIES LIMITED (JAPAN)
(12) Takeda Chemical Industries Ltd ("Takeda") er det øverste moderselskab i en koncern, der fremstiller medicinalvarer, kemikalier, bulkvitaminer, plantebeskyttelsesprodukter og tilsætningsstoffer til fødevarer, såsom nukleotider.
(13) Distributionen af nukleotider på EØS-markederne organiseres gennem Mitsui & Co. (Japan). Selskabet har dog en række lokale datterselskaber, der varetager salget i Europa: Mitsui & Co. Deutschland GmbH (salg til Vesteuropa (herunder Tyskland, Nederlandene, Portugal og Schweiz), Nordeuropa, Østeuropa og Tyrkiet), Mitsui & Co. UK Plc (salg i Det Forenede Kongerige og Irland) og Mitsui & Co. France SA (salg i Frankrig).
(14) I det regnskabsår, der løb fra 1. april 2001 til 31. marts 2002, havde Takeda en samlet omsætning på verdensplan på 9247 mio. EUR(6).
(c) DAESANG CORPORATION (SYDKOREA)
(15) Daesang Corporation ("Daesang") er det øverste moderselskab i en verdensomspændende koncern, hvis virksomhed omfatter fremstilling af krydderier, dyrefoder og aminosyrer. Det blev oprettet i november 1997 ved en fusion mellem Daesang Industrial Limited og Miwon Corporation Limited. Disse selskaber var tidligere kendt som henholdsvis Sewon Corporation Limited og Miwon Foods Corporation Limited (under ét "Daesang" eller "Miwon").
(16) Siden september 1994 har Daesang Europe BV været Daesang Corporations europæiske salgsselskab for nukleotider. Daesang Europe sælger hovedsagelig nukleotider til uafhængige distributører i EØS.
(17) Daesangs omsætning på verdensplan i 2001 var på 1382 mio. EUR(7).
(d) CHEIL JEDANG CORPORATION (SYDKOREA)
(18) Cheil Jedang Corporation ("Cheil") er det øverste moderselskab i en verdensomspændende koncern. Det blev oprettet som den sydkoreanske Samsung-koncerns første produktionsselskab helt tilbage i 1953. I 1993 blev Cheil Jedang Corporation selvstændigt. Cheil er et konglomerat, der især beskæftiger sig med medicinalvarer og fødevarer, og det kom ind på markedet for nukleotider i 1977.
(19) Cheil opererer inden for EØS gennem sit helejede datterselskab, CJ Europe GmbH, og en række uafhængige distributører.
(20) I 2001 havde virksomhederne i Cheil-koncernen en samlet omsætning på 1976 mio. EUR(8).
3. MARKEDET
(a) UDBUDSSIDEN
1. Produktion
(21) De fire største producenter af nukleotider er Ajinomoto, Takeda, Cheil og Daesang. På overtrædelsestidspunktet var der også andre nukleotidproducenter, nemlig Kyowa Hakko Kogyo Co. Ltd ("Kyowa") (Japan)(9) og Yamasa Corporation ("Yamasa") (Japan)(10).
(22) Den samlede produktionskapacitet for nukleotider på verdensplan udgjorde i 1997 ca. 10700 tons, mod ca. 6660 tons i 1992.
(23) Ingen af de japanske eller koreanske producenter af nukleotider har produktionsanlæg i EU. Cheil har et produktionsanlæg i Indonesien, og Kyowa har for nylig opført et produktionsanlæg i USA.
2. Distribution
(24) Ovennævnte japanske og sydkoreanske producenter af nukleotider sælger produktet på EØS-markedet gennem salgsselskaber og uafhængige distributører, der er etableret i de forskellige medlemsstater.
(25) Siden september 1994 har Daesang solgt nukleotider i Europa gennem sit helejede datterselskab Daesang Europe BV. Daesang Europe BV importerer nukleotider fra Asien og sælger dem fortrinsvis til uafhængige distributører i EØS.
(26) Ajinomoto sælger nukleotider i EØS gennem sit tyske datterselskab Ajinomoto Europe Sales GmbH, der er etableret i Hamburg, og gennem uafhængige distributører.
(27) Cheil sælger nukleotider i EØS gennem sit helejede datterselskab, CJ Europe GmbH, og gennem uafhængige distributører.
(28) Takeda sælger nukleotider i EØS gennem en uafhængig distributør, der videresælger produktet gennem sine datterselskaber i Tyskland, Frankrig og Det Forenede Kongerige.
(b) EFTERSPØRGSELSSIDEN
(29) Efterspørgslen efter nukleotider er direkte knyttet til fødevareindustrien. Som nævnt ovenfor benyttes nukleotider fortrinsvis af de største fødevareproducenter som smagsforstærkere til fødevarer.
(30) Fra 1992 til 1999 voksede nukleotidmarkedet kraftigt: mens forbruget på verdensplan i 1992 stadig var på ca. 4465 tons, var det på godt 9000 tons i 1999. I samme periode anslås det, at forbruget af nukleotider i EU steg fra ca. 200 tons til over 500 tons i 1999.
(31) Ifølge Kommissionens bedste skøn havde det samlede EØS-marked en værdi på omkring 12 mio. EUR i 1997, mens det i 2000 havde en værdi på ca. 7,5 mio. EUR.
(32) Det anslås, at de tre største kunder i Europa, [ ]*(11), [ ]* (herunder [ ]*, der blev overtaget af [ ]* i 1990'erne) og [ ]* aftager mellem 45 % og 55 % af alle de nukleotider, der afsættes i Europa om året. Betragtet hver især aftager [ ]* ca. 20 % og [ ]* 15 % af den samlede nukleotidimport til Europa.
(c) MARKEDSOPLYSNINGER
(33) Nukleotidvirksomhed er hovedsagelig global. De største nukleotidproducenter er store multinationale selskaber, der er etableret i Japan og Sydkorea. Selv om produktionen hovedsagelig foregår i Asien, er afsætningen global (især til tre store geografiske områder - Nordamerika, Europa og Asien). Det relevante geografiske marked for nukleotider bør derfor betegnes som verdensomspændende.
(34) Alle nukleotider, der afsættes i EØS, importeres fra lande uden for EØS.
(35) Sydkoreanske producenter var indtil den 30. april 1998 omfattet af et fællesskabsarrangement med toldpræferencer(12).
(36) Den stamme, som produktionen af kommercielle nukleotider hovedsagelig er baseret på (og selve produktionsprocessen) er patenteret. Blandt nogle af de faktorer, der kan påvirke kundernes valg af leverandør, har parterne nævnt produktets kvalitet, pris, levering og teknisk bistand.
(37) Fra begyndelsen af 1988 til udgangen af 1997 holdt de månedlige gennemsnitspriser på nukleotider sig ret konstante i EØS (mellem ca. 22 EUR og ca. 27 EUR pr. kg). Efter denne periode begyndte nukleotidpriserne at falde betydeligt (priserne anslås til mellem ca. 12 EUR og ca. 16 EUR i 1999 og mellem ca. 8 EUR og ca. 12 EUR i 2000).
(d) SAMHANDEL
(38) I den periode, der er omhandlet i denne beslutning, var markedet for nukleotider præget af betydelige handelsstrømme mellem de nuværende medlemsstater og mellem EØS-aftalens kontraherende parter.
(39) Alle virksomheder afsatte produktet i næsten alle medlemsstater, enten gennem datterselskaber eller gennem distributører, der var etableret i EU.
(40) Daesang sælger for eksempel nukleotider i hele EU gennem Daesang Europe BV, der er etableret i Nederlandene. Cheil og Ajinomoto opererer på tilsvarende måde. Takeda afsætter til gengæld sine nukleotider gennem en uafhængig distributør, der har datterselskaber i Tyskland, Det Forenede Kongerige og Frankrig. Det tyske salgsselskab er ansvarligt for praktisk talt hele EU-området, undtagen Frankrig, Det Forenede Kongerige og Irland, hvor andre datterselskaber er etableret.
(41) En betydelig del af afsætningen af nukleotider i EU var derfor omfattet af samhandelen.
(42) I overtrædelsesperioden og efter etableringen af EØS blev der også afsat nukleotider til brugere i EØS, især gennem de datterselskaber og distributører, der i forvejen var etableret i EU.
C. PROCEDURE
(a) KOMMISSIONENS PROCEDURE
(43) Den 9. september 1999 indgav det japanske selskab Takeda en ansøgning i henhold til Kommissionens meddelelse om bødefritagelse eller bødenedsættelse i kartelsager(13) ("samarbejdsmeddelelsen"), idet det underrettede Kommissionen om et kartel inden for nukleotider og gav udtryk for, at det ville samarbejde fuldt ud med Kommissionen. Den 14. september 1999 forelagde Takeda Kommissionen et dossier med en række dokumenter om sagen.
(44) Den 1. februar 2000 henvendte Daesang sig til Kommissionen og bekræftede, at der fandtes et nukleotidkartel og gav udtryk for, at det ville samarbejde fuldt ud med Kommissionen i forbindelse med dens undersøgelse.
(45) Den 21. februar 2000 sendte Kommissionen begæringer om oplysninger til Ajinomoto, Cheil, Daesang og Kyowa, hvorved den anmodede om en udførlig redegørelse for deres kontakter med konkurrenterne mellem 1992 og 1999.
(46) På grundlag af de oplysninger, Kommissionen modtog i 2000, stod det klart, at kartellet havde fungeret inden 1992, og Kommissionen sendte den 11. juni 2001 Takeda, Ajinomoto, Daesang og Cheil en supplerende begæring om oplysninger for perioden fra 1988 til 1992.
(47) Daesang indrømmede i sit svar på Kommissionens første begæring om oplysninger (af 3. april 2000 og 21. april 2000), at det havde deltaget i møder med konkurrenter, og forelagde Kommissionen en række dokumenter vedrørende formålet med de forskellige møder samt mødetidspunkterne og -deltagerne. Daesang fremsendte en supplerende meddelelse den 10. maj 2001.
(48) Ajinomoto svarede på Kommissionens begæring om oplysninger den 3. april og den 5. maj 2000 og udleverede i denne forbindelse en række dokumenter om møderne og gav udtryk for, at det ville samarbejde fuldt ud med Kommissionen i forbindelse med proceduren. Cheil indrømmede i sit svar på Kommissionens begæring om oplysninger, som Kommissionen modtog den 17. april 2000, at det havde deltaget i møder mellem konkurrenter og gav Kommissionen flere oplysninger og dokumenter vedrørende disse møder. Cheil gav også udtryk for, at det ville samarbejde fuldt ud i forbindelse med undersøgelsen. Kyowa besvarede Kommissionens begæring om oplysninger den 4. maj 2000 og indrømmede i denne forbindelse, at det havde deltaget i møder mellem konkurrenter indtil udgangen af 1993, ligesom det gav udtryk for, at det ville samarbejde fuldt ud i forbindelse med undersøgelsen. Kyowa fremlagde også beviser på, at det ikke havde leveret nukleotider, der anvendes som smagsforstærkere, til Europa siden 1992.
(49) Den 20. oktober 2000 forelagde Takeda Kommissionen en erklæring om en række konkurrencebegrænsende aktiviteter i Fællesskabet, som Takeda var involveret i, og supplerede hermed de dokumenter, det havde fremsendt den 14. september 1999. Takeda gav i erklæringen en række udførlige oplysninger om kartellet, dets struktur og grundregler og om møderne mellem konkurrenter.
(50) Som nævnt fremsendte Kommissionen den 11. juni 2001 en supplerende begæring om oplysninger for perioden 1988-1992. Takeda gav i sit svar af 20. juli 2001 yderligere oplysninger om, hvordan kartellet havde fungeret inden 1992.
(51) Ajinomoto fremførte derimod i sit svar af 30. juli 2001, at det ikke var i stand til at finde henvisninger til møder med konkurrenter inden for nukleotider i perioden 1988-1991. Det indrømmede dog, at der fra tid til anden havde været afholdt sådanne møder.
(52) Daesang svarede den 23. juli 2001 og bekræftede, at det havde deltaget i kartellet fra oktober 1988.
(53) Cheil fremsendte sit svar den 14. august 2001 og anførte i denne forbindelse, at det ikke mente, at møderne fra 1988 til 1991 havde vedrørt det europæiske marked.
(54) Den 24. oktober 2001 og den 20. december 2001 fremsendte Kommissionen en begæring om oplysninger til Yamasa. Dette selskab fremlagde i sit svar af 17. januar 2002 beviser på, at det ikke havde leveret nukleotider til brug som smagsforstærkere til Europa siden juli 1994.
(55) Den 24. oktober 2001 og den 31. januar 2002 mødtes repræsentanter for Ajinomoto med Kommissionen for at drøfte deres samarbejde og fremlagde yderligere oplysninger den 17. december 2001 og den 31. januar 2002.
(56) Den 10. juli 2002 fremsendte Kommissionen en klagepunktsmeddelelse til Ajinomoto, Takeda, Daesang og Cheil.
D. SAGSFORLØB
1. DELTAGERE OG ORGANISATION
(57) Møderne blev normalt holdt på topplan (direktør- og chefniveau), som det fremgår af bevismaterialet i dossieret om tidspunkt, sted og deltagere i forbindelse med de fleste kartelmøder(14).
(58) Kyowa og Yamasa indstillede deres eksport fra Japan i henholdsvis 1992 og 1994, hvorved Ajinomoto, Takeda, Cheil og Daesang blev de eneste aktører på verdensmarkedet (uden for Japan). Som det fremgår af materialet i Kommissionens dossier blev møderne derfor begrænset til Takeda, Ajinomoto, Cheil og Daesang fra oktober 1994(15).
(59) Deltagerne mødtes normalt i sidste halvdel af august/september, inden de årlige pristilbud skulle sendes til de tre (oprindeligt fire) store europæiske kommercielle nukleotidbrugere, [ ]*, [ ]*, [ ]* (og [ ]*, der blev overtaget af [ ]* i 1990'erne). Disse priser skulle så anvendes som udgangspunkt for fastsættelse af salgspriserne over for andre kunder(16) og for fordeling af disse kunder mellem virksomhederne.
(60) Derefter holdt producenterne normalt et møde mellem januar og marts for at gennemgå resultaterne af de årlige kontraktforhandlinger med de tre store kunder og drøfte de priser, der generelt skulle anvendes på markedet(17).
(61) Deltagerne holdt også bilaterale møder, hvor de forberedte de multilaterale møder eller drøftede gennemførelsen af aftalerne, for eksempel i forbindelse med bestemte kunder.
2. KARTELLET I HOVEDTRÆK
GRUNDPRINCIPPER
(62) Kartellets struktur, organisation og drift byggede på deltagernes fælles vurdering af markedet. Som nævnt ovenfor erkendte producenterne, at markedet i Europa stort set bestod af tre store industrielle brugere af nukleotider: [ ]*, [ ]* (der overtog [ ]* i 1990'erne) og [ ]*. De købte tilsammen ca. 45 %-55 % af alle nukleotider, der afsættes i Europa hvert år.
(63) Formålet med kartelmøderne var at drøfte den generelle udvikling på markedet for nukleotider, at udveksle prisoplysninger og at drøfte, hvordan de årlige salgskontrakter for nukleotider, der blev indgået med de tre store industrielle brugere af nukleotider i EU, skulle fordeles mellem producenterne. Møderne omfattede drøftelser om, at salgspriserne for nukleotider til disse selskaber skulle anvendes som udgangspunkt for fastsættelse af salgspriserne overfor andre kunder(18).
(64) Det indgik i aftalen, at de japanske producenter skulle købe produktet hos de koreanske producenter, mod at de koreanske indvilligede i at begrænse deres afsætning til bestemte markeder og til bestemte kunder (de såkaldte "modkøbsaftaler"). Takeda skulle således foretage indkøb hos Cheil, mens Ajinomoto skulle have tilsvarende arrangementer med Daesang(19).
(65) Der er redegjort meget klart for kartellets grundprincipper i Takedas referat af mødet den 25. juli 1997 mellem Takeda og Ajinomoto(20), hvor Ajinomotos nye [...]* blev introduceret. Med Takedas egne ord fik han forklaret, at de regelmæssige møder mellem konkurrenterne tog sigte på "a) at opretholde og ændre priserne på de internationale markeder, b) at respektere hinandens markeder og c) at fordele de store kunder i Europa" ("(a) maintaining and reforming international market prices, (b) respecting each other's markets and (c) allocating large clients in Europe").
(a) Prisfastsættelse
(66) Karteldeltagerne aftalte, hvilke "mindstepriser" og "målpriser" der skulle anvendes. Der blev fastsat priser for salget af nukleotider til de tre store europæiske kunder, og disse priser blev derpå benyttet som udgangspunkt for fastsættelse af salget til andre kunder. Hvert år drøftede man også en målpris for det kommende år for salget til de tre store kunder(21) (jf. for eksempel betragtning 80, 87, 92, 94, 98, 108, 112-113, 118-120, 124, 127-129, 139-141).
(67) Priserne blev fortrinsvis fastsat i både USD og DEM. På det europæiske marked blev DEM normalt anvendt som referencevaluta og omregnet til den relevante nationale valuta, når der blev afgivet tilbud og fastsat priser over for de nationale kunder.
(b) Kundefordeling (og markedsdeling)
(68) [ ]* og [ ]* fik traditionelt leverancer fra Takeda, mens [ ]* traditionelt fik leverancer fra Ajinomoto(22). Ifølge Daesang havde Takeda og Ajinomoto indgået en aftale om ikke at sælge til hinandens europæiske kunder(23).
(69) For at beskytte deres afsætning til disse store europæiske nukleotidbrugere indgik Takeda og Ajinomoto også aftaler med deres største konkurrenter om at købe produktet hos disse, mod at de respektive konkurrenter begrænsede deres salg til de største europæiske nukleotidbrugere(24). Cheil beskriver det på denne måde(25), "De japanske selskaber (Takeda og Ajinomoto) skulle købe nukleotider hos henholdsvis Cheil og Miwon (Daesang). Til gengæld forventede de, at de koreanske producenter ikke solgte til de tre store europæiske kunder, ligesom de skulle begrænse de mængder, de eksporterede til Japan" ("The Japanese companies (Takeda and Ajinomoto) were to buy nucleotides from Cheil and Miwon (Daesang) respectively. In exchange, the Korean producers were supposed not to sell to the European 'big 3' and were to restrict quantity to Japan") (jf. for eksempel betragtning 78, 81, 84, 86, 100-102, 108, 111-112, 114, 116-117, 122-123).
(70) Denne udligningsordning, der var et supplement til kundefordelingsordningen, førte også til fordeling af markederne på verdensplan, hvilket Cheil har bekræftet(26). De japanske virksomheder købte produktet hos deres koreanske konkurrenter, som til gengæld ikke måtte sælge til bestemte kunder(27). I betragtning af at disse kunder befandt sig på andre markeder end de markeder, hvor udligningssalget foregik, medførte dette i praksis en fordeling af markederne (jf. for eksempel betragtning 81-82, 85, 94-95, 100-102, 110, 112, 122, 124, 134).
(71) Takeda bekræfter, at en integrerende del af kartelarrangementerne vedrørte "producenternes fordeling af de årlige kontrakter om nukleotidsalg, der blev indgået med de tre store kommercielle brugere af nukleotider i EU, nemlig [ ]*, [ ]* og [ ]*" ("the allocation between the manufacturers of the annual nucleotides sales contracts concluded with the three large commercial users of nucleotides in the Community: namely [ ]*, [ ]* and [ ]*").
GENNEMFØRELSE
(72) Afholdelse af regelmæssige og hyppige møder mellem denne beslutnings adressater var et nøgletræk ved kartellets organisation. Fra 1989 til 1998 er der blevet påvist over 20 multilaterale møder (mellem samtlige karteldeltagere). Desuden afholdt parterne regelmæssigt bilaterale møder i denne periode (der er påvist over 35 sådanne møder). Disse møder havde for eksempel til formål at forberede virksomhedernes respektive stillingtagen på de multilaterale møder. Der blev også af og til ført kontakter pr. telefon (der er påvist ca. 10 telefonsamtaler).
(73) Tidspunktet for kartelmøderne blev normalt fastsat til kort før de årlige kontraktforhandlinger med de tre store europæiske kunder med det formål at aftale de målpriser, der skulle tilbydes, samt fordelingen af disse kontrakter(28). Parterne afholdt også møder for at drøfte gennemførelsen af målpriserne under salgsforhandlingerne(29), selv om gennemgangen af tidligere målpriser og drøftelserne af de nye målpriser, der skulle anvendes, ofte foregik på et og samme møde (jf. for eksempel betragtning 93-94, 96, 103, 109, 118, 125-126, 130-131, 141).
(74) Deltagerne udvekslede også deres salgspriser og -mængder, der blev anvendt til fastlæggelse af målpriserne(30) (jf. for eksempel betragtning 80, 96, 98, 103, 115, 133).
3. INDLEDENDE KONTAKTER
(75) Cheil indrømmer, at der blev holdt en række møder mellem konkurrenter fra juli 1988, selv om selskabet først anførte, at møderne mellem 1988 og 1991 tilsyneladende ikke vedrørte EØS, men i stedet fokuserede på det japanske og det asiatiske marked(31).
(76) Cheil vedlagde som bilag 5 til sin erklæring af 2001 en rapport om en forretningsrejse, dateret 16.-28. juli 1988, og det fremgår heraf, at "Takeda udtalte, at selskabet tilrettelagde et P-møde(32) for nukleotider for at undgå den skarpe konkurrence, som Miwons (Daesang) indtræden på markedet ville medføre, og det bad os om støtte og om at deltage i P-mødet" ("Takeda said they were making P-meeting for Nucleotides to avert severe competition which would be occurred by Miwon's [Daesang] entry and asked us to support and join into the P-meeting").
(77) Takeda fremfører, at møderne mellem konkurrenter blev indledt omkring 1989(33).
(78) Kyowa har derimod fremført, at møderne mellem de japanske nukleotidproducenter i hvert fald begyndte i 1986, men "[...] at der endog kan have været afholdt møder tidligere" ("[...] there may have been even earlier meetings")(34). Kyowa fremfører desuden, at det mener, at "hovedaktørerne bag møderne var Takeda og Ajinomoto. Takeda havde til opgave at forhandle med Cheil, og Ajinomoto skulle forhandle med [Daesang]. Takeda var også gruppens koordinator" ("the main players behind the meetings were Takeda and Ajinomoto. Takeda was in charge of dealing with Cheil, and Ajinomoto was in charge of dealing with [Daesang]. Takeda was also the co-ordinator of the group")(35).
(79) Ajinomoto indrømmer, at repræsentanter for Ajinomoto fra tid til anden holdt møde med Cheil, Takeda, Kyowa og Yamasa fra 1988 og frem. Selv om det først hævdede, at det ikke havde kunnet indsamle oplysninger om emnet for disse møder for perioden 1988-1991(36), fremsendte det senere en række interne dokumenter om kontakter i denne periode i sit supplerende memorandum af 17. december 2001(37).
(80) Et internt memorandum, som Ajinomoto fremsendte, viser, at repræsentanter for de japanske mukleotidproducenter (Takeda, Ajinomoto, Kyowa og Yamasa) holdt møde den 8. og den 10. november 1988, hvor de med hensyn til det europæiske marked udvekslede oplysninger om, drøftede og/eller aftalte de priser, som de enkelte selskaber havde tilbudt eller skulle tilbyde de tre store endelige brugere i Europa, dvs. [ ]*, [ ]* og [ ]*, samt målpriserne på det generelle marked i Europa bortset fra de tre store kunder, for kalenderåret 1989(38).
(81) Daesang fremfører(39), at det første gang blev kontaktet af de japanske producenter kort efter, at det havde indledt sin nukleotidproduktion i 1987: der blev tilrettelagt et møde mellem de japanske producenter (Daesang taler om "Sammenslutningen" af japanske producenter), og repræsentanter for Miwon (nu Daesang) i Tokyo den 5. oktober 1988. Formålet med dette møde var at begrænse Miwons indtrængen på det japanske marked og at drøfte et eventuelt samarbejde med de koreanske producenter. Drøftelserne på dette møde førte til, at der den 19. december 1988 blev indgået en "modkøbsaftale" mellem Ajinomoto og Miwon. Selv om den blev betegnet som en "leveringskontrakt", indrømmer Daesang, at den mundtligt aftalte betingelse for denne kontrakt var, at Miwon ikke måtte øge sit salg i Japan og ikke måtte forhindre de japanske producenters samarbejde om verdenspriserne(40).
(82) Dette underbygges af Miwons interne fax af 9. november 1988, hvor der henvises til forhandlingerne med Ajinomoto om leveringskontrakten, og hvor det er anført, at "kontrakten indeholder et forbud mod nyt salg" ("the contract contains a clause on the prohibition of new sales"). Det betød ifølge Daesang, at Ajinomoto kun var villig til at købe produktet hos Miwon, hvis sidstnævnte ikke forøgede sin afsætning i Japan(41).
(83) Desuden fremfører Daesang, at Ajinomoto på dette møde den 5. oktober 1988 gjorde det klart, at Ajinomoto ville foretage modkøbene fra Miwon, mens Takeda skulle tage sig af modkøbene fra Cheil. Ajinomoto købte Miwons produkter gennem Takedas distributør, som selskabet brugte som stråmand(42).
(84) Daesang oplyser i denne forbindelse, at det var de japanske producenter, der tog initiativ til aftalen(43), og bekræftede hermed Kyowas ovennævnte udtalelse ("hovedaktørerne bag møderne var Takeda og Ajinomoto. [ ] Takeda var også gruppens koordinator")(44). Cheil deler også den opfattelse, at kartellet blev ledet af de japanske producenter, og selskabet fremførte, at "den generelle kommercielle baggrund for begivenhederne er, at dominerende aktører forsøger at beskytte et effektivt duopol mod ny konkurrence" ("the broad commercial background to the events set out is one of dominant players seeking to protect an effective duopoly from emerging competition")(45).
(85) Ajinomoto fremfører(46) i denne forbindelse, at selskabets rolle bør betragtes som underordnet Takedas, som skal have indledt og organiseret kartelaktiviteterne: "I betragtning af, at Takeda manglede et velorganiseret salgsnet i EØS [ ] og stod over for øget konkurrence fra de koreanske selskabers side, var det Takeda, der var ivrig efter at beskytte sin førende stilling over for [ ]* og [ ]* gennem fordeling af kunderne og fastsættelse af priserne. Det var [en Takeda-repræsentant]* [ ], der tog initiativ til møderne mellem konkurrenterne. [En Takeda-repræsentant]* ledede møderne og holdt den indledende og den afsluttende tale. Under møderne var det ham, der ledte drøftelserne og tegnede diagrammer på en tavle. Takeda beklagede sig kraftigt, når det blev opmærksom på, at andre virksomheder havde underbudt den fastsatte pris til [ ]* og [ ]*" ("Faced with the fact that it lacked a well-organised sales network in the EEA [...] and the entry of additional competition from Korean companies, it was Takeda that was keen to protect its leading position vis-à-vis [ ]* and [ ]* through customer allocation and price fixing. Meetings among the competitors were initiated by [a Takeda representative]* [...]. [A Takeda representative]* chaired the meetings and made the opening and concluding speeches. During the meetings, he would lead the discussion and write grid-charts on a whiteboard. Takeda would complain vigorously whenever it came to its attention that other companies had undercut the pre-determined price to [ ]* and [ ]*")(47).
(86) Ifølge Daesang blev der i begyndelsen af marts 1989 indgået endnu en modkøbsaftale mellem Takeda og Miwon, som blev forhandlet af Ajinomoto på Miwons vegne. Kommissionen bemærker, at Ajinomoto i sit svar på klagepunktsmeddelelsen benægter, at det forhandlede en aftale med Takeda på Miwons vegne. Der var knyttet følgende betingelser til kontrakten med Takeda: Miwon (nu Daesang) måtte ikke øge sit salg i Japan, det skulle samarbejde med de japanske producenter om forhøjelse af verdensprisen på nukleotider, og det skulle samarbejde med (dvs. undlade at sælge til) de tre store kunder ([ ]*, [ ]*, [ ]*).
4. KARTELAFTALEN I PRAKSIS
(87) Ifølge en rapport om en forretningsrejse(48) blev der mellem den 7. og den 23. marts 1989 holdt et møde mellem nukleotidproducenterne (hvor Cheil deltog). I samme rapport er det anført, at deltagerne aftalte at mødes igen i Kyung Ju i Korea den 7. juni 1989 (ifølge Daesang var det på dette møde, at målpriserne for 1989 blev aftalt).
(88) I en intern fax fra Miwon Japan til Mitra(49), der er dateret 30. maj 1989(50), nævnes ud over leveringen af produktet til Ajinomoto et kommende nukleotidmøde med konkurrenter den 6. og 7. juni 1989 i Kyung Ju i Korea, hvor der skulle deltage repræsentanter for Takeda, Ajinomoto, Miwon og to andre producenter.
(89) Daesang anfører, at det mener, at målpriserne for 1989 blev fastsat på dette producentmøde den 6. og 7. juni 1989(51).
(90) En intern fax fra Ajinomoto af 9. juni 1989 bekræfter dette møde, idet den fastslår, at "Takeda på et møde, der fandt sted i forgårs i Korea, fortalte koreanerne, at [ ]* havde fremsendt en anmodning om nedsættelse af prisen på 27,50 USD cif til den gældende markedspris" ("at a meeting which took place the day before yesterday in Korea, Takeda told the Koreans that a request was received by [ ]* to reduce the USD 27.50 CIF price to the prevailing market price")(52).
(91) En intern fax fra Ajinomoto af 13. juli 1989 viser, at Ajinomotos europæiske salgskontor blev anmodet om at undersøge og bekræfte oplysningerne om Takedas salgspris for nukleotider til [ ]* og [ ]* og en række oplysninger om Takedas og andre producenters lave salgspriser og salgsmængder i Vesttyskland, Frankrig, Det Forenede Kongerige, Schweiz og Spanien som optakt til et kommende møde mellem fire japanske og to koreanske nukleotidproducenter på Taiwan den 7. august 1989. Der foreligger ingen yderligere oplysninger om, hvorvidt dette møde den 7. august 1989 fandt sted.
(92) Den 5. oktober 1989 mødtes repræsentanter for Takeda, Ajinomoto, Cheil, Miwon og to andre producenter på ANA Hotel i Tokyo for at drøfte priserne i forbindelse med de kommende forhandlinger med de store kunder, herunder det europæiske marked for 1990, og at se på gennemførelsen af prisaftalen for 1989(53).
(93) Det skal dog bemærkes, at mødet den 5. oktober 1989 ifølge Daesang i praksis bestod af flere møder. Priserne over for de europæiske kunder for 1989 og 1990 blev drøftet bilateralt mellem Takeda og henholdsvis Miwon og Cheil. Miwon blev underrettet af Takeda om, at "Cheil dybest set samarbejder, hvilket tyder på, at Takeda tidligere havde holdt møde med Cheil" ("Cheil is basically co-operating, which indicates that Takeda had previously met with Cheil")(54). Et afsluttende møde blev holdt kl. 17.00 den samme dag, men behandlede især spørgsmål vedrørende det [ ]* marked.
(94) Det blev konkluderet, at der var stor afstand mellem målprisen og den faktiske pris på nukleotider. Målpriserne (inklusive Europa) for 1990 blev drøftet på grundlag af "retningslinjerne for prissætningen på det europæiske marked i 1990", som Takeda fremlagde, og som indeholdt tre forskellige målpriser baseret på den mængde, som en kunde havde bestilt (stor, mellemstor eller lille kunde). Desuden fremfører Daesang, at Takeda, da en kunde fra [ ]* forventedes at besøge Korea, instruerede Miwon om at tilbyde [ ]* en pris i overensstemmelse med retningslinjerne (disse retningslinjer er gengivet nedenfor).
(A) Det europæiske marked - (1) foreslåede retningslinjer for 1990
TABELPOSITION
Kilde:
Bilag J & L til Daesangs supplerende meddelelse.
(95) På mødet den 5. oktober 1989 fremførte Takeda også, at "Europa er Takedas område" ("Europe is Takeda territory")(55).
(96) Bilag M til Daesangs supplerende meddelelse(56) er en intern fax fra Miwon som opfølgning af mødet den 5. oktober 1989, hvori det er anført, at det er (Miwon-) hovedkontorets grundlæggende holdning, at man skal forsøge at følge de japanske virksomheders samarbejdsregler. Det anføres desuden, at "de japanske producenter har solgt (i 1989) til en meget lavere pris end målprisen på det europæiske marked [ ]. Det er derfor tvivlsomt, om ovennævnte retningslinjer for priserne vil blive fulgt af de japanske virksomheder i kontraktperioden for 1990" ("Japanese producers have been selling (in 1989) at a much lower price than the target price in the European market [...]. Therefore it is questionable, whether the above price guideline will be followed by the Japanese companies during the 1990 contract period").
(97) Ovennævnte retningslinjer bekræftes ved en intern fax fra Ajinomoto af 6. oktober 1989, hvori det er anført, at retningslinjerne blev udleveret til de koreanske producenter. Til brug for de japanske producenter blev der dog også udvekslet et særskilt sæt retningslinjer for de priser ("guidelines prices"), der skulle anvendes i 1990: 28 USD/kg (52,20 DEM/kg) over for de store kunder og 30 USD/kg (55,80 DEM/kg) over for de øvrige kunder (store kunder på det generelle marked)(57).
(98) En intern fax fra Ajinomoto af 19. december 1989 vedrører et møde, der blev holdt samme dag mellem de japanske producenter om nukleotidpriserne i Europa for 1990. Ifølge denne fax udtalte Takeda, at det indledte forhandlinger med [ ]* og [ ]* under de to seneste rejser til Europa, men at de ikke var enige. Takeda fremsatte et tilbud til [ ]* på 27,50 USD/kg, men ønskede at fremsætte et nyt tilbud på 26 USD/kg. Takedas forhandlinger med [ ]* var endnu ikke afsluttet(58).
(99) Som nævnt ovenfor kontaktede karteldeltagerne også lejlighedsvis hinanden bilateralt. Dokumenterne i bilag N og O til Daesangs supplerende meddelelse er gode eksempler herpå.
(100) Bilag N til Daesangs supplerende meddelelse(59) indeholder en intern fax fra Mitra til Miwon Japan af 22. november 1989, hvor det udtrykkeligt var anført, at Takeda havde foreslået, at det, hvis Miwon ville begrænse sit salg til [ ]* og [ ]*, ville acceptere en lavere produktstandard fra Miwon som led i modkøbsaftalen.
(101) Bilag O til Daesangs supplerende meddelelse(60) vedrører en telex af 28. november 1989 fra Takeda, som Miwon først modtog et par dage senere, og som indeholdt betingelserne for selskabets køb hos Miwon i 1990 og en anmodning til Miwon om at tilbyde [ ]* og [ ]* en bestemt pris og derefter bekræfte, at det havde efterkommet denne anmodning.
(102) Ifølge Daesang ville selskabet ikke længere samarbejde om priserne over for [ ]* og [ ]* i 1991, medmindre Takeda indvilligede i at købe mindst 20 tons nukleotider hos det, ligesom det heller ikke ville samarbejde med hensyn til [ ]*, medmindre Takeda aftog i alt 40 tons. Selskabets fax af 10. november 1990(61) viste, at dette spørgsmål blev drøftet med [ ]* fra Takeda, da han besøgte Mitra den 7. november 1990. Det er anført, at "Mitra er helt indstillet på at samarbejde for at forhøje [verdens]markedsprisen. Eksporterer dog i fremtiden frit til Europa til en række kunder, og vil derfor kun samarbejde med hensyn til [ ]* og [ ]* for 1991. Desuden anmoder [ ]* og andre kunder i øjeblikket konstant om tilbud og, om muligt om bekræftelse af kontrakter. Hvis vi [fortsat] følger Takedas anmodning og tilbyder en højere pris, er det sikkert, at vi ikke får [nogen] kontrakter" ("Mitra fully agrees to co-operate in order to increase the [world-wide] market price". "However, in the future, exports to Europe freely with some customers accounts, so would like to co-operate, in regard to '91, only with respect to [...]* and [...]*". "In addition, currently [...]* and other customers are continuously requesting offers and if possible looking to confirm contracts. If we [continue] to follow Takeda's request and offer at a higher price, then it is certain that we will not be able to have [any] contracts"). En intern fax af 19. november 1990(62) vedrører det samme spørgsmål. De nøjagtige betingelser i modkøbsaftalerne var også hovedemnet for drøftelserne på mødet mellem Ajinomoto, Takedas distributør og Miwon i Tokyo den 1. maj 1991(63).
(103) Ifølge Kyowas erklæring(64) gav [ ]* fra Takeda på et møde i januar 1991 Kyowa meddelelse om Takedas priser over for [ ]* og [ ]*, efter en telefonopringning til sin kollega i Kyowa, hvor han meddelte, at Takeda ønskede at forhøje disse priser til et bestemt niveau fra oktober 1991.
(104) Ajinomoto fremsendte et internt memorandum vedrørende Takedas nukleotidforhandlinger for 1992, der formodentlig var udarbejdet den 21. november 1991. Ifølge dette memorandum havde Takeda meddelt Ajinomoto med hensyn til kontrakten for 1991, at "Takeda forsøgte at hæve prisen med 2 USD på USD-grundlag (til 28,50 USD), men at forhandlingerne var meget vanskelige, fordi prisforhøjelsen ville være betragtelig på grundlag af lokal valuta som følge af vekselkursen" ("Takeda was trying to raise the price by two dollars on USD basis (to USD 28.50) but the negotiation was very difficult because the price increase would be very significant on a local currency basis due to the exchange rate"). Desuden beklagede Takeda sig over, at [ ]* modtog lavere tilbud fra Ajinomoto (17,20 USD i stedet for Takedas 17,70 USD), og anmodede Ajinomoto om at tilbyde en salgspris på 18 USD for 1992, hvilket ville ligge over Takedas pris(65).
(105) For at mindske risikoen for at blive afsløret blev møderne mellem konkurrenterne undertiden afholdt med deltagelse af blot nogle få virksomheder, der så handlede på en række andre konkurrenters vegne. For eksempel fremfører Daesang(66), at der den 27.-28. april 1992 blev holdt et todages møde på højt niveau mellem formændene for Daesang, Cheil og Ajinomoto, der handlede på de øvrige japanske producenters vegne fordi det, som Ajinomoto anførte, "ville se mistænkeligt ud, hvis alle de japanske producenter tog til et koreansk feriested sammen" ("it would look suspicious if the Japanese producers all went to a Korean resort together").
(106) På dette møde drøftede man nukleotidsamarbejdet. Daesang mener, at Ajinomoto også deltog i mødet på de andre japanske producenters vegne, herunder blandt andet Takeda(67).
(107) Daesang fremfører, at repræsentanter for Miwon deltog i et møde i Korea den 30. juni 1992 med repræsentanter for Takeda. Der gives dog ingen oplysninger om emnet for dette møde(68).
(108) Målpriserne for 1993 blev drøftet på et møde i Tokyo den 20. august 1992. Ifølge Daesangs erklæring vedrørte mødets dagsorden et samarbejde om fastsættelse af den internationale markedspris for nukleotider, "modkøbsaftaler" og begrænsninger i salget på det [ ]* marked. Det endelige mål var, som Takeda udtrykte det, at opnå én verdenspris, herunder for det japanske marked, og at de japanske producenter skulle købe en betydelig mængde produkter fra de koreanske producenter. Målprisen for verdensmarkedet ([...]*), der blev fremsat på mødet, lå på mellem 30 USD og 32 USD. Efter en pause i mødet blev der indgået en aftale om målprisen for verdensmarkedet. Ifølge Daesang "var det klart, at de japanske virksomheder havde drøftet alle spørgsmålene indbyrdes inden mødet og havde vedtaget en ensartet fremlæggelse" ("it was clear that the Japanese companies had discussed all the issues amongst themselves before the meeting and had agreed upon a unified presentation")(69). Som støtte for sin udtalelse har Daesang afleveret en kopi af en målprisliste, som Takeda havde udarbejdet til mødet den 20. august 1992. Ifølge listen ville målpriserne for Europa ligge på 48 DEM/kg og 45 DEM/kg for de tre store kunder(70). Ifølge Cheil foreslog de japanske producenter på dette møde, at priserne for Europa kun blev tilbudt i lokal valuta(71).
(109) Den 28. januar 1993 mødtes deltagerne igen i Tokyo for at se på gennemførelsesbestræbelserne med hensyn til den målpris, der blev fastsat den 20. august 1992. På dette møde besluttede parterne, om den målpris, der blev fastsat i 1992, skulle justeres, og drøftede, hvordan det kunne ske. Daesang fremfører, at de to koreanske producenter fandt det alt for vanskeligt at hæve priserne og bad de japanske producenter om tilladelse til at sælge under målprisen. De japanske producenter afslog. De fremførte blandt andet, at koreanerne kunne sælge til Europa til en lavere pris, fordi de var fritaget for told på grund af Fællesskabets arrangement med generelle toldpræferencer. Selv om parterne tilsyneladende ikke nåede til enighed om, hvordan de skulle opnå målprisen, bekræftede de alle denne målpris(72).
(110) Desuden blev der drøftet regionale priser for at se, om selskaberne tilsluttede sig den målpris for verdensmarkedet, der blev vedtaget på mødet den 20. august 1992. Man drøftede specielt priserne i [...]*, [ ]* og Europa. Man drøftede også generelt samarbejdet med hensyn til de tre store europæiske kunder(73).
(111) Ajinomoto, Takeda, Miwon og Cheil mødtes igen i Fukuoka (Japan) den 2. marts 1993. På dette møde blev der foretaget en tilpasning af målpriserne for de forskellige regioner for 1993. Desuden drøftede man en afklaring af betingelserne i modkøbsaftalerne, da samarbejdet ikke altid foregik så gnidningsløst, som de japanske producenter kunne have ønsket. Cheil fremfører, at der på mødet blev gjort forsøg på at fastsætte prisen for fællesskabsområdet, men at dette mislykkedes, fordi de koreanske producenter ønskede at anvende en anden pris, fordi de nød godt af de generelle toldpræferencer. Cheil konkluderer, at "det faktisk var de koreanske virksomheders adfærd, der forhindrede aftalerne i at fungere mere effektivt" ("in fact, it was the conduct of the Korean companies which prevented the arrangements from working more effectively")(74).
(112) Daesangs referat af dette møde(75) indeholder dog en mere detaljeret gennemgang af begivenhederne. Ifølge Daesang blev mødet oprindeligt ledet af Ajinomotos stedfortrædende administrerende direktør, som truede med at ophæve modkøbsaftalerne, hvis de koreanske virksomheder fortsatte med ikke at leve op til deres samarbejde med hensyn til de tre store kunder, anvendelsen af den aftalte verdenspris og begrænsningen af deres salg til Japan. Cheil og Daesang var enige i, at modkøbsaftalerne skulle opretholdes, og de enedes derfor med de japanske producenter om at forbedre deres samarbejdsbestræbelser. Daesang anfører, at det indvilligede i at samarbejde med hensyn til de tre store kunder, men forlangte, at Ajinomoto og Takeda skulle købe en større mængde nukleotider hos Daesang. Endelig blev det drøftet, hvordan samarbejdet kunne gennemføres, reguleres og håndhæves.
(113) I den resterende del af 1993 aflagde repræsentanter for Takeda og Ajinomoto flere gange besøg hos Miwon. Under disse besøg drøftede man de samme emner, dvs. samarbejde om de tre store kunder og verdensmarkedspriserne(76).
(114) Der blev afholdt flere møder i Seoul og Tokyo, ligesom parterne førte regelmæssige kontakter pr. telefon (dvs. møder mellem Takeda og Cheil den 7. og 26. maj 1993 og den 30. august 1993, møde mellem Ajinomoto, Takeda, Cheil og Miwon den 7. juli 1993). De fleste af disse kontakter vedrørte enten gennemførelsen af modkøbsaftalerne (dvs. priser og mængder) eller klager over, at en af deltagerne (de koreanske) ikke overholdt målpriserne.
(115) Man drøftede også priserne over for bestemte kunder: den 13. september 1993 ringede Takeda for eksempel til Cheil for at meddele, hvilke priser der skulle anvendes over for de tre store europæiske kunder ([ ]*, [ ]* og [ ]*). Desuden drøftede man forholdet mellem priserne på IMP, GMP og I& G (se Cheils erklæring).
(116) Den 25. januar 1994 holdt Cheil og Takeda et møde for at drøfte videreførelsen af modkøbsaftalen. Det blev aftalt, at mængde og pris skulle holdes på det samme niveau som i 1993. Ifølge Cheil beklagede Takeda sig over, at Cheil ikke efterkom den eksisterende aftale for Europa, [ ]* og [ ]*. For eksempel skulle Takeda have beklaget sig til Cheil over, at [ ]* havde bedt Takeda om at sænke sin pris på IMP til 16,5 USD/kg, efter at Cheil havde tilbudt [ ]* en pris på dette niveau.
(117) Cheil fremfører, at dets referat af dette møde klart angiver, at de japanske producenter spillede den førende rolle. Efter drøftelser mellem Cheil og Takeda vedrørende den japanske industris "modkøb", skal Takeda have anført, at der ville blive truffet en endelig beslutning på dette område på et møde mellem Ajinomoto og Takeda(77).
(118) Den 25. august 1994(78) blev der holdt møde i Tokyo. Cheils og Miwons referater af dette møde viser, at man drøftede de internationale markedspriser og salgspriserne for nukleotider. Parterne udvekslede synspunkter om de nye målpriser, der skulle anvendes. Japanerne ønskede at forhøje de internationale priser. Ifølge Cheils rapport om dette møde(79) foreslog Takeda, at parterne hævede prisen på én gang til 30 USD/kg, mens de øvrige foreslog, at priserne blev forhøjet gradvis med 1-2 USD/kg. Cheil fremfører, at japanerne beklagede sig over, at de koreanske virksomheder ikke efterkom beslutningerne.
(119) Endelig drøftede parterne deres samarbejde med hensyn til de tre store europæiske kunder. Især bad Ajinomoto Cheil og Daesang om at undlade at sælge til [ ]*. Som konklusion på dette møde blev det vedtaget at holde et andet møde i Seoul i midten af september 1994, hvor de vigtigste spørgsmål, der skulle drøftes, var følgende: "(a) prisforhøjelse: fastsættelse af målpris på 30 USD/kg, (b) Cheil og Miwon skulle redegøre for deres holdning til de 'tre store' (især [ ]*)" ("(a) price raise: setting target price at USD 30/kg; (b) Cheil and Miwon would define their attitude to Big 3 (especially [ ]*")(80).
(120) Tidligere, nemlig den 7. og 8. juli 1994, havde de japanske og koreanske producenter holdt møde om pristilbuddene for Europa for 1995. Det fremgår af Cheils referat af mødet, at de japanske producenter insisterede kraftigt på at forhøje priserne i 1995. De koreanske producenter blev bedt om at tilbyde en pris, der var 2 USD/kg lavere end prisen på de japanske produkter. Referatet fortsætter med en intern meddelelse med én klar besked: "Forsøg venligst at forhøje prisen på baggrund af knapheden hos de koreanske producenter og apprecieringen af yen'en" ("Please, try to raise the price based on the shortage of Korean makers and yen appreciation")(81).
(121) Ifølge Cheil blev der holdt endnu et møde den 6. oktober 1994 mellem Ajinomoto, Takeda og Cheil på Hotel Lotte i Seoul, hvor man drøftede det koreanske samarbejde med hensyn til de tre store kunder i Europa. Andre punkter på dagsordenen var det koreanske samarbejde om det [ ]* marked og en gennemgang af det [ ]* marked (herunder Cheils salg til en [ ]* kunde, som i forvejen var genstand for uenighed mellem Cheil og de japanske producenter). Cheil fremfører, at det ikke afgav nogen tilsagn på dette møde under påskud af, at Miwon ikke var til stede(82).
(122) En intern fax fra Ajinomoto af 17. oktober 1994 vedrører en telefonsamtale mellem Miwon, Cheil og Ajinomoto, og viser, at Ajinomoto bad Cheil om at fremsætte et tilbud til [ ]* i Europa en uge tidligere end Ajinomotos tilbud til samme virksomhed. Cheil svarede, at det ville acceptere dette, hvis Miwon accepterede først. Med hensyn til pristilbuddet udtaler Cheil, at dets ansatte ville blive instrueret om at fremsætte et salgstilbud på 49,50 DEM/kg, men det afslog at fremsætte et tilbud på 50 DEM/kg. Miwon krævede, at Ajinomoto aftog en yderligere mængde af produktet fra Miwon som betingelse for at acceptere Ajinomotos anmodning om at fremsætte et højt pristilbud til [ ]*.
(123) Takeda og Miwon mødtes i Seoul den 6. februar 1995(83) for at drøfte verdenspriserne for nukleotider samt modkøbsvilkårene.
(124) Den 16.-17. oktober 1995 blev der holdt møde på Takedas hovedkontor i Tokyo. Ajinomoto, Takeda, Cheil og Daesang deltog. Ifølge Daesang drøftede man på dette møde verdensmarkederne for nukleotider og situationen med hensyn til de "tre store". Desuden drøftede man de gældende priser i forskellige lande og regioner (herunder Europa) for at se, om målpriserne blev overholdt, eller om de skulle justeres. Ajinomoto opgav priser, som andre producenter skulle tilbyde [ ]*, og de øvrige producenter indvilligede heri. Takeda siges at have gjort det samme med hensyn til [ ]* og [ ]*, og de øvrige, herunder Ajinomoto, indvilligede heri(84).
(125) Inden dette møde blev der holdt andre møder mellem parterne bilateralt og mellem de fire producenter. Daesang fremfører, at det i perioden fra april 1995 til den 16. oktober 1995 deltog i omkring 3-4 møder med Ajinomoto på Mitras hovedkontor i Seoul og omkring 1-2 møder med Takeda samme sted. Der blev holdt 2-3 møder i en konferencesal på Hotel Lotte, hvor alle fire producenter deltog. På hvert af disse møder gennemgik parterne priserne i de forskellige regioner for at se, om de tidligere aftalte målpriser blev overholdt, eller om de skulle opretholdes, sænkes eller forhøjes. Nogle af målpriserne blev forhøjet (dvs. [ ]* målprisen blev fastholdt, selv om den blev omregnet til en pris pr. pund i stedet for en pris pr. kilo). Parterne drøftede og vedtog desuden en forhøjelse af markedspriserne i de forskellige regioner som grundlag for en forhøjelse af prisen over for de tre store europæiske kunder(85).
(126) Karteldeltagerne mødtes i Seoul i december måned for at se på samarbejdet i 1995. Ifølge mødereferatet(86) ledte Ajinomoto dette møde og takkede alle for deres samarbejde i 1995, som havde medført en effektiv gennemførelse af prisforhøjelserne for nukleotider, og opfordrede alle til at fortsætte dette samarbejde i 1996, så nukleotidpriserne kunne forhøjes yderligere. C.H. Kim fra Daesang siges at have udtalt, at han ville fortsætte samarbejdet, og de øvrige deltagere "viste deres tilslutning ved at nikke eller fremsætte bekræftende udtalelser" ("showed their agreement by nodding or saying words to that effect").
(127) Ifølge Daesangs erklæring(87) mødtes de fire producenter (Takeda, Ajinomoto, Daesang og Cheil) den 7. marts 1996 i Seoul for at fastsætte målprisen for 1996 for salget til de tre store kunder. Ajinomoto foreslog en international målpris på 35 USD/kg. Med hensyn til det europæiske marked generelt foreslog Takeda, at der blev anvendt en ny pris i Europa sidst i august 1996. Ajinomoto foreslog, at denne pris blev fastsat til 51 DEM/kg. Takeda forelagde Kommissionen en kopi af sit referat af dette møde(88).
(128) Ifølge dette mødereferat var der en fælles forståelse mellem deltagerne for at forhøje prisen i 1996. Virksomhederne bekræftede hver især, at de ikke ville ændre de gældende leveringsmængder, og vedtog, at en forbedring af prisen ville blive prioriteret højest. Ifølge mødereferatet drøftede deltagerne politikken for forhøjelse af 1996-priserne, med prisplanen for 1997 for de tre store (europæiske) kunder in mente. Det blev aftalt, at målprisen for de tre store virksomheder skulle være 35 USD/kg (en forhøjelse på ca. 10 %) på USD-basis. For at opnå denne pris ville nukleotidproducenterne udarbejde en plan for forhøjelse af de generelle markedspriser, der skulle nå op på 35 USD/kg senest i september/oktober [1996].
(129) Den 21. maj 1996 blev der på Ajinomotos anmodning holdt et møde med Miwon om Miwons lave salgspris i Europa. Med hensyn til Europa underrettede Ajinomoto Miwon om, at det forhandlede med de europæiske kunder om prisen for andet halvår 1996, men at det ville være meget vanskeligt at forhøje prisen i Tyskland og Spanien. Ajinomoto bemærkede, at prisniveauet i Spanien var på 44-45 DEM/kg, men at det burde have ligget på 49 DEM/kg på grundlag af prisen i 1995. En europæisk målpris på 50 DEM/kg blev aftalt i juni 1996, undtagen for afsætningen til "de tre store kunder"(89).
(130) Samme dag holdt Ajinomoto også møde med Cheil for at drøfte gennemførelsen af de aftalte prisforhøjelser. Cheil siges at have udtalt, at sådanne prisforhøjelser ikke ville være mulige i Europa før juli 1996. Ajinomoto insisterede på, at de aftalte priser blev gennemført senest ved udgangen af august 1996(90).
(131) Ifølge Daesangs supplerende meddelelse(91) begyndte drøftelserne om de priser, der skulle anvendes over for de tre store kunder for 1997, på et møde den 3. juli 1996. Takeda foreslog en ny europæisk målpris, og de andre parter fremsatte bemærkninger til forslaget under mødet.
(132) Miwon og Takeda holdt møde igen den 9. juli 1996 i New Jersey i USA og drøftede verdensmarkedsprisen på nukleotider. Takeda bad Daesang om at samarbejde om prisfastsættelsen(92).
(133) På et eller andet tidspunkt i sommeren 1996 holdt Ajinomoto, Takeda, Miwon og Cheil møde igen for at drøfte situationen på markederne for nukleotider, herunder i Europa, og udvekslede oplysninger om salgspriserne(93).
(134) På et møde den 29. august 1996 i Seoul underrettede Takeda de øvrige(94) om sit planlagte pristilbud til [...]* for 1997 og bad de andre om at tilbyde en højere pris (54 DEM/kg). Takeda bad også de øvrige om at underrette den, hvis [...]* bad dem om et pristilbud. Takeda foreslog en række forskellige forhold, der kunne meddeles kunderne som begrundelse for en prisforhøjelse(95).
(135) Det skal også bemærkes, at der ligeledes blev anvendt bilaterale møder til at påvirke resultatet af de "generelle" møder mellem konkurrenter. For eksempel holdt Ajinomoto og Miwon et møde den 28. august 1996, en dag før det faktiske konkurrentmøde, hvor Ajinomoto talte for en prisforhøjelse over for kunden [...]* for 1997. Ifølge Daesang ønskede Ajinomoto at sikre sig Miwons støtte, før det faktiske møde mellem konkurrenterne fandt sted(96).
(136) Takeda fremfører i denne forbindelse, at Ajinomoto, efter de amerikanske myndigheders undersøgelser af selskabets deltagelse i et verdensomspændende lysinkartel, undgik at deltage i firepartsmøderne med andre nukleotidproducenter (fra august 1996), selv om det fortsat deltog i nukleotidaftalerne. I stedet fortsatte det med at føre direkte bilaterale kontakter med Takeda, normalt før eller efter disse møder. Ifølge Takeda forventede Ajinomoto, at Takeda skulle bruge Ajinomotos oplysninger som grundlag for forhandlingerne med de koreanske producenter(97). Som svar på klagepunktsmeddelelsen fremfører Ajinomoto, at disse påstande er ukorrekte og ikke er underbygget af beviser. Det behandles mere detaljeret under afsnittet "Overtrædelsens varighed", hvor længe Ajinomoto helt nøjagtigt har deltaget i kartelarrangementerne.
(137) Daesang oplyser, at det blev underrettet af Takeda om, at alle parter havde indgået en aftale om priserne over for de tre store kunder under en golfrunde, der var tilrettelagt af repræsentanter for Miwon og Takeda i New Jersey den 10. september 1996.
(138) Ifølge en rapport, som Takeda har fremlagt, blev der holdt møde i marts 1997 mellem Takeda, Cheil og Daesang, og der blev indgået en aftale om målpriser på 30 USD(98).
(139) De målpriser, der blev fastsat for 1997, viste sig at være vanskelige at opretholde. Der blev tilrettelagt et møde i Seoul fra 26.-28. maj 1997. Ifølge Takedas referat af dette møde(99) blev der indgået en aftale om fastsættelse af den oversøiske pris på 25 USD/kg for 1997, "et niveau, der ligger under de 30 USD, der blev vedtaget på mødet i marts 1997" ("a level falling short of USD 30 agreed upon in the March 1997 meeting"). I referatet er der endvidere anført følgende: "Idet vi går ud fra den vurdering, at det er nødvendigt at forhøje priserne inden forhandlingerne i efteråret med de forskellige store europæiske selskaber om næste års kontrakter, udvekslede vi synspunkter med de to selskaber (Cheil og Daesang) om intervallet for prisforhøjelsen og tidsplanen" ("proceeding from the judgement that price improvements are necessary before the next year's contracts are negotiated with the different major European companies scheduled for autumn, we exchanged views with the two companies (Cheil and Daesang) on the range of price improvement and the timing (schedules)").
(140) Til sidst aftalte de en forhøjelse op til 29-31 USD/kg for det følgende år. Der blev ligeledes indgået en aftale vedrørende en af de europæiske kunder, [ ]*. Ifølge Takedas mødereferat(100) blev den kontraktpris over for [ ]*, der blev aftalt for 1997, fastsat til 48 DEM/kg/32 USD/kg. Den ville blive forsøgt forhøjet med ca. 6 % (51 DEM/kg), men Takeda erkendte, at det ville blive vanskeligt at opnå en sådan forhøjelse.
(141) Takeda besøgte Miwon i Amsterdam den 3. juni 1997. På dette møde drøftede man nukleotidmarkedet i Europa, Miwons salg til [...]*, [...]* og [...]*, udvekslingen af prisoplysninger i Europa og mulighederne for prisforhøjelser. Et tilsvarende møde blev holdt mellem Takeda og Cheil den 9. juni 1997 i Frankfurt, hvor der også blev udvekslet oplysninger om priserne i Europa og om muligheden for at forhøje disse priser(101).
(142) Takeda mødtes igen med Miwon i New Jersey i USA den 10. juli 1997 og den 16. september 1997 for at drøfte nukleotidmarkedet i almindelighed(102).
(143) Ifølge Takedas erklæring mødtes Takedas [ ]* for første gang med sin nye kollega i Ajinomoto den 25. juli 1997. På dette møde, der fandt sted på en restaurant i Tokyo, drøftede de, hvordan nukleotidmarkedet var blevet organiseret mellem producenterne i de senere år, og udvekslede deres selskabers synspunkter om prisstrategi. Ajinomoto anfører derimod, at der hverken på dette eller senere møder, så vidt selskabet ved, blev drøftet europæiske målpriser eller kunder ("European target prices or customers were not discussed").
(144) Takedas oplysninger om dette møde og om mødet i september 1997 giver et noget andet billede. Takedas mødereferat(103) nævner udtrykkeligt, at Ajinomoto blandt andet meddelte Takeda, "at Ajinomoto allerede havde foreslået en 10 % forhøjelse på DEM-grundlag (til ca. 51 DEM?) over for deres forhandlere for det kommende år [ ]" ("that Ajinomoto had already suggested a 10 % increase on a DM basis (to around DM 51?) to their distributors for next year [...]"). Takeda nævnte over for Ajinomoto, at "de forstod denne forhøjelse af DEM-prisen med en ændring af dollarprisen in mente, men at dette afhænger af, hvordan det videregives til de øvrige selskaber, Takeda, Cheil og Miwon" ("they understood their increase in DM pricing with a change to dollar pricing in mind, but that [this] depend[s] on how this was passed on the other companies, Takeda, Cheil and Miwon"). Takeda meddelte også Ajinomoto, at det ville fastsætte priserne over for [ ]* og [ ]* på grundlag af den europæiske markedsundersøgelse, der var planlagt til begyndelsen af oktober(104).
(145) Ca. 1 måned senere mødtes Takeda med repræsentanter for Cheil og Miwon på særskilte bilaterale møder den 27.-29. august 1997. Ifølge Takeda var modkøbsaftalerne hovedemnet for møderne, men det er muligt, at selskaberne også på dette møde nævnte de kommende årlige kontraktforhandlinger med de tre store kunder. Daesang fremfører, at det også holdt møde med Takeda i USA den 10. juli 1997 og den 16. september 1997 og drøftede nukleotidmarkedet i almindelighed(105).
(146) I september 1997 mødtes Takeda igen med Ajinomoto. Ifølge Takeda meddelte Ajinomoto, at det tilstræbte en 15 % prisforhøjelse for 1998 og et minimum på 10 %(106). I et samtidigt dokument, som Takeda har fremlagt om dette møde(107), er det anført, at "de enkelte selskabers hovedkontor tilsyneladende har vedtaget den pris, som A[jinomoto], C[heil] og MW [Miwon/Daesang] har tilbudt [ ]*, og den pris, som T[akeda] har tilbudt [ ]*, [ ]* i forbindelse med kontraktforhandlingerne for det kommende år. Vi antog, at produkterne fra C[heil] og MW [Miwon] ville blive behandlet i Europa efter arrangementet med toldpræferencer" ("the head office of each company seems to have decided [upon] the offered price from A[jinomoto], C[heil] and MW (Miwon/Daesang) to [...]* and the offered price from T[akeda] to [ ]*, [ ]* for contract negotiations for the next year. We assumed that in Europe, the products of C[heil] and MW (Miwon) would get GSP treatment")(108).
(147) Ifølge Daesang holdt Miwon møde med Takeda i Seoul i oktober 1997, hvor de generelt drøftede den faldende pris på nukleotider på verdensmarkedet(109).
(148) Cheil fremfører, at det holdt møder med Takeda den 24. og 26. marts 1998 i Seoul, og at man på disse møder(110) drøftede nukleotidmarkedet og -produktionen på verdensplan. Der blev holdt endnu et møde mellem Cheil og Takeda den 2. juni 1998, og Cheil fremfører, at de på dette møde drøftede prisfaldet på nukleotider og Cheils lavprissalg på det japanske marked.
(149) Der er ikke påvist andre kartelmøder.
Del II - RETLIG VURDERING
A. JURISDIKTION (ANVENDELSE AF TRAKTATEN OG EØS-AFTALEN)
1. FORHOLDET MELLEM TRAKTATEN OG EØS-AFTALEN
(150) Ovennævnte aftaler blev anvendt i de fleste medlemsstater og i EØS (Norge og, før tiltrædelsen af EU, Østrig).
(151) EØS-aftalen, der indeholder konkurrenceregler svarende til traktatens, trådte i kraft den 1. januar 1994. Denne beslutning omfatter derfor anvendelsen af EØS-aftalens konkurrenceregler (især artikel 53, stk. 1) fra dette tidspunkt på de aftaler, som Kommissionen har rejst indvendinger mod.
(152) For så vidt som aftalerne påvirkede konkurrencen og handelen mellem medlemsstaterne, anvendes traktatens artikel 81, mens EØS-aftalens artikel 53 anvendes i det omfang, hvor kartellet påvirkede handelen mellem Fællesskabets og EFTA's medlemsstater eller mellem de EFTA-lande, der deltog i EØS-samarbejdet.
(153) Hvis en aftale eller praksis kun påvirker handelen mellem Fællesskabets medlemsstater, er det Kommissionen, der har kompetence til at behandle sagen, og den anvender i så fald traktatens artikel 81, stk. 1. Hvis en aftale derimod kun påvirker handelen mellem EFTA-/EØS-landene, har EFTA-Tilsynsmyndigheden enekompetence og anvender i så fald EØS-aftalens konkurrenceregler, især EØS-aftalens artikel 53, stk. 1(111).
(154) I den foreliggende sag har Kommissionen kompetence til at anvende både traktatens artikel 81, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, på grundlag af EØS-aftalens artikel 56, da kartellet havde mærkbar indvirkning på handelen mellem Fællesskabets medlemsstater(112).
B. ANVENDELSE AF TRAKTATENS ARTIKEL 81 OG EØS-AFTALENS ARTIKEL 53
1. TRAKTATENS ARTIKEL 81, STK. 1, OG EØS-AFTALENS ARTIKEL 53, STK. 1
(155) I traktatens artikel 81, stk. 1, er det fastsat, at alle aftaler mellem virksomheder, alle vedtagelser inden for sammenslutninger af virksomheder og alle former for samordnet praksis, der kan påvirke handelen mellem medlemsstater, og som har til formål eller til følge at hindre, begrænse eller fordreje konkurrencen inden for fællesmarkedet, er uforenelige med fællesmarkedet og er forbudt, navnlig når de består i direkte eller indirekte fastsættelse af købs- eller salgspriser eller af andre forretningsbetingelser, begrænsning af eller kontrol med produktion og afsætning, eller opdeling af markeder eller forsyningskilder.
(156) EØS-aftalens artikel 53, stk. 1 (der er udarbejdet med EF-traktatens artikel 81, stk. 1, som model) indeholder et tilsvarende forbud mod aftaler, vedtagelser og samordnet praksis, idet henvisningen til handelen "mellem medlemsstater" er erstattet af en henvisning til handelen "mellem de kontraherende parter" (i denne forbindelse forstås ved "kontraherende parter" Fællesskabet og de enkelte (daværende) EFTA-lande), og henvisningen til konkurrencen "inden for fællesmarkedet" er erstattet af en henvisning til konkurrencen "inden for det af ... [EØS-]aftalen omfattede område".
2. AFTALER OG SAMORDNET PRAKSIS
(157) Traktatens artikel 81, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53 forbyder aftaler, vedtagelser inden for virksomhedssammenslutninger og samordnet praksis.
(158) Der kan siges at foreligge en aftale, når parterne tilslutter sig en fælles plan, der begrænser eller vil kunne begrænse deres individuelle kommercielle adfærd ved at fastlægge retningslinjerne for de foranstaltninger, de skal gennemføre i fællesskab eller undlade at gennemføre på markedet. Den behøver ikke at være udfærdiget skriftligt, der er ingen formaliteter, som skal være opfyldt, og der er ingen krav om kontraktlige sanktioner eller håndhævelsesforanstaltninger. Aftalen kan være udtrykkeligt udformet eller fremgå indirekte af parternes adfærd.
(159) Førsteinstansretten fastslog følgende i sin dom i de forenede sager T-305/94 osv., Limburgse Vinyl Maatschappij N.V. m.fl. mod Kommissionen (PVC II)(113) (præmis 715): "efter fast retspraksis er det, for at der kan være tale om en aftale i henhold til traktatens artikel 81, stk. 1, tilstrækkeligt, at de pågældende virksomheder har udtrykt fælles vilje til at indrette deres adfærd på markedet på en bestemt måde".
(160) En "aftale" i henhold til traktatens artikel 81, stk. 1, kræver ikke samme sikkerhed som håndhævelsen af en kommerciel kontrakt efter civilretten. Desuden kan udtrykket "aftale" i tilfælde af et langvarigt, komplekst kartel anvendes ikke blot på enhver overordnet plan eller på udtrykkeligt aftalte vilkår, men også på gennemførelsen af, hvad der er aftalt på grundlag af de samme ordninger og med samme fælles mål for øje.
(161) Som Domstolen fastslog i sag C-49/92P, Kommissionen mod Anic Partecipazioni SpA(114), præmis 81 (der stadfæstede Førsteinstansrettens dom), følger det af ordlyden i traktatens artikel 81, stk. 1, at en aftale kan bestå i ikke alene en enkeltstående handling, men også en række handlinger eller en vedvarende adfærd.
(162) Et komplekst kartel kan derfor betragtes som en enkelt vedvarende overtrædelse i den periode, hvor det eksisterede. Aftalen kan meget vel blive ændret fra tid til anden, eller dens ordninger kan tilpasses eller styrkes af hensyn til den nye udvikling. Det påvirker ikke denne vurderings gyldighed, at et eller flere elementer i en række handlinger eller i en vedvarende adfærd i sig selv ville kunne indebære en overtrædelse af traktatens artikel 81, stk. 1.
(163) Selv om et kartel er et fælles foretagende, kan de enkelte deltagere hver især spille en bestemt rolle. En eller flere kan spille en dominerende rolle som primus motor. Der kan også opstå interne konflikter og rivaliseringer, ja endog snyderi, men det forhindrer ikke, at der er tale om en aftale eller samordnet praksis efter traktatens artikel 81, stk. 1, når deltagerne forfølger et fælles og vedvarende mål.
(164) Selve den omstændighed, at de enkelte karteldeltagere kan spille den rolle, der passer bedst til deres specifikke forhold, udelukker ikke, at de hver især er ansvarlige for overtrædelsen som helhed, herunder handlinger begået af andre deltagere, men med samme ulovlige formål og samme konkurrencebegrænsende virkninger. En virksomhed, der deltager i et fælles, ulovligt foretagende gennem handlinger, der bidrager til gennemførelsen af den fælles målsætning, er i hele den periode, hvor den har deltaget, også ansvarlig for handlinger, som andre virksomheder har foretaget som led i samme overtrædelse. Dette er især tilfældet, når det påvises, at den pågældende virksomhed var bekendt med de øvrige deltageres ulovlige adfærd eller med rimelighed kunne have forudset den eller have haft kendskab til den, og at den var indstillet på at løbe den dermed forbundne risiko (Domstolens dom i sagen Kommissionen mod Anic, præmis 83.)
(165) I traktatens artikel 81(115) skelnes der mellem begreberne "samordnet praksis", "aftaler mellem virksomheder" og "vedtagelser inden for sammenslutninger af virksomheder"; formålet hermed er med forbuddene i denne artikel at ramme en form for koordinering mellem virksomheder, som, uden at være udmøntet i en egentlig aftale, bevidst erstatter konkurrencerisikoen med et praktisk samarbejde. Selv om parterne ikke udtrykkeligt har udarbejdet en fælles plan for deres handlinger på markedet, men bevidst vedtager eller tilslutter sig hemmeligt aftalte metoder, som letter koordineringen af deres kommercielle adfærd, kan deres adfærd stadig falde ind under traktatens artikel 81, stk. 1, som "samordnet praksis"(116).
(166) Det er dog ikke nødvendigt, især i det tilfælde, hvor der er tale om en langvarig, kompleks overtrædelse, at Kommissionen karakteriserer den som enten den ene eller den anden form for ulovlig adfærd(117). Begreberne aftale og samordnet praksis er flydende og kan overlappe hinanden. Det er ikke engang sikkert, at det er realistisk muligt at foretage en sådan skelnen, da en overtrædelse kan omfatte karakteristika for hver type forbudt adfærd samtidig, mens nogle af dens elementer betragtet isoleret kunne beskrives nøje som den ene eller den anden form. Det ville dog være unaturligt at opdele en klart sammenhængende adfærd, der har et og samme overordnede mål, i flere særskilte former for overtrædelse. Et kartel kan derfor både være en aftale og en samordnet praksis samtidig. I artikel 81 fastlægges ingen bestemt kategori for en kompleks overtrædelse af den foreliggende type(118).
3. EN ENKELT VEDVARENDE OVERTRÆDELSE
(167) I den foreliggende sag tilsluttede nukleotidproducenterne sig i en lang periode en fælles plan, der fastlagde retningslinjerne for deres handlinger på markedet og begrænsede deres individuelle kommercielle adfærd. Der er således tale om forhold, som er karakteristiske for en aftale efter traktatens artikel 81, stk. 1, selv om nogle faktuelle elementer i den ulovlige adfærd passende kunne beskrives som samordnet praksis, hvis det var hensigtsmæssigt.
(168) Fra udgangen af 1988 til juni 1998 foreligger der dog omfattende beviser på dette vedvarende hemmelige samarbejde på EØS-markedet for nukleotider mellem Takeda(119), Ajinomoto(120), Daesang(121) og Cheil(122), der tilsammen tegner sig for praktisk talt hele markedet. Parterne gav over for hinanden udtryk for deres fælles vilje til at optræde på markedet på en bestemt måde og tilsluttede sig en fælles plan om at begrænse deres individuelle kommercielle adfærd. Aftalen om udarbejdelse af denne plan med henblik på begrænsning af konkurrencen går derfor tilbage til i hvert fald 1988. Det hemmelige samarbejde tog sigte på at nå et enkelt konkurrencebegrænsende økonomisk mål, nemlig at forhindre priskonkurrence ved at aftale målpriser og prisforhøjelser.
(169) I betragtning af producenternes fælles plan og fælles mål, nemlig at udelukke konkurrencen på markedet for nukleotider, mener Kommissionen, at den pågældende adfærd må betragtes som en enkelt vedvarende overtrædelse af traktatens artikel 81, stk. 1, hvor deltagerne hver især må bære ansvaret for den periode, hvor de har tilsluttet sig den fælles plan. Disse arrangementer er beskrevet udførligt i sagsfremstillingen i denne beslutning. Beskrivelsen støttes af et omfattende og klart bevismateriale, hvortil der systematisk henvises i teksten.
4. BEGRÆNSNING AF KONKURRENCEN
(170) Aftalekomplekset i den foreliggende sag havde til formål og til følge at begrænse konkurrencen inden for Fællesskabet og EØS.
(171) I traktatens artikel 81, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, er det udtrykkeligt fastsat, at aftaler er konkurrencebegrænsende, når de består i:
"a) direkte eller indirekte fastsættelse af salgspriser eller andre forretningsbetingelser; b) begrænsning af eller kontrol med produktion, afsætning eller teknisk udvikling eller c) opdeling af markeder eller forsyningskilder".
Listen er ikke udtømmende.
(172) I det kompleks af aftaler og arrangementer, der er behandlet i den foreliggende sag, kan følgende elementer betragtes som relevante for, at der kan konstateres en overtrædelse af traktatens artikel 81, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1:
- kundefordeling
- markedsfordeling
- aftalte mål- og mindstepriser
- aftalte, samordnede prisforhøjelser
- udveksling af oplysninger om salgstal for at kontrollere anvendelsen af målpriserne
- deltagelse i regelmæssige møder og andre kontakter for at vedtage ovennævnte begrænsninger og gennemføre og/eller ændre dem efter behov.
(173) Disse typer arrangementer har til formål at begrænse konkurrencen som omhandlet i traktatens artikel 81, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1. Da prisen er det vigtigste konkurrenceinstrument, tog producenternes forskellige hemmelige arrangementer og ordninger i sidste instans sigte på at forhøje prisen til deres egen fordel til over det niveau, som ville gøre sig gældende ved fri konkurrence.
(174) For at fastslå, at traktatens artikel 81, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, finder anvendelse, er det ikke nødvendigt at se på en aftales faktiske konkurrencemæssige virkninger, når det først er påvist, at aftalerne havde til formål at begrænse konkurrencen(123).
(175) Kartellet havde dog også konkurrencebegrænsende virkninger. Kartelarrangementerne involverede således verdens største producenter af nukleotider og blev udtænkt, ledet og fremmet på højt niveau i de enkelte deltagende virksomheder(124). Målpriserne, prisforhøjelserne og kundefordelingen, der var kartellets primære formål, blev aftalt, meddelt kunderne og gennemført overalt i EØS.
(176) Cheil og Ajinomoto fremfører i deres svar på klagepunktsmeddelelsen, at den restriktive indvirkning på konkurrenceforholdene var meget begrænset. Ajinomoto mener desuden, at Kommissionens konklusion bygger på et ufyldestgørende bevismateriale, som ikke i tilstrækkelig grad viser, hvilken virkning arrangementerne havde på markedet. De pågældende arrangementers restriktive virkninger er beskrevet mere udførligt i betragtning 224-238.
5. PÅVIRKNING AF HANDELEN MELLEM MEDLEMSSTATERNE OG MELLEM EØS-AFTALENS KONTRAHERENDE PARTER
(177) Den vedvarende aftale mellem producenterne havde mærkbar indvirkning på handelen mellem medlemsstaterne og mellem EØS-aftalens kontraherende parter.
(178) Traktatens artikel 81, stk. 1, vedrører aftaler, der kan skade etableringen af et indre marked mellem medlemsstaterne, enten fordi de afskærmer nationale markeder, eller fordi de påvirker konkurrencestrukturen inden for fællesmarkedet. På tilsvarende måde vedrører EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, aftaler, der skader etableringen af et ensartet europæisk økonomisk samarbejdsområde.
(179) Det fremgår af EF-Domstolens retspraksis, at "en aftale mellem virksomheder for at kunne påvirke handelen mellem medlemsstater skal gøre det muligt på grundlag af en række objektive retlige [...] omstændigheder med en tilstrækkelig grad af sikkerhed at forudse, at den kan udøve direkte eller indirekte, aktuel eller potentiel indflydelse på handelsstrømmene mellem medlemsstaterne"(125). Under alle omstændigheder forudsætter traktatens artikel 81, stk. 1, ikke, at de deri omhandlede aftaler rent faktisk har påvirket handelen mellem medlemsstaterne, men at det påvises, at aftalerne kan få en sådan virkning(126).
(180) Som anført i afsnittet om samhandelen, er markedet for nukleotider præget af en betydelig handel mellem Fællesskabets medlemsstater. Selv om ingen af nuklotidproducenterne havde nogen produktionskapacitet i EØS i den relevante periode, blev nukleotider afsat i praktisk talt alle EØS-lande, enten gennem helejede datterselskaber eller gennem distributører i enkelte af medlemsstaterne. Samhandelen mellem Fællesskabet og de EFTA-lande, der er medlemmer af EØS, var også betydelig. Norge dækker hele sit behov ved import, især fra Fællesskabet, og før Østrigs, Finlands og Sveriges tiltrædelse dækkede disse lande også hele deres behov for nukleotider ved import.
(181) Anvendelse af traktatens artikel 81, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, på et kartel er dog ikke begrænset til den del af medlemmernes afsætning, der indebærer, at varerne rent faktisk føres fra den ene stat til den anden. Det er heller ikke nødvendigt, for at disse bestemmelser kan anvendes, at det bevises, at de enkelte deltageres individuelle adfærd, i modsætning til kartellet som helhed, påvirkede handelen mellem medlemsstaterne(127).
(182) I den foreliggende sag omfattede kartelaftalerne praktisk talt hele verdenshandelen, herunder samhandelen inden for Fællesskabet og EØS. Prisfastsættelsen og kundefordelingen medførte, eller kunne medføre, en automatisk omdirigering af handelen i forhold til de normale handelsmønstre(128).
6. KONKURRENCEREGLER, DER GÆLDER FOR ØSTRIG, FINLAND, ISLAND, LIECHTENSTEIN, NORGE OG SVERIGE
(183) EØS-aftalen trådte i kraft den 1. januar 1994. I den forudgående periode, hvor kartellet opererede, er traktatens artikel 81 den eneste bestemmelse, der finder anvendelse i forbindelse med denne procedure; i det omfang kartelaftalerne i denne periode begrænsede konkurrencen i Østrig, Finland, Island, Liechtenstein, Norge og Sverige (de daværende EFTA-lande), falder de ikke ind under denne bestemmelse.
(184) I perioden fra 1. januar til 31. december 1994 fandt EØS-aftalens bestemmelser anvendelse på Østrig, Finland, Island, Liechtenstein, Norge og Sverige; kartellet indebar således en overtrædelse af EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, og traktatens artikel 81, stk. 1, og Kommissionen har kompetence til at anvende begge bestemmelser. Begrænsningen af konkurrencen i disse seks EFTA-lande i denne etårige periode falder ind under EØS-aftalens artikel 53, stk. 1.
(185) Efter Østrigs, Finlands og Sveriges tiltrædelse af EU den 1. januar 1995 kunne traktatens artikel 81, stk. 1, finde anvendelse på kartellet, for så vidt som det påvirkede konkurrencen på disse markeder. Kartellets aktiviteter i Norge, Island og Liechtenstein var fortsat en overtrædelse af EØS-aftalens artikel 53, stk. 1.
(186) Det betyder i praksis, at kartellet, for så vidt som det opererede i Østrig, Finland, Island, Liechtenstein, Norge og Sverige, var i strid med EØS's og/eller Fællesskabets konkurrenceregler fra den 1. januar 1994.
C. ADRESSATER
1. PRINCIPPER
(187) For at afgøre, hvem denne beslutning er rettet til, er det nødvendigt at fastslå, hvilke juridiske personer der bør tillægges ansvaret for overtrædelsen.
(188) Fællesskabets og EØS' konkurrenceregler finder anvendelse på "virksomheder", og dette begreb er ikke identisk med begrebet juridisk person i national selskabs- eller skatteretlig forstand. Udtrykket "virksomhed" defineres ikke i traktaten. Det kan dog omfatte enhver, der udøver kommerciel virksomhed.
(189) Når det konstateres, at traktatens artikel 81, stk. 1, og/eller EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, er blevet overtrådt i en bestemt periode, er det nødvendigt at fastslå, hvilke fysiske eller juridiske personer der varetog virksomhedens drift på det tidspunkt, hvor overtrædelsen blev begået, så disse personer kan gøres ansvarlige for den.
(190) Ændring af virksomhedens retlige form eller identitet fritager den dog ikke for at blive straffet for den konkurrenceskadelige adfærd. Når den virksomhed, der har begået overtrædelsen, ikke længere eksisterer retligt set, kan bøden i stedet pålægges en retssuccessor.
2. BESLUTNINGENS ADRESSATER
(191) Under denne procedure opstår der ikke spørgsmål om, hvem beslutningen skal rettes til, og den vil blive sendt til de juridiske personer, der har været direkte involveret i overtrædelsen.
(192) For Miwon Corporations vedkommende(129), der ændrede retlig form i november 1997, er denne vurdering i overensstemmelse med Kommissionens normale praksis og Domstolens retspraksis(130). Miwon Corporation Limiteds fuldstændige fusion med Sewon Co. Ltd, hvorved Daesang Corporation(131) opstod, betyder, at ansvaret pålægges det nye selskab. Der er en klar kontinuitet mellem Miwon og det nye selskab, det er blevet fusioneret ind i. Miwon ophørte med at eksistere retligt set, og dets retssubjektivitet samt dets aktiver og personale blev overdraget til Daesang Corporation.
D. OVERTRÆDELSENS VARIGHED
(193) Selv om noget af det materiale, som Kommissionen har fået forelagt (jf. betragtning 77) viser, at de oprindelige kontakter mellem de japanske producenter går helt tilbage til 1986, vil Kommissionen i forbindelse med denne procedure begrænse sin vurdering efter konkurrencereglerne og pålæggelsen af bøder til perioden fra den 8. november 1988, dvs. tidspunktet for det først kendte møde mellem de japanske producenter, hvor de drøftede og aftalte priserne for de kommende forhandlinger med de tre store kunder (jf. betragtning 79). For Takedas og Ajinomotos vedkommende anses overtrædelsen således for at være begyndt den 8. november 1988.
(194) Daesang indrømmer, at det indgik en modkøbsaftale med Ajinomoto den 19. december 1988, hvor det blev aftalt mundtligt, at det var en betingelse, at Miwon ikke øgede sin afsætning til [ ]* og ikke forhindrede [ ]* producenters samarbejde om verdenspriserne(132). Kommissionen vil derfor betragte den 19. december 1988 som det tidspunkt, hvor Daesangs overtrædelser begyndte.
(195) Ifølge en rapport om en forretningsrejse(133) blev det første møde mellem nukleotidproducenter, hvor Cheil deltog, holdt mellem den 7. og 23. marts 1989. I samme rapport anføres det, at deltagerne aftalte at mødes igen i Kyung Ju i Korea den 7. juni 1989 (ifølge Daesang var det på dette møde, at målpriserne for 1989 blev aftalt).
(196) Med hensyn til de samme "P-møder" er det anført i en tredje rapport om en forretningsrejse, der er dateret 3.-10. oktober 1989(134), at formålet med mødet var at "drøfte, hvordan et prisfald kunne forhindres på det globale marked" ("discuss the way to prevent the price decline in the global market") og at holde et "foreløbigt møde med Takeda for at drøfte nukleotidleverancerne til Takeda i 1990" ("preliminary meeting with Takeda to discuss nucleotides supply to Takeda in 1990").
(197) Cheils deltagelse i overtrædelsen inden 1991 bekræftes også af referatet af et møde, der blev holdt den 5. oktober 1989 mellem Ajinomoto, Takeda, Daesang og Cheil, og hvor man drøftede målpriserne for 1990 og gennemførelsen af målpriserne for 1989(135).
(198) Cheil bekræfter, at dette møde fandt sted, selv om det først hævdede, at det kun havde fundet ganske lidt materiale om, hvad mødet havde drejet sig om(136).
(199) Cheil bekræfter dog i sit svar på klagepunktsmeddelelsen, at der blev holdt en række møder mellem konkurrenter fra juli 1988, og indrømmer, at det deltog i overtrædelsen fra marts 1989, selv om det tilføjer, at der før 1992 blev lagt hovedvægt på andre markeder end EØS-markederne, og at Cheil under alle omstændigheder kun havde mindre vigtige aktiviteter på det europæiske marked fra 1989 til udgangen af 1991(137).
(200) På grundlag af ovenstående mener Kommissionen, at Cheil har deltaget i overtrædelsen fra marts 1989.
(201) Det skal naturligvis bemærkes, at der for så vidt som kartellet omfattede Østrig, Finland, Norge og Sverige ikke er tale om en overtrædelse af EØS-aftalen før den 1. januar 1994, hvor aftalen trådte i kraft.
(202) Ajinomoto fremfører i sit svar på klagepunktsmeddelelsen, at det ikke længere deltog i kartellet efter august 1996. Som støtte herfor fremfører Ajinomoto, at selskabet ikke blot holdt op med at deltage i producentmøderne efter august, men at det også ophørte med at foretage modkøb hos Daesang. Ajinomoto fremfører, at materialet i Kommissionens dossier i sig selv viser, at selskabet permanent trak sig fuldstændig ud af nukleotidarrangementerne: der er ikke noget bevis på, at Ajinomoto deltog i nogen af producentmøderne efter august 1996, og kontakterne med Takeda var begrænset til Takedas mislykkede forsøg på igen at få Ajinomoto med i arrangementerne.
(203) Takeda fremfører for sit vedkommende, at Kommissionen bør betragte datoen for det sidst kendte møde, hvor der blev aftalt målpriser, som det tidspunkt, hvor overtrædelsen blev afsluttet.
(204) Daesang og Cheil bestrider ikke overtrædelsens varighed, som den er fastsat i denne beslutning.
(205) Hvad Ajinomoto angår, er Kommissionen enig i, at der ikke foreligger tilstrækkeligt materiale til, at det kan bevises, at selskabet deltog i aftalen om målpriserne for 1997. Kommissionen kan dog ikke godtage Ajinomotos påstand om, at det ikke længere medvirkede ved overtrædelsen efter mødet i august 1996.
(206) Det fremgår faktisk klart af det samtidige materiale, som Takeda har fremsendt vedrørende sine bilaterale møder med Ajinomoto, at de to virksomheder drøftede nukleotidmarkedet og -priserne under disse møder. For eksempel anfører Takeda i sine notater vedrørende mødet i juli 1997, at det havde fået besked fra Ajinomoto om, at de ville rejse til Europa i august og september og foreslå forhandlerne en 10 % prisforhøjelse, hvad de forventede, at forhandlerne ville protestere kraftigt imod. I det efterfølgende notat vedrørende mødet i september fremfører Takeda for eksempel, at "[A]jinomotos grundlæggende politik er en forhøjelse på 15 % (mindst 10 %). I august fik de som forventet stærke protester på et møde med de europæiske afdelinger, men de besluttede, at de ville begynde ved 53 DEM og nå op på i hvert fald 51 DEM (en forhøjelse på 10 %)" ("[A]jinomoto's basic policy is 15 % (minimum 10 %) up. In August at a meeting with Europe branches, they received strong resistance as expected, but they decided that they would start at DM 53 and would achieve at least DM 51 (10 % up)")(138). Disse to notater tilsammen viser klart, at Ajinomoto ikke blot havde angivet den prisforhøjelse, selskabet ville forsøge at opnå i Europa, men også meddelte tilbage, hvordan drøftelserne var foregået, og hvordan de ville gå videre herfra. Dette strækker sig tydeligvis langt ud over Takedas mislykkede forsøg på igen at få Ajinomoto med i arrangementerne(139).
(207) Kommissionen mener derfor, at Ajinomoto fortsat medvirkede ved overtrædelsen efter mødet i august 1996 ved fortsat at mødes med Takeda for at drøfte nukleotidpriser.
(208) Selv om Ajinomoto ikke længere foretog modkøb efter august 1996 og ikke deltog i noget multilateralt møde efter dette tidspunkt, fortsatte selskabet med at deltage i det ulovlige kartel, ved aktivt at bidrage til udvekslingen af prisoplysninger. Selv om formen kan have ændret sig fra deltagelse i multilaterale møder til at føre bilaterale kontakter med Takeda, må det konkluderes, at Ajinomoto medvirkede ved overtrædelsen indtil i hvert fald det sidst kendte møde, hvor man drøftede nukleotidpriser, nemlig mødet med Takeda i september 1997.
(209) I betragtning af, at de øvrige parter deltog i aftalen om målpriser for 1997, mener Kommissionen, at overtrædelsen har varet indtil udgangen af 1997, undtagen i tilfælde, hvor der er påvist ulovlige kontakter mellem deltagerne efter udgangen af 1997. For Takedas og Cheils vedkommende blev deres sidst kendte møde, hvor de drøftede nukleotidpriser, holdt den 2. juni 1998(140). Kommissionen mener derfor, at overtrædelsen for Takedas og Cheils vedkommende varede indtil den 2. juni 1998.
(210) Som følge heraf finder Kommissionen, at overtrædelsen har varet indtil september 1997 for Ajinomotos vedkommende, indtil udgangen af 1997 for Daesangs vedkommende og indtil den 2. juni 1998 for Cheils og Takedas vedkommende.
E. RETSMIDLER
1. ARTIKEL 3 I FORORDNING NR. 17
(211) Når Kommissionen konstaterer, at der foreligger en overtrædelse af traktatens artikel 81, stk. 1, eller EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, kan den i henhold til artikel 3 i forordning nr. 17 pålægge de deltagende virksomheder at bringe overtrædelsen til ophør.
(212) I den foreliggende sag anførte Kommissionen i klagepunktsmeddelelsen, at deltagerne gik langt for at skjule deres aktiviteter, og at de også havde givet modstridende oplysninger om den periode, hvor overtrædelsen fandt sted. Samtlige virksomheder fremfører i deres svar på klagepunktsmeddelelsen, at deres deltagelse var ophørt, inden Kommissionen indledte sin undersøgelse. Ajinomoto fremfører, at det ikke længere deltog efter august 1996.
(213) På trods af disse bemærkninger og for at udelukke enhver form for tvivl, bør de virksomheder, som fortsat er aktive på nukleotidmarkedet, og som denne beslutning er rettet til, pålægges at bringe overtrædelsen til ophør, hvis det ikke allerede er sket, og for fremtiden afholde sig fra aftaler, samordnet praksis eller vedtagelser inden for virksomhedssammenslutninger med samme eller tilsvarende formål eller virkninger.
(214) Forbuddet omfatter alle hemmelige møder og multilaterale eller bilaterale kontakter mellem konkurrenter med henblik på at begrænse deres indbyrdes konkurrence eller give dem mulighed for at samordne deres markedsadfærd, især deres prisfastsættelse.
2. ARTIKEL 15, STK. 2, I FORORDNING NR. 17
(a) GENERELLE BETRAGTNINGER
(215) I henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 kan Kommissionen ved beslutning pålægge virksomheder bøder på mindst 1000 EUR og højst 1 mio. EUR, idet sidstnævnte beløb dog kan forhøjes til 10 % af omsætningen i det sidste regnskabsår i hver af de virksomheder, som har medvirket ved overtrædelsen, såfremt de forsætligt eller uagtsomt overtræder traktatens artikel 81, stk. 1, og/eller EØS-aftalens artikel 53, stk. 1.
(216) Ved fastsættelsen af bødens størrelse skal Kommissionen tage alle relevante forhold i betragtning, og især overtrædelsens grovhed og varighed, som er de to kriterier, der er udtrykkeligt nævnt i artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17.
(217) De enkelte deltageres rolle i forbindelse med overtrædelsen vil blive vurderet individuelt. Kommissionen vil især lade bøden afspejle eventuelle skærpende eller formildende omstændigheder, ligesom den vil anvende meddelelsen om bødefritagelse eller bødenedsættelse i kartelsager, hvor det er rimeligt.
(218) Ved vurdering af overtrædelsens grovhed tager Kommissionen hensyn til dens art, dens konkrete indvirkning på markedet, hvis denne kan måles, og det relevante markeds størrelse. De enkelte virksomheders rolle i forbindelse med overtrædelsen vil blive vurderet individuelt.
(b) BØDENS STØRRELSE
(219) Kartellet var en forsætlig overtrædelse af traktatens artikel 81, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, idet de førende nukleotidproducenter sluttede sig sammen om oprettelse af et hemmeligt vedvarende system, der skulle begrænse konkurrencen, vel vidende, at deres handlinger ikke blot var konkurrencebegrænsende, men også ulovlige.
1. Grundbeløbet
(220) Grundbeløbet fastlægges i forhold til overtrædelsens grovhed og varighed.
Overtrædelsens grovhed
(221) Ved vurderingen af overtrædelsens grovhed tager Kommissionen hensyn til dens art, dens konkrete indvirkning på markedet, hvis denne kan måles, og det relevante geografiske markeds størrelse.
Overtrædelsens art
(222) Det fremgår af sagsfremstillingen i denne beslutning, at overtrædelsen i den foreliggende sag bestod i markedsdeling og prisfastsættelse, som er de værste former for overtrædelse af traktatens artikel 81, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1.
(223) Kartelaktiviteterne involverede store verdensomspændende virksomheder og blev planlagt, styret og befordret på højt niveau i de enkelte deltagende virksomheder(141). Gennemførelsen af en kartelaftale af ovennævnte art fører automatisk til betydelige konkurrencefordrejninger, som udelukkende gavner de producenter, der deltager i kartellet, og er skadelige for kunderne og i sidste instans for offentligheden.
(224) Kommissionen mener derfor, at denne overtrædelse på grund af sin art er en meget alvorlig overtrædelse af traktatens artikel 81, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1.
(225) Ajinomoto fremfører, at en række elementer i denne sag viser, at overtrædelsen kun havde begrænset indvirkning på markedet, og at den heller ikke var så alvorlig, som Kommissionen mener. Blandt disse elementer skal nævnes, at den europæiske nukleotidsektor er af begrænset størrelse, at overtrædelsen ikke blev fuldt gennemført, at nukleotider kun udgør en meget lille andel af omkostningerne ved de endelige produkter, at kartellet derfor kun havde skadet forbrugerne i begrænset omfang, og at muligheden for at spille leverandørerne ud mod hinanden begrænsede en eventuel skade over for de direkte kunder.
(226) Kommissionen må afvise disse argumenter. Det er indlysende, at pris- og markedsdelingskarteller i sig selv skader det indre marked. Det ville være forkert at konkludere på grundlag af markedets beskedne størrelse, at denne overtrædelse ikke var meget alvorlig. Det væsentlige er, at det normale konkurrencemønster, der ville have præget det indre marked for nukleotider, blev erstattet med et hemmeligt samarbejde om produktets pris, det vil sige en væsentlig konkurrencemæssig komponent. Som det fremgår af nedennævnte betragtninger blev aftalerne gennemført i praksis og fik konkret indvirkning på EØS-markedet for nukleotider(142). Overtrædelsen af traktatens artikel 81, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, betragtes derfor som meget alvorlig. Kommissionen behandler argumentet med hensyn til markedets begrænsede størrelse i betragtning 241-242.
Overtrædelsens konkrete indvirkning på EØS-markedet for nukleotider
(227) Overtrædelsen blev begået af virksomheder, som i den periode, denne beslutning vedrører, tegnede sig for broderparten af nukleotidmarkederne på verdensplan og i Europa. Desuden tog aftalerne specielt sigte på at hæve priserne til et niveau, der lå over det niveau, de ellers ville have ligget på, og at begrænse de afsatte mængder. I betragtning af at disse aftaler blev gennemført, påvirkede de markedet betydeligt.
(228) Der er ingen grund til at komme nærmere ind på, i hvilket omfang priserne adskilte sig fra de priser, der kunne have været gældende uden disse aftaler. Dette kan nemlig ikke altid måles pålideligt, da en række eksterne faktorer samtidig kan have påvirket prisudviklingen på produktet, så det bliver særdeles vanskeligt at drage konklusioner med hensyn til alle mulige årsagers relative betydning.
(229) Kartelaftalerne blev dog gennemført. Under hele kartellets varighed udvekslede parterne oplysninger om deres salgspriser og -mængder, og på grundlag af disse tal vedtog de målpriser (jf. for eksempel betragtning 80, 89, 91, 92-94, 97-98, 104, 108-111, 115-116, 118-131, 133, 135 og 138-141). Som det fremgår af sagsfremstillingen i denne beslutning blev målpriserne og prisforhøjelserne aftalt, meddelt kunderne og gennemført i hele EØS (jf. for eksempel betragtning 86, 104, 118-120, 122, 124, 126, 128, 134, 139-141 og 144). Parterne førte nøje tilsyn med gennemførelsen af deres aftaler ved regelmæssigt at afholde multilaterale og bilaterale møder. På disse møder udvekslede de deres salgstal, drøftede markedspriser (hvilket således gav dem mulighed for at kontrollere, om de aftalte målpriser blev opfyldt) og vedtog at justere målpriserne, hvis det var nødvendigt (jf. for eksempel betragtning 92, 109, 111, 124 og 128-130.
(230) På baggrund af ovenstående og i betragtning af de enkelte deltageres bestræbelser i forbindelse med den komplekse tilrettelæggelse af kartellet, er der ingen tvivl om, at den konkurrencebegrænsende aftale blev gennemført i hele den overtrædelsesperiode, som denne beslutning vedrører. En sådan vedvarende gennemførelse over en niårig periode må have påvirket markedet.
(231) Ajinomoto fremfører, at Kommissionen, når den påviser, at overtrædelsen påvirkede markedet mærkbart, baserer sin konklusion på et materiale, der ikke er fyldestgørende. Ifølge Ajinomoto havde overtrædelsen kun begrænset indvirkning på markedet. Ajinomoto anfører nemlig, at det ikke blot viste sig at være meget vanskeligt at nå frem til aftaler om målpriser, men at det selv i de tilfælde, hvor der blev indgået sådanne aftaler, aldrig var muligt at opfylde dem fuldt ud: der blev hyppigt afveget fra aftalerne, uden at dette blev straffet, og der var ikke indført noget effektivt kontrolsystem. Ifølge Ajinomoto blev overtrædelsen derfor ikke gennemført fuldt ud.
(232) Desuden fremfører Ajinomoto, at nukleotidomkostningerne tegner sig for gennemsnitlig under 0,1 % af prisen på det endelige produkt, og at muligheden for at spille leverandørerne ud mod hinanden begrænsede skaden over for de direkte forbrugere. Endelig mener Ajinomoto, at en analyse af de økonomiske forhold i den periode, der undersøges, bekræfter, at prisudviklingen viste, at der var tale om en konkurrencemæssig adfærd. Til støtte herfor har Ajinomoto fremlagt en rapport udarbejdet af RBB Economics, hvori det er fastsat, at der ikke er noget grundlag for at konkludere, at priserne i perioden 1988-1997 var usædvanlig stabile, eller at prisfaldet i slutningen af 1998/begyndelsen af 1999 afspejlede, at overtrædelsen var bragt til ophør. Ifølge rapporten er det tvivlsomt, om eventuelle kundefordelingsaftaler mellem nukleotidproducenterne var effektive, ligesom prisfaldet sidst i 1998/begyndelsen af 1999 ikke skyldtes kartellets ophør, men snarere vigtige ændringer i eksterne markedsfaktorer, som ændrede prisforholdene i Europa fundamentalt: en betydelig kapacitetsforøgelse på grund af åbningen af Cheils anlæg i Indonesien kombineret med en stagnerende efterspørgsel fra 1997 og frem førte til en betydelig overskudskapacitet. Devalueringen af den koreanske og den indonesiske valuta skabte yderligere pres på de europæiske priser. Ajinomoto anfører i et supplement til sit svar på klagepunktsmeddelelsen, at de gennemsnitlige skøn over kapaciteten, som virksomhederne forelagde Kommissionen (og som er gjort tilgængelige), bekræfter, at prisudviklingen i den relevante periode tydede på, at der var tale om konkurrencemæssige forhold, og at overtrædelsen kun havde begrænset indvirkning på markedet.
(233) Cheil drager de samme konklusioner i sit svar på klagepunktsmeddelelsen og understreger, at det var Cheils beslutning om at forøge sin kapacitet, der fik priserne til at falde betydeligt sidst i 1998/begyndelsen af 1999. Cheil fremfører også, at markedets beskedne størrelse betyder, at den ulovlige adfærds faktiske økonomiske virkninger har været mindre, og at dette skulle berettige til at fastsætte et lavere grundbeløb for bøden. Desuden mener Cheil, støttet af Daesang(143), at Kommissionen ved vurderingen af overtrædelsens grovhed bør tage hensyn til, at overtrædelsen kun har påvirket forbrugerne i ubetydeligt omfang, og at koreanerne blev trukket ind i en plan, der eksisterede på forhånd.
(234) Takeda fremfører ligeledes, at selv den maksimale potentielle indvirkning på de endelige forbrugere er meget begrænset i betragtning af, at det europæiske marked er af beskeden størrelse, at nukleotiderne købes af store fødevarefabrikanter og ikke af de endelige forbrugere, og at nukleotiderne kun er en beskeden omkostningsfaktor i forbindelse med det endelige produkt. Takeda forbeholder sig endvidere sine rettigheder med hensyn til, at Kommissionen ikke har forsøgt at opgøre præcist, hvor stor en prisforhøjelse overtrædelsen medførte i forhold til det prisniveau, der ellers ville have været anvendt.
(235) Ingen af de argumenter, parterne har fremsat for at bagatellisere den virkning, som Kommissionen mener, at kartellet i praksis har haft på markedet, er overbevisende. Forklaringerne med hensyn til prisstabiliteten fra 1988-1997 og prisfaldet sidst i 1998/begyndelsen af 1999 kan i et vist omfang bære berettigede (især hvad angår kapacitetsforøgelsen som følge af åbningen af Cheils nye anlæg i Indonesien hen imod slutningen af kartelperioden), men de virker ikke overbevisende som begrundelse for, at gennemførelsen af kartelaftalen ikke kan have spillet nogen rolle for prisfastsættelsen og -udsvingene på nukleotidmarkedet. Da parterne havde erstattet den usikre situation, som fri konkurrence indebærer, med et vedvarende ulovligt samarbejde, blev priserne nødvendigvis fastsat på et andet niveau, end det, der ville have gjort sig gældende på et konkurrencebetonet marked.
(236) Som Ajinomoto og Cheil har understreget, viser den kraftige forøgelse af produktionskapaciteten mod slutningen af kartelperioden samtidig med en nedgang i efterspørgslen og dermed et prisfald (og et fald i de respektive producenters kapacitetsudnyttelsesgrad) uden tvivl parternes problemer med at påvirke priserne i en vanskelig markedssituation og måske endda årsagerne til selve kartellets sammenbrud. Det viser dog ikke, at den ulovlige praksis ikke påvirkede markedet i de ni år, kartellet eksisterede, eller at priserne ikke blev holdt oppe over et konkurrencedygtigt niveau.
(237) Tværtimod kan det, når man ser på karteldeltagernes samlede bestræbelser (jf. betragtning 75-149), med rimelighed konkluderes, at det i hele kartelperioden lykkedes karteldeltagerne at opretholde priserne på et højere niveau, end det havde været tilfældet uden de ulovlige arrangementer.
(238) Selv om karteldeltagerne ikke fuldt ud opnåede de forventede resultater, ville dette ikke bevise, at kartellet ikke påvirkede markedet. I betragtning af blandt andet de involverede risici er det desuden utænkeligt, at parterne gentagne gange i overtrædelsesperioden ville have aftalt at mødes overalt i verden for at fastsætte målpriser, hvis de havde haft en fornemmelse af, at kartellet ikke eller kun i ringe grad påvirkede markedet for nukleotider. I denne forbindelse kan for eksempel nævnes den særlige tak, som Ajinomoto rettede til samtlige karteldeltagere på et af kartelmøderne, fordi målpriserne for 1995 var blevet gennemført med godt resultat (jf. betragtning 126 eller bilag Z til Daesangs supplerende meddelelse(144)).
(239) Ajinomoto, Cheil og Daesang har også i deres svar på klagepunktsmeddelelsen fremført, at Kommissionens eget materiale viser, at de ofte har tilsidesat arrangementerne og ofte har handlet uafhængigt på markedet. Dette argument kan dog ikke godtages. Kommissionen har ikke blot omfattende beviser på, at Ajinomoto, Daesang og Cheil faktisk fortsatte med at deltage i overtrædelsen i hele overtrædelsesperioden (hvad der heller ikke bestrides af parterne, undtagen Ajinomoto for så vidt angår selskabets deltagelse efter august 1996), men parterne kan meget vel have haft "skjulte dagsordener", som i en vis grad fik dem til at tilsidesætte deres forpligtelser over for de andre karteldeltagere, og dette er ikke ensbetydende med, at de ikke gennemførte kartelaftalen. Førsteinstansretten fastslog således i sagen Cascades mod Kommissionen: "en virksomhed, der på trods af samordningen med sine konkurrenter følger en mere eller mindre uafhængig politik på markedet, søger eventuelt at udnytte kartellet til sin fordel"(145).
Det relevante geografiske markeds størrelse
(240) Kartellet omfattede hele fællesmarkedet, og efter etableringen af EØS, også hele dette område. Alle dele af fællesmarkedet og EØS blev påvirket af det hemmelige samarbejde. For at vurdere overtrædelsens grovhed fastslår Kommissionen derfor, at kartellet påvirkede hele Fællesskabet og, efter oprettelsen af EØS, hele EØS.
Kommissionens konklusion med hensyn til overtrædelsens grovhed
(241) I betragtning af den adfærd, der behandles i denne sag, dens konkrete indvirkning på nukleotidmarkedet og den omstændighed, at den omfattede hele fællesmarkedet og, efter oprettelsen af EØS, også hele dette område, finder Kommissionen, at de virksomheder, som denne beslutning vedrører, har begået en meget alvorlig overtrædelse af traktatens artikel 81, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1.
(242) Der må foretages en klar sondring mellem spørgsmålet om produktmarkedets størrelse og spørgsmålet om overtrædelsens faktiske indvirkning på dette produktmarked. Det er ikke Kommissionens praksis at betragte produktmarkedets størrelse som en relevant faktor ved vurderingen af overtrædelsens grovhed.
(243) Ikke desto mindre vil Kommissionen i denne sag tage hensyn til produktmarkedets begrænsede størrelse, selv om der stadig er tale om en meget alvorlig overtrædelse.
Klassificering af karteldeltagerne
(244) Inden for kategorien meget alvorlige overtrædelser gør den foreslåede bødeskala det muligt at behandle virksomhederne forskelligt for at tage hensyn til deres faktiske økonomiske muligheder for at skade konkurrencen mærkbart og for at fastsætte bøden til et niveau, der sikrer, at den får en tilstrækkelig afskrækkende virkning. Dette forekommer især nødvendigt, når der er betydelig forskel på de deltagende virksomheders markedsandele, som det er tilfældet i den foreliggende sag.
(245) I denne sag, der omfatter flere virksomheder, er det nødvendigt ved fastsættelsen af bødernes grundbeløb at tage hensyn til de enkelte virksomheders vægt i overtrædelsen, og dermed den faktiske indvirkning på konkurrencen.
(246) Med henblik herpå kan de deltagende virksomheder opdeles i forskellige kategorier afhængigt af deres relative betydning på det relevante marked, eventuelt justeret af hensyn til andre faktorer, og især behovet for at sikre, at bøderne får en afskrækkende virkning.
(247) Som grundlag for en sammenligning af virksomhedernes relative betydning på det relevante marked finder Kommissionen det hensigtsmæssigt i den foreliggende sag at anvende deres respektive markedsandele på verdensplan for det pågældende produkt. I betragtning af markedets globale karakter giver disse tal det bedste billede af de deltagende virksomheders mulighed for at påføre andre virksomheder inden for fællesmarkedet og/eller EØS betydelig skade. Desuden giver en karteldeltagers andel af verdensmarkedet et fingerpeg om den pågældende deltagers bidrag til kartellets effektivitet som helhed eller omvendt til den mangel på stabilitet, der ville have præget kartellet, hvis virksomheden ikke havde deltaget. Sammenligningen bygger på virksomhedernes andele af verdensmarkedet for det pågældende produkt i det seneste hele kalenderår, hvor overtrædelsen er begået (1997).
(248) Ajinomoto var hele tiden den største nukleotidproducent på det relevante geografiske marked. I 1997 lå dens anslåede andel af verdensmarkedet på mellem 40 % og 50 %.
(249) Takeda, Cheil og Daesang var mindre virksomheder på verdensmarkedet for nukleotider. For 1997 kan deres respektive markedsandele anslås til mellem 10 % og 20 %, dvs. under halvdelen af den største deltager Ajinomotos andel.
(250) Ajinomoto vil derfor blive anbragt i første kategori, mens Takeda, Cheil og Daesang anbringes i anden kategori.
(251) På baggrund af ovenstående fastsætter Kommissionen bødernes grundbeløb på grundlag af overtrædelsens grovhed til følgende:
- Ajinomoto: 6,0 mio. EUR
- Takeda, Daesang og Cheil: 2,4 mio. EUR.
Tilstrækkelig afskrækkende virkning
(252) For at sikre, at bøden har en tilstrækkelig afskrækkende virkning og tager hensyn til, at store virksomheder har juridisk og økonomisk ekspertise og infrastruktur, der gør det lettere for dem at vurdere, om deres adfærd er ulovlig og hvilke konkurrenceretlige konsekvenser den vil få, vil Kommissionen desuden fastslå, om der er behov for en yderligere justering af grundbeløbet for nogen af virksomhederne.
(253) Med en verdensomspændende omsætning på henholdsvis 8,7 mia. EUR og 9,2 mia. EUR i 2001 er Ajinomoto og Takeda langt større virksomheder end Daesang (omsætning på 1,4 mia. EUR på verdensplan i 2001) og Cheil (omsætning på 1,9 mia. EUR på verdensplan i 2001). I denne forbindelse mener Kommissionen, at udgangspunktet for bøderne på grundlag af virksomhedernes relative betydning på det relevante marked må justeres opad for at tage hensyn til Ajinomotos og Takedas størrelse og samlede ressourcer.
(254) På baggrund af ovenstående mener Kommissionen, at det af hensyn til den afskrækkende virkning er nødvendigt, at bødens grundbeløb, der er fastsat i betragtning 251, forhøjes med 100 % til 12 mio. EUR for Ajinomotos vedkommende og med 100 % til 4,8 mio. EUR for Takedas vedkommende.
Overtrædelsens varighed
(255) Kommissionen finder, at Daesang overtrådte traktatens artikel 81, stk. 1, fra den 19. december 1988 til udgangen af 1997 og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, fra 1. januar 1994 til udgangen af 1997.
(256) Kommissionen finder, at Cheil overtrådte traktatens artikel 81, stk. 1, fra marts 1989 til 2. juni 1998 og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, fra 1. januar 1994 til 2. juni 1998.
(257) Takeda fremførte, at Kommissionen burde betragte overtrædelsen som endelig afsluttet på tidspunktet for det sidste kendte kartelmøde. Som det fremgår ovenfor under "Overtrædelsens varighed", viser dossieret, at 2. juni 1998 faktisk var tidspunktet for den sidste kendte ulovlige kontakt mellem Takeda og en karteldeltager. Kommissionen finder derfor, at Takeda overtrådte traktatens artikel 81, stk. 1, fra 8. november 1988 til 2. juni 1998 og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, fra 1. januar 1994 til 2. juni 1998.
(258) Endelig bestrider Ajinomoto overtrædelsens varighed, idet selskabet kun indrømmer, at det har medvirket ved overtrædelsen indtil august 1996. Hvor længe Ajinomoto har deltaget i kartellet, behandles i betragtning 202-210. Kommissionen mener, at Ajinomoto overtrådte traktatens artikel 81, stk. 1, fra 8. november 1988 til i hvert fald september 1997 og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, fra 1. januar 1994 til i hvert fald september 1997.
(259) Kommissionen konkluderer derfor, at Takeda, Ajinomoto, Daesang og Cheil har begået en overtrædelse i henholdsvis 9 år og 6 måneder (Takeda), 8 år og 9 måneder (Ajinomoto), 9 år (Daesang) og 9 år og 2 måneder (Cheil), og det vil sige, at overtrædelsen var af lang varighed (over 5 år). Det grundbeløb, der er fastsat for overtrædelsens grovhed (jf. betragtning 251 og 254), forhøjes derfor med 10 % pr. år og 5 % pr. halve år, det vil sige med 95 % for Takedas vedkommende, 90 % for Cheils og Daesangs vedkommende og 85 % for Ajinomotos vedkommende.
(260) Cheil fremfører dog i sit svar på klagepunktsmeddelelsen, at det ganske vist er fastsat i retningslinjerne for beregningen af bøder i henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 65, stk. 5, i EKSF-traktaten(146), at en overtrædelse af "lang varighed" kan give anledning til en forhøjelse på 10 % hvert år, men at dette ikke betyder, at enhver overtrædelse er undergivet en sådan "årlig" stigning. Cheil fremfører især, at Kommissionen bør overveje en lavere forhøjelse på grund af overtrædelsens varighed end standardforhøjelsen på 10 % for perioden fra marts 1989 til begyndelsen af 1992 i betragtning af Cheils beskedne deltagelse i overtrædelsen i denne periode (og den deraf følgende beskedne indvirkning på markedet). Tilsvarende fremfører Cheil, at en sådan fremgangsmåde også ville være berettiget for perioden efter 1996 i betragtning af, at denne periode var mindre intensiv og i betragtning af Cheils beslutning i 1996 om at øge kapaciteten (med virkning fra udgangen af 1990'erne).
(261) Kommissionen må tilbagevise dette argument. Cheils deltagelse i overtrædelsen i hele overtrædelsesperioden er blevet påvist i sagsfremstillingen i denne beslutning. Det er også blevet påvist, at overtrædelsen påvirkede EØS-markedet. Den omstændighed, at en deltager i et kartel kan spille den rolle, som passer bedst til den pågældende deltagers særlige forhold, udelukker ikke, at den er ansvarlig for overtrædelsen som helhed. En virksomhed, der deltager i det fælles ulovlige forehavende gennem handlinger, der bidrager til gennemførelsen af den fælles målsætning, er ligeledes ansvarlig i hele den periode, hvor den har deltaget, for de øvrige deltageres handlinger med samme formål(147). Kommissionen mener derfor, at Cheil medvirkede ved overtrædelsen på samme måde under hele overtrædelsens varighed.
Konklusion med hensyn til grundbeløbet
(262) Kommissionen fastsætter derfor bødernes grundbeløb således:
- Takeda: 9360000 EUR
- Ajinomoto: 22200000 EUR
- Daesang: 4560000 EUR
- Cheil: 4560000 EUR.
2. Skærpende omstændigheder
(263) Kommissionen har ikke påvist nogen skærpende omstændigheder, der skal tages i betragtning i denne beslutning.
3. Formildende omstændigheder
Fuldstændig passivitet ved overtrædelsen
(264) Cheil og Daesang fremfører i deres svar(148), at de altid spillede en passiv rolle eller en rolle som medløber ved overtrædelsen. De blev trukket ind i et eksisterende kartel, der blev ledet af Takeda og, i mindre omfang, Ajinomoto, som ønskede at beskytte deres egne markeder og begrænse konkurrencen gennem modkøb. Ajinomoto fremfører i denne forbindelse, at dets rolle var underordnet Takedas, idet sidstnævnte skulle betragtes som kartellets reelle leder. Desuden fremfører de koreanske producenter, at de er langt mindre end deres japanske kolleger, hvilket også beviser, at deres adfærd har haft begrænset indvirkning på markedet.
(265) Virksomhedernes faktiske økonomiske mulighed for at påvirke EØS-markedet på grundlag af deres økonomiske størrelse er blevet taget i betragtning ved beregningen af bødens grundbeløb (jf. betragtning 244-251).
(266) Selv om der på grundlag af disse udtalelser kan være visse elementer, som tyder på, at de japanske virksomheder startede kartellet og tog initiativ til at tilrettelægge en række møder, finder Kommissionen ingen grund til at tro, at nogen af de koreanske producenter spillede en rent passiv rolle eller en rolle som medløber ved overtrædelsen. De to virksomheder deltog i langt størsteparten af de påviste kartelmøder og tog direkte og aktiv del i overtrædelsen. Cheil og Daesang deltog således i møderne og udvekslede salgsoplysninger i hele den periode, hvor de deltog. De kan derfor ikke hævde, at de har spillet en rent passiv rolle(149).
(267) For eksempel fremgår det klart af Daesangs eget referat af mødet i december 1995 om 1995-samarbejdet(150), at alle parter havde samarbejdet om gennemførelsen af prisforhøjelserne for 1995, og at alle parter var enige om at fortsætte samarbejdet i 1996. Som det fremgår af de faktiske omstændigheder fremlagde Cheil og Daesang også på skift forslag til målpriser og afholdt indbyrdes møder for at udarbejde en fælles holdning før producentmøderne.
(268) Det samlede bevismateriale i den foreliggende sag, som beskrevet i denne beslutnings sagsfremstilling, giver et billede af et kartel, hvor samtlige parter deltog aktivt og direkte i overtrædelsen gennem udveksling af salgstal samt gennemgang og diskussion af målpriserne. Deltagerne havde en fælles interesse i arrangementerne. Det er blevet fastslået, at samtlige karteldeltagere har deltaget i de fleste af kartelmøderne og på skift har tilrettelagt disse møder. Der er derfor heller ikke nogen virksomhed, der kan anses for at have spillet en førende rolle i retningslinjernes forstand.
Ingen gennemførelse af de ulovlige aftaler i praksis
(269) Som anført i betragtning 229 mener Kommissionen, at de konkurrencebegrænsende aftaler blev gennemført. Denne formildende omstændighed kan derfor ikke anvendes på nogen af denne beslutnings adressater. Kommissionen bemærker, at en aftale om begrænsning af konkurrencen principielt gennemføres, når karteldeltagerne afgør deres adfærd på markedet efter den fælles hensigt, de har givet udtryk for. Ved gentagne aftaler, der indgås over en lang periode, kan det formodes, at aftalerne er blevet gennemført af hver enkelt deltager, da de ellers ikke gentagne gange ville have aftalt at mødes rundt omkring i verden for at fastsætte priser og fordele kunderne over så lang en periode. Ingen af de argumenter, som parterne har fremført, kan modbevise Kommissionens konklusioner.
(270) Som anført i betragtning 239 vil en virksomhed, som til trods for det hemmelige samarbejde med konkurrenterne følger en mere eller mindre uafhængig politik på markedet, måske blot forsøge at udnytte kartellet til sin egen fordel(151). At parterne, som de hævder, ikke regelmæssigt overholdt de aftalte arrangementer, kan derfor ikke betragtes som tilstrækkeligt bevis på, at aftalerne ikke blev gennemført.
Andre formildende omstændigheder
(271) Ajinomoto fremfører i sit svar på klagepunktsmeddelelsen, at Kommissionen bør betragte det forhold, at selskabet ensidigt og frivilligt standsede sin deltagelse i kartellet, især inden Kommissionen foretog nogen undersøgelse, som en formildende omstændighed sammen med det forhold, at denne ensidige tilbagetrækning havde bidraget til optrevling af kartellet.
(272) Som støtte herfor anfører Ajinomoto Takedas interne memorandum af 28. maj 1997 og 9. juni 1997(152) og Takedas erklæring(153), hvor der henvises til karteldeltagernes betænkeligheder med hensyn til Ajinomotos beslutning om ikke længere at deltage i de multilaterale møder efter august 1996, og de virkninger dette ville få på møderne.
(273) Dette argument må tilbagevises. Det er blevet påvist under afsnittet "Overtrædelsens varighed", at Ajinomotos beslutning om ikke længere at deltage i de multilaterale møder efter august 1996 ikke kan betragtes som bevis på, at selskabet ensidigt standsede sin deltagelse i overtrædelsen fra dette tidspunkt. Tværtimod mener Kommissionen, at selskabet fortsat deltog i overtrædelsen ved at opretholde de bilaterale kontakter med Takeda, hvor de drøftede nukleotidmarkedet og -priserne. Under disse omstændigheder mener Kommissionen, at det forhold, at Ajinomoto ikke længere deltog i de multilaterale møder, kun kan have spillet en mindre rolle, hvis det overhovedet havde nogen betydning, ved optrevlingen af kartellet.
(274) Cheil fremfører, at Kommissionen bør tage hensyn til, at det allerede har fået pålagt en bøde for denne overtrædelse i USA, idet virksomheder ikke bør udsættes for "dobbelt straf", og at Kommissionen derfor kun bør lægge de virkninger, som overtrædelsen havde på det forholdsvis beskedne fællesskabsmarked, til grund for bøden.
(275) Dette argument må afvises. Bøder, der pålægges af andre myndigheder, herunder myndighederne i USA, har ingen indflydelse på de bøder, der pålægges for overtrædelse af EU's konkurrenceregler. USA's (eller et hvilket som helst andet tredjelands) indgreb over for karteladfærd kan på ingen måde begrænse eller udelukke Kommissionens kompetence efter EU's konkurrenceret. Det skal bemærkes, at traktatens artikel 81 i kraft af territorialprincippet kun vedrører konkurrencebegrænsninger inden for fællesmarkedet, og at EØS-aftalens artikel 53 kun vedrører konkurrencebegrænsninger på EØS-markedet. På samme måde har USA's konkurrencemyndigheder kun kompetence i den udstrækning, hvor en adfærd har direkte og tilsigtet virkning i USA.
(276) Takeda fremfører, at Kommissionen bør tage hensyn til, at det allerede har betalt en betydelig bøde i vitaminsagen(154). Ajinomoto fremsætter et tilsvarende argument med hensyn til den bøde, det betalte i lysinsagen(155). Kommissionen afviser dette argument. Vitaminsagen og lysinsagen vedrørte ikke Takedas og Ajinomotos overtrædelse på nukleotidmarkedet og kan derfor ikke tages i betragtning i forbindelse med denne beslutning.
(277) Cheil og Daesang fremfører endvidere, at de regelmæssigt undlod at efterkomme arrangementerne, og endog modarbejdede dem, for eksempel ved at forhøje produktionskapaciteten eller underbyde målpriserne.
(278) Kommissionen understreger endnu en gang, at det ikke nødvendigvis skal betragtes som en formildende omstændighed i forbindelse med fastlæggelsen af bødens størrelse, at en virksomhed, der bevisligt har deltaget i et hemmeligt prissamarbejde med sine konkurrenter, ikke altid opførte sig på markedet på den måde, der var aftalt med konkurrenterne. Som anført ovenfor kan det forholde sig således, at en virksomhed, der til trods for sit hemmelige samarbejde med konkurrenterne følger en mere eller mindre uafhængig politik på markedet, blot forsøger at udnytte kartellet til sin egen fordel(156).
(279) Ajinomoto, Cheil og Takeda påpeger også, at de har truffet foranstaltninger for at forhindre fremtidige overtrædelser af konkurrencereglerne. I denne forbindelse har de vedtaget eller udbygget programmer for overholdelse af konkurrencereglerne. Kommissionen ser med tilfredshed på, at disse virksomheder har indført en politik for overholdelse af konkurrencereglerne. Den mener dog, at initiativet er taget for sent og ikke kan betragtes som et forebyggende instrument, der fritager Kommissionen for sin forpligtelse til at straffe den overtrædelse af konkurrencereglerne, som disse virksomheder tidligere har begået. På baggrund af ovenstående bør vedtagelsen af et program for overholdelse af konkurrencereglerne ikke betragtes som en formildende omstændighed, der gør en nedsættelse af bøden berettiget.
(280) Der er derfor ingen formildende omstændigheder, der kan anvendes over for deltagerne i denne overtrædelse, som berører nukleotidmarkedet.
4. Anvendelse af kommissionens samarbejdsmeddelelse
(281) De virksomheder, som denne beslutning er rettet til, har samarbejdet med Kommissionen på forskellige trin i undersøgelsen med henblik på at opnå en favorabel behandling som fastsat i samarbejdsmeddelelsen. Af hensyn til de pågældende virksomheders berettigede forventninger, når det gælder bødefritagelse eller bødenedsættelse på grundlag af deres samarbejde, undersøger Kommissionen i det følgende, om de deltagende parter opfyldte samarbejdsmeddelelsens betingelser.
Bødefritagelse eller meget betydelig bødenedsættelse ("Afsnit B")
(282) Takeda har anmodet om bødefritagelse. I denne forbindelse mener Takeda, at det bør være omfattet af de ændringer i samarbejdspolitikken, som Kommissionen indførte ved sin meddelelse om bødefritagelse eller bødenedsættelse i kartelsager(157), der blev offentliggjort i 2002 ("2002-meddelelsen"), med den begrundelse, at det ikke tog skridt til at tvinge nogen anden virksomhed til at deltage i overtrædelsen. Som følge heraf mener Takeda, at det er berettiget til bødefritagelse efter de nye regler. Takeda fremfører, at EU-retten anerkender det princip, at ændringer i behandlingen af bøder med afskrækkende virkning under visse omstændigheder bør kunne anvendes med tilbagevirkende kraft, og at princippet kan anvendes mere generelt i forbindelse med administrative beslutninger, som det er tilfældet i en række medlemsstater.
(283) 2002-meddelelsen angiver klart, at den ikke finder anvendelse på sager, hvor virksomheder i forvejen har kontaktet Kommissionen for at opnå en favorabel behandling i henhold til den tidligere meddelelse. Alle henvendelser om favorabel behandling bør derfor behandles efter den samarbejdsmeddelelse, der blev offentliggjort i 1996, og som fortsat gælder i forbindelse med denne beslutning.
(284) Kommissionen erkender, at Takeda var den første virksomhed, der fremlagde afgørende beviser på kartellets eksistens og fortsatte med at samarbejde fuldt ud under undersøgelsen. Takeda underrettede første gang Kommissionen om kartellets eksistens den 9. september 1999 og udleverede den 14. september 1999 et dossier med bevismateriale. På daværende tidspunkt havde Kommissionen ikke modtaget oplysninger om kartellet fra andre kilder.
(285) Ved vurderingen af Takedas samarbejde bemærker Kommissionen, at det materiale, virksomheden først udleverede, ikke vedrørte kartellets aktiviteter før 1992. Ikke desto mindre anførte Takeda i sin erklæring, at kartellet rent faktisk opstod i 1989. Der er ingen tegn på, at Takeda havde andre oplysninger eller dokumenter om kartellet. Det må derfor konkluderes, at Takeda har samarbejdet fuldt ud med Kommissionen.
(286) Til trods for, at der i dossieret findes elementer, som tyder på, at Takeda ved visse lejligheder har spillet en samordnende rolle i kartellet, tvang Takeda ikke andre virksomheder til at deltage i kartellet og handlede heller ikke som kartellets primus motor eller spillede en afgørende rolle i de ulovlige aktiviteter som omhandlet i samarbejdsmeddelelsen. Det er også blevet fastslået, at Takeda standsede sin deltagelse i overtrædelsen, inden det henvendte sig til Kommissionen.
(287) På baggrund af Takedas generelle samarbejde i forbindelse med undersøgelsen opfylder selskabet betingelserne i afsnit B i samarbejdsmeddelelsen og bør derfor indrømmes en nedsættelse på 100 % af den bøde, det ville have fået pålagt, hvis ikke det havde samarbejdet med Kommissionen.
Betydelig bødenedsættelse ("Afsnit C")
(288) Daesang, Cheil og Ajinomoto anmoder om bødenedsættelse i henhold til afsnit C i samarbejdsmeddelelsen. På det tidspunkt, hvor Daesang, Cheil og Ajinomoto begyndte at samarbejde med Kommissionen, havde Takeda allerede fremsat tilstrækkelige oplysninger til, at Kommissionen kunne bevise kartellets eksistens. Det må derfor konkluderes, at Daesang, Cheil og Ajinomoto ikke var de første, der udleverede afgørende bevismateriale til Kommissionen om nukleotidkartellets eksistens, som fastsat i samarbejdsmeddelelsens afsnit B, litra b). Ingen af disse virksomheder opfylder derfor betingelserne i afsnit C.
Væsentlig bødenedsættelse ("Afsnit D")
(289) Daesang fremfører, at det ikke blot tilbød at samarbejde med Kommissionen i forbindelse med undersøgelsen, inden Kommissionen udstedte den første begæring om oplysninger, men også samarbejdede fuldt ud med Kommissionen under hele undersøgelsen. Selskabet fremfører, at det har sat Kommissionen i stand til at fastslå hele overtrædelsens varighed fra oktober 1988 og dermed var den første virksomhed, der gav Kommissionen de afgørende beviser på hele den overtrædelse, der er omhandlet i klagepunktsmeddelelsen.
(290) Selv om Daesang først kontaktede Kommissionen, efter at Takeda allerede havde henvendt sig, kontaktede det dog Kommissionen på eget initiativ, inden det modtog en begæring om oplysninger. Desuden samarbejdede Daesang fuldt ud med Kommissionen under hele dens undersøgelse. Daesang gav også oplysninger, der bidrog væsentligt til at fastlægge de nærmere omstændigheder omkring kartelarrangementerne inden 1992.
(291) De oplysninger, som Daesang gav, inden Kommissionen udsendte sin begæring om oplysninger, blev anvendt af Kommissionen i vid udstrækning i forbindelse med undersøgelsen. Daesang gav især, men ikke udelukkende, værdifulde oplysninger om kartellets drift inden 1992. Efter modtagelsen af klagepunktsmeddelelsen bestred Daesang ikke de faktiske omstændigheder, der ligger til grund for Kommissionens konklusioner. Daesang opfylder derfor betingelserne i punkt 2, første og andet led i samarbejdsmeddelelsens afsnit D og bør derfor indrømmes en bødenedsættelse på 50 %.
(292) Cheil udleverede mange samtidige referater af møder og kontakter og bidrog dermed væsentligt til at fastlægge kartellets eksistens. Cheils oplysninger blev anvendt af Kommissionen i vid udstrækning. Cheil bestrider heller ikke de faktiske omstændigheder ved overtrædelsen, som beskrevet i klagepunktsmeddelelsen. Det må derfor konkluderes, at Cheil opfylder betingelserne i punkt 2, første og andet led i samarbejdsmeddelelsens afsnit D, hvad Cheil også har fremført. I betragtning af Cheils generelle samarbejde i forbindelse med Kommissionens undersøgelse bør selskabet derfor indrømmes en nedsættelse på 40 % af den bøde, som det ellers ville have fået pålagt, hvis ikke det havde samarbejdet med Kommissionen.
(293) Ajinomoto har samarbejdet fuldt ud med Kommissionen i hele undersøgelsesperioden og bistået Kommissionen ved at fastslå overtrædelsens eksistens, idet selskabet har udleveret samtidige dokumenter, der blev brugt af Kommissionen i vid udstrækning, ligesom det har afklaret en række forhold omkring kartellets drift. Ajinomoto opfylder derfor betingelserne i punkt 2, første led i samarbejdsmeddelelsens afsnit D.
(294) Ajinomoto bestrider dog de faktiske omstændigheder, der er fastsat i klagepunktsmeddelelsen, for så vidt angår kartellets varighed. Ajinomoto er derfor ikke berettiget til en bødenedsættelse i henhold til punkt 2, andet led i samarbejdsmeddelelsens afsnit D. På grundlag af ovenstående må det konkluderes, at Ajinomoto opfylder betingelserne i punkt 2, første led, i samarbejdsmeddelelsens afsnit D og derfor bør indrømmes en bødenedsættelse på 30 %.
Konklusion med hensyn til anvendelsen af samarbejdsmeddelelsen
(295) Det må konkluderes, at de virksomheder, som denne beslutning er rettet til, på grundlag af deres samarbejde, bør indrømmes følgende bødenedsættelse i henhold til samarbejdsmeddelelsen:
- Takeda: en nedsættelse på 100 %
- Ajinomoto: en nedsættelse på 30 %
- Daesang: en nedsættelse på 50 %
- Cheil: en nedsættelse på 40 %.
5. De endelige bøder i denne sag
(296) Virksomhederne bør pålægges følgende bøder i henhold til artikel 15, stk. 2, litra a), i forordning nr. 17:
- Takeda 0 EUR
- Ajinomoto 15540000 EUR
- Daesang 2280000 EUR
- Cheil 2736000 EUR
VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:
Artikel 1
Ajinomoto Company Incorporated, Takeda Chemical Industries Limited, Daesang Corporation og Cheil Jedang Corporation har overtrådt traktatens artikel 81, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, ved at deltage i et kompleks af aftaler og samordnet praksis inden for nukleotidsektoren på den måde og i det omfang, der er fastsat i begrundelsen.
Overtrædelsens varighed:
a) Ajinomoto Company Incorporated: fra 8. november 1988 til september 1997
b) Takeda Chemical Industries Limited: fra 8. november 1988 til juni 1998
c) Daesang Corporation: fra 19. december 1988 til udgangen af 1997
d) Cheil Jedang Corporation: fra marts 1989 til juni 1998.
Artikel 2
De i artikel 1 nævnte virksomheder bringer omgående den deri omhandlede overtrædelse til ophør, hvis de ikke allerede har gjort det.
I forbindelse med deres virksomhed inden for nukleotider afholder de sig fra aftaler eller samordnet praksis, der har samme eller tilsvarende formål eller virkninger som overtrædelsen.
Artikel 3
De i artikel 1 nævnte virksomheder pålægges følgende bøder for den deri omhandlede overtrædelse:
- Ajinomoto Company Incorporated 15540000 EUR
- Daesang Corporation 2280000 EUR
- Cheil Jedang Corporation 2736000 EUR
Bøderne indbetales inden tre måneder efter meddelelsen af denne beslutning på følgende konto:
Europa-Kommissionens konto nr. 642-0029000-95
Code SWIFT: BBVABEBB
Code IBAN: BE76 6420 0290 0095
Banco Bilbao Vizcaya Argentaria (BBVA) SA Avenue des Arts//Kunstlaan 43 B - 1040 Bruxelles//Brussel.
Efter denne periodes udløb påløber der automatisk renter til den sats, som Den Europæiske Centralbank anvender ved sine primære markedsoperationer på den første dag i den måned, hvor denne beslutning vedtages, plus 3,5 procentpoint, dvs. 6,75 %.
Artikel 4
Denne beslutning er rettet til:
Takeda Chemical Industries Limited 12-10, Nihonbashi 2-chome
Chuo-ku
Tokyo 103-8668 Japan
Ajinomoto Company Incorporated 15-1, Kyobashi itchome
Chuo-ku
Tokyo 104-8315 Japan
Cheil Jedang Corporation 6F, Cheiljedang Bldg
Namdaemoon-Ro
Chung-Ku, 100-095 Seoul Korea
Daesang Corporation Daesang Building
96-48 Shinsul-Dong
Dongdaemoon-Ku, Seoul Korea
Denne beslutning kan tvangsfuldbyrdes efter traktatens artikel 256.
Udfærdiget i Bruxelles, den 17. december 2002.
Komission päätös,
tehty 17 päivänä joulukuuta 2002,
EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan mukaisesta menettelystä
(Asia N:o COMP/C.37.671 - elintarvikkeiden arominvahventeet)
(tiedoksiannettu numerolla K(2002) 5091)
(Ainoastaan englanninkielinen teksti on todistusvoimainen)
(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
(2004/206/EY)
SISÄLLYSLUETTELO
TAULUKON PAIKKA
EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,
ottaa huomioon Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen,
ottaa huomioon 6 päivänä helmikuuta 1962 annetun neuvoston asetuksen N:o 17, perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan ensimmäisen täytäntöönpanoasetuksen(1), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna neuvoston asetuksella (EY) N:o 1/2003(2), ja erityisesti sen 3 ja 15 artiklan,
ottaa huomioon 10 päivänä heinäkuuta 2002 tehdyn komission päätöksen menettelyn aloittamisesta tässä asiassa,
on neuvoston asetuksen N:o 17 19 artiklan 1 kohdan ja kuulemisesta tietyissä EY:n perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan mukaisissa menettelyissä 22 päivänä joulukuuta 1998 annetun asetuksen (EY) N:o 2842/98(3) mukaisesti antanut asianomaisille yrityksille tilaisuuden esittää huomautuksensa komission niitä vastaan esittämistä väitteistä,
on kuullut kilpailunrajoituksia ja määräävää markkina-asemaa käsittelevää neuvoa-antavaa komiteaa,
ottaa huomioon kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan kertomuksen(4),
Sekä katsoo seuraavaa:
I OSA - TOSISEIKAT
A YHTEENVETO RIKKOMISESTA
(1) Tämä päätös on osoitettu seuraaville yrityksille:
- Ajinomoto Company Incorporated,
- Takeda Chemical Industries Limited,
- Daesang Corporation, ja
- Cheil Jedang Corporation.
(2) Nämä nukleotidien tuottajat ovat rikkoneet EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohtaa ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohtaa osallistumalla jatkuvasti sellaiseen Euroopan yhteisön ja Euroopan talousalueen kattavaan sopimukseen, jossa on sovittu tuotteen hinnoista, toteutettu hinnankorotuksia, jaettu asiakkaita ja perustettu järjestelmä tuottajien välisten sopimusten seurantaa ja soveltamista varten.
(3) Yritykset osallistuivat kilpailusääntöjen rikkomiseen marraskuusta 1988 kesäkuuhun 1998(5).
B NUKLEOTIDITEOLLISUUS
1. TUOTE
(4) Nukleiinihappoa eli nukleotideja valmistetaan glukoosista käymis-, separointi-, kiteyttämis- ja suodatusprosessin avulla.
(5) Elintarvikkeiden arominvahventeisiin käytetään kahta nukleotidia: 5-inosiinimonofosfaattia (IMP) ja 5-guaniinimonofosfaattia (GMP). Näitä nukleotideja myydään myös yhdistelmätuotteina, joista esimerkkinä voidaan mainita I& G, jossa on 50 prosenttia IMP:tä ja 50 prosenttia GMP:tä.
(6) IMP on nukleotidi, jonka elintarvikkeiden aromia vahventava vaikutus havaittiin ensimmäisenä. Myöhemmin havaittiin, että GMP:llä oli samanlainen vaikutus. Kumpaakin tuotetta käytetään ainoastaan pieninä määrinä. Ne toimivat elintarvikkeiden arominvahventeina ainoastaan silloin kun elintarvikkeessa on glutamaattia joko lisäaineena (esimerkiksi mononatriumglutamaatti) tai luontaisesti (esimerkiksi tomaatteihin sisältyvä glutamaatti). IMP ja GMP ovat tehokkaita muun muassa vähänatriumisissa yhdistelmissä. Suuret elintarvikevalmistajat käyttävät nukleotideista valmistettuja arominvahventeita lisäämään elintarvikkeiden aromia joko ilman muita lisäaineita (yhdessä luontaisen glutamaatin kanssa) tai useimmiten yhdessä mononatriumglutamaatin kanssa.
(7) Sellaisenaan niitä käytetään pääasiassa korvaamaan lihaliemikuutiot, vahvistamaan makeutta ja liha-aromeja, peittämään erilaisten elintarvikkeiden aromeja ja poistamaan karvas maku.
2. TUOTTAJAT
a) AJINOMOTO COMPANY, INC (JAPANI)
(8) Ajinomoto Company, Inc (jäljempänä "Ajinomoto") on nukleotideja ja muita kemikaaleja sekä elintarviketuotteita valmistavan yrityskonsernin emoyhtiö. Aminohappoteollisuuden kapasiteetin ansiosta konserni harjoittaa myös lääkevalmisteiden kehittämistä ja valmistusta. Ajinomoton toiminta käsittää tuotanto- ja markkinointiyksiköitä 21 maassa.
(9) Ajinomotolla on nukleotidien tuotantolaitoksia Japanissa.
(10) Sen eurooppalaiset tytäryhtiöt ovat Ajinomoto Europe Sales GmbH (Hampuri, Saksa), Ajinomoto Eurolysine (Pariisi, Ranska), OmniChem (Louvain-la-Neuve, Belgia) ja Forum Holdings Ltd (Yhdistynyt kuningaskunta).
(11) Vuonna 2001 Ajinomoto-konserniin kuuluvien yritysten maailmanlaajuinen kokonaisliikevaihto oli 8680 miljoonaa euroa.
b) TAKEDA CHEMICAL INDUSTRIES LIMITED (JAPANI)
(12) Takeda Chemical Industries Ltd (jäljempänä "Takeda") on lääkevalmisteita, kemikaaleja, irtotavarana myytäviä vitamiineja, kasvinsuojeluaineita sekä nukleotidien kaltaisia elintarvikkeiden lisäaineita valmistavan yrityskonsernin emoyhtiö.
(13) Nukleotidien jakelun ETA:n markkinoille organisoi Mitsui & Co (Japani). Euroopassa on kuitenkin useita myyntiä harjoittavia paikallisia tytäryhtiöitä: Mitsui & Co Deutschland GmbH (myynti Länsi-Eurooppaan [Saksa, Alankomaat, Portugali ja Sveitsi mukaan luettuina], Pohjois-Eurooppaan, Itä-Eurooppaan ja Turkkiin), Mitsui & Co UK Plc (myynti Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Irlannissa) ja Mitsui & Co France SA (myynti Ranskassa).
(14) Takedan maailmanlaajuinen kokonaisliikevaihto 1 päivästä huhtikuuta 2001 31 päivään maaliskuuta 2002 ulottuvana tilikautena oli 9247 miljoonaa euroa(6).
c) DAESANG CORPORATION (ETELÄ-KOREA)
(15) Daesang Corporation (jäljempänä "Daesang") on mausteita, eläinrehuja ja aminohappoja valmistavan maailmanlaajuisen yrityskonsernin emoyhtiö. Se perustettiin marraskuussa 1997 Daesang Industrial Limited- ja Miwon Corporation Limited -nimisten yritysten sulautumisen seurauksena. Aiemmin Daesang Industrial Limited tunnettiin nimillä Sewon Corporation Limited ja Miwon Foods Corporation Limited (jäljempänä "Daesang" tai "Miwon").
(16) Daesang Europe BV on syyskuusta 1994 lähtien vastannut Daesang Corporationin nukleotidien myynnistä Euroopassa. Daesang Europe myy nukleotideja pääasiallisesti Euroopan talousalueella toimiville riippumattomille jälleenmyyjille.
(17) Vuonna 2001 Daesangin maailmanlaajuinen liikevaihto oli 1382 miljoonaa euroa(7).
d) CHEIL JEDANG CORPORATION (ETELÄ-KOREA)
(18) Cheil Jedang Corporation (jäljempänä "Cheil") on maailmanlaajuisesti toimivan yrityskonsernin emoyhtiö. Se perustettiin vuonna 1953 eteläkorealaisen Samsung-yhtymän ensimmäiseksi teollisuustuotantoa harjoittavaksi tytäryhtiöksi. Vuonna 1993 Cheil Jedang Corporation irtautui Samsungista. Cheil on monialayritys, jonka tärkeimpiin tuoteryhmiin kuuluvat lääkevalmisteet ja elintarvikkeet. Cheil tuli nukleotidimarkkinoille vuonna 1977.
(19) Cheil toimii Euroopan talousalueella kokonaan omistamansa tytäryhtiön CJ Europe GmbH:n ja useiden riippumattomien jälleenmyyjien kautta.
(20) Vuonna 2001 Cheil-yhtymään kuuluvien yritysten kokonaisliikevaihto oli 1976 miljoonaa euroa(8).
3. MARKKINAT
a) TARJONTAPUOLI
1. Tuotanto
(21) Neljä tärkeintä nukleotidien tuottajaa ovat Ajinomoto, Takeda, Cheil ja Daesang. Rikkomisen aikana muita tuottajia olivat Kyowa Hakko Kogyo Co. Ltd (jäljempänä "Kyowa") (Japani)(9) ja Yamasa Corporation (jäljempänä "Yamasa") (Japani)(10).
(22) Maailmanlaajuinen nukleotidien kokonaistuotantokapasiteetti vuonna 1997 oli noin 10700 tonnia. Vuonna 1992 maailmanlaajuinen nukleotidien kokonaistuotantokapasiteetti oli noin 6660 tonnia.
(23) Yhdelläkään japanilaisista ja korealaisista nukleotidien tuottajista ei ole tuotantolaitoksia yhteisön alueella. Cheilillä on tuotantolaitos Indonesiassa ja Kyowa on äskettäin rakentanut tuotantolaitoksen Yhdysvaltoihin.
2. Myynti
(24) Edellä mainitut japanilaiset ja eteläkorealaiset nukleotidien tuottajat myyvät tuotteitaan ETA:n markkinoilla eri jäsenvaltioihin sijoittautuneiden myyntiä harjoittavien tytäryhtiöiden ja riippumattomien jälleenmyyjien kautta.
(25) Daesang on syyskuusta 1994 lähtien harjoittanut Euroopassa nukleotidien myyntiä kokonaan omistamansa tytäryhtiön Daesang Europe BV:n kautta. Daesang Europe BV tuo nukleotideja Aasiasta ja myy ne pääasiallisesti Euroopan talousalueella toimiville riippumattomille jälleenmyyjille.
(26) Ajinomoto myy nukleotideja Euroopan talousalueella Saksan Hampuriin sijoittautuneen myyntiä harjoittavan tytäryhtiönsä Ajinomoto Europe Sales GmbH:n sekä riippumattomien jälleenmyyjien kautta.
(27) Cheil myy nukleotideja Euroopan talousalueella kokonaan omistamansa tytäryhtiön CJ Europe GmbH:n ja riippumattomien jälleenmyyjien kautta.
(28) Takedan nukleotidien myynnistä Euroopan talousalueella vastaa riippumaton jälleenmyyjä, joka myy tuotteita asiakkaille Saksaan, Ranskaan ja Yhdistyneeseen kuningaskuntaan sijoittautuneiden tytäryhtiöidensä kautta.
b) KYSYNTÄPUOLI
(29) Nukleotidien kysyntä liittyy välittömästi elintarviketeollisuuteen. Kuten edellä mainittiin, pääasiallisesti suuret elintarvikevalmistajat käyttävät nukleotideja lisäämään elintarvikkeiden aromia.
(30) Nukleotidimarkkinat kasvoivat vuosina 1992-1999 nopeasti: maailmanlaajuinen kulutus oli vuonna 1992 vain noin 4465 tonnia mutta vuonna 1999 jo yli 9000 tonnia. Samana ajanjaksona nukleotidien kulutuksen yhteisön alueella arvioidaan kasvaneen noin 200 tonnista yli 500 tonniin vuonna 1999.
(31) Komission luotettavimpien arvioiden mukaan ETA:n markkinoiden kokonaisarvo vuonna 1997 oli noin 12 miljoonaa euroa. Vuonna 2000 ETA:n nukleotidimarkkinoiden arvo oli noin 7,5 miljoonaa euroa.
(32) On arvioitu, että kolme suurinta eurooppalaista asiakasta eli [ ]*(11), [...]* (myös [...]*, jonka [...]* osti 1990-luvulla) ja [...]* osti vuosittain 45-55 prosenttia kaikista Euroopassa myydyistä nukleotideista. Yksittäin tarkasteltuna voidaan todeta, että [...]* ostaa noin 20 prosenttia ja [...]* 15 prosenttia kaikista Eurooppaan tuoduista nukleotideista.
c) TIETOJA MARKKINOISTA
(33) Nukleotideilla käytävä kauppa on suurelta osin maailmanlaajuista. Suurimmat nukleotidien tuottajat ovat Japaniin ja Etelä-Koreaan sijoittautuneita monikansallisia suuryrityksiä. Vaikka tuotannon painopiste on Aasiassa, myynti on maailmanlaajuista (jakautuen maantieteellisesti kolmelle pääalueelle: Pohjois-Amerikkaan, Eurooppaan ja Aasiaan). Näin ollen nukleotidien merkityksellisten maantieteellisten markkinoiden voidaan katsoa olevan maailmanlaajuiset.
(34) Euroopan talousalueella myytävät nukleotidit tuodaan kokonaisuudessaan Euroopan talousalueen ulkopuolelta.
(35) Eteläkorealaiset tuottajat hyötyivät yhteisön tullietuusjärjestelmästä 30 päivään huhtikuuta 1998(12).
(36) Kanta, johon nukleotidien kaupallinen tuotanto olennaisilta osin perustuu, on patentoitu (samoin kuin itse tuotantoprosessi). Muita tekijöitä, joiden osapuolet ovat maininneet vaikuttavan asiakkaan tekemään toimittajan valintaan, ovat tuotteen laatu, hinta, toimitus ja tekninen tuki.
(37) Vuoden 1988 alusta vuoden 1997 loppuun nukleotidien kuukausittaiset keskihinnat Euroopan talousalueella pysyivät melko vakaina (noin 22-27 euroa kilogrammalta). Tämän jälkeen nukleotidien hinnat kääntyivät tuntuvaan laskuun (hintojen arvioidaan olleen noin 12-16 euroa vuonna 1999 ja 8-12 euroa vuonna 2000).
d) VALTIOIDEN VÄLINEN KAUPPA
(38) Tässä päätöksessä tarkasteltavana ajanjaksona nukleotidimarkkinoille olivat ominaisia merkittävät tuotevirrat nykyisten jäsenvaltioiden ja ETA-sopimuksen osapuolten välillä.
(39) Kaikki yritykset markkinoivat tuotteitaan lähes jokaisessa jäsenvaltiossa joko yhteisön alueelle sijoittautuneiden myyntiä harjoittavien tytäryhtiöiden tai jälleenmyyjien kautta.
(40) Esimerkiksi Daesang myy nukleotideja koko yhteisön alueella Alankomaihin sijoittautuneen Daesang Europe BV:n kautta. Cheil ja Ajinomoto toimivat samaan tapaan. Sen sijaan Takedan nukleotidien markkinoinnista vastaa riippumaton jälleenmyyjä, jolla on myyntiä harjoittavia tytäryhtiöitä Saksassa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Ranskassa. Saksan myyntipiste vastaa käytännössä koko yhteisön alueesta lukuun ottamatta Ranskaa, Yhdistynyttä kuningaskuntaa ja Irlantia, joihin on perustettu muita tytäryhtiöitä.
(41) Näin ollen huomattava osa yhteisön alueella tapahtuvasta nukleotidien myynnistä on valtioiden välistä kauppaa.
(42) Rikkomisen aikana ja Euroopan talousalueen perustamisen jälkeen nukleotideja myytiin myös Euroopan talousalueelle sijoittautuneille käyttäjille pääasiallisesti yhteisön alueelle jo sijoittautuneiden myyntiä harjoittavien tytäryhtiöiden ja jälleenmyyjien kautta.
C MENETTELY
a) KOMISSION MENETTELY
(43) Japanilainen yritys Takeda jätti 9 päivänä syyskuuta 1999 sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa annetun komission tiedonannon(13) (jäljempänä "sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieventämisestä annettu tiedonanto") mukaisen hakemuksen, jossa se ilmoitti komissiolle nukleotideihin liittyvästä kartellista ja ilmaisi aikovansa tehdä komission kanssa yhteistyötä kaikilta osin. Takeda toimitti komissiolle 14 päivänä syyskuuta 1999 asiaan liittyviä asiakirjoja.
(44) Daesang otti yhteyttä komissioon 1 päivänä helmikuuta 2000, vahvisti nukleotidikartellin olemassaolon ja ilmaisi aikovansa tehdä komission kanssa yhteistyötä kaikilta osin.
(45) Komissio lähetti Ajinomotolle, Cheilille, Daesangille ja Kyowalle 21 päivänä helmikuuta 2000 tietopyynnön, jossa se pyysi yksityiskohtaisia tietoja yhteydenpidosta kilpailijoihin vuosina 1992-1999.
(46) Vuoden 2000 aikana saatujen tietojen perusteella kävi selville, että kartelli oli toiminut ennen vuotta 1992, ja komissio lähetti 11 päivänä kesäkuuta 2001 Takedalle, Ajinomotolle, Daesangille ja Cheilille uudet tietopyynnöt, jotka koskivat vuosien 1988 ja 1992 välistä ajanjaksoa.
(47) Vastauksissaan komission ensimmäiseen tietopyyntöön (päivätty 3 päivänä huhtikuuta 2000 ja 21 päivänä huhtikuuta 2000) Daesang myönsi osallistuneensa kilpailijoiden kanssa pidettyihin kokouksiin ja toimitti komissiolle asiakirjoja, joista ilmenevät kokousten tarkoitus, ajankohdat ja osanottajat. Daesang antoi täydentävän lausunnon 10 päivänä toukokuuta 2001.
(48) Ajinomoto vastasi komission tietopyyntöön 3 päivänä huhtikuuta 2000 ja 5 päivänä toukokuuta 2000 toimittaen kokouksiin liittyviä asiakirjoja ja ilmaisten aikovansa tehdä yhteistyötä komission menettelyn aikana. Komission ensimmäiseen tietopyyntöön antamassaan vastauksessa, jonka komissio sai 17 päivänä huhtikuuta 2000, Cheil myönsi osallistuneensa kilpailijoiden kanssa pidettyihin kokouksiin ja toimitti komissiolle yksityiskohtaisempia tietoja ja näihin kokouksiin liittyviä asiakirjoja. Lisäksi Cheil ilmaisi aikovansa tehdä komission kanssa yhteistyötä tutkimusten aikana. Kyowa vastasi komission tietopyyntöön 4 päivänä toukokuuta 2000 antamalla lausunnon, jossa se myönsi osallistuneensa kilpailijoiden kanssa pidettyihin kokouksiin vuoden 1993 loppuun ja ilmoitti myös aikovansa tekevänsä yhteistyötä komission kanssa tutkimusten aikana. Lisäksi Kyowa osoitti lopettaneensa elintarvikkeiden arominvahventeina käytettävien nukleotidien tuonnin Eurooppaan vuonna 1992.
(49) Takeda toimitti komissiolle 20 päivänä lokakuuta 2000 lausunnon, joka koski yhteisön alueella harjoitettua kilpailunvastaista toimintaa, johon Takeda oli osallistunut; lausunto täydensi 14 päivänä syyskuuta 1999 toimitettuja asiakirjoja. Lausunnossaan Takeda antoi yksityiskohtaista tietoa kartellista, sen rakenteesta, perussäännöistä ja kilpailijoiden välisistä kokouksista.
(50) Kuten edellä todettiin, komissio esitti 11 päivänä kesäkuuta 2001 toisen tietopyynnön, joka koski vuosia 1988-1992. Takeda toimitti 20 päivänä heinäkuuta 2001 päivätyssä vastauksessaan lisätietoja kartellin toiminnasta ennen vuotta 1992.
(51) Sen sijaan Ajinomoto ilmoitti 30 päivänä heinäkuuta 2001 päivätyssä vastauksessaan, että se ei ollut löytänyt asiakirjoja nukleotidialan kilpailijoiden kanssa vuosina 1988-1991 pidetyistä kokouksista. Se myönsi kuitenkin, että tällaisia kokouksia oli todennäköisesti pidetty aika ajoin.
(52) Daesang vastasi 23 päivänä heinäkuuta 2001 ja vahvisti osallistuneensa kartellin toimintaan lokakuusta 1988 lähtien.
(53) Cheil antoi 14 päivänä elokuuta 2001 vastauksensa, jossa se ilmoitti uskovansa, että vuosina 1988-1991 pidetyissä kokouksissa ei keskusteltu Euroopan markkinoista.
(54) Komissio esitti Yamasalle tietopyynnön 24 päivänä lokakuuta 2001 ja 20 päivänä joulukuuta 2001. Yamasa osoitti 17 päivänä tammikuuta 2002 päivätyssä vastauksessaan lopettaneensa elintarvikkeiden arominvahventeina käytettävien nukleotidien tuonnin Eurooppaan heinäkuussa 1994.
(55) Ajinomoton ja komission edustajat kokoontuivat 24 päivänä lokakuuta 2001 ja 31 päivänä tammikuuta 2002 keskustelemaan yhteistyöstään ja laativat lisämuistiot 17 päivänä joulukuuta 2001 ja 31 päivänä tammikuuta 2002.
(56) Komissio antoi 10 päivänä heinäkuuta 2002 Ajinomotolle, Takedalle, Daesangille ja Cheilille osoitetun väitetiedoksiannon.
D TAPAHTUMIEN KULKU
1. OSAPUOLET JA ORGANISAATIO
(57) Kokoukset pidettiin yleensä huipputasolla (toimitusjohtajien ja johtajien tasolla), kuten käy ilmi useimpien kartellin kokousten ajankohtia, paikkoja ja osanottajia koskevista asiakirjoista(14).
(58) Kyowa lopetti Japanin ulkopuolella harjoitettavan myynnin vuonna 1992 ja Yamasa puolestaan vuonna 1994, minkä jälkeen ainoastaan Ajinomoto, Takeda, Cheil ja Daesang toimivat maailmanmarkkinoilla (Japanin ulkopuolella). Tästä seurasi, että kokouksiin osallistuivat lokakuusta 1994 lähtien vain Takeda, Ajinomoto, Cheil ja Daesang, minkä myös komission asiakirjat(15) osoittavat.
(59) Osanottajat kokoontuivat yleensä elo- tai syyskuun jälkipuoliskolla ennen vuotuisia hintatarjouksia, jotka sitten lähetettiin kolmelle (aluksi neljälle) suurelle eurooppalaiselle nukleotidien kaupalliselle käyttäjälle, jotka olivat [...]*, [...]*, [...]* (ja [...]*, jonka [...]* osti 1990-luvulla). Näitä hintoja käytettiin sitten vertailukohtana, jonka perusteella muihin asiakkaisiin(16) sovellettavat myyntihinnat määriteltiin ja asiakkaat jaettiin näiden yritysten välillä.
(60) Tuottajat kokoontuivat yleensä tammi- ja maaliskuun välisenä aikana tarkastelemaan kolmen suurasiakkaan kanssa käytyjen vuotuisten sopimusneuvottelujen tuloksia ja keskustelemaan markkinoilla yleisesti sovelletuista hinnoista(17).
(61) Osanottajat pitivät myös kahdenvälisiä kokouksia, joissa valmisteltiin monenvälisiä kokouksia tai arvioitiin sopimusten täytäntöönpanoa esimerkiksi tiettyjen asiakkaiden osalta.
2. KARTELLIN PÄÄPIIRTEET
PERUSPERIAATTEET
(62) Kartellin rakenne, organisaatio ja toiminta perustuivat yhteisesti laadittuun markkinaarviointiin. Kuten edellä todettiin, tuottajat katsoivat Euroopan markkinoiden muodostuvan pitkälti kolmesta suuresta nukleotidien teollisuuskäyttäjästä, jotka olivat [...]*, [...]* (joka osti [...]*:n 1990-luvulla) ja [...]*. Ne ostivat vuosittain noin 45-55 prosenttia Euroopassa myydystä nukleotidien kokonaismäärästä.
(63) Kartellikokousten tarkoituksena oli keskustella nukleotidimarkkinoiden yleisistä suuntauksista, vaihtaa hintatietoja ja keskustella yhteisön alueella toimivien kolmen suuren nukleotidien teollisuuskäyttäjän kanssa tehtävien vuotuisten nukleotidien myyntisopimusten jakamisesta tuottajien kesken. Kokouksissa käydyissä keskusteluissa pyrittiin siihen, että hintoja, joilla nukleotideja myytiin näille kolmelle yritykselle, käytettäisiin vertailukohtana määriteltäessä muihin asiakkaisiin sovellettavat myyntihinnat(18).
(64) Sopimuksen mukaisesti japanilaiset tuottajat ostivat tuotteita korealaisilta tuottajilta, minkä vastineeksi korealaiset tuottajat suostuivat rajoittamaan myyntiään tietyille markkinoille ja tietyille asiakkaille (eli kyse on nk. vastaostosopimuksista). Käytännössä Takeda vastasi Cheililtä tehtävistä vastaostoista, ja Ajinomoto oli sopinut vastaavista järjestelyistä Daesangin kanssa(19).
(65) Kartellin perusperiaatteet käyvät hyvin selkeästi ilmi Takedan laatimasta Takedan ja Ajinomoton välisen, 25 päivänä heinäkuuta 1997 pidetyn kokouksen pöytäkirjasta(20); tässä kokouksessa esiteltiin Ajinomoton uusi [...]*. Takedan omien sanojen mukaan sen annettiin ymmärtää, että kilpailijoiden välisten säännöllisten kokousten tarkoituksena oli a) ylläpitää ja uudistaa kansainvälisiä markkinahintoja, b) olla harjoittamatta toimintaa toistensa markkinoilla ja c) jakaa eurooppalaiset suurasiakkaat yritysten kesken.
a) Hintojen vahvistaminen
(66) Kartellin jäsenet sopivat sovellettavista vähimmäis- ja tavoitehinnoista. Kolmelle eurooppalaiselle suurasiakkaille myytäville nukleotideille vahvistettiin hinta, jota käytettiin sien jälkeen vertailukohtana, jonka perusteella muihin asiakkaisiin sovellettavat myyntihinnat määriteltiin. Vuosittain käytiin myös keskusteluja kolmeen suurasiakkaaseen seuraavana vuonna sovellettavasta tavoitehinnasta(21) (ks. esimerkiksi johdanto-osan 80, 87, 92, 94, 98, 108, 112, 113, 118-120, 124, 127-129 ja 139-141 kappale).
(67) Hinnat määriteltiin yleensä Yhdysvaltain dollareina ja Saksan markkoina. Euroopan markkinoilla Saksan markkaa käytettiin yleensä vertailuvaluuttana, joka muunnettiin kulloiseksikin kansalliseksi valuutaksi, kun hinnat ilmoitettiin kansallisille asiakkaille ja veloitettiin niiltä.
b) Asiakkaiden (ja markkinoiden) jakaminen
(68) Takeda oli [...]*:n ja [...]*:n vakiintunut tavarantoimittaja ja Ajinomoto puolestaan [...]*:n vakiintunut tavarantoimittaja(22). Daesangin mukaan Takeda ja Ajinomoto olivat tehneet sopimuksen, jonka mukaan ne pidättäytyivät myymästä tuotteitaan toistensa eurooppalaisille asiakkaille(23).
(69) Suojellakseen myyntiään näille merkittäville eurooppalaisille nukleotidien käyttäjille Takeda ja Ajinomoto tekivät lisäksi tärkeimpien kilpailijoidensa kanssa sopimukset, joiden mukaisesti Takeda ja Ajinomoto ostivat tuotteita kilpailijoiltaan, minkä vastineeksi kilpailijat rajoittivat myyntiään tärkeimmille eurooppalaisille nukleotidien käyttäjille(24). Cheilin mukaan(25) japanilaisten yritysten (Takedan ja Ajinomoton) oli ostettava nukleotideja Cheililtä ja Miwonilta (Daesangilta). Korealaiset tuottajat puolestaan eivät saaneet myydä tuotteitaan kolmelle eurooppalaiselle suurasiakkaalle ja niiden oli rajoitettava Japaniin suuntautuvaa vientiä. (Ks. esimerkiksi 78, 81, 84, 86, 100-102, 108, 111, 112, 114, 116, 117, 122 ja 123 kappale.)
(70) Tämä korvausjärjestelmä, josta sovittiin asiakkaiden jakamisen lisäksi, johti myös markkinoiden jakamiseen maailmanlaajuisesti, minkä Cheil vahvistaa(26). Japanilaiset yritykset ostivat tuotteita korealaisilta kilpailijoiltaan vastineeksi siitä, että nämä eivät myyneet tuotteitaan tietyille asiakkaille(27). Koska nämä asiakkaat toimivat eri markkinoilla kuin korvaava myynti, käytännössä seurauksena oli markkinoiden jakaminen (ks. esimerkiksi 81, 82, 85, 94, 95, 100-102, 110, 112, 122, 124 ja 134 kappale.)
(71) Takeda vahvistaa, että kartellijärjestelyihin kuului kiinteästi yhteisön alueella toimivien kolmen suuren nukleotidien kaupallisen käyttäjän - [...]*, [...]* ja [...]* - kanssa tehtävien vuotuisten nukleotidien myyntisopimusten jakaminen tuottajien kesken.
TÄYTÄNTÖÖNPANO
(72) Kartellin organisaation keskeisiä piirteitä olivat säännöllisesti ja usein pidetyt kokoukset tämän päätöksen kohteena olevien yritysten välillä. On havaittu, että vuosina 1989-1998 pidettiin yli 20 monenvälistä kokousta (joihin osallistuivat kaikki kartellin jäsenet). Lisäksi osapuolet pitivät tänä ajanjaksona säännöllisiä kahdenvälisiä kokouksia (joita on havaittu pidetyn yli 35). Näissä kokouksissa esimerkiksi valmisteltiin yritysten kannanottoja monenvälisiin kokouksiin. Osapuolet olivat yhteydessä toisiinsa satunnaisesti myös puhelimitse (on havaittu noin 10 käytyä puhelinkeskustelua).
(73) Kartellikokoukset pidettiin yleensä hieman ennen kolmen eurooppalaisen suurasiakkaan kanssa käytäviä vuotuisia sopimusneuvotteluja ja niissä oli tarkoitus sopia tavoitehinnoista sekä näiden sopimusten jakamisesta(28). Osapuolet pitivät myös kokouksia, joissa arvioitiin tavoitehintojen toteutumista myyntineuvotteluissa(29), joskin usein aiempia tavoitehintoja arvioitiin ja uusista tavoitehinnoista keskusteltiin yhdessä ja samassa kokouksessa (ks. esimerkiksi 93, 94, 96, 103, 109, 118, 125, 126, 130, 131 ja 141 kappale).
(74) Lisäksi osapuolet vaihtoivat tietoja myyntihinnoista ja -määristä, joita käytettiin lähtökohtana tavoitehintojen vahvistamista koskevissa keskusteluissa(30) (ks. esimerkiksi 80, 96, 98, 103, 115 ja 133 kohta).
3. ENSIMMÄISET YHTEYDENOTOT
(75) Cheil myöntää, että kilpailijoiden välisiä kokouksia pidettiin heinäkuusta 1988 lähtien, vaikka se ensin totesikin, että vuosina 1988-1991 pidetyt kokoukset eivät näyttäneet koskeneen Euroopan talousaluetta vaan Japanin ja Aasian markkinoita(31).
(76) Cheil liitti vuonna 2001 antamansa lausuntoon (lausunnon liite 5) 16-28 päivänä heinäkuuta 1988 tehtyä liikematkaa koskevan kertomuksen, jossa mainitaan, että Takeda ilmoitti pitävänsä nukleotideja koskevan "P-kokouksen" (P-meeting)(32) torjuakseen tiukan kilpailun, jonka Miwonin [Daesangin] markkinoilletulo aiheuttaisi, ja pyysi Cheiliä osallistumaan "P-kokoukseen".
(77) Takeda puolestaan katsoo kilpailijoiden välisten kokousten alkaneen vuoden 1989 paikkeilla(33).
(78) Kyowa on sen sijaan todennut, että japanilaisten nukleotidituottajien väliset kokoukset alkoivat viimeistään vuonna 1986, mutta niitä on saatettu pitää jo aiemminkin(34). Lisäksi Kyowa ilmoittaa, että sen mielestä keskeiset toimijat kokousten taustalla olivat Takeda ja Ajinomoto. Takeda vastasi suhteista Cheiliin ja Ajinomoto suhteista [Daesangiin]. Takeda oli myös ryhmän koordinaattori(35).
(79) Ajinomoto myöntää, että Ajinomoton edustajat pitivät vuodesta 1988 aika ajoin kokouksia Cheilin, Takedan, Kyowan ja Yamasan kanssa. Vaikka se ensin väitti, että se ei ollut kyennyt hankkimaan tietoja näissä kokouksissa vuosina 1988-1991 käsitellyistä asioista(36), se toimitti sittemmin useita yhteydenpitoa koskevia sisäisiä asiakirjoja kyseiseltä ajalta 17 päivänä joulukuuta 2001 päivätyssä lisämuistiossaan(37).
(80) Ajinomoton toimittamasta sisäisestä muistiosta käy ilmi, että japanilaisten nukleotidituottajien (Takeda, Ajinomoto, Kyowa ja Yamasa) edustajat pitivät 8 ja 10 päivänä marraskuuta 1988 kokoukset, joissa ne Euroopan markkinoiden osalta vaihtoivat tietoja ja keskustelivat ja/tai sopivat hinnoista, joita kukin yritys oli tarjonnut tai tarjoaisi kolmelle suurelle eurooppalaiselle käyttäjälle eli [...]*:lle, [...]*:lle ja [...]*:lle, sekä kalenterivuoden 1989 tavoitehinnoista Euroopan yleisillä markkinoilla, joihin kolme suurasiakasta eivät kuuluneet(38).
(81) Daesang ilmoittaa(39), että japanilaiset tuottajat ottivat siihen ensimmäisen kerran yhteyttä hieman sen jälkeen, kun se oli aloittanut nukleotidien tuotannon vuonna 1987: japanilaisten tuottajien (Daesangin sanoin "japanilaisten tuottajien yhteenliittymän") ja Miwonin (nykyisen Daesangin) edustajien välinen kokous pidettiin Tokiossa 5 päivänä lokakuuta 1988. Kokouksen tarkoituksena oli rajoittaa Miwonin pääsyä Japanin markkinoille ja keskustella mahdollisesta yhteistyöstä korealaisten tuottajien kanssa. Kokouksessa käydyt keskustelut johtivat Ajinomoton ja Miwonin välisen "vastaostosopimuksen" tekemiseen 19 päivänä joulukuuta 1988. Vaikka sopimusta kutsutaan "toimitussopimukseksi", Daesang myöntää, että suullisesti sovitun sopimusehdon mukaan Miwonin edellytettiin olevan lisäämättä myyntiään Japaniin ja estämättä maailmanmarkkinahintoja koskevaa japanilaisten tuottajien yhteistyötä(40).
(82) Tätä käsitystä tukee 9 päivänä marraskuuta 1988 päivätty Miwonin sisäinen faksi, jossa viitataan Ajinomoton toimitussopimusta koskeviin neuvotteluihin todeten, että sopimukseen sisältyy uuden myynnin kieltävä ehto. Daesang katsoo tämän tarkoittaneen, että Ajinomoto oli halukas ostamaan tuotteita Miwonilta vain, jos Miwon sitoutuisi olemaan lisäämättä myyntiään Japaniin(41).
(83) Lisäksi Daesang toteaa, että tässä 5 päivänä lokakuuta 1988 pidetyssä kokouksessa Ajinomoto ilmaisi selvästi, että Ajinomoto tekisi vastaostot Miwonilta ja Takeda Cheililtä. Ajinomoto osti Miwonin tuotteita Takedan jakeluyritykseltä, jota se käytti hämäyskeinona(42).
(84) Daesang katsoo, että sopimusta koskevan aloitteen tekivät japanilaiset tuottajat(43), ja vahvistaa siten edellä mainitut Kyowan lausunnot, joiden mukaan keskeiset toimijat kokousten taustalla olivat Takeda ja Ajinomoto ja Takeda oli myös ryhmän koordinaattori(44). Näkemykseen, jonka mukaan japanilaiset tuottajat johtivat kartellin toimintaa, yhtyy myös Cheil, joka toteaa, että tapahtumien yleisenä kaupallisena lähtökohtana olivat määräävässä asemassa olevat toimijat, jotka pyrkivät suojaamaan tosiasiallista duopolia uusilta kilpailijoilta(45).
(85) Ajinomoto katsoo(46), että sen roolia on pidettävä toissijaisena verrattuna Takedaan, jonka se sanoo suunnitelleen ja panneen täytäntöön kartellitoimet. Koska Takedalla ei ollut hyvin organisoitua myyntiverkostoa Euroopan talousalueella ja koska korealaisten yritysten markkinoilletulo lisäsi kilpailupaineita, se halusi suojella johtoasemaansa [...]*:n ja [...]*:n nähden asiakkaitten jakamisen ja hintojen vahvistamisen avulla. Kilpailijoiden välisiä kokouksia koskevan aloitteen teki [Takedan edustaja]*. [Takedan edustaja]* toimi kokouksissa puheenjohtajana sekä piti avaus- ja päätöspuheet. Kokousten aikana hän johti keskustelua ja laati ristitaulukkoja piirtotaululle. Takeda esitti ponnekkaan valituksen, jos se sai tietoonsa, että muut yritykset olivat myyneet tuotteitaan etukäteen vahvistettua hintaa halvemmalla [...]*:lle ja [...]*:lle(47).
(86) Daesangin mukaan Takedan ja Miwonin välillä tehtiin myös vastaostosopimus maaliskuun 1989 alussa. Daesangin mukaan Ajinomoto neuvotteli tämän sopimuksen Miwonin puolesta. Komissio toteaa, että väitetiedoksiantoon antamassaan vastauksessa Ajinomoto kiistää neuvotelleensa Takedan kanssa tehdyn sopimuksen Miwonin puolesta. Takedan kanssa tehdyn sopimuksen ehtojen mukaan Miwon (nykyinen Daesang) ei saanut lisätä myyntiään Japaniin, Miwonin oli tehtävä japanilaisten tuottajien kanssa yhteistyötä nukleotidien maailmanmarkkinahinnan nostamiseksi ja Miwonin on tehtävä yhteistyötä kolmen suurasiakkaan ([...]*, [...]* ja [...]*) kanssa (eli pidätyttävä myymästä tuotteitaan niille).
4. KARTELLISOPIMUKSEN TOIMINTA
(87) Liikematkaa koskevan kertomuksen(48) mukaan nukleotidituottajien välinen kokous (johon Cheil osallistui) pidettiin 7 ja 23 päivän maaliskuuta 1989 välisenä aikana. Kertomuksesta käy ilmi, että osanottajat sopivat Korean Kyung Jussa 7 päivänä kesäkuuta 1989 pidettävästä uudesta kokouksesta (jossa Daesangin mukaan sovittiin vuoden 1989 tavoitehinnoista).
(88) Miwon Japanin Mitralle(49) osoittamassa, 30 päivänä toukokuuta 1989 päivätyssä sisäisessä faksissa(50) mainitaan Ajinomotolle toimitettavien tuotteiden lisäksi lähestyvä Korean Kyung Jussa 6 ja 7 päivänä kesäkuuta 1989 pidettävä nukleotidialan kokous kilpailijoiden kanssa; kokoukseen odotettiin Takedan, Ajinomoton, Miwonin ja kahden muun tuottajan edustajia.
(89) Daesang toteaa uskovansa, että vuoden 1989 tavoitehinnat määriteltiin tässä 6 ja 7 päivänä kesäkuuta 1989 pidetyssä tuottajien kokouksessa(51).
(90) Tämä kokous vahvistetaan 9 päivänä kesäkuuta 1989 päivätyssä Ajinomoton sisäisessä faksissa, jossa todetaan Takedan kertoneen korealaisille kaksi päivää aiemmin Koreassa pidetyssä kokouksessa, että [...]* oli vastaanottanut pyynnön alentaa 27,50 Yhdysvaltain dollarin suuruista CIF-hintaa vallitsevan markkinahinnan tasolle(52).
(91) Ajinomoton sisäisestä faksista, joka on päivätty 13 päivänä heinäkuuta 1989, käy ilmi, että Ajinomoton Euroopan myyntipistettä oli pyydetty tutkimaan ja vahvistamaan tietonsa Takedan nukleotidien myyntihinnasta [...]*:lle ja [...]*:lle sekä tiedot Takedan ja muiden tuottajien alhaisesta myyntihinnasta ja myyntimääristä Länsi-Saksassa, Ranskassa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Sveitsissä ja Espanjassa; tietojen avulla oli tarkoitus valmistautua lähestyvään, Taiwanissa 7 päivänä elokuuta 1989 pidettävään neljän japanilaisen ja kahden korealaisen nukleotidituottajan väliseen kokoukseen. Muuta tietoa ei ole saatavana siitä, pidettiinkö 7 päiväksi elokuuta 1989 suunniteltu kokous vai ei.
(92) Takedan, Ajinomoton, Cheilin, Miwonin ja kahden muun tuottajan edustajat pitivät 5 päivänä lokakuuta 1989 ANA-hotellissa Tokiossa kokouksen, jossa keskusteltiin suurasiakkaitten kanssa käytävissä tulevissa neuvotteluissa käsiteltävistä hinnoista, Euroopan markkinat vuonna 1990 mukaan luettuina, ja arvioitiin vuoden 1989 hintasopimuksen täytäntöönpanoa(53).
(93) On kuitenkin syytä todeta, että Daesangin mukaan 5 päivänä lokakuuta 1989 pidetty kokous itse asiassa koostui useista kokouksista. Eurooppalaisiin asiakkaisiin vuosina 1989 ja 1990 sovellettavista hinnoista käytiin kahdenvälisiä keskusteluja Takedan ja Miwonin sekä Takedan ja Cheilin kesken. Takeda ilmoitti Miwonille, että Cheil olisi periaatteessa mukana yhteistyössä, mikä osoittaa, että Takeda oli aiemmin pitänyt kokouksen Cheilin kanssa(54). Loppukokous pidettiin samana päivänä klo 17.00, mutta siinä käsiteltiin lähinnä [...]* markkinoihin liittyviä kysymyksiä.
(94) Todettiin, että nukleotidien tavoitehinnan ja todellisen hinnan välillä oli valtava ero. Keskustelu vuoden 1990 tavoitehinnoista (Eurooppa mukaan luettuna) perustui Takedan toimittamiin Euroopan markkinoita koskeviin vuoden 1990 suuntaviivoihin, joissa esitettiin kolme erilaista tavoitehintaa asiakkaan tilaaman määrän perusteella (suuret, keskisuuret ja pienet asiakkaat). Lisäksi Daesang katsoo, että ottaen huomioon [...]*:n ostajan odotetun korealaisvierailun Takeda neuvoi Miwonia tarjoamaan [...]*:lle suuntaviivojen mukaisen hinnan (suuntaviivat esitetään jäljempänä).
(A) Euroopan markkinat - ehdotetut suuntaviivat vuodelle 1990
TAULUKON PAIKKA
Lähde:
Daesangin täydentävän lausunnon liitteet J ja L.
(95) Lisäsi Takeda totesi 5 päivänä lokakuuta 1989 pidetyn kokouksen aikana Euroopan olevan Takedalle kuuluva alue(55).
(96) Daesangin täydentävän lausunnon liite M(56) on Miwonin 5 päivänä lokakuuta 1989 pidetyn kokouksen jälkeen lähettämä sisäinen faksi, jossa todetaan, että (Miwonin) pääkonttorin lähtökohtana on pyrkiä noudattamaan japanilaisten yritysten perustavaa yhteistyökehystä. Lisäksi siinä todetaan, että vuonna 1989 japanilaiset tuottajat myivät tuotteitaan Euroopan markkinoilla tavoitehintaa paljon alhaisemmilla hinnoilla. Tämän vuoksi pidettiin kyseenalaisena, noudattaisivatko japanilaiset yritykset edellä esitettyjä hinnoittelun suuntaviivoja sopimuskaudella 1990.
(97) Edellä mainittujen suuntaviivojen olemassaolon vahvistaa 6 päivänä lokakuuta 1989 päivätty Ajinomoton sisäinen faksi, jossa todetaan, että suuntaviivat on toimitettu korealaisille tuottajille. Japanilaisia tuottajia varten niiden tilalle vaihdettiin kuitenkin erilliset suuntaviivat, joiden mukaisia "ohjehintoja" olisi sovellettava vuonna 1990: suurilta käyttäjiltä 28 Yhdysvaltain dollaria (52,20 Saksan markkaa) kilogrammalta ja muilta asiakkailta (yleisten markkinoiden suurasiakkailta) 30 Yhdysvaltain dollaria (55,80 Saksan markkaa) kilogrammalta(57).
(98) Ajinomoton sisäisessä faksissa, joka on päivätty 19 päivänä joulukuuta 1989, kerrotaan mainittuna päivänä pidetystä japanilaisten tuottajien välisestä kokouksesta, jonka aiheena olivat nukleotidien hinnat Euroopassa vuonna 1990. Faksin mukaan Takeda totesi aloittaneensa neuvottelut [...]*:n ja [...]*:n kanssa kahden äskettäisen Euroopan-matkan aikana, mutta yhteisymmärrykseen ei ollut päästy. Takedan tarjoushinta [...]*:lle oli 27,50 Yhdysvaltain dollaria kilogrammalta mutta Takeda halusi korjata tarjoushinnaksi 26 Yhdysvaltain dollaria kilogrammalta. Takedan neuvottelut [...]*:n kanssa olivat vielä kesken(58).
(99) Kuten edellä todettiin, kartellin osapuolten välillä oli myös satunnaisia kahdenvälisiä yhteydenottoja. Daesangin täydentävän lausunnon liitteisiin N ja O sisältyvät asiakirjat ovat hyviä esimerkkejä tästä.
(100) Daesangin täydentävän lausunnon liitteeseen N(59) sisältyy Mitran Miwon Japanille lähettämä, 22 päivänä marraskuuta 1989 päivätty sisäinen faksi, jossa ilmaistiin selkeästi Takedan ehdotus, jonka mukaan Takeda hyväksyisi Miwonilta heikompilaatuisia tuotteita osana vastaostojärjestelyä, jos Miwon suostuisi rajoittamaan myyntiään [...]*:lle ja [...]*:lle.
(101) Daesangin täydentävän lausunnon liite O(60) koskee Takedan 28 päivänä marraskuuta 1989 lähettämää teleksiä, jonka Miwon sai vasta muutamia päiviä myöhemmin ja jossa luetellaan sen Miwonilta vuonna 1990 tehtäviä ostoja koskevat ehdot ja johon sisältyy myös Takedan Miwonille esittämä pyyntö tehdä [...]*:lle ja [...]*:lle tietty hintatarjous ja tämän jälkeen vahvistaa tämän pyynnön noudattaminen.
(102) Daesangin ei omien sanojensa mukaan ollut enää halukas tekemään [...]*:ta ja [...]*:ta koskevaa hinnoitteluyhteistyötä vuonna 1991, ellei Takeda suostuisi ostamaan siltä vähintään 20 tonnia nukleotideja, eikä se ollut halukas tekemään [...]*:ta koskevaa yhteistyötä, ellei Takedan ostojen kokonaismäärä olisi 40 tonnia. Sen 10 päivänä marraskuuta 1990 päivätyssä faksissa(61) todettiin, että asiasta oli keskusteltu Takedan [...]*:n kanssa tämän vieraillessa Mitrassa 7 päivänä marraskuuta 1990. Faksissa mainittiin, että Mitra suostui tekemään yhteistyötä kaikilta osin [maailman]markkinahinnan nostamiseksi. Tulevaisuudessa se kuitenkin halusi viedä tuotteitaan vapaasti Eurooppaan tietyille asiakkaille, joten halusi vuonna 1991 tehdä yhteistyötä vain [...]*:n ja [...]*:n osalta. Lisäksi [...]* ja muut asiakkaat pyysivät siltä jatkuvasti tarjouksia ja odottivat sopimusten vahvistamista, mikäli mahdollista. Jos Mitra vastedeskin noudattaisi Takedan pyyntöä ja pyytäisi korkeampaa hintaa, Mitra piti varmana, että se ei saisi lainkaan sopimuksia. Samaa asiaa käsitellään 19 päivänä marraskuuta 1990 päivätyssä sisäisessä faksissa(62). Vastaostojärjestelyjen täsmälliset ehdot olivat myös pääaiheena Tokiossa 1 päivänä toukokuuta 1991 pidetyssä Ajinomoton, Takedan jakeluyrityksen ja Miwonin välisessä kokouksessa(63).
(103) Kyowan lausunnon(64) mukaan Takedan [...]* ilmoitti Takedan hinnat [...]*:lle ja [...]* Kyowalle tammikuussa 1991 pidetyssä kokouksessa sen jälkeen kun hän oli soittanut puhelimitse Kyowassa työskentelevälle kollegalleen ja ilmoittanut Takedan haluavan nostaa nämä hinnat tietylle tasolle lokakuusta 1991 lähtien.
(104) Ajinomoto toimitti Takedan vuotta 1992 koskevien nukleotidineuvottelujen tilanteesta laaditun sisäisen muistion, joka oli todennäköisesti laadittu 21 päivänä marraskuuta 1991. Muistion mukaan Takeda ilmoitti Ajinomotolle vuoden 1992 sopimuksesta, että Takeda pyrki nostamaan dollarimääräistä hintaa kahdella dollarilla (28,50 Yhdysvaltain dollariin), mutta neuvottelut olivat hyvin hankalia, koska paikallisena valuuttana ilmaistuna hinnankorotus olisi vaihtokurssin vuoksi merkittävä. Lisäksi Takeda valitti, että [...]* sai Ajinomotolta halvempia tarjouksia (17,20 Yhdysvaltain dollaria, Takedan tarjous 17,70 Yhdysvaltain dollaria) ja pyysi Ajinomotoa ilmoittamaan vuoden 1992 tarjoushinnaksi 18 Yhdysvaltain dollaria, joka olisi korkeampi kuin Takedan hinta(65).
(105) Kiinnijäämisriskin pienentämiseksi kilpailijoiden välisiin kokouksiin kutsuttiin toisinaan vain muutamia yrityksiä, jotka sitten toimivat joidenkin muiden kilpailijoiden puolesta. Esimerkiksi Daesang esittää(66), että 27-28 päivänä huhtikuuta 1992 järjestettiin kaksipäiväinen korkean tason kokous, johon osallistuneet Daesangin, Cheilin ja Ajinomoton pääjohtajat toimivat myös muiden japanilaisten tuottajien puolesta, koska Ajinomoton mukaan olisi näyttänyt epäilyttävältä, jos kaikki japanilaiset tuottajat olisivat yhdessä menneet Koreassa pidettyyn kokoukseen.
(106) Tämän kokouksen aikana keskusteltiin nukleotideihin liittyvästä yhteistyöstä. Daesang uskoo, että Ajinomoto myös osallistui kokoukseen muiden japanilaisten tuottajien (muun muassa Takedan) puolesta(67).
(107) Daesang toteaa, että Miwonin edustajat osallistuivat Koreassa 30 päivänä kesäkuuta 1992 pidettyyn kokoukseen Takedan edustajien kanssa. Kokouksessa käsitellyistä asioista ei kuitenkaan ole annettu tietoja(68).
(108) Vuoden 1993 tavoitehinnoista keskusteltiin Tokiossa 20 päivänä elokuuta 1992 pidetyssä kokouksessa. Daesangin lausunnon mukaan kokouksessa käsiteltiin yhteistyötä nukleotidien kansainvälisen markkinahinnan määrittelemiseksi, vastaostoja ja [...]* markkinoille suuntautuvaa myyntiä koskevia rajoituksia. Takedan mukaan lopullisena tavoitteena oli määritellä yksi maailmanmarkkinahinta, joka käsittäisi myös Japanin markkinat ja jolla japanilaiset tuottajat ostaisivat huomattavan määrän korealaisten tuottajien tuotteita. Kokouksessa esitetty maailmanmarkkinoiden tavoitehinta ([...]*) oli 30 ja 32 Yhdysvaltain dollarin välillä. Kokoustauon jälkeen päästiin yksimielisyyteen maailmanmarkkinoiden tavoitehinnasta. Daesangin mukaan oli selvää, että japanilaiset yritykset olivat keskustelleet kaikista kysymyksistä keskenään ennen kokousta ja olivat sopineet yhtenäisestä esiintymisestä(69). Lausuntonsa tueksi Daesang on esittänyt jäljennöksen tavoitehinnastosta, jonka Takeda oli laatinut 20 päivänä elokuuta 1992 pidettyä kokousta varten. Hinnaston mukaan Euroopassa sovellettavat tavoitehinnat olisivat 48 Saksan markkaa kilogrammalta ja kolmen suurasiakkaan osalta 45 Saksan markkaa kilogrammalta(70). Cheilin mukaan japanilaiset tuottajat toivoivat tässä kokouksessa, että Euroopan hinnat ilmoitettaisiin ainoastaan paikallisena valuuttana(71).
(109) Osanottajat kokoontuivat jälleen 28 päivänä tammikuuta 1993 Tokioon arvioimaan täytäntöönpanotoimia 20 päivänä elokuuta 1992 määritellyn tavoitehinnan saavuttamiseksi. Tässä kokouksessa osapuolet päättivät myös vuonna 1992 määritellyn tavoitehinnan tarkistamistarpeesta, ja tarkastelivat eri tapoja toteuttamiseksi. Daesangin mukaan molemmat korealaiset tuottajat pitivät hintojen korottamista liian vaivalloisena ja pyysivät japanilaisilta tuottajilta lupaa myydä tavoitehintaa halvemmalla hinnalla. Japanilaiset tuottajat eivät suostuneet tähän. Japanilaiset perustelivat kieltäytymistään muun muassa sillä, että korealaiset voisivat myydä tuotteitaan Eurooppaan halvemmalla hinnalla, koska niiden ei yhteisön tullietuusjärjestelmän (GSP) ansiosta tarvinnut maksaa tullia. Vaikka osapuolet eivät ilmeisesti päässeetkään yksimielisyyteen siitä, kuinka tavoitehinta saavutettaisiin, kaikki vahvistivat tavoitehinnan(72).
(110) Lisäksi keskusteltiin alueellisista hinnoista, jotta voitaisiin todeta, noudattivatko yritykset Tokiossa 20 päivänä elokuuta 1992 pidetyssä kokouksessa sovittuja maailmanmarkkinoiden tavoitehintoja. Erityisesti keskusteltiin [...]*:ssa, [...]*:ssa ja Euroopassa sovelletuista hinnoista. Myös kolmeen eurooppalaiseen suurasiakkaaseen liittyvästä yhteistyöstä käytiin yleistä keskustelua(73).
(111) Ajinomoto, Takeda, Miwon ja Cheil kokoontuivat uudelleen Japanin Fukuokaan 2 päivänä maaliskuuta 1993. Kokouksessa tarkistettiin eri alueilla sovellettavia vuoden 1993 tavoitehintoja. Lisäksi käytiin keskusteluja vastaostosopimusten ehtojen selkeyttämiseksi, koska yhteistyö ei ollut aina sujunut niin kitkattomasti kuin japanilaiset tuottajat olisivat halunneet. Cheil toteaa, että kokouksessa tehty yritys yhteisön alueella sovellettavan hinnan määrittelemiseksi epäonnistui, koska korealaiset tuottajat halusivat soveltaa erilaista hintaa yhteisön tullietuusjärjestelmästä saamansa edun vuoksi. Cheil päättelee, että nimenomaan korealaisten yritysten toimintatapa esti järjestelmän tehokkaamman toiminnan(74).
(112) Daesangin kyseisestä kokouksesta laatima pöytäkirja(75) antaa kuitenkin yksityiskohtaisemman kuvan tapahtumien kulusta. Daesangin mukaan kokousta johti aluksi Ajinomoton varatoimitusjohtaja, joka uhkasi lopettaa vastaostojärjestelyt, jos korealaiset yritykset edelleen laiminlöisivät kolmeen suurasiakkaaseen liittyvän yhteistyön, joka tarkoitti sovitun maailmanmarkkinahinnan soveltamisen jatkamista ja Japaniin suuntautuvan myynnin rajoittamista. Cheil ja Daesang olivat samaa mieltä siitä, että vastaostokäytännöstä oli pidettävä kiinni, minkä vuoksi ne sopivatkin japanilaisten tuottajien kanssa yhteistyöponnistelujensa tehostamisesta. Daesang toteaa, että se suostui tekemään kolmeen suurasiakkaaseen liittyvää yhteistyötä mutta halusi toisaalta Ajinomoton ja Takedan ostavan Daesangilta aiempaa suurempia nukleotidimääriä. Lopuksi käytiin keskustelua siitä, kuinka yhteistyötä voitaisiin tehdä toteuttaa, säännellä ja lujittaa.
(113) Loppuvuoden 1993 aikana Takedan ja Ajinomoton edustajat tekivät vielä useita vierailuja Miwoniin. Näiden vierailujen aikana keskusteltiin samoista aiheista eli kolmeen suurasiakkaaseen liittyvästä yhteistyöstä ja maailmanmarkkinahinnoista(76).
(114) Lisäkokouksia pidettiin Soulissa ja Tokiossa ja osapuolet pitivät säännöllisesti yhteyttä puhelimitse (Takedan ja Cheilin väliset kokoukset 7 ja 26 päivänä toukokuuta 1993 ja 30 päivänä elokuuta 1993, Ajinomoton, Takedan, Cheilin ja Miwonin välinen kokous 7 päivänä heinäkuuta 1993). Useimmat näistä yhteydenotoista koskivat joko vastaostosopimusten täytäntöönpanoa (eli hintoja ja määriä) tai valituksia, joiden mukaan jokin (korealainen) osapuoli ei ollut noudattanut tavoitehintoja.
(115) Myös tiettyihin asiakkaisiin sovellettavista hinnoista keskusteltiin. Esimerkiksi Takeda soitti 13 päivänä syyskuuta 1993 Cheilille ilmoittaakseen tälle hinnoista, joita olisi sovellettava kolmeen eurooppalaiseen suurasiakkaaseen ([...]*, [...]* ja [...]*). Lisäksi keskusteltiin IMP:n, GMP:n ja I& G-tuotteiden hinnoista (ks. Cheilin lausunto).
(116) Cheil ja Takeda pitivät 25 päivänä tammikuuta 1994 kokouksen, jossa keskusteltiin vastaostosopimuksen jatkamisesta. Määrä ja hinta päätettiin pitää vuoden 1993 tasolla. Cheilin mukaan Takeda valitti siitä, että Cheil ei noudattanut voimassa olevia Eurooppaa, [...]*:ta ja [...]*:ta koskevia järjestelyjä. Takedan sanotaan valittaneen Cheilille esimerkiksi siitä, että [...]* oli pyytänyt Takedaa alentamaan IMP:n hinnan 16,5 Yhdysvaltain dollariin kilogrammalta sen jälkeen kun Cheil oli esittänyt tällaisen hintatarjouksen [...]*:lle.
(117) Cheil katsoo, että sen laatimasta kokouspöytäkirjasta käy selvästi ilmi, että vakiintuneet japanilaiset tuottajat johtivat kokousta. Japanin teollisuuden vastaostoja koskevien Cheilin ja Takedan välisten keskustelujen jälkeen Takedan kerrotaan todenneen, että lopullinen päätös asiasta tehtäisiin Ajinomoton ja Takedan välisessä kokouksessa(77).
(118) Kokous pidettiin 25 päivänä elokuuta 1994 Tokiossa(78). Cheilin ja Miwonin kokouksen pöytäkirjat osoittavat, että tässä kokouksessa keskusteltiin nukleotidien kansainvälisistä markkinahinnoista ja myyntihinnoista. Osapuolet vaihtoivat ajatuksia uusista sovellettavista tavoitehinnoista. Japanilaiset halusivat nostaa kansainvälisiä hintoja. Kyseistä kokousta koskevan Cheilin kertomuksen(79) mukaan Takeda ehdotti, että osapuolet nostaisivat hinnan kerralla 30 Yhdysvaltain dollariin kilogrammalta, kun taas muut ehdottivat hintojen nostamista asteittain 1-2 Yhdysvaltain dollaria kilogrammalta. Cheil toteaa japanilaisten valittaneen siitä, että korealaiset yritykset eivät noudattaneet sovittuja hintoja.
(119) Lopuksi osapuolet keskustelivat kolmeen eurooppalaiseen suurasiakkaaseen liittyvästä yhteistyöstään. Erityisesti on syytä mainita, että Ajinomoto pyysi Cheiliä ja Daesangia pidättymään myymästä tuotteitaan [...]*:lle. Kokouksen päätteeksi sovittiin, että syyskuun 1994 puolivälissä pidettäisiin toinen kokous, jossa käsiteltäisiin ensisijaisesti seuraavia asioita: a) hinnankorotus: tavoitehinnaksi 30 Yhdysvaltain dollaria kilogrammalta; ja b) Cheilin ja Miwonin suhtautuminen kolmeen suurasiakkaaseen (erityisesti [...]*)(80).
(120) Aiemmin, 7 ja 8 päivänä heinäkuuta 1994, japanilaiset ja korealaiset tuottajat olivat pitäneet kokouksen Eurooppaa koskevasta hintatarjouksesta vuodelle 1995. Cheilin laatimasta kokouspöytäkirjasta käy ilmi, että japanilaiset tuottajat vaatimalla vaativat hintojen korottamista vuonna 1995. Korealaisia tuottajia pyydettiin esittämään hintatarjous, joka olisi kilogrammaa kohti kaksi Yhdysvaltain dollaria alhaisempi kuin japanilaisten tuotteiden hinta. Pöytäkirjan jatkona on sisäinen muistio, jonka viesti on selkeä: hintojen korottamista vaadittiin korealaisten tuottajien vähäisyyden ja jenin vahvistumisen perusteella(81).
(121) Cheilin mukaan Soulin Hotel Lottessa pidettiin 6 päivänä lokakuuta 1994 Ajinomoton, Takedan ja Cheilin välinen kokous, jossa keskusteltiin korealaisten osallistumisesta kolmea suurasiakasta koskevaan yhteistyöhön Euroopassa. Muita esityslistan asioita olivat korealaisten yhteistyö [...]* markkinoilla ja yleiskatsaus [...]* markkinoista (Cheilin tuotteiden myynti [...]* asiakkaalle mukaan luettuna; tämä oli jo aiheuttanut kiistoja Cheilin ja japanilaisten tuottajien välillä). Cheil toteaa, että se ei tehnyt tässä kokouksessa mitään sitoumuksia, mitä se perusteli Miwonin poissaololla(82).
(122) Ajinomoton sisäisessä faksissa, joka on päivätty 17 päivänä lokakuuta 1994, kerrotaan Miwonin, Cheilin ja Ajinomoton välisestä puhelinkeskustelusta, jonka aikana Ajinomoto pyysi Cheiliä esittämään hintatarjouksen eurooppalaiselle [...]*:lle viikkoa ennen Ajinomoton hintatarjousta kyseiselle yritykselle. Cheil vastasi, että he suostuvat pyyntöön, jos Miwon suostuu siihen ensin. Hintatarjouksesta Cheil totesi, että se neuvoi henkilöstöään tarjoamaan tuotteitaan 49,50 Saksan markalla kilogrammalta, mutta kieltäytyi tarjoamasta tuotteitaan 50 Saksan markalla kilogrammalta. Miwon vaati, että Ajinomoton oli ostettava Miwonilta lisäerä tuotteita, jolloin Miwon hyväksyisi Ajinomoton pyynnön tarjota tuotteitaan [...]*:lle korkealla hinnalla.
(123) Takeda ja Miwon pitivät Soulissa 6 päivänä helmikuuta 1995 kokouksen(83), jossa ne keskustelivat nukleotidien maailmanmarkkinahinnoista ja vastaostojen ehdoista.
(124) Takedan pääkonttorissa Tokiossa pidettiin kokous 16-17 päivänä lokakuuta 1995. Siihen osallistuivat Ajinomoto, Takeda, Cheil ja Daesang. Daesangin mukaan tämän kokouksen aikana keskusteltiin nukleotidien maailmanmarkkinoista ja kolmea suurasiakasta koskevasta tilanteesta. Keskustelujen aiheena olivat käyvät hinnat eri maissa ja eri alueilla (Eurooppa mukaan luettuna) sen selvittämiseksi, saavutettiinko tavoitehinnat vai olisiko niitä syytä tarkistaa. Ajinomoto esitti hinnat, joita muiden tuottajien olisi sovellettava [...]*:lle tehtävissä tarjouksissa, ja muut tuottajat suostuivat tähän. Takedan kerrotaan tehneen samoin [...]*:n ja [...]*:n suhteen, ja muut suostuivat tähän, Ajinomoto mukaan luettuna(84).
(125) Ennen tätä kokousta pidettiin useita muita osapuolten kahdenvälisiä kokouksia sekä neljän tuottajan välisiä kokouksia. Daesang toteaa, että huhtikuun 1995 ja 16 päivän lokakuuta 1995 välisenä aikana se osallistui Ajinomoton kanssa kolmeen tai neljään kokoukseen Mitran pääkonttorissa Soulissa ja yhteen tai kahteen kokoukseen Takedan kanssa samoissa tiloissa. Hotel Lotten kokoushuoneessa pidettiin kaksi tai kolme kokousta, joihin kaikki neljä tuottajaa osallistuivat. Kussakin kokouksessa osapuolet tarkastelivat eri alueilla sovellettavia hintoja sen selvittämiseksi, saavutettiinko aiemmin sovitut tavoitehinnat ja olisiko ne syytä pitää ennallaan vai olisiko niitä alennettava tai nostettava. Osaa tavoitehinnoista nostettiin (toisin sanoen [...]*:n tavoitehinta pidettiin ennallaan vaikka se muutettiinkin paunahinnaksi kilohinnan asemesta). Osapuolet myös keskustelivat ja sopivat markkinahintojen nostamisesta eri alueilla, mikä olisi lähtökohtana kolmeen eurooppalaiseen suurasiakkaaseen sovellettavan hinnan korottamiselle(85).
(126) Kartellin osapuolet tapasivat Soulissa joulukuussa ja keskustelivat yhteistyöstä vuonna 1995. Kokousraportin(86) mukaan Ajinomoto johti kokousta ja kiitti kaikkia vuoden 1995 aikana tekemästään yhteistyöstä, jonka seurauksena nukleotidien hinnankorotukset oli pantu tosiasiallisesti täytäntöön, sekä pyysi jokaista jatkamaan yhteistyötä vuonna 1996 nukleotidien hintojen korottamiseksi edelleen. Daesangin palveluksessa olevan C. H. Kimin kerrotaan sanoneen, että hän ja muut osanottajat osoittivat yksimielisyytensä joko nyökkäämällä tai sanomalla jotakin tähän viittaavaa.
(127) Daesangin lausunnon(87) mukaan neljä tuottajaa (Takeda, Ajinomoto, Daesang ja Cheil) pitivät 7 päivänä maaliskuuta 1996 Soulissa kokouksen, jossa vahvistettiin kolmeen suurasiakkaaseen sovellettavat tavoitemyyntihinnat vuonna 1996. Ajinomoto ehdotti kansainväliseksi tavoitehinnaksi 35 Yhdysvaltain dollaria kilogrammalta. Takeda teki Euroopan markkinoita yleisesti koskevan ehdotuksen, että uutta hintaa olisi sovellettava elokuun 1996 loppuun mennessä. Ajinomoto ehdotti, että hinnaksi olisi määriteltävä 51 Saksan markkaa kilogrammalta. Takeda toimitti komissiolle jäljennöksen kyseistä kokousta koskevasta raportistaan(88).
(128) Tämän kokousmuistion mukaan osanottajat olivat yksimielisiä siitä, että hintoja olisi korotettava vuoden 1996 aikana. Kukin yritys vahvisti, että se ei muuttaisi senhetkisiä toimitusmääriään, ja yhtyi näkemykseen, jonka mukaan hintojen korottaminen olisi ensisijainen tavoite. Kokousmuistion mukaan osanottajat keskustelivat keinoista hintojen korottamiseksi vuonna 1996 unohtamatta kolmea (eurooppalaista) suurasiakasta koskevaa hintasuunnitelmaa vuodelle 1997. Sovittiin, että kolmeen suuryritykseen sovellettava dollarimääräinen tavoitehinta olisi 35 Yhdysvaltain dollaria kilogrammalta (mikä merkitsi noin 10 prosentin korotusta). Tämän hinnan saavuttamiseksi nukleotidituottajat päättivät laatia hinnankorotusaikataulun, jonka mukaisesti yleisten markkinoiden kilohinnat olisivat 35 Yhdysvaltain dollarin tasolla syys- tai lokakuuhun [1996] mennessä.
(129) Ajinomoto ehdotti Miwonille 21 päivänä toukokuuta 1996 kokousta, jossa käsiteltäisiin Miwonin alhaisia myyntihintoja Euroopassa, ja Miwon suostui ehdotukseen. Euroopan osalta Ajinomoto ilmoitti Miwonille neuvottelevansa eurooppalaisten asiakkaiden kanssa vuoden 1996 jälkipuoliskolla sovellettavasta hinnasta, mutta hinnankorotus Saksassa ja Espanjassa olisi hyvin vaikea toteuttaa. Ajinomoto totesi, että Espanjassa hintataso oli 44-45 Saksan markkaa kilogrammalta mutta sen olisi pitänyt vuoden 1995 hinnan perusteella olla 49 Saksan markkaa kilogrammalta. Sovittiin, että Euroopassa kesäkuusta 1996 lähtien sovellettava tavoitehinta olisi 50 Saksan markkaa kilogrammalta lukuun ottamatta myyntiä kolmelle suurasiakkaalle(89).
(130) Samana päivänä Ajinomoto piti myös Cheilin kanssa kokouksen, jossa keskusteltiin sovittujen hinnankorotusten täytäntöönpanosta. Cheilin kerrotaan todenneen, että tällaiset hinnankorotukset eivät olisi Euroopassa mahdollisia ennen heinäkuuta 1996. Ajinomoto vaati, että sovitut hinnat oli pantava täytäntöön elokuun 1996 loppuun mennessä(90).
(131) Daesangin täydentävän lausunnon(91) mukaan keskustelut kolmeen suurasiakkaaseen vuonna 1997 sovellettavista hinnoista alkoivat 3 päivänä heinäkuuta 1996 pidetyssä kokouksessa. Takeda teki ehdotuksen uudeksi Euroopan tavoitehinnaksi ja muut osapuolet ottivat ehdotukseen kantaa kokouksen aikana.
(132) Miwon ja Takeda pitivät 9 päivänä heinäkuuta 1996 Yhdysvaltojen New Jerseyssä uuden kokouksen, jossa ne keskustelivat nukleotidien markkinahinnasta maailmanmarkkinoilla. Takeda pyysi Daesangia tekemään hinnoitteluyhteistyötä(92).
(133) Jossain vaiheessa kesää 1996 Ajinomoto, Takeda, Miwon ja Cheil kokoontuivat jälleen keskustelemaan nukleotidimarkkinoiden ajankohtaisesta tilanteesta, Euroopan tilanne mukaan luettuna, ja vaihtamaan tietoja myyntihinnoista(93).
(134) Takeda ilmoitti Soulissa 29 päivänä elokuuta 1996 pidetyssä kokouksessa muille(94) hinnasta, jota se aikoi esittää [...]*:lle vuonna 1997, ja pyysi muita tekemään korkeamman tarjouksen (54 Saksan markkaa kilogrammalta). Takeda pyysi muita myös ilmoittamaan sille, mikäli [...]* pyytäisi niiltä hintatarjouksen. Lisäksi Takeda ehdotti erilaisia syitä, jotka asiakkaalle voitaisiin esittää perusteluna hinnankorotukselle(95).
(135) On myös syytä todeta, että kahdenvälisiä kokouksia käytettiin keinona vaikuttaa "yleisten" kilpailijoiden välisten kokousten tuloksiin. Esimerkiksi Ajinomoto ja Miwon pitivät 28 päivänä elokuuta 1996 eli päivää ennen varsinaista kilpailijoiden välistä kokousta kokouksen, jossa Ajinomoto puolsi asiakkaaseen [...]* sovellettavan hinnan korottamista vuonna 1997. Daesangin mukaan Ajinomoto halusi varmistaa Miwonin tuen ennen varsinaista kilpailijoiden välistä kokousta(96).
(136) Tältä osin Takeda toteaa, että Ajinomoton osallisuutta maailmanlaajuisessa lysiinikartellissa koskevien yhdysvaltalaisten tutkimusten jälkeen Ajinomoto vältti osallistumista neljän osapuolen välisiin kokouksiin muiden nukleotidituottajien kanssa (elokuusta 1996 lähtien), vaikka se edelleen osallistuikin nukleotidijärjestelyihin. Sen sijaan sillä oli edelleen suoria kahdenvälisiä yhteyksiä Takedaan, yleensä ennen näitä kokouksia tai niiden jälkeen. Takedan mukaan Ajinomoto oletti, että Takeda käyttäisi Ajinomoton toimittamia tietoja korealaisten tuottajien kanssa käytävien keskustelujen pohjana(97). Väitetiedoksiantoon antamassaan vastauksessa Ajinomoto toteaa, että nämä väitteet ovat perättömiä eikä niiden tueksi ole esitetty todisteita. Ajinomoton kartellijärjestelyihin osallistumisen täsmällistä kestoa käsitellään yksityiskohtaisemmin jaksossa "Rikkomisen kesto".
(137) Daesangin mukaan Takeda ilmoitti sille, että kaikki osapuolet olivat päässeet yksimielisyyteen kolmeen suurasiakkaaseen sovellettavista hinnoista Miwonin ja Takedan edustajille 10 päivänä syyskuuta 1996 New Jerseyssä järjestetyn golfkurssin aikana.
(138) Takedan toimittaman raportin mukaan maaliskuussa 1997 pidettiin Takedan, Cheilin ja Daesangin välinen kokous, jossa sovittiin tavoitehinnaksi 30 Yhdysvaltain dollaria(98).
(139) Vuodeksi 1997 määriteltyjen tavoitehintojen pitäminen ennallaan vaikutti hankalalta. Soulissa pidettiin kokous 26-28 päivänä toukokuuta 1997. Takedan laatiman kokousraportin(99) mukaan sovittiin, että ulkomaanmarkkinoiden hinta vuonna 1997 olisi 25 Yhdysvaltain dollaria kilogrammalta, joka oli siis alle maaliskuussa 1997 pidetyssä kokouksessa sovitun 30 Yhdysvaltain dollarin. Edelleen raportissa todetaan, että koska hinnankorotukset oli todettu välttämättömiksi ennen seuraavan vuoden sopimuksista eurooppalaisten suuryritysten kanssa syksyllä käytäviä neuvotteluja, Takeda keskusteli Cheilin ja Daesangin kanssa hinnankorotusten suuruudesta ja aikataulusta.
(140) Lopulta ne sopivat hintojen korottamisesta 29-31 Yhdysvaltain dollarin kilogrammalta seuraavana vuonna. Myös [...]*:n, yhden eurooppalaisista asiakkaista, hinnasta päästiin sopimukseen. Takedan laatiman kokousraportin(100) mukaan [...]*:ta koskevaksi sopimushinnaksi vuonna 1997 vahvistettiin 48 Saksan markkaa kilogrammalta / 32 Yhdysvaltain dollaria kilogrammalta. Pyrkimyksenä oli ollut korottaa hintaa noin kuusi prosenttia (51 Saksan markkaan kilogrammalta), mutta Takeda myönsi, että tällaista korotusta oli vaikea toteuttaa.
(141) Takeda vieraili Miwonissa Amsterdamissa 3 päivänä kesäkuuta 1997. Tapaamisen aikana keskusteltiin Euroopan nukleotidimarkkinoista, Miwonin tuotteiden myynnistä [...]*:lle, [...]*:lle ja [...]*:lle sekä Euroopan hintatietojen vaihdosta ja hinnankorotusmahdollisuuksista. Frankfurtissa pidettiin 9 päivänä kesäkuuta 1997 vastaavanlainen Takedan ja Cheilin välinen kokous, jossa vaihdettiin tietoja Euroopan hinnoista ja mahdollisuudesta nostaa näitä hintoja(101).
(142) Takeda ja Miwon pitivät jälleen 10 päivänä heinäkuuta 1997 ja 16 päivänä syyskuuta 1997 Yhdysvaltojen New Jerseyssä kokoukset, joissa ne keskustelivat nukleotidimarkkinoista yleisellä tasolla(102).
(143) Takedan lausunnon mukaan Takedan [...]* tapasi Ajinomotossa työskentelevän uuden kollegansa ensimmäisen kerran 25 päivänä heinäkuuta 1997. Tässä kokouksessa, joka pidettiin eräässä tokiolaisessa ravintolassa, he keskustelivat siitä, kuinka nukleotidimarkkinat oli organisoitu tuottajien kesken viime vuosina ja mitkä olivat heidän yritystensä näkemykset hintastrategian suhteen. Toisaalta Ajinomoto toteaa, että tässä kokouksessa ja myöhemmin pidetyissä kokouksissa ei sen käsityksen mukaan keskusteltu Euroopan tavoitehinnoista tai eurooppalaisista asiakkaista.
(144) Takedan toimittamat tiedot tästä ja syyskuussa 1997 pidetystä kokouksesta antavat kuitenkin hieman toisenlaisen kuvan. Takedan kokousraportissa(103) mainitaan selvästi muun muassa Ajinomoton ilmoittaneen Takedalle, että Ajinomoto oli jo ehdottanut jälleenmyyjiin sovellettavan, Saksan markoissa ilmaistun hinnan korottamista 10 prosentilla (noin 51 Saksan markkaan?) seuraavana vuonna. Takeda totesi Ajinomotolle ymmärtävänsä Saksan markoissa ilmaistun hinnan korottamisen ottaen huomioon dollarihinnoittelun muutoksen, mutta katsoi asian riippuvan siitä, kuinka se esitetään muille yrityksille eli Takedalle, Cheilille ja Miwonille. Lisäksi Takeda ilmoitti Ajinomotolle tekevänsä päätöksen [...]*:ta ja [...]*:ta koskevasta hinnoittelusta lokakuun alussa tehtäväksi suunnitellun Euroopan markkinoita koskevan tutkimuksen perusteella(104).
(145) Noin kuukauden kuluttua Takeda tapasi Cheilin ja Miwonin edustajat erillisissä kahdenvälisissä kokouksissa 27-29 päivänä elokuuta 1997. Takedan mukaan kokousten pääaiheena olivat vastaostosopimukset, mutta on mahdollista, että yritykset mainitsivat tässä kokouksessa myös tulevat kolmen suurasiakkaan kanssa käytävät vuotuiset sopimusneuvottelut. Daesang toteaa myös pitäneensä Takedan kanssa Yhdysvalloissa 10 päivänä heinäkuuta 1997 ja 16 päivänä syyskuuta 1997 kokoukset, joissa keskusteltiin nukleotidimarkkinoista yleisellä tasolla(105).
(146) Syyskuussa 1997 Takeda ja Ajinomoto pitivät jälleen kokouksen. Takedan mukaan Ajinomoto ilmoitti pyrkivänsä toteuttamaan vuonna 1998 15 prosentin, mutta vähintään 10 prosentin hinnankorotuksen(106). Eräässä tuolta ajalta peräisin olevassa, Takedan toimittamassa asiakirjassa, joka liittyy tähän kokoukseen(107), todetaan kunkin yhtiön pääkonttorin ilmeisesti tehneen päätöksen A:n [Ajinomoton], C:n [Cheilin] ja MW:n [Miwonin/Daesangin] tarjoushinnoista [...]*:lle sekä T:n [Takedan] tarjoushinnasta [...]*:lle ja [...]*:lle seuraavan vuoden sopimusneuvotteluissa. Oletuksena oli, että Euroopassa C:n [Cheilin] ja MW:n [Miwonin] tuotteisiin sovellettaisiin yhteisön tullietuusjärjestelmää(108).
(147) Daesangin mukaan Miwon ja Takeda pitivät Soulissa lokakuussa 1997 kokouksen, jossa ne keskustelivat yleisellä tasolla nukleotidien laskevasta hinnasta maailmanmarkkinoilla(109).
(148) Cheil toteaa pitäneensä Takedan kanssa Soulissa 24 ja 26 päivänä maaliskuuta 1998 kokoukset(110), joissa keskusteltiin nukleotidien maailmanmarkkinoista ja tuotannosta. Cheilin ja Takedan on todettu pitäneen kokouksen myös 2 päivänä kesäkuuta 1998, ja Cheilin mukaan kokouksessa keskusteltiin nukleotidien laskevasta hinnasta ja Cheilin alhaisista myyntihinnoista Japanin markkinoilla.
(149) Muita kartelliin liittyviä kokouksia ei ole havaittu.
II OSA - OIKEUDELLINEN ARVIOINTI
A TUOMIOVALTA (EY:N PERUSTAMISSOPIMUKSEN JA ETA-SOPIMUKSEN SOVELTAMINEN)
1. EY:N PERUSTAMISSOPIMUKSEN JA ETA-SOPIMUKSEN VÄLINEN SUHDE
(150) Edellä kuvailtuja järjestelyjä sovellettiin useimpiin EY:n jäsenvaltioihin ja ETA:han (Norjaan ja, ennen yhteisöön liittymistä, Itävaltaan).
(151) ETA-sopimus, johon sisältyy vastaavia kilpailumääräyksiä kuin EY:n perustamissopimukseen, tuli voimaan 1 päivänä tammikuuta 1994. Tämä päätös kattaa siis näiden sääntöjen (ja etenkin ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohdan) soveltamisen kyseisestä ajankohdasta alkaen niihin järjestelyihin, joita vastaan on esitetty väitteitä.
(152) EY:n jäsenvaltioiden välistä kilpailua ja kauppaa koskeviin järjestelyihin sovelletaan EY:n perustamissopimuksen 81 artiklaa. Siltä osin kuin kartellin toiminta vaikutti yhteisön ja Efta-maiden väliseen tai ETA:han kuuluvien Efta-maiden väliseen kauppaan, sovelletaan ETA-sopimuksen 53 artiklaa.
(153) Jos sopimus tai käytäntö vaikuttaa vain EY:n jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, asia pysyy komission toimivallassa ja komissio soveltaa siihen EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohtaa. Jos sopimus vaikuttaa vain Efta/ETA-maiden väliseen kauppaan, Eftan valvontaviranomainen on yksin toimivaltainen ja soveltaa ETA:n kilpailusääntöjä, erityisesti ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohtaa(111).
(154) Tarkasteltavana olevassa asiassa toimivalta kuuluu komissiolle, joka soveltaa asiaan ETA-sopimuksen 56 artiklan nojalla EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohtaa ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohtaa, sillä kartellilla oli tuntuva vaikutus EY:n jäsenvaltioiden väliseen kauppaan(112).
B EY:N PERUSTAMISSOPIMUKSEN 81 ARTIKLAN JA ETA-SOPIMUKSEN 53 ARTIKLAN SOVELTAMINEN
1. EY:N PERUSTAMISSOPIMUKSEN 81 ARTIKLAN 1 KOHTA JA ETA-SOPIMUKSEN 53 ARTIKLAN 1 KOHTA
(155) EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdassa kielletään yhteismarkkinoille soveltumattomina kaikki sellaiset yritysten väliset sopimukset, yritysten yhteenliittymien päätökset sekä yritysten yhdenmukaistetut menettelytavat, jotka ovat omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ja joiden tarkoituksena on estää, rajoittaa tai vääristää kilpailua yhteismarkkinoilla, ja erityisesti sellaiset sopimukset, päätökset ja menettelytavat, joilla suoraan tai välillisesti vahvistetaan osto- tai myyntihintoja taikka muita kauppaehtoja, joilla rajoitetaan tai valvotaan tuotantoa ja markkinoita tai joilla jaetaan markkinoita tai hankintalähteitä.
(156) ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohtaan (joka on laadittu EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan pohjalta) sisältyy samanlainen sopimuksia, päätöksiä ja yhdenmukaistettuja menettelytapoja koskeva kielto, mutta siinä korvataan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan kohdistuvat vaikutukset "sopimuspuolten väliseen kauppaan" kohdistuvilla vaikutuksilla (tässä yhteydessä "sopimuspuolilla" tarkoitetaan yhteisöä ja (silloisia) yksittäisiä Efta-valtioita) ja kielletään kilpailun estäminen, rajoittaminen tai vääristäminen "[ETA-]sopimuksen soveltamisalueella" yhteismarkkinoiden asemesta.
2. SOPIMUKSET JA YHDENMUKAISTETUT MENETTELYTAVAT
(157) EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdassa ja ETA-sopimuksen 53 artiklassa kielletään sopimukset, yritysten yhteenliittymien päätökset sekä yritysten yhdenmukaistetut menettelytavat.
(158) Sopimuksen voidaan katsoa olevan olemassa, kun osapuolet noudattavat yhteistä suunnitelmaa, joka rajoittaa tai todennäköisesti rajoittaa niiden omaa liiketoimintaa määräämällä yhteisen toiminnan tai toiminnasta pidättymisen linjoista markkinoilla. Sopimuksen ei tarvitse olla kirjallinen; mitään muotoseikkoja, sopimukseen perustuvia seuraamuksia tai täytäntöönpanotoimenpiteitä ei tarvita. Sopimuksen olemassaolo voi perustua nimenomaiseen tahdonilmaisuun tai se voi näkyä välillisesti osapuolten toiminnassa.
(159) Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi yhdistetyissä asioissa T-305/94 jne., Limburgse Vinyl Maatschappij N.V. ja muut vastaan komissio (PVC II), antamassaan tuomiossa(113) (715 kohta) seuraavaa: "Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan on niin, että jotta kyseessä on perustamissopimuksen [81] artiklan 1 kohdassa tarkoitettu sopimus, riittää, että kyseessä olevat yritykset ovat ilmaisseet yhteisen tahtonsa käyttäytyä markkinoilla tietyllä tavalla".
(160) Sopimukselta ei EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan mukaisesti edellytetä samaa varmuutta, jota edellytettäisiin siviililainsäädännössä kaupallisen sopimuksen täytäntöönpanolta. Lisäksi pitkäaikaisen monimutkaisen kartellin tapauksessa sanaa "sopimus" voidaan soveltaa asianmukaisesti myös sen toteuttamiseen, mistä on sovittu samojen mekanismien perusteella ja samaa yhteistä päämäärää tavoiteltaessa, eikä ainoastaan kaikkiin kokonaissuunnitelmiin taikka nimenomaisesti sovittuihin ehtoihin.
(161) Kuten yhteisöjen tuomioistuin on (ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomion vahvistaen) todennut asiassa C-49/92 P, komissio vastaan Anic Partecipazioni SpA, antamansa tuomion(114) 81 kohdassa, EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan sanamuodosta seuraa, että sopimus voi koostua paitsi yksittäisestä toimenpiteestä, myös useiden toimenpiteiden kokonaisuudesta taikka jatkuvasta toiminnasta.
(162) Monista eri osista koostuvaa kartellia voidaan siten perustellusti pitää yhtenäisenä jatkuvana rikkomisena. Sopimus voi siis olla erilainen eri aikoina tai sen mekanismeja on voitu sopeuttaa tai lujittaa vastaamaan paremmin myöhempää kehitystä. Tämän arvioinnin pätevyyteen ei vaikuta se, että yksi tai useampi seikka useiden toimenpiteiden kokonaisuudessa tai jatkuvan toiminnan osana saattaisi rikkoa yksittäisenä toimena ja itsessään EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohtaa.
(163) Vaikka kartelli on yhteistoimintaa, kullakin osanottajalla saattaa olla oma erityinen roolinsa. Yksi tai useampi voi toimia hallitsevassa roolissa kartellin johtajana (johtajina). Kartellissa voi ilmetä sisäisiä ristiriitoja ja kilpailua ja jopa vilppiä, mutta nämä seikat eivät kuitenkaan estä sitä, että järjestelyssä on kyse EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdassa tarkoitetusta sopimuksesta tai yhdenmukaistetusta menettelytavasta, jos järjestelyllä on yhteinen ja jatkuva tavoite.
(164) Pelkästään se, että kullakin kartellin osanottajalla voi olla kunkin oman erityistilanteensa mukainen rooli, ei poissulje sen vastuuta rikkomisesta kokonaisuudessaan, ei myöskään toisten osanottajien toiminnasta, jolle on kuitenkin yhteistä sama sääntöjenvastainen tarkoitus ja sama kilpailua rajoittava vaikutus. Yritys, joka on osallisena yhteisessä sääntöjenvastaisessa hankkeessa sellaisen toiminnan kautta, jolla on vaikutusta yhteisen tavoitteen toteuttamiseen, on yhtä lailla vastuussa muiden samaan rikkomiseen osallistuneiden osanottajien toiminnasta koko siltä ajalta, jolloin se on noudattanut yhteistä järjestelyä. Tästä on ilman muuta kyse silloin, kun kyseisen yrityksen näytetään tienneen muiden osallistujien sääntöjenvastaisesta toiminnasta tai voineen kohtuudella ennakoida sen tai olleen siitä tietoinen ja olleen valmis hyväksymään siihen sisältyvän riskin (yhteisöjen tuomioistuimen tuomio asiassa komissio v. Anic, 83 kohta).
(165) EY:n perustamissopimuksen 81 artiklassa(115) käsite "yhdenmukaistettu menettelytapa" erotetaan käsitteistä "yritysten välinen sopimus" ja "yritysten yhteenliittymien päätös", jotta kyseisessä artiklassa määrätty kielto koskisi kaikenlaista yritysten välistä toimintojen yhteensovittamista, jolla tietoisesti korvataan kilpailun riskit niiden välisellä käytännön yhteistyöllä ilman, että jouduttaisiin tekemään varsinaista sopimusta. Näin ollen toiminta saattaa kuulua EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan yhdenmukaistettuna menettelytapana myös silloin, kun osapuolet eivät ole nimenomaisesti liittyneet yhteiseen suunnitelmaan, joka määrittelee niiden toiminnan markkinoilla, vaan ottavat tietoisesti käyttöön tai noudattavat sellaisia salaisia toimintatapoja, jotka helpottavat niiden kaupallisten toimintojen yhteensovittamista(116).
(166) Etenkään pitkäaikaisen ja monimutkaisen rikkomisen tapauksessa komissiolla ei ole velvollisuutta luonnehtia rikkomista yksinomaan yhdeksi sääntöjenvastaisten toimintatapojen muodoksi(117). Sopimuksen ja yhdenmukaistetun menettelytavan käsitteet ovat joustavia ja osittain päällekkäisiä. Käsitteitä ei käytännössä ehkä edes ole mahdollista erottaa toisistaan, koska rikkomisessa voi esiintyä samanaikaisesti kielletyn toiminnan eri muotojen tunnusmerkkejä, kun taas erikseen tarkasteltuina joitakin ilmenemismuotoja voitaisiin kuvata täsmällisesti juuri tiettynä toimintamuotona. Olisi kuitenkin keinotekoista erottaa monia erillisiä rikkomisen muotoja hankkeesta, jota voidaan kiistatta pitää jatkuvana yhteishankkeena ja jolla on yksi ja sama kokonaistavoite. Kartelli voi näin ollen olla samanaikaisesti sopimus ja yhdenmukaistettu menettelytapa. EY:n perustamissopimuksen 81 artiklassa ei määritellä erillistä luokkaa tarkasteltavana olevan asian kaltaiselle monimutkaiselle rikkomiselle(118).
3. YHTENÄINEN JATKUVA RIKKOMINEN
(167) Tässä tapauksessa nukleotidien tuottajat noudattivat kauan yhteistä järjestelyä, joka määräsi niiden toiminnan linjat markkinoilla ja rajoitti niiden omaa liiketoimintaa. Vaikka järjestelyjen sinänsä voisi katsoa täyttävän EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun sopimuksen tunnusmerkit, sääntöjenvastaisessa toimintatavassa on myös sellaisia tosiasiallisia piirteitä, joista osaa voitaisiin kuvata yhdenmukaistetuiksi menettelytavoiksi, mikäli tämä olisi tarkoituksenmukaista.
(168) Vuoden 1988 lopun ja kesäkuun 1998 väliseltä ajalta on runsaasti todisteita tästä nukleotidien tuottajien ETA:n markkinoilla harjoittamasta yhtenäisestä ja jatkuvasta salaisesta yhteistyöstä, johon osallistuneet Takeda(119), Ajinomoto(120), Daesang(121) ja Cheil(122) käytännössä hallitsevat näitä markkinoita kokonaisuudessaan. Osapuolet ilmaisivat yhteisen tahtonsa käyttäytyä markkinoilla tietyllä tavalla ja noudattivat yhteistä suunnitelmaa, joka rajoittaa niiden omaa liiketoimintaa. Näin ollen voidaan päätellä, että tämän kilpailun rajoittamiseen tähtäävän suunnitelman täytäntöönpanosta sovittiin viimeistään vuonna 1988. Tällä salaisella yhteistyöllä oli yksi ainoa kilpailua rajoittava taloudellinen tavoite: hintakilpailun estäminen sopimalla tavoitehinnoista ja hinnankorotuksista.
(169) Ottaen huomioon yhteisen suunnitelman ja yhteisen tavoitteen eli kilpailun poistamisen nukleotidimarkkinoilta, mihin tuottajat ovat vakaasti pyrkineet, komissio katsoo, että kyseinen toiminta oli EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan yhtenäistä jatkuvaa rikkomista, josta osallistuneet ovat yhtä lailla vastuussa koko siltä ajalta, jolloin ne noudattivat yhteistä järjestelyä. Näitä järjestelyjä kuvaillaan yksityiskohtaisesti tämän päätöksen tosiseikkoja koskevassa osassa. Kuvauksen tukena on laaja ja selkeä todistusaineisto, johon viitataan järjestelmällisesti pitkin matkaa.
4. KILPAILUNRAJOITUKSET
(170) Tarkasteltavana olevaan asiaan liittyvien sopimusten tavoitteena ja vaikutuksena oli kilpailun rajoittaminen Euroopan yhteisössä ja Euroopan talousalueella.
(171) EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdassa ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohdassa nimenomaisesti mainitaan kilpailua rajoittavina sopimukset, joilla:
"a) suoraan tai välillisesti vahvistetaan [...] myyntihintoja taikka muita kauppaehtoja; b) rajoitetaan tai valvotaan tuotantoa, markkinoita, teknistä kehitystä taikka [...] c) jaetaan markkinoita tai hankintalähteitä".
Luettelo ei ole tyhjentävä.
(172) Tässä asiassa tarkasteltavina olevissa sopimuksissa ja järjestelyissä voidaan havaita seuraavat osatekijät, jotka ovat merkityksellisiä EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohdan rikkomisen toteamiseksi:
- asiakkaiden jakaminen,
- markkinoiden jakaminen,
- tavoite- ja vähimmäishinnoista sopiminen,
- yhdenmukaisista hinnankorotuksista sopiminen,
- myyntilukuja koskevien tietojen vaihtaminen tavoitehintojen toteutumisen seuraamiseksi, ja
- osallistuminen säännöllisiin kokouksiin ja muunlainen yhteydenpito, jonka kautta sovittiin edellä mainituista rajoituksista ja pantiin ne täytäntöön ja/tai tehtiin niihin tarvittavat muutokset.
(173) Tämäntyyppisten järjestelyjen tavoitteena on rajoittaa kilpailua EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdassa ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 artiklassa tarkoitetulla tavalla. Koska hinta oli tärkein kilpailukeino, tuottajien tekemien erilaisten salaisten järjestelyjen ja mekanismien perimmäisenä tarkoituksena oli hintojen korottaminen heidän omaksi edukseen ja sen tason ylittäväksi, joka olisi määräytynyt vapaan kilpailun oloissa.
(174) Jotta sopimuksen katsottaisiin kuuluvan EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, sen todellisia vaikutuksia kilpailuun ei ole tarpeen tutkia, jos on osoitettu, että sopimusten tavoitteena oli kilpailun rajoittaminen(123).
(175) Kartellilla oli kuitenkin myös kilpailua rajoittava vaikutus. Tosiasiallisesti kartellijärjestelyihin osallistuivat suuret maailmanlaajuiset nukleotidien tuottajat, ja niitä suunnitteli, johti ja edisti kunkin kartelliin osallistuneen yrityksen johtohenkilöstö(124). Kartellin päätavoitteita olivat tavoitehinnat, hinnankorotukset ja asiakkaiden jakaminen, joista sovittiin, jotka ilmoitettiin asiakkaille ja pantiin täytäntöön kaikkialla Euroopan talousalueella.
(176) Väitetiedoksiantoon antamissaan vastauksissa Cheil ja Ajinomoto katsovat, että kilpailua rajoittava vaikutus oli hyvin rajallinen. Lisäksi Ajinomoto katsoo, että komission päätelmä perustuu merkityksettömiin todisteisiin ja että komissio ei ole riittävällä tavalla osoittanut järjestelyjen vaikutuksia markkinoihin. Kyseessä olevien järjestelyjen rajoittava vaikutus määritellään yksityiskohtaisemmin 224-238 kohdassa.
5. VAIKUTUS JÄSENVALTIOIDEN VÄLISEEN KAUPPAAN JA ETA-SOPIMUKSEN OSAPUOLTEN VÄLISEEN KAUPPAAN
(177) Valmistajien välisellä jatkuvalla sopimuksella oli huomattavia vaikutuksia jäsenvaltioiden väliseen kauppaan sekä ETA-sopimuksen osapuolten väliseen kauppaan.
(178) EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdassa tarkoitetaan sopimuksia, jotka ovat omiaan vaarantamaan jäsenvaltioiden välisten yhtenäismarkkinoiden saavuttamisen joko jakamalla kansallisia markkinoita tai vaikuttamalla kilpailurakenteeseen yhteismarkkinoilla. Samalla tavoin ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohdan kohteena ovat sopimukset, jotka horjuttavat yhtenäisen Euroopan talousalueen toteuttamista.
(179) Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntönä on, että "jotta [...] sopimus olisi omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, sen on mahdollistettava se, että voidaan arvioida riittävän todennäköisesti objektiivisten oikeudellisten seikkojen [...] perusteella, että kyseinen sopimus voi tosiasiallisesti tai mahdollisesti vaikuttaa suoraan tai välillisesti jäsenvaltioiden väliseen kauppaan"(125). Vaikka EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdassa "ei edellytetä, että tässä määräyksessä tarkoitetut sopimukset olisivat vaikuttaneet tuntuvasti jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, siinä vaaditaan kuitenkin [...], että osoitetaan kyseisten sopimusten olevan luonteeltaan sellaisia, että niillä voi olla tällainen vaikutus"(126).
(180) Kuten luvussa "Valtioiden välinen kauppa" osoitettiin, nukleotidimarkkinoille on ominaista merkittävä kauppa jäsenvaltioiden välillä. Vaikka yhdelläkään nukleotidien tuottajalla ei tarkasteluajanjaksona ollut tuotantokapasiteettia Euroopan talousalueella, nukleotideja markkinoitiin käytännössä kaikissa ETA-valtioissa joko yritysten kokonaan omistamien tytäryhtiöiden tai ainoastaan muutamaan jäsenvaltioon sijoittautuneiden jälleenmyyjien kautta. Myös yhteisön ja ETA:han kuuluvien Efta-maiden välillä käytiin merkittävää kauppaa. Norja tuo maahan kaikki tarvitsemansa nukleotidit pääasiallisesti yhteisön alueelta, ja ennen unioniin liittymistään Itävalta, Ruotsi ja Suomi toivat maahan kaikki tarvitsemansa nukleotidit.
(181) EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohdan soveltaminen kartelliin ei kuitenkaan rajoitu vain siihen osaan jäsenten myynnistä, joka todella koskee tavaroiden siirtämistä jäsenvaltiosta toiseen. Näiden määräysten soveltaminen ei myöskään edellytä sitä, että olisi osoitettava kunkin osallistujan toiminnan, koko kartellin toiminnasta erillisenä, vaikuttavan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan(127).
(182) Tässä tapauksessa kartellijärjestelyt kattoivat käytännössä kaiken kaupan eri puolilla maailmaa, yhteisö ja ETA mukaan luettuina. Hintasopimukset ja asiakkaiden jakamista koskevat järjestelmät ovat pakostakin johtaneet tai olleet omiaan johtamaan ilman eri toimenpiteitä toisenlaisiin kauppavirtoihin kuin ilman kartellia(128).
6. ITÄVALTAAN, SUOMEEN, ISLANTIIN, LIECHTENSTEINIIN, NORJAAN JA RUOTSIIN SOVELLETTAVAT KILPAILUSÄÄNNÖT
(183) ETA-sopimus tuli voimaan 1 päivänä tammikuuta 1994. Tätä edeltävänä aikana, jolloin kartelli oli toiminnassa, ainoa tähän menettelyyn sovellettava määräys on EY:n perustamissopimuksen 81 artikla; jos kartellijärjestelyt tuolloin rajoittivat kilpailua Itävallassa, Suomessa, Islannissa, Liechtensteinissa, Norjassa ja Ruotsissa (tuolloisissa Eftan jäsenvaltioissa), ne eivät kuuluneet 81 artiklan soveltamisalaan.
(184) ETA-sopimuksen määräyksiä sovellettiin 1 päivän tammikuuta ja 31 päivän joulukuuta 1994 välisenä aikana Itävaltaan, Suomeen, Islantiin, Liechtensteiniin, Norjaan ja Ruotsiin; siten kartelli oli ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohdan sekä EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan vastainen, ja komissio on toimivaltainen soveltamaan molempia määräyksiä. Näissä kuudessa Efta-valtiossa kyseisen vuoden aikana tapahtuneeseen kilpailun rajoittamiseen sovelletaan ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohtaa.
(185) Itävallan, Suomen ja Ruotsin liityttyä yhteisöön 1 päivänä tammikuuta 1995 kartelliin voitiin soveltaa EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohtaa siltä osin kuin kartellilla oli vaikutuksia kilpailuun kyseisillä markkinoilla. Norjassa, Islannissa ja Liechtensteinissa harjoitettuun kartellitoimintaan sovellettiin edelleen ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohtaa.
(186) Edellä esitetystä seuraa käytännössä, että se osa kartellin toiminnasta, jota harjoitettiin Itävallassa, Suomessa, Islannissa, Liechtensteinissa, Norjassa ja Ruotsissa, rikkoi ETA:n ja/tai EY:n kilpailusääntöjä 1 päivästä tammikuuta 1994.
C OSOITUS
1. SOVELLETTAVAT PERIAATTEET
(187) Tämän päätöksen kohderyhmän määrittelemiseksi on yksilöitävä oikeushenkilöt, jotka on katsottava vastuullisiksi rikkomisesta.
(188) EY:n ja ETA:n kilpailusäännöissä subjektina on "yritys", joka ei ole identtinen käsite kansallisten yhtiöoikeuden säännösten tai verolakien mukaisen oikeushenkilön käsitteen kanssa. Yritystä ei määritellä EY:n perustamissopimuksessa. Käsite voi kuitenkin viitata mihin tahansa liiketoimintaa harjoittavaan yksikköön.
(189) Kun yrityksen on todettu rikkoneen EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohtaa tai ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohtaa tiettynä ajanjaksona, on tarpeen yksilöidä luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö, joka vastasi yrityksen toiminnasta aikana, jolloin rikkomiseen syyllistyttiin, jotta kyseinen henkilö voi vastata siitä.
(190) Oikeudellisen muodon tai yhtiön omistussuhteiden muuttuminen ei kuitenkaan vapauta yritystä kilpailua rajoittavaan toimintaan perustuvista seuraamuksista. Sakonmaksuvelvoite voi siten siirtyä seuraajalle rikkomiseen syyllistyneen yksikön lakatessa oikeudellisesti olemassa.
2. PÄÄTÖKSEN OSOITUS
(191) Tässä menettelyssä ei ole epäselvyyttä päätöksen kohderyhmästä, ja päätös lähetetään rikkomiseen suoraan osallistuneille oikeushenkilöille.
(192) Marraskuussa 1997 oikeudellista muotoa muuttaneen Miwon Corporationin(129) osalta tämä arviointi noudattaa komission tavanomaista käytäntöä ja nykyistä oikeuskäytäntöä(130). Miwon Corporation Limitedin ja Sewon Co. Ltd:n täydellinen sulautuminen Daesang Corporationiksi(131) tarkoittaa, että vastuu siirtyy uudelle yksikölle. Miwonin ja uuden yksikön, johon Miwon on sisällytetty, välillä on ilmeinen jatkuvuus. Miwon lakkasi olemasta oikeudellisesti, ja sen oikeushenkilöllisyys, koko omaisuus ja henkilöstö siirrettiin Daesang Corporationille.
D RIKKOMISEN KESTO
(193) Vaikka tietyt komissiolle toimitetut todisteet (ks. 77 kappale) osoittavat, että ensimmäiset japanilaisten tuottajien väliset yhteydenotot tapahtuivat jo vuonna 1986, komissio rajaa tähän menettelyyn liittyvän, kilpailusääntöjä ja mahdollisten sakkojen määräämistä koskevan arviointinsa 8 päivänä marraskuuta 1988 alkavaan ajanjaksoon; mainittuna päivänä japanilaiset tuottajat pitivät ensimmäisen tiedossa olevan kokouksen, jossa keskusteltiin ja sovittiin kolmen suurasiakkaan kanssa käytävissä tulevissa neuvotteluissa käsiteltävistä hinnoista (ks. 79 kappale). Näin ollen Takedan ja Ajinomoton osalta rikkomisen katsotaan alkaneen 8 päivänä marraskuuta 1988.
(194) Daesang myöntää tehneensä Ajinomoton kanssa vastaostosopimuksen 19 päivänä joulukuuta 1988, jolloin suullisesti sovitun sopimusehdon mukaan Miwonin edellytettiin olevan lisäämättä myyntiään [...]* ja estämättä maailmanmarkkinahintoja koskevaa [...]* tuottajien yhteistyötä(132). Tämän vuoksi komissio katsoo rikkomisen Daesangin osalta alkaneen 19 päivänä joulukuuta 1988.
(195) Liikematkaa koskevan kertomuksen(133) mukaan ensimmäinen nukleotidituottajien välinen kokous, johon Cheil osallistui, pidettiin 7 ja 23 päivän maaliskuuta 1989 välisenä aikana. Mainitusta kertomuksesta käy ilmi, että osanottajat sopivat Korean Kyung Jussa 7 päivänä kesäkuuta 1989 pidettävästä uudesta kokouksesta (jossa Daesangin mukaan sovittiin vuoden 1989 tavoitehinnoista).
(196) Näihin "P-kokouksiin" liittyvässä, 3-10 päivänä lokakuuta 1989 tehtyä kolmatta liikematkaa koskevassa kertomuksessa(134) todetaan, että kokouksen tarkoituksena oli keskustella siitä, miten estettäisiin hintojen lasku maailmanmarkkinoilla, ja pitää Takedan kanssa valmisteleva kokous, jossa keskusteltaisiin nukleotiditoimituksista Takedalle vuonna 1990.
(197) Cheilin osallistumisen rikkomiseen ennen vuotta 1991 vahvistaa myös Ajinomoton, Takedan, Daesangin ja Cheilin välisen, 5 päivänä lokakuuta 1989 pidetyn kokouksen pöytäkirja; tässä kokouksessa keskusteltiin vuoden 1990 tavoitehinnoista ja arvioitiin vuoden 1989 tavoitehintojen toteutumista(135).
(198) Cheil vahvistaa, että tämä kokous pidettiin, vaikka ensin se totesikin löytäneensä vain vähän todisteita kokouksen sisällöstä(136).
(199) Väitetiedoksiantoon antamassaan vastauksessa Cheil kuitenkin vahvistaa, että tiettyjä kilpailijoiden välisiä kokouksia pidettiin heinäkuusta 1988 lähtien, ja myöntää osallistuneensa rikkomiseen maaliskuusta 1989 lähtien, joskin se lisää, että ennen vuotta 1992 toiminta keskittyi muihin kuin ETA:n markkinoihin ja että joka tapauksessa Cheilin toiminta Euroopan markkinoilla oli vähäistä vuoden 1989 ja vuoden 1991 lopun välisenä aikana(137).
(200) Edellä mainittujen todisteiden perusteella komissio katsoo Cheilin osallistuneen rikkomiseen maaliskuusta 1989.
(201) On luonnollisesti huomattava, että se osa kartellin toiminnasta, joka vaikutti Itävaltaan, Suomeen, Norjaan ja Ruotsiin, rikkoo ETA-sopimusta vain 1 päivästä tammikuuta 1994, jolloin kyseinen sopimus tuli voimaan.
(202) Väitetiedoksiantoon antamassaan vastauksessa Ajinomoto ilmoittaa lopettaneensa osallistumisensa kartelliin elokuun 1996 jälkeen. Tämän tueksi Ajinomoto toteaa lopettaneensa paitsi tuottajakokouksiin osallistumisen elokuun jälkeen myös vastaostojen tekemisen Daesangilta. Ajinomoton mukaan myös komission asiakirjoihin sisältyvistä todisteista käy ilmi Ajinomoton täydellinen, todellinen ja pysyvä vetäytyminen nukleotidijärjestelyistä: Ajinomoton osallistumisesta tuottajakokouksiin elokuun 1996 jälkeen ei ole mitään todisteita ja yhteydet Takedaan rajoittuivat Takedan epäonnistuneisiin yrityksiin saada Ajinomoto takaisin mukaan järjestelyihin.
(203) Takeda puolestaan toteaa, että komission olisi katsottava rikkomisen päättyneen päivänä, jolloin pidettiin viimeinen tiedossa oleva tavoitehintoja koskeva kokous.
(204) Daesang ja Cheil eivät aseta kyseenalaiseksi tässä päätöksessä määriteltyä rikkomisen kestoa.
(205) Ajinomoton osalta komissio myöntää, että ei ole olemassa riittäviä todisteita, jotka osoittaisivat Ajinomoton osallistuneen vuoden 1997 tavoitehintoja koskevaan sopimukseen. Komissio ei kuitenkaan voi hyväksyä Ajinomoton väitettä, jonka mukaan se olisi lopettanut osallistumisensa rikkomiseen elokuussa 1996 pidetyn kokouksen jälkeen.
(206) Tuolta ajalta peräisin olevat, Takedan toimittamat todisteet kahdenvälisistä kokouksista Ajinomoton kanssa osoittavat selkeästi, että nämä yritykset keskustelivat nukleotidimarkkinoista ja hinnoista näiden tapaamisten aikana. Esimerkiksi heinäkuussa 1997 pidettyä kokousta koskevassa muistiossa Takeda toteaa Ajinomoton kertoneen yrityksen tulevista matkoista Eurooppaan elo- ja syyskuussa ja ehdottaneen jälleenmyyjilleen 10 prosentin hinnankorotusta, jota ne arvelivat jälleenmyyjien vastustavan voimakkaasti. Seuraavassa syyskuun kokousta koskevassa muistiossa Takeda toteaa muun muassa, että Ajinomoton peruslähtökohtana on korottaa hintoja 15 prosenttia (vähintään 10 prosenttia). Niiden ehdotus kohtasi odotetusti voimakasta vastustusta Euroopan toimipisteiden kanssa elokuussa pidetyssä kokouksessa, mutta ne päättivät ehdottaa ensin hinnaksi 53 Saksan markkaa, jolloin ne saisivat hinnaksi vähintään 51 Saksan markkaa (10 prosentin hinnankorotus)(138). Nämä kaksi muistiota yhdessä osoittavat selvästi, että Ajinomoto ei ainoastaan ilmaissut Eurooppaa koskevaa hinnankorotustavoitettaan vaan antoi myös palautetta keskustelujen tuloksellisuudesta ja jatkotoimenpiteistä. Tässä ei selvästikään ole kyse ainoastaan Takedan epäonnistuneista yrityksistä saada Ajinomoto takaisin mukaan järjestelyihin(139).
(207) Tämän vuoksi komissio katsoo, että Ajinomoto jatkoi rikkomiseen osallistumista myös elokuussa 1996 pidetyn kokouksen jälkeen pitäessään Takedan kanssa edelleen kokouksia, joissa keskusteltiin nukleotidien hinnoista.
(208) Siinäkin tapauksessa, että Ajinomoto lopetti vastaostot elokuun 1996 jälkeen eikä osallistunut monenvälisiin kokouksiin elokuun 1996 jälkeen, se osallistui edelleen sääntöjenvastaiseen järjestelyyn, johon se myötävaikutti aktiivisesti vaihtamalla hintatietoja. Vaikka osallistumisen muoto ehkä vaihtuikin monenvälisiin kokouksiin osallistumisesta kahdenväliseen yhteydenpitoon Takedan kanssa, on pääteltävä, että Ajinomoto osallistui rikkomiseen ainakin viimeiseen tiedossa olevaan kokoukseen asti, jossa se keskusteli nukleotidien hinnoista, toisin sanoen sen ja Takedan syyskuussa 1997 pitämään kokoukseen asti.
(209) Komissio katsoo muiden osapuolten rikkomisen kestäneen vuoden 1997 loppuun, koska ne osallistuivat vuoden 1997 tavoitehintoja koskevaan sopimukseen, lukuun ottamatta todettuja vuoden 1997 lopun jälkeen tapahtuneita sääntöjenvastaisia yhteydenottoja osanottajien välillä. Viimeinen tiedossa oleva Takedan ja Cheilin kokous, jossa keskusteltiin nukleotidien hinnoista, pidettiin 2 päivänä kesäkuuta 1998(140). Tämän vuoksi komissio katsoo Takedan ja Cheilin rikkomisen kestäneen 2 päivään kesäkuuta 1998.
(210) Näin ollen komissio katsoo rikkomisen kestäneen Ajinomoton tapauksessa syyskuuhun 1997, Daesangin tapauksessa vuoden 1997 loppuun sekä Cheilin ja Takedan tapauksessa 2 päivään kesäkuuta 1998.
E KORJAUSTOIMENPITEET
1. ASETUKSEN N:o 17 3 ARTIKLA
(211) Jos komissio katsoo, että EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohtaa tai ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohtaa on rikottu, se voi vaatia kyseessä olevia yrityksiä lopettamaan tällaisen rikkomisen asetuksen N:o 17 3 artiklan nojalla.
(212) Tarkasteltavana olevassa asiassa komissio ilmoitti väitetiedoksiannossaan, että osanottajat menivät huomattavan pitkälle salatakseen toimintansa ja että ne ovat lisäksi antaneet ristiriitaisia tietoja rikkomisen kestosta. Väitetiedoksiantoon antamassaan vastauksessa kaikki yritykset ilmoittavat lopettaneensa osallistumisen ennen kuin komissio aloitti tutkimukset. Ajinomoto ilmoittaa lopettaneensa osallistumisen elokuussa 1996.
(213) Näistä ilmoituksista huolimatta ja epäselvyyksien välttämiseksi on tarpeen vaatia yrityksiltä, jotka harjoittavat edelleen toimintaa nukleotidimarkkinoilla ja joille tämä päätös on osoitettu, että ne lopettavat rikkomisen, jos ne eivät ole vielä niin tehneet, ja pidättyvät vastedes kaikista sellaisista sopimuksista, yhdenmukaistetuista menettelytavoista tai yhteenliittymän päätöksistä, joilla saattaisi olla sama tai vastaava tarkoitus tai vaikutus.
(214) Kielto koskee kaikkia kilpailijoiden välisiä salaisia kokouksia ja monenvälisiä tai kahdenvälisiä yhteydenottoja, joiden tarkoituksena on rajoittaa niiden välistä kilpailua tai mahdollistaa niiden markkinakäyttäytymisen yhdenmukaistaminen varsinkin hinnoittelun osalta.
2. ASETUKSEN N:o 17 15 ARTIKLAN 2 KOHTA
a) YLEISET NÄKÖKOHDAT
(215) Asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan mukaan komissio voi päätöksellään määrätä yrityksille sakon, joka on vähintään 1000 ja enintään 1000000 euroa taikka tätä suurempi, mutta enintään 10 prosenttia kunkin rikkomiseen osallistuneen yrityksen edellisen tilikauden liikevaihdosta, jos ne tahallaan tai tuottamuksesta rikkovat EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohtaa ja/tai ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohtaa.
(216) Sakon suuruutta määrätessään komission on otettava huomioon kaikki asiaankuuluvat olosuhteet ja erityisesti rikkomisen vakavuus ja kesto, jotka ovat ne kaksi kriteeriä, joihin nimenomaisesti viitataan neuvoston asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdassa.
(217) Kunkin yrityksen osallisuutta rikkomiseen arvioidaan tapauskohtaisesti. Sakkoja määrätessään komissio ottaa erityisesti huomioon mahdolliset raskauttavat tai lieventävät seikat ja soveltaa tarvittaessa sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieventämisestä annettua tiedonantoa.
(218) Arvioidessaan rikkomisen vakavuutta komissio ottaa huomioon rikkomisen luonteen, sen todellisen vaikutuksen markkinoihin, jos se on todettavissa, ja merkityksellisten markkinoiden koon. Kunkin yrityksen osallisuutta rikkomiseen arvioidaan tapauskohtaisesti.
b) SAKKOJEN MÄÄRÄ
(219) Kartellilla rikottiin tahallaan EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohtaa ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohtaa: täysin tietoisina toimiensa kilpailua rajoittavasta luonteesta sekä niiden sääntöjenvastaisuudesta johtavat nukleotidien tuottajat kokoontuivat perustaakseen salaisen ja jatkuvan järjestelmän, jonka tarkoituksena oli rajoittaa kilpailua.
1. Perusmäärä
(220) Sakkojen perusmäärä määritellään rikkomisen vakavuuden ja keston mukaan.
Vakavuus
(221) Arvioidessaan rikkomisen vakavuutta komissio ottaa huomioon rikkomisen luonteen, sen todellisen vaikutuksen markkinoihin, jos se on todettavissa, ja merkityksellisten maantieteellisten markkinoiden koon.
Rikkomisen luonne
(222) Edellä esitetyistä tosiseikoista seuraa, että tarkasteltavana olevassa rikkomisessa kyse oli markkinoiden jakamisesta ja hintojen sopimiseen liittyvistä käytännöistä, jotka ovat luonteeltaan pahimmanlaatuisia EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohtaan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohtaan kohdistuvia rikkomisia.
(223) Kartellijärjestelyihin osallistuivat suuret maailmanlaajuiset toimijat, ja niitä suunnitteli, johti ja edisti kunkin kartelliin osallistuneen yrityksen johtohenkilöstö(141). Tämäntyyppisen kartellisopimuksen täytäntöönpano on omiaan aiheuttamaan kilpailun merkittävää vääristymistä, josta on etua yksinomaan kartelliin osallistuville tuottajille ja joka on erittäin vahingollista asiakkaille ja viime kädessä kuluttajille.
(224) Näin ollen komissio katsoo, että tarkasteltavana oleva rikkominen oli luonteeltaan erittäin vakava EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohdan rikkominen.
(225) Ajinomoto katsoo useiden tähän asiaan liittyvien osatekijöiden osoittavan, että rikkomisen vaikutukset markkinoihin olivat rajalliset ja että rikkominen ei ollut niin vakava kuin komissio esittää. Näitä osatekijöitä ovat Euroopan nukleotidialan pienuus, rikkomisen toteutuminen vain osittain, nukleotidien erittäin pieni osuus lopputuotteiden kustannuksista ja siten kuluttajille aiheutuvien haittojen vähäisyys sekä se, että mahdollisuus kilpailuttaa toimittajia keskenään pienensi välittömille asiakkaille mahdollisesti aiheutuvia haittoja.
(226) Komission on hylättävä nämä väitteet. On selvää, että hintasopimuksiin ja markkinoiden jakamiseen perustuvat kartellit ovat omiaan vaarantamaan yhtenäismarkkinoiden asianmukaisen toiminnan. Olisi erheellistä päätellä markkinoiden pienen koon perusteella, että tämä rikkominen ei ole erittäin vakava. Ratkaisevaa on se, että nukleotidien yhtenäismarkkinoita ohjaileva tavanomainen kilpailu korvattiin salaisen yhteistyön järjestelmällä, joka koski tuotteen hintaa eli olennaista kilpailutekijää. Kuten jäljempänä olevissa kohdissa osoitetaan, järjestelyt pantiin tosiasiallisesti täytäntöön ja niillä oli tosiasiallisia vaikutuksia ETA:n nukleotidimarkkinoihin(142). EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohdan rikkomista sinänsä pidetään erittäin vakavana. Komissio tarkastelee markkinoiden pienuutta koskevaa väitettä 241 ja 242 kappaleessa.
Rikkomisen tosiasiallinen vaikutus ETA:n nukleotidimarkkinoihin
(227) Rikkomiseen syyllistyneillä yrityksillä oli tarkasteluajanjaksona leijonanosa nukleotidien maailmanmarkkinoista ja Euroopan markkinoista. Lisäksi järjestelyjen nimenomaisena tavoitteena oli nostaa hintoja korkeammiksi kuin ne olisivat muutoin olleet ja rajoittaa myyntimääriä. Koska nämä järjestelyt pantiin täytäntöön, niillä oli huomattava vaikutus markkinoihin.
(228) Ei ole tarpeen määritellä tarkasti, kuinka paljon hinnat poikkesivat siitä, mitä ne olisivat voineet olla ilman näitä järjestelyjä. Tätähän ei aina voida arvioida luotettavasti, koska tuotteen hintakehitykseen ovat samanaikaisesti voineet vaikuttaa monet ulkoiset tekijät, joten on erittäin vaikea tehdä mitään päätelmiä kaikkien mahdollisten kausaalisten tekijöiden suhteellisesta merkityksestä.
(229) Kartellisopimukset pantiin kuitenkin täytäntöön. Kartellin koko voimassaolon ajan osapuolet vaihtoivat tietoja myyntihinnoistaan ja määristään, ja näiden lukujen perusteella osapuolet sopivat tavoitehinnoista (ks. esimerkiksi 80, 89, 91, 92-94, 97, 98, 104, 108-111, 115, 116, 118-131, 133, 135 ja 138-141 kappale). Kuten tämän päätöksen tosiseikkoja koskevassa osassa pitkin matkaa osoitetaan, tavoitehinnoista ja hinnankorotuksista sovittiin ja ilmoitettiin asiakkaille ja ne pantiin täytäntöön kaikkialla Euroopan talousalueella (ks. esimerkiksi 86, 104, 118-120, 122, 124, 126, 128, 134, 139-141 ja 144 kappale). Osapuolet seurasivat tarkoin sopimustensa täytäntöönpanoa pitämällä keskenään säännöllisesti monenvälisiä ja kahdenvälisiä kokouksia. Näissä kokouksissa osapuolet vaihtoivat tietoja myyntiluvuistaan, keskustelivat markkinahinnoista (minkä ansiosta osapuolten oli mahdollista seurata sovittujen tavoitehintojen toteutumista) ja tarvittaessa sopivat tavoitehintojen tarkistamisesta (ks. esimerkiksi 92, 109, 111, 124 ja 128-130 kappale).
(230) Ottaen huomioon edellä esitetyt seikat ja kunkin osanottajan ponnistelut kartellin monimutkaisen organisaation hyväksi ei ole epäilystäkään siitä, että kilpailua rajoittava sopimus pantiin täytäntöön tarkasteltavana olevan rikkomisen aikana. Tällaisella yhtäjaksoisesti yhdeksän vuotta kestäneellä täytäntöönpanolla on varmasti ollut vaikutus markkinoihin.
(231) Ajinomoton mielestä komissio käyttää merkityksettömiä todisteita osoittaakseen, että rikkomisella oli merkittävä vaikutus markkinoihin. Ajinomoton mukaan rikkomisen vaikutus markkinoihin oli vähäinen. Itse asiassa Ajinomoto toteaa, että ei ollut ainoastaan vaikea päästä yksimielisyyteen tavoitehinnoista vaan että silloinkaan kun sopimuksia tehtiin, niitä ei koskaan noudatettu kaikilta osin: järjestelyistä poikettiin usein, siitä ei rangaistu eikä mitään tehokasta valvontajärjestelmää luotu. Tämän vuoksi Ajinomoto katsoo, että rikkominen toteutui vain osittain.
(232) Lisäksi Ajinomoto toteaa, että nukleotidikustannusten osuus lopputuotteen hinnasta on keskimäärin 0,1 prosenttia ja että mahdollisuus kilpailuttaa toimittajia keskenään pienensi välittömille asiakkaille aiheutuvia haittoja. Ajinomoto katsoo myös, että tarkasteluajanjakson taloudellisten olosuhteiden analyysi vahvistaa hintakehityksen vastanneen kilpailuun perustuvaa toimintaa. Tämän tueksi Ajinomoto on toimittanut RBB Economicsin laatiman raportin, jonka mukaan ei ole mitään syytä päätellä, että hinnat olisivat vuosina 1988-1997 olleet epätavallisen vakaat tai että hintojen lasku vuodenvaihteessa 1998-1999 olisi ollut seurausta rikkomisen päättymisestä. Raportin mukaan on kyseenalaista, olivatko mitkään nukleotidituottajien väliset asiakkaiden jakamista koskevat järjestelyt tehokkaita ja johtuiko hintojen lasku vuodenvaihteessa 1998-1999 kartellin loppumisen asemesta ulkoisten markkinatekijöiden merkittävistä muutoksista, jotka vaikuttivat tuntuvasti hinnoittelun edellytyksiin Euroopassa: Cheilin Indonesiassa käyttöön ottama tuotantolaitos lisäsi kapasiteettia huomattavasti ja kysyntä hiipui vuodesta 1997 lähtien, minkä seurauksena oli huomattava ylikapasiteetti. Korean ja Indonesian valuuttojen devalvointi lisäsi Euroopan hintoihin kohdistuvia paineita. Väitetiedoksiantoon antamansa vastauksen täydennyksessä Ajinomoto toteaa, että yritysten komissiolle toimittamissa (ja käyttöön antamissa) keskimääräistä kapasiteettia koskevissa arvioissa vahvistetaan, että hintakehitys vastasi kilpailuedellytyksiä koko tarkasteluajanjakson ajan ja että rikkomisen vaikutus markkinoihin oli vähäinen.
(233) Väitetiedoksiantoon antamassaan vastauksessa Cheil tekee samat päätelmät ja korostaa, että Cheilin päätös lisätä kapasiteettiaan johti hintojen huomattavaan laskuun vuoden 1998 lopun ja vuoden 1990 alun välisenä aikana. Cheil katsoo myös, että markkinoiden pienuuden vuoksi sääntöjenvastaisen toiminnan todellinen taloudellinen vaikutus on pienempi, minkä vuoksi sakkojen perusmäärä on asetettava alhaiselle tasolle. Lisäksi Cheil esittää Daesangin tukemana(143), että komission on otettava huomioon rikkomisen vakavuutta määrittäessään se, että rikkomisen vaikutus kuluttajiin on merkityksetön ja että korealaiset joutuivat mukaan jo aiemmin olemassa olleeseen järjestelyyn.
(234) Takeda toteaa, että suurin mahdollinen kuluttajiin kohdistuva vaikutus on hyvin rajallinen, koska Euroopan markkinat ovat pienet, koska nukleotideja ostavat suuret elintarvikevalmistajat eivätkä kuluttajat ja koska nukleotidikustannusten osuus lopputuotteen hinnasta on pieni. Lisäksi Takeda pidättää itselleen oikeudet sen osalta, että komissio ei ole pyrkinyt määrittelemään täsmällisesti, kuinka paljon rikkominen nosti hintaa verrattuna siihen mitä se olisi muutoin ollut.
(235) Mikään osapuolten väitteistä, joilla pyritään tekemään kartellin tosiasiallista markkinavaikutusta koskevasta komission havainnosta vähämerkityksinen, ei ole vakuuttava. Väitteet hintojen vakaudesta vuosina 1988-1997 ja hintojen laskusta vuodenvaihteessa 1998-1999 voivat olla jossain määrin merkityksellisiä (varsinkin siltä osin, että Cheilin Indonesiassa käyttöön ottama uusi tuotantolaitos lisäsi kapasiteettia huomattavasti kartellin voimassaolon loppupuolella), mutta ne eivät osoita vakuuttavasti, että kartellisopimuksen täytäntöönpano ei olisi voinut vaikuttaa hintojen määräytymiseen ja vaihteluun nukleotidimarkkinoilla. Koska osapuolet olivat korvanneet vapaan kilpailun epävarmuuden jatkuvalla salaisella yhteistyöllä, hinnat asettuivat väistämättä eri tasolle kuin mille ne olisivat asettuneet kilpailulle avoimilla markkinoilla.
(236) Ajinomoto ja Cheil korostivat sitä, että kartellin voimassaolon loppupuolella tuotantokapasiteetin huomattava kasvu samanaikaisesti kysynnän vähenemisen kanssa johti hintojen laskuun (ja tuottajien kapasiteetin käyttöasteiden alenemiseen), mikä epäilemättä kuvaa osapuolten kartellin voimassaolon loppupuolella kohtaamia vaikeuksia vaikuttaa hintoihin hankalassa markkinatilanteessa ja mahdollisesti jopa syitä kartellin hajoamiseen. Se ei kuitenkaan osoita, että sääntöjenvastaisella käytännöllä ei olisi ollut vaikutusta markkinoihin kartellin yhdeksänvuotisen olemassaolon aikana ja että hintoja ei olisi pidetty kilpailukykyistä tasoa korkeampina.
(237) Tarkasteltaessa kartellin jäsenten ponnisteluja kokonaisuutena (ks. 75-149 kappale) voidaan päinvastoin hyvinkin päätellä, että kartellin voimassaolon ajan kartellin jäsenet onnistuivat pitämään hinnat korkeammalla kuin olisivat olleet ilman sääntöjenvastaisia järjestelyjä.
(238) Vaikka kartellin osanottajien tavoitteet eivät ehkä täysin täyttyneetkään, se ei osoita, että kartellilla ei olisi ollut vaikutusta markkinoihin. Lisäksi on käsittämätöntä muun muassa asiaan liittyvät riskit huomioon ottaen, että osapuolet olisivat rikkomisen aikana suostuneet eri puolilla maailmaa toistuvasti järjestettyihin kokouksiin, joissa sovittiin tavoitehinnoista, jos ne olisivat katsoneet, että kartellilla on vähäinen vaikutus tai ei mitään vaikutusta nukleotidimarkkinoihin. Tältä osin voi viitata esimerkiksi Ajinomoton onnitteluihin kaikille kartellin jäsenille vuoden 1995 tavoitehintojen toteutumisen johdosta erään kartellikokouksen aikana (ks. 126 kappale tai Daesangin täydentävän lausunnon liite Z(144)).
(239) Väitetiedoksiantoon antamissaan vastauksissa Ajinomoto, Cheil ja Daesang ovat myös todenneet komission omien todisteiden osoittavan, että ne ovat usein laiminlyöneet järjestelyjä ja toimineen markkinoilla itsenäisesti. Komissio ei voi kuitenkaan hyväksyä tätä väitettä. Komissiolla on runsaasti todisteita, jotka osoittavat Ajinomoton, Daesangin ja Cheilin tosiasiallisesti jatkaneen osallistumista rikkomiseen koko rikkomisen ajan (mitä osapuolet eivät myöskään kiistä lukuun ottamatta Ajinomoton osallistumista elokuun 1996 jälkeen), minkä lisäksi osapuolilla on saattanut olla "salaisia toimintaohjelmia", joiden vuoksi niiden täytyi joiltakin osin laiminlyödä muille kartellin osanottajille antamiaan sitoumuksia; tämä ei kuitenkaan merkitse sitä, että ne eivät olisi panneet kartellisopimusta täytäntöön. Kuten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi asiassa Cascades v. komissio, "yritys, joka kilpailijoidensa kanssa harjoittamastaan yhteistoiminnasta huolimatta noudattaa jokseenkin itsenäistä politiikkaa markkinoilla, voi yksinkertaisesti yrittää käyttää kartellia hyväkseen"(145).
Merkityksellisten maantieteellisten markkinoiden koko
(240) Kartelli kattoi yhteismarkkinat kokonaan ja myös koko ETA:n sen jälkeen kun se oli perustettu. Yritysten salainen yhteistyö vaikutti kaikkialla yhteismarkkinoilla ja Euroopan talousalueella. Rikkomisen vakavuutta määrittäessään komissio katsookin, että kartelli on vaikuttanut koko yhteisöön ja myös ETA:han sen jälkeen kun se oli perustettu.
Komission päätelmä rikkomisen vakavuudesta
(241) Kun otetaan huomioon tarkasteltavana olevan toiminnan laatu, sen tosiasiallinen vaikutus nukleotidimarkkinoihin ja se, että toiminta kattoi koko yhteismarkkinat ja myös koko ETA:n sen jälkeen kun se oli perustettu, komissio katsoo, että tämän päätöksen kohteena olevat yritykset ovat rikkoneet erittäin vakavalla tavalla EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohtaa ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohtaa.
(242) Tuotemarkkinoiden koko ja rikkomisen tosiasiallinen vaikutus näihin tuotemarkkinoihin on erotettava toisistaan selvästi. Rikkomisen vakavuutta arvioidessaan komissiolla ei ole tapana tarkastella tuotemarkkinoiden kokoa merkityksellisenä tekijänä.
(243) Komissio ottaa kuitenkin tässä asiassa huomioon tuotemarkkinoiden pienuuden, sanotun kuitenkaan rajoittamatta rikkomisen luokittelemista erittäin vakavaksi rikkomiseksi.
Kartellin osanottajien luokittelu
(244) Kun on kyse erittäin vakavasta rikkomisesta, todennäköisten sakkojen ehdotettu porrastaminen mahdollistaa yritysten erilaisen kohtelun, jotta voidaan ottaa huomioon rikkomiseen syyllistyneiden todelliset taloudelliset mahdollisuudet vaarantaa kilpailua merkittävästi ja jotta sakko voidaan määrätä niin suureksi, että sillä on riittävä rikkomista estävä vaikutus. Tämä vaikuttaa erityisen tarpeelliselta, kun rikkomiseen osallistuneiden yritysten markkinaosuudet ovat hyvin erikokoisia, kuten tässä asiassa.
(245) Kun kyseessä on tällainen useita yrityksiä koskeva asia, sakkojen perusmäärää asetettaessa on tarpeen ottaa huomioon kunkin yrityksen erityinen painoarvo ja siten kunkin yrityksen sääntöjenvastaisen toiminnan todellinen vaikutus kilpailuun.
(246) Tätä varten kyseiset yritykset voidaan periaatteessa jakaa eri ryhmiin sen perusteella, mikä on niiden suhteellinen merkitys kyseisillä markkinoilla; jakoa voidaan tarvittaessa mukauttaa muiden tekijöiden ja erityisesti tehokkaan rikkomista estävän vaikutuksen tarpeen huomioon ottamiseksi.
(247) Komissio katsoo, että yrityksen osuus kyseisen tuotteen maailmanmarkkinoista on tarkoituksenmukainen peruste vertailtaessa yritysten suhteellista merkitystä kyseisillä markkinoilla. Kun otetaan huomioon markkinoiden maailmanlaajuinen luonne, nämä luvut antavat tarkimman kuvan kartelliin osallistuneiden yritysten mahdollisuudesta aiheuttaa merkittävää vahinkoa muille toimijoille yhteismarkkinoilla ja/tai Euroopan talousalueella. Lisäksi minkä tahansa tietyssä kartelliin osallistuneen yrityksen osuus maailmanmarkkinoista antaa myös viitteitä sen osallisuudesta kartellin vaikutukseen kokonaisuutena tai siitä epävakaudesta, joka olisi kohdistunut kyseiseen kartelliin, jos yritys ei olisikaan ollut mukana. Vertailu on tehty kyseisen tuotteen maailmanmarkkinaosuuksien perusteella viimeiseltä kokonaiselta kalenterivuodelta, jona rikkominen tapahtui (1997).
(248) Ajinomoto on aina ollut suurin nukleotidien tuottaja merkityksellisillä maantieteellisillä markkinoilla. Vuonna 1997 sen arvioitu osuus maailmanmarkkinoista oli 40-50 prosenttia.
(249) Takeda, Cheil ja Daesang olivat pienempiä toimijoita nukleotidien maailmanmarkkinoilla. Vuonna 1997 kullakin niistä oli arviolta 10-20 prosentin markkinaosuus eli yli kaksi kertaa pienempi kuin alan suurimman toimijan Ajinomoton osuus.
(250) Näin ollen Ajinomoto muodostaa ensimmäisen ryhmän. Takeda, Cheil ja Daesang muodostavat toisen ryhmän.
(251) Edellä esitetyn perusteella komissio määrää rikkomisen vakavuuteen perustuvien sakkojen perusmäärät seuraavasti:
- Ajinomoto: 6 miljoonaa euroa,
- Takeda, Daesang ja Cheil: 2,4 miljoonaa euroa.
Riittävä rikkomista estävä vaikutus
(252) Jotta varmistetaan, että sakolla on riittävä rikkomista estävä vaikutus, ja otetaan huomioon se, että suuryrityksillä on oikeudellista ja taloudellista asiantuntemusta ja resursseja, joiden avulla ne voivat muita helpommin arvioida toimintansa sääntöjenvastaisuutta ja siitä johtuvia kilpailuoikeudellisia seuraamuksia, komissio määrittää, onko sakkojen perusmäärää syytä tarkistaa jonkin yrityksen osalta.
(253) Vuonna 2001 Ajinomoton maailmanlaajuinen liikevaihto oli 8,7 miljardia euroa ja Takedan puolestaan 9,2 miljardia euroa, joten ne ovat paljon suurempia toimijoita kuin Daesang (maailmanlaajuinen liikevaihto 1,4 miljardia euroa vuonna 2001) ja Cheil (maailmanlaajuinen liikevaihto 1,9 miljardia euroa vuonna 2001). Tältä osin komissio katsoo, että etsittäessä asianmukaista perusmäärää sakolle, jonka perusteena pidetään yrityksen suhteellista merkitystä kyseisillä markkinoilla, on syytä korottaa sakkoa, jotta voidaan ottaa huomioon Ajinomoton ja Takedan koko ja yleiset resurssit.
(254) Edellä esitetyn perusteella komissio katsoo, että rikkomista estävän vaikutuksen varmistamiseksi 251 kappaleessa määriteltyjen sakkojen perusmäärä on korotettava Ajinomoton osalta 100 prosentilla 12 miljoonaan euroon ja Takedan osalta 100 prosenttia 4,8 miljoonaan euroon.
Rikkomisen kesto
(255) Komissio katsoo, että Daesang on rikkonut EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohtaa 19 päivästä joulukuuta 1988 vuoden 1997 loppuun ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohtaa 1 päivästä tammikuuta 1994 vuoden 1997 loppuun.
(256) Komissio katsoo, että Cheil on rikkonut EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohtaa maaliskuusta 1989 2 päivään kesäkuuta 1998 ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohtaa 1 päivästä tammikuuta 1994 2 päivään kesäkuuta 1998.
(257) Takeda totesi, että komission olisi katsottava rikkomisen päättyneen päivänä, jolloin viimeinen tiedossa oleva kartellikokous pidettiin. Kuten edellä jaksossa "Rikkomisen kesto" todettiin, asiakirjoista käy ilmi, että viimeinen tiedossa oleva Takedan ja erään kartellin jäsenen välinen sääntöjenvastainen yhteydenotto tapahtui 2 päivänä kesäkuuta 1998. Näin ollen komissio katsoo, että Takeda on rikkonut EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohtaa 8 päivästä marraskuuta 1988 2 päivään kesäkuuta 1998 ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohtaa 1 päivästä tammikuuta 1994 2 päivään kesäkuuta 1998.
(258) Ajinomoto asettaa rikkomisen keston kyseenalaiseksi ja myöntää osallistuneensa rikkomiseen vain elokuuhun 1996 asti. Ajinomoton osallistumista kartelliin käsitellään 202-210 kappaleessa. Komissio katsoo, että Ajinomoto on rikkonut EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohtaa 8 päivästä marraskuuta 1988 ainakin syyskuuhun 1997 ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohtaa 1 päivästä tammikuuta 1994 ainakin syyskuuhun 1997.
(259) Näin ollen komissio päättelee, että Takeda on syyllistynyt rikkomiseen yhdeksän vuoden ja kuuden kuukauden ajan, Ajinomoto kahdeksan vuoden ja yhdeksän kuukauden ajan, Daesang yhdeksän vuoden ajan ja Cheil yhdeksän vuoden ja kahden kuukauden ajan, mitä voidaan pitää pitkäaikaisena (kesto ylittää viisi vuotta). Tämän vuoksi rikkomisen vakavuuteen perustuvien sakkojen perusmääriä (ks. 251 ja 254 kappale) korotetaan 10 prosenttia kultakin vuodelta ja viisi prosenttia kultakin kuudelta kuukaudelta, eli Takedan osalta 95 prosenttia, Cheilin ja Daesangin osalta 90 prosenttia ja Ajinomoton osalta 85 prosenttia.
(260) Cheil katsoo kuitenkin väitetiedoksiantoon antamassaan vastauksessa, että vaikka asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennasta(146) annettujen suuntaviivojen mukaan "pitkäaikaisen" rikkomisen perusteella sakkoja voidaan korottaa 10 prosenttia vuotta kohden, tämä ei tarkoita, että jokaiseen rikkomiseen olisi sovellettava tällaista "vuotta kohden" laskettavaa korotusta. Cheil katsoo, että komission olisi harkittava maaliskuusta 1989 vuoden 1992 alkuun ulottuvaan ajanjaksoon sovellettavaksi kestoon perustuvaa korotusta, joka olisi pienempi kuin 10 prosentin vakiokorotus vuotta kohden, koska Cheilin osallistuminen rikkomiseen tuona ajanjaksona oli vähäistä (kuten myös sen vaikutus markkinoihin). Samaten Cheil katsoo, että vuoden 1996 jälkeisiin tapahtumiin olisi perusteltua soveltaa tällaista toimintamallia, kun otetaan huomioon kyseisten tapahtumien selvästi vähäisemmät vaikutukset ja Cheilin vuonna 1996 tekemä päätös lisätä kapasiteettia (joka toteutui 1990-luvun lopussa).
(261) Komission on hylättävä tämä väite. Cheilin osallistuminen rikkomiseen koko rikkomisen ajan on todettu tämän päätöksen tosiseikkoja koskevassa osassa. On myös todettu, että rikkominen vaikutti ETA:n markkinoihin. Pelkästään se, että kullakin kartellin osanottajalla voi olla kunkin oman erityistilanteensa mukainen rooli, ei poissulje sen vastuuta rikkomisesta kokonaisuudessaan. Yritys, joka on osallisena yhteisessä sääntöjenvastaisessa hankkeessa sellaisen toiminnan kautta, jolla on vaikutusta yhteisen tavoitteen toteuttamiseen, on yhtä lailla vastuussa muiden samaan rikkomiseen osallistuneiden osanottajien toiminnasta koko siltä ajalta, jolloin se on noudattanut yhteistä järjestelyä(147). Näin ollen komissio katsoo, että Cheil osallistui rikkomiseen samalla tavalla koko rikkomisen ajan.
Päätelmä sakkojen perusmääristä
(262) Komissio määrää sakkojen perusmäärät seuraavasti:
- Takeda: 9360000 euroa,
- Ajinomoto: 22200000 euroa,
- Daesang: 4560000 euroa,
- Cheil: 4560000 euroa.
2. Raskauttavat seikat
(263) Komissio ei ole havainnut raskauttavia seikkoja, jotka olisi otettava huomioon tässä päätöksessä.
3. Lieventävät seikat
Yksinomaan passiivinen rooli rikkomisessa
(264) Cheil ja Daesang toteavat vastauksessaan(148), että niillä oli aina passiivinen tai seurailijan rooli rikkomisessa. Ne joutuivat mukaan jo aiemmin olemassa olleeseen kartelliin, jota johtivat Takeda ja vähäisemmässä määrin Ajinomoto, jotka halusivat suojella omia markkinoitaan ja rajoittaa kilpailua vastaostoilla. Tältä osin Ajinomoto katsoo sen roolin olleen toissijainen verrattuna Takedaan, jota on pidettävä kartellin todellisena johtajana. Lisäksi korealaiset tuottajat katsovat olevansa paljon pienempiä kuin japanilaiset kilpailijansa, mikä myös osoittaa niiden toiminnan vähäisen vaikutuksen markkinoihin.
(265) Yritysten todelliset taloudelliset mahdollisuudet vaikuttaa ETA:n markkinoihin taloudellisen kokonsa perusteella on otettu huomioon laskettaessa sakkojen perusmäärää (ks. 244-251 kappale).
(266) Vaikka näiden lausuntojen perusteella saattaakin olla tiettyjä seikkoja, jotka osoittavat japanilaisten yritysten käynnistäneen kartellin ja tehneen aloitteet tiettyjen kokousten järjestämiseksi, komissiolla ei ole mitään syytä katsoa, että kummallakaan korealaisista tuottajista olisi ollut täysin passiivinen rooli tai seurailijan rooli rikkomisessa. Kumpikin yritys osallistui suurimpaan osaan todetuista kartellikokouksista ja osallistui rikkomiseen suoraan ja aktiivisesti. Tosiasiallisesti Cheil ja Daesang osallistuivat kokouksiin ja vaihtoivat myyntitietoja osallistumisensa kautta. Ne eivät tämän vuoksi voi väittää, että niillä oli täysin "passiivinen rooli"(149).
(267) Esimerkiksi Daesangin oma raportti(150) joulukuussa 1995 pidetystä kokouksesta, jossa arvioitiin vuonna 1995 tehtyä yhteistyötä, osoittaa selvästi, että kaikki osapuolet olivat tehneet yhteistyötä hintojen korottamiseksi vuonna 1995 ja että kaikki osapuolet sopivat yhteistyön jatkamisesta vuonna 1996. Kuten tosiseikoista käy ilmi, Cheil ja Daesang puolestaan tekivät ehdotuksia tavoitehinnoista ja pitivät keskinäisiä kokouksia, joissa ne valmistelivat yhteisiä kannanottoja tuottajakokouksiin.
(268) Ottaen huomioon kaikki tähän asiaan liittyvät todisteet, joita kuvaillaan tämän päätöksen tosiseikkoja koskevassa osassa, tarkasteltavana on kartelli, jossa kaikki osapuolet osallistuivat rikkomiseen aktiivisesti ja suoraan vaihtaen tietoja myyntiluvuistaan sekä arvioiden tavoitehintoja ja keskustellen niistä. Kaikilla osanottajilla oli yhteinen kiinnostus järjestelyjä kohtaan. Kaikkien kartellin jäsenten on todettu osallistuneen useimpiin kartellikokouksiin ja vuorollaan näiden kokousten järjestämiseen. Mitään yritystä ei voida pitää suuntaviivoissa tarkoitettuna johtajana.
Sääntöjenvastaisten sopimusten täytäntöönpanosta luopuminen käytännössä
(269) Kuten 229 kappaleessa todettiin, komissio katsoo, että kilpailua rajoittavat sopimukset pantiin täytäntöön. Tämän päätöksen kohteena oleviin yrityksiin ei sen vuoksi voida soveltaa lieventäviä seikkoja. Komissio toteaa, että kilpailua rajoittava sopimus on periaatteessa pantu täytäntöön silloin, kun kartellin jäsenet määrittelevät markkinoilla harjoittamansa toiminnan yhteisesti ilmaistujen tavoitteiden mukaisesti. Kun on kyse pitkän ajanjakson aikana kerran toisensa jälkeen tehdyistä sopimuksista, voidaan olettaa, että kaikki osapuolet ovat panneet sopimukset täytäntöön, koska ne eivät olisi muutoin näin pitkän ajanjakson aikana toistuvasti suostuneet eri puolilla maailmaa järjestettyihin kokouksiin, joissa sovittiin hinnoista ja jaettiin asiakkaat. Mikään osapuolten esittämistä väitteistä ei riitä komission esille ottamien todisteiden kumoamiseen.
(270) Kuten edellä 239 kappaleessa todettiin, yritys, joka kilpailijoidensa kanssa harjoittamastaan yhteistoiminnasta huolimatta noudattaa jokseenkin itsenäistä politiikkaa markkinoilla, voi yksinkertaisesti yrittää käyttää kartellia hyväkseen(151). Sitä, että osapuolet eivät omien sanojensa mukaan säännöllisesti noudattaneet sovittuja järjestelyjä, ei näin ollen voida pitää riittävänä todisteena sopimusten täytäntöönpanosta luopumisesta.
Muut lieventävät seikat
(271) Väitetiedoksiantoon antamassaan vastauksessa Ajinomoto katsoo, että komission olisi pidettävä lieventävinä seikkoina sen yksipuolista ja vapaaehtoista rikkomiseen osallistumisen lopettamista ennen komission toimenpiteitä sekä sitä, että tämä yksipuolinen vetäytyminen on myötävaikuttanut rikkomisen päättymiseen.
(272) Tämän tueksi Ajinomoto viittaa 28 päivänä toukokuuta 1997 ja 9 päivänä kesäkuuta 1997 päivättyihin Takedan sisäisiin muistioihin(152) ja Takedan lausuntoon(153), joissa viitataan kartellin jäsenten ilmaisemaan huolestumiseen Ajinomoton päätöksestä olla osallistumatta monenvälisiin kokouksiin elokuun 1996 jälkeen ja tämän vaikutuksista tuleviin kokouksiin.
(273) Tämä väite on hylättävä. Jaksossa "Rikkomisen kesto" osoitettiin, että Ajinomoton päätöstä olla osallistumatta monenvälisiin kokouksiin elokuun 1996 jälkeen ei voida pitää osoituksena yksipuolisesta rikkomiseen osallistumisen lopettamisesta kyseisestä ajankohdasta lähtien. Komissio päinvastoin katsoo, että Ajinomoto jatkoi rikkomiseen osallistumista pitämällä edelleen Takedan kanssa kahdenvälisiä kokouksia, joissa ne keskustelivat nukleotidimarkkinoista ja hinnoista. Näin ollen komissio katsoo, että Ajinomoton osallistumattomuudella monenvälisiin kokouksiin on ollut vain vähäinen vaikutus tai ei ollenkaan vaikutusta kartellin päättymiseen.
(274) Cheil toteaa, että komission olisi otettava huomioon se, että se on jo saanut Yhdysvalloissa sakot tästä rikkomisesta, koska sen mielestä yritysten "kaksinkertainen rankaiseminen" on kiellettyä. Lisäksi komission olisi asetettava sakkojen määrä niiden vaikutusten perusteella, joita rikkomisella oli suhteellisen pienillä yhteisön markkinoilla.
(275) Tämä väite on hylättävä. Muiden oikeuskäytäntöjen mukaisesti määrätyillä sakoilla, Yhdysvaltojen oikeuskäytäntö mukaan luettuna, ei ole vaikutusta yhteisön kilpailusääntöjen rikkomisen perusteella määrättäviin sakkoihin. Yhdysvaltojen (tai minkä tahansa muun kolmannen maan) harjoittama tuomiovallan käyttö kartellitoimintaa vastaan ei voi millään lailla rajoittaa komissiolle kuuluvaa yhteisön kilpailulainsäädännön mukaista tuomiovaltaa tai sulkea sitä pois. On syytä todeta, että alueperiaatteen nojalla EY:n perustamissopimuksen 81 artikla koskee ainoastaan kilpailunrajoituksia yhteismarkkinoilla ja ETA-sopimuksen 53 artikla ainoastaan kilpailunrajoituksia ETA:n markkinoilla. Samalla tavoin Yhdysvaltojen kilpailuviranomaiset käyttävät tuomiovaltaa vain siltä osin kuin toiminnalla on välitön ja aiottu vaikutus Yhdysvalloissa käytävään kauppaan.
(276) Takedan mielestä komission olisi otettava huomioon se, että Takeda maksoi jo huomattavat sakot vitamiineja koskevassa asiassa(154). Ajinomoto toteaa samaa sakoista, jotka se maksoi lysiiniä koskevassa asiassa(155). Komissio hylkää nämä väitteet. Vitamiineja koskevassa asiassa ja lysiiniä koskevassa asiassa ei ollut kyse Takedan ja Ajinomoton syyllistymisestä rikkomiseen nukleotidimarkkinoilla eikä niitä sen vuoksi voida ottaa huomioon tässä päätöksessä.
(277) Lisäksi Cheil ja Daesang toteavat, että ne eivät noudattaneet järjestelyjä säännöllisesti tai että ne jopa toimivat järjestelyjen vastaisesti esimerkiksi lisäämällä tuotantokapasiteettia tai myymällä tuotteitaan tavoitehintoja halvempaan hintaan.
(278) Komissio korostaa jälleen kerran, että se, että yritys, jonka on osoitettu osallistuneen kilpailijoidensa kanssa hintoja koskeneeseen salaiseen yhteistyöhön, ei ole aina toiminut markkinoilla kilpailijoiden kanssa sovitulla tavalla, ei välttämättä ole sakkojen suuruutta määriteltäessä huomioon otettava lieventävä seikka. Kuten edellä todettiin, yritys, joka kilpailijoidensa kanssa harjoittamastaan yhteistoiminnasta huolimatta noudattaa jokseenkin itsenäistä politiikkaa markkinoilla, voi yksinkertaisesti yrittää käyttää kartellia hyväkseen(156).
(279) Ajinomoto, Cheil ja Takeda huomauttavat myös toteuttaneensa toimenpiteitä estääkseen kilpailusääntöjen rikkomisen tulevaisuudessa. Tältä osin ne ovat hyväksyneet ja tiukentaneet kilpailusääntöjen noudattamista koskevia ohjelmia. Komissio pitää myönteisenä sitä, että nämä yritykset ovat luoneet kilpailulainsäädännön noudattamista koskevat ohjeet. Se katsoo kuitenkin, että tämä aloite tehtiin liian myöhään ja että se ennalta ehkäisevänä välineenä ei voi vapauttaa komissiota velvollisuudesta määrätä näille yrityksille seuraamuksia rikkomisista, joihin ne ovat aikaisemmin syyllistyneet. Edellä esitettyjen seikkojen perusteella kilpailusääntöjen noudattamista koskevien ohjelmien hyväksymistä ei ole syytä pitää lieventävänä seikkana, jonka perusteella sakkojen alentaminen olisi perusteltua.
(280) Näin ollen tähän nukleotidimarkkinoihin vaikuttavan rikkomisen osanottajiin ei voida soveltaa mitään lieventäviä seikkoja.
4. Sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieventämisestä annetun tiedonannon soveltaminen
(281) Tämän päätöksen kohteena olevat yritykset ovat toimineet yhteistyössä komission kanssa rikkomista koskevan tutkimuksen eri vaiheissa saadakseen sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieventämisestä annetun tiedonannon mukaisen suopean kohtelun. Jotta kyseisten yritysten yhteistyön perusteella voitaisiin ottaa huomioon näiden yritysten sakkojen määräämättä jättämistä tai lieventämistä koskevat oikeutetut odotukset, komissio tarkastelee seuraavassa jaksossa, täyttävätkö asianosaiset sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieventämisestä annetussa tiedonannossa määrätyt ehdot.
Sakkojen määräämättä jättäminen tai sakkojen määrän hyvin huomattava alentaminen (B jakso)
(282) Takeda on pyytänyt mahdollisimman suopeaa kohtelua. Takeda katsoo, että sillä on oikeus hyötyä toimintalinjan muutoksista, jotka on tehty sakoista vapauttamisesta ja sakkojen lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa vuonna 2002 annetussa komission tiedonannossa(157) (jäljempänä "sakoista vapauttamisesta ja sakkojen lieventämisestä vuonna 2002 annettu tiedonanto"), koska se ei omien sanojensa mukaan ole painostanut muita yrityksiä osallistumaan kilpailusääntöjen rikkomiseen. Tämän vuoksi Takeda katsoo mahdollisesti täyttävänsä uusien sääntöjen mukaiset mahdollisimman suopean kohtelun edellytykset. Takedan mukaan yhteisön oikeudessa tunnustetaan periaate, jonka mukaan vaikutukseltaan rikkomista estävien seuraamusten käsittelyn muutokset on tietyin edellytyksin saatettava voimaan taannehtivasti, ja tätä periaatetta voidaan yleisemmällä tasolla soveltaa hallinnollisiin päätöksiin, kuten useissa jäsenvaltioissa tehdäänkin.
(283) Sakoista vapauttamisesta ja sakkojen lieventämisestä vuonna 2002 annetussa tiedonannossa todetaan selkeästi, että sitä ei sovelleta asioihin, joissa yritykset ovat jo ottaneet yhteyttä komissioon hyötyäkseen edellisessä tiedonannossa vahvistetusta suopeasta kohtelusta. Näin ollen suopean kohtelun soveltamisen on perustuttava sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieventämisestä vuonna 1996 annettuun tiedonantoon, jota on edelleen sovellettava tähän päätökseen.
(284) Komissio myöntää, että Takeda esitti ensimmäisenä ratkaisevaa näyttöä kartellin olemassaolosta ja on harjoittanut jatkuvaa ja moitteetonta yhteistyötä koko tutkimusten ajan. Takeda ilmoitti komissiolle ensimmäisen kerran kartellin olemassaolosta 9 päivänä syyskuuta 1999 ja toimitti 14 päivänä syyskuuta 1999 asiakirjan, johon sisältyi rikkomisen ajoilta peräisin olevia todisteita. Tuolloin komissio ei ollut saanut tietoa kartellista mistään muusta lähteestä.
(285) Arvioidessaan Takedan kanssa tehtyä yhteistyötä komissio toteaa, että sen ensimmäiseksi toimittamat asiakirjat eivät liittyneet kartellin toimintaan ennen vuotta 1992. Lausunnossaan Takeda kuitenkin ilmoitti, että kartelli oli saanut alkunsa vuonna 1989. Mikään ei viittaa siihen, että Takedalla olisi muita kartellia koskevia tietoja tai asiakirjoja. Näin ollen on pääteltävä, että Takedan yhteistyö komission kanssa on ollut moitteetonta.
(286) Vaikka asiakirjoissa on tekijöitä, jotka viittaavat Takedan mahdolliseen koordinoivaan rooliin kartellissa tietyissä yhteyksissä, Takeda ei ole pakottanut mitään toista yritystä osallistumaan kartelliin eikä ole ollut kartellin aloittaja tai sääntöjenvastaisen toiminnan kannalta ratkaiseva toimija sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieventämisestä annetussa tiedonannossa tarkoitetulla tavalla. On myös todettu, että Takeda lopetti osallistumisensa rikkomiseen ennen kuin se teki komissiolle ilmoituksen.
(287) Tutkimusten aikana tekemänsä yhteistyön perusteella Takeda täyttää sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieventämisestä annetun tiedonannon B jaksossa määrätyt edellytykset, joten sille määrättäviä sakkoja on alennettava 100 prosenttia niihin sakkoihin nähden, jotka olisi määrätty, jos se ei olisi tehnyt yhteistyötä komission kanssa.
Sakkojen määrän huomattava alentaminen (C jakso)
(288) Daesang, Cheil ja Ajinomoto ovat pyytäneet sakkojen määrän alentamista sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieventämisestä annetun tiedonannon C jakson mukaisesti. Kun Daesang, Cheil ja Ajinomoto aloittivat yhteistyön komission kanssa, Takeda oli jo toimittanut kartellin olemassaolon toteamiseksi riittävät tiedot. Näin ollen voidaan todeta, että Daesang, Cheil ja Ajinomoto eivät esittäneet komissiolle ensimmäisenä ratkaisevaa näyttöä nukleotidikartellin olemassaolosta, kuten sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieventämisestä annetun tiedonannon B jakson b kohdassa edellytetään. Mikään näistä yrityksistä ei siis täytä C jaksossa määrättyjä edellytyksiä.
Sakkojen määrän merkittävä alentaminen (D jakso)
(289) Daesang toteaa, että se ei ainoastaan tehnyt komission kanssa tutkimusyhteistyötä ennen komission ensimmäistä tietopyyntöä vaan harjoitti komission kanssa moitteetonta ja jatkuvaa yhteistyötä koko tutkimusten ajan. Se katsoo myös antaneensa komissiolle mahdollisuuden todeta lokakuussa 1988 alkaneen rikkomisen keston kokonaisuudessaan ja esittäneensä siten ensimmäisenä ratkaisevaa näyttöä väitetiedoksiannossa kuvatusta rikkomisesta kokonaisuudessaan.
(290) Vaikka Daesang ottikin komissioon yhteyttä vasta sen jälkeen kun Takeda oli jo tehnyt ilmoituksen, se kuitenkin otti komissioon yhteyttä omasta aloitteestaan ennen tietopyynnön vastaanottamista. Lisäksi Daesang teki komission kanssa tutkimusyhteistyötä kaikilta osin koko tutkimusten ajan. Lisäksi Daesang toimitti tietoja, jotka auttoivat merkittävällä tavalla vuotta 1992 edeltävien kartellijärjestelyjen olemassaoloon liittyvien tosiseikkojen toteamisessa.
(291) Tiedot, jotka Daesang toimitti ennen komission lähettämää tietopyyntöä, olivat yksityiskohtaisia, ja komissio on käyttänyt niitä laajalti tutkimustensa aikana. Erityisesti mutta ei pelkästään on syytä mainita Daesangin toimittamat arvokkaat tiedot kartellin toiminnasta ennen vuotta 1992. Väitetiedoksiannon saatuaan Daesang ei kiistänyt tosiseikkoja, joihin komission havainnot perustuvat. Näin ollen Daesang täyttää sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieventämisestä annetun tiedonannon D jakson 2 kohdan ensimmäisessä ja toisessa luetelmakohdassa määrätyt edellytykset, joten sille määrättäviä sakkoja on alennettava 50 prosenttia.
(292) Cheil toimitti useita rikkomisen ajoilta peräisin olevia raportteja kokouksista ja yhteydenotoista ja auttoi siten merkittävällä tavalla kartellin olemassaolon toteamisessa. Komissio on käyttänyt Cheilin toimittamia tietoja laajalti. Lisäksi Cheil ei kiistä väitetiedoksiannossa esitettyjä rikkomista koskevia tosiseikkoja. Tämän vuoksi on pääteltävä, että Cheil täyttää sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieventämisestä annetun tiedonannon D jakson 2 kohdan ensimmäisessä ja toisessa luetelmakohdassa määrätyt edellytykset, kuten Cheil itse katsoo. Komission tutkimusten aikana tekemänsä yhteistyön perusteella Cheilille määrättäviä sakkoja on alennettava 40 prosenttia niihin sakkoihin nähden, jotka olisi määrätty, jos se ei olisi tehnyt yhteistyötä komission kanssa.
(293) Ajinomoto on tehnyt komission kanssa yhteistyötä kaikilta osin koko tutkimusten ajan, auttanut komissiota toteamaan rikkomisen olemassaolon, toimittanut rikkomisen ajalta peräisin olevia asiakirjoja, joita komissio on käyttänyt laajalti, sekä antanut selvityksiä järjestelyjen toiminnasta. Näin ollen Ajinomoto täyttää sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieventämisestä annetun tiedonannon D jakson 2 kohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa määrätyn edellytyksen.
(294) Ajinomoto kiistää kuitenkin väitetiedoksiannossa esitetyt tosiseikat kartellin keston osalta. Tämän vuoksi Ajinomoto ei täytä sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieventämisestä annetun tiedonannon D jakson 2 kohdan toisessa luetelmakohdassa määrättyä sakkojen määrän alentamisen edellytystä. Edellä esitetyn perusteella päätellään, että Ajinomoto täyttää sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieventämisestä annetun tiedonannon D jakson 2 kohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa määrätyn edellytyksen, joten sille määrättäviä sakkoja on alennettava 30 prosenttia.
Päätelmä sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieventämisestä annetun tiedonannon soveltamisesta
(295) Kun otetaan huomioon tämän päätöksen kohteena olevien yritysten yhteistyön laatu sekä sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieventämisestä annettu tiedonanto, yrityksille määrättäviä sakkoja on alennettava seuraavasti:
- Takeda: 100 prosentin alennus,
- Ajinomoto: 30 prosentin alennus,
- Daesang: 50 prosentin alennus,
- Cheil: 40 prosentin alennus.
5. Tässä menettelyssä määrättävien sakkojen lopulliset määrät
(296) Komissio määrää asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan a alakohdan nojalla seuraavat sakot:
- Takeda: 0 euroa,
- Ajinomoto: 15540000 euroa,
- Daesang: 2280000 euroa,
- Cheil: 2736000 euroa.
ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
1 artikla
Ajinomoto Company Incorporated, Takeda Chemical Industries Limited, Daesang Corporation ja Cheil Jedang Corporation ovat rikkoneet EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohtaa ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohtaa osallistumalla nukleotidialaa koskeviin sopimuksiin ja yhdenmukaistettuihin menettelytapoihin perusteluissa kuvatulla tavalla ja kuvatussa laajuudessa.
Rikkomisen kesto kunkin yrityksen oli seuraava:
a) Ajinomoto Company Incorporatedin tapauksessa 8 päivästä marraskuuta 1988 syyskuuhun 1997;
b) Takeda Chemical Industries Limitedin tapauksessa 8 päivästä marraskuuta 1988 kesäkuuhun 1998;
c) Daesang Corporationin tapauksessa 19 päivästä joulukuuta 1988 vuoden 1997 loppuun; ja
d) Cheil Jedang Corporationin tapauksessa maaliskuusta 1989 kesäkuuhun 1998.
2 artikla
Edellä 1 artiklassa lueteltujen yritysten on lopetettava välittömästi mainittu rikkominen, mikäli ne eivät ole vielä niin tehneet.
Yritysten on pidättäydyttävä tekemästä nukleotiditoimintaansa liittyviä sopimuksia ja soveltamasta yhdenmukaistettuja menettelytapoja, joilla voi olla sama tai vastaava tarkoitus tai vaikutus kuin tällä rikkomisella.
3 artikla
Edellä 1 artiklassa luetelluille yrityksille määrätään rikkomisen perusteella seuraavat sakot:
- Ajinomoto Company Incorporated: 15540000 euroa,
- Daesang Corporation: 2280000 euroa, ja
- Cheil Jedang Corporation: 2736000 euroa.
Määrätty sakko on maksettava kolmen kuukauden kuluessa tämän päätöksen tiedoksiantamisesta seuraavalle pankkitilille:
Tilinumero 642-0029000-95 Euroopan komissio
IBAN-tunnus: BE76 6420 0290 0095
SWIFT-tunnus: BBVABEBB
Banco Bilbao Vizcaya Argentaria (BBVA) S.A. Avenue des Arts//Kunstlaan 43 B - 1040 Bruxelles//Brussel
Mainitun määräajan jälkeen peritään ilman eri toimenpiteitä korkoa, jota Euroopan keskuspankki sovelsi perusrahoitusoperaatioissaan sen kuukauden ensimmäisenä päivänä, jona tämä päätös on tehty. Korkoon lisätään 3,5 prosenttiyksikköä eli korko on yhteensä 6,75 prosenttia.
4 artikla
Tämä päätös on osoitettu seuraaville yrityksille:
Takeda Chemical Industries Limited 12-10, Nihonbashi 2-chome
Chuo-ku
Tokyo 103-8668 Japan
Ajinomoto Company Incorporated 15-1, Kyobashi itchome
Chuo-ku
Tokyo 104-8315 Japan
Cheil Jedang Corporation 6F, Cheiljedang Bldg
Namdaemoon-Ro
Chung-Ku , 100-095 Seoul Korea
Daesang Corporation Daesang Building
96-48 Shinsul-Dong
Dongdaemoon-Ku, Seoul Korea
Tämän päätöksen täytäntöönpanoon sovelletaan EY:n perustamissopimuksen 256 artiklaa.
Tehty Brysselissä 17 päivänä joulukuuta 2002.