KOMMISSIONENS BESLUTNING af 29. juli 1998 om delstaten Niedersachsens (Tyskland) støtte til Georgsmarienhütte GmbH (meddelt under nummer K(1998) 2556) (Kun den tyske udgave er autentisk) (EØS-relevant tekst) (1999/227/EKSF)
KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab, særlig artikel 4, litra c),
under henvisning til Kommissionens beslutning nr. 2496/96/EKSF af 18. december 1996 om fællesskabsregler for støtte til jern- og stålindustrien (1), særlig artikel 3,
efter at de berørte parter er blevet opfordret til at fremsætte deres bemærkninger i overensstemmelse med artikel 6, stk. 5, i ovennævnte beslutning, og
ud fra følgende betragtninger:
I
Kommissionen besluttede den 15. juli 1997 at indlede proceduren i artikel 6, stk. 5, i beslutning nr. 2496/96/EKSF vedrørende et beløb på 61,64 mio. DEM, som delstaten Niedersachsen har udbetalt til Georgsmarienhütte GmbH (i det følgende benævnt GMH) til bortskaffelse af industristøv.
Interesserede parter blev underrettet herom i en meddelelse i De Europæiske Fællesskabers Tidende (2). Kommissionen har modtaget bemærkninger fra det nye Maxhütte Stahlwerke, UK Steel Association og Det Forenede Kongeriges Faste Repræsentation ved EU. De tyske myndigheder fremsendte deres indledende bemærkninger ved skrivelse af 13. oktober 1997 og deres bemærkninger til de bemærkninger, der er fremsat af tredjeparter, ved skrivelse af 13. marts 1998. Den 13. juli 1998 redegjorde Tyskland for sin endelige holdning i sagen.
II
GMH blev oprettet i april 1993 ved et management buy-out i forbindelse med salget af Klöckner Edelstahl GmbH, Duisburg, der er datterselskab af Klöckner Werke AG. Klöckner Werke AG havde indgivet begæring om tvangsakkord den 11. december 1992, der blev indledt den 5. maj 1993. Den kompetente domstol stadfæstede den endelige akkord den 15. juni 1993, som resulterede i, at virksomhedens gæld blev nedskrevet med 40 % (svarende til ca. 1,46 mia. DEM).
GMH's nye ledelse besluttede som led i en omstrukturering at erstatte den gamle højovn og konverter med en elektrisk lysbueovn. I juli 1993 anmeldte Tyskland et støtteprojekt på 32,5 mio. DEM, der omfattede støtte til forskning og udvikling. Denne støtte skulle bl.a. bruges til at dække en del af omkostningerne i forbindelse med udforskning af en rentabel metode til genanvendelse af gammelt støv i en elektrisk lysbueovn. I dag bliver støv fra højovne oplagret f.eks. i nedlagte miner, hvis zinkindholdet er for højt til, at det igen kan blæses ind i sintringsanlægget (højovnsproduktionsproces).
Som led i en procedure i henhold til Kommissionens beslutning nr. 3855/91/EKSF af 27. november 1991 om fællesskabsregler for støtte til jern- og stålindustrien (3), der blev indledt i november 1993 (4), blev der i februar 1995 godkendt en støtte på 15,243 mio. DEM ved Kommissionens beslutning 95/437/EKSF (5). I denne beslutning fastslog Kommissionen, at udgifterne til fremstilling af den elektriske lysbueovn og afstøvningsanlægget (62,7 mio. DEM) ikke kunne betragtes som støtteberettigede.
III
GMH fremstiller stålprodukter, herunder specialstål og stål af høj kvalitet. Indtil september 1994 blev råstålet fremstillet i en højovn/konverter. Filterstøv, der indeholdt jern, zink, kul og forskellige tungmetaller, blev filtreret ud med konverterens udsugningsluft. Siden september 1994 har fabrikken produceret stål med en elektrisk lysbueovn.
Efter at virksomheden i slutningen af 1992 havde begæret tvangsakkord, overtog delstaten Niedersachsen forpligtelsen til at bortskaffe filterstøvet fra fabrikken på en passende måde. De nye ejere ønskede at erstatte højovnsproduktionen med produktion i en elektrisk lysbueovn. I en elektrisk lysbueovn kan man ikke med den nuværende teknik udnytte konverterfilterstøvet på en rentabel måde.
Delstaten Niedersachen anmodede derefter Niedersächsische Landesentwicklungsgesellschaft mbH (i det følgende benævnt NILEG), som er et selskab, der kontrolleres fuldstændig af delstaten, om at påtage sig opgaven med at genanvende eller bortskaffe filterstøvet på passende vis. Delstaten betalte et beløb på 69,14 mio. DEM herfor. I februar 1994 undertegnede NILEG en aftale med GMH. Aftalen gik ud på, at GMH, der er den oprindelige producent og ejer af støvet, skulle bortskaffe og genanvende støvet ved hjælp af en ny teknik, der var blevet udviklet som led i ovennævnte F& U-projekt. NILEG betalte GMH et beløb på 61,46 mio. DEM herfor i følgende tre rater:
- marts 1994: 21,82 mio. DEM
- november 1994: 18 mio. DEM
- februar 1995: 21,82 mio. DEM.
Samtidig solgte GMH i februar 1994 flere forskellige former for fast ejendom til NILEG, bl.a. en grund i Westerkamp, hvor støvet var oplagret, til et samlet beløb af 14,5 mio. DEM. Den samlede bogførte værdi af de solgte aktiver blev vurderet til 38,996 mio. DEM, hvoraf det kan konkluderes, at grunden i Westerkamp blev solgt til en negativ pris på 24,496 mio. DEM. Værdien af de solgte aktiver, bortset fra grunden i Westerkamp, blev senere bekræftet ved en ekspertise, der blev foretaget i juni 1998 efter anmodning fra Tyskland.
IV
Som led i proceduren har Neue Maxhütte Stahlwerke GmbH, UK Steel Association og Det Forenede Kongeriges Faste Repræsentation ved EU fremsat bemærkninger. De er alle af den opfattelse, at fritagelsen for forpligtelsen til at bortskaffe/genanvende filterstøvet indebærer statsstøtte til GMH, som de betragter som driftsstøtte, der er forbudt ifølge stålstøttereglerne.
Ifølge den britiske faste repræsentation er udbetalingen af beløbet begrundet i ønsket om at gøre selskabet mere attraktivt for en potentiel køber. Neue Maxhütte Stahlwerke GmbH henviste i sine bemærkninger til en aftale mellem GMH og virksomheden Relux. GMH har betalt et beløb på 108 DEM pr. ton til denne virksomhed for at få bortskaffet filterstøvet. Efter en sammenligning af den pris, der i alt skulle betales til Relux for 150 000 tons støv, kom Neue Maxhütte Stahlwerke GmbH til det resultat, at NILEG skulle have betalt 43,8 mio. DEM for meget til GMH.
V
I en tidligere korrespondance gjorde Tyskland gældende, at beløbet på 61,64 mio. DEM fra NILEG til GMH var blevet betalt som led i en normal tjenesteydelsesaftale for en mulig genanvendelse af støvet på arealet i Westerkamp.
Ifølge Tyskland var GMH ikke retligt forpligtet til at genanvende støvet (det kunne forblive på arealet i Westerkamp eller oplagres i miner), og ønsket om en miljøvenlig genanvendelse af støvet stammer fra NILEG, der er en offentlig virksomhed, som ejer det areal, hvor støvet er oplagret.
Det beløb, som NILEG udbetalte til GMH som led i denne aftale, er endda lavere end de omkostninger, som GMH har haft på grund af sin villighed til at deltage i projektet, da der blev betalt en højere pris for lysbueovnen, for at man kunne udnytte støvet, og da de løbende udgifter i forbindelse med denne særlige ovn (især eludgifter) er væsentlig højere end ved en traditionel højovn. Virksomheden vil endvidere pådrage sig udgifter, hvis virksomheden igen skal tilpasse den forhåndenværende højovn til de normale produktionsbehov.
Beløbet på 61,64 mio. DEM fra NILEG blev anvendt til at dække merudgifterne på 17 mio. DEM i forbindelse med anskaffelse af lysbueovnen og genbrugsudgifterne på 55 mio. DEM indtil 1996. I mellemtiden havde GMH meddelt NILEG, at genanvendelsesomkostningerne ikke kunne reduceres mærkbart under 400 DEM pr. ton og derefter indstillet genanvendelsen. Endvidere bad virksomheden NILEG om at forhøje den oprindeligt aftalte kontraktpris. På grund af pengemangel blev dette ønske dog ikke efterkommet. Endelig gjorde GMH gældende, at virksomheden i første halvår af 1997 havde haft ekstra driftsudgifter på 2,5 mio. DEM i forbindelse med virksomhedens egen produktion på grund af lysbueovnens særlige karakteristika.
I en skrivelse af 26. juni 1998 anførte Tyskland, at GMH skulle have lov til at beholde et beløb svarende til virksomhedens ekstraudgifter, da det ikke udgjorde støtte, og de tyske myndigheder nåede derefter frem til et beløb på 38,586 mio. DEM, der skulle betragtes som støtte til GMH. Fra dette beløb skulle der fratrækkes det tab, der var en følge af, at salget af grunden i Westerkamp var blevet annulleret.
På baggrund af de bemærkninger, der var fremsat af tredjeparter, fastholdt Tyskland sin opfattelse, hvorefter GMH ikke var retligt forpligtet til at genanvende støvet, og at der derfor ikke var tale om støtte for så vidt angår de pågældende beløb. Med hensyn til den britiske EU-repræsentations synspunkt vedrørende »tilskyndelsen for en potentiel køber« erindrede Tyskland om, at GMH var blevet oprettet i april 1993, og at det pågældende beløb var blevet udbetalt i forbindelse med en aftale, der var forhandlet med den nye virksomhed på et senere tidspunkt. Med hensyn til bemærkningerne fra Neue Maxhütte Stahlhütte GmbH vedrørende kontrakten med Relux bemærkede Tyskland, at de oplysninger, som disse bemærkninger byggede på, ikke var korrekte, da Relux-aftalen udelukkende vedrørte nyt produceret støv, at transportomkostningerne ikke var medtaget i aftaleprisen, men skulle afholdes af GMH, og at støvmængden ikke androg 150 000 tons, men 300 000 tons.
Ved telex af 10. og 13. juli 1998 meddelte Tyskland imidlertid Kommissionen, at salget af grunden i Westerkamp til NILEG ville blive annulleret, og at GMH ville tilbagebetale det beløb på 61,64 mio. DEM, virksomheden havde modtaget fra NILEG efter fradrag af den negative pris for Westerkamp svarende til ca. 37 mio. DEM. Den i skrivelsen angivne dato, 26. juni, skulle betragtes som ugyldig. Tyskland meddelte endvidere, at forpligtelsen til at sørge for en miljøvenlig bortskaffelse/genanvendelse fortsat ville ligge hos GMH.
VI
GMH er en virksomhed, der er omfattet af artikel 80 i EKSF-traktaten, da den fremstiller produkter, der er anført i bilag I i denne traktat. Bestemmelserne i denne traktat og beslutning nr. 2496/96/EKSF finder derfor anvendelse.
I henhold til artikel 6, stk. 1, i nævnte beslutning skal Kommissionen underrettes så betids om ethvert støtteprojekt til fordel for EKSF-stålvirksomheder, at den kan fremsætte sine bemærkninger hertil. Begrebet støtte omfatter også overførsel af statslige ressourcer fra medlemsstaterne eller regionale eller lokale myndigheder eller andre organer til virksomheder i form af erhvervelse af kapitalinteresser, kapitalindskud eller tilsvarende foranstaltninger (som f.eks. obligationslån, der kan konverteres til aktier, eller lån, der ikke ydes på markedsvilkår, eller for hvilke renten eller tilbagebetalingen, i det mindste delvis, afhænger af virksomhedens finansielle resultater, herunder lånegarantier og overdragelse af fast ejendom), som ikke kan betragtes som tilførsel af risikovillig kapital efter almindelig investeringspraksis under markedsøkonomiske forhold.
I overensstemmelse med EF-retten og det i tysk ret gældende forureneren-betaler-princip er forureneren og/eller ejeren af affald ansvarlig for en miljøvenlig bortskaffelse af dette. Der er principielt tale om en forpligtelse til at handle, ikke om en forpligtelse til at betale. Forureneren kan naturligvis overdrage bortskaffelsen til en dertil egnet person og betale ham for denne tjeneste. Forurenerens forpligtelser er uafhængig af hans finansielle situation. Selv om han befinder sig i en vanskelig finansiel situation og har begæret akkord med henblik på at opnå delvis gældseftergivelse, er han stadig forpligtet til at sørge for en korrekt bortskaffelse af affaldet.
Hvis en forurener ikke opfylder sin forpligtelse, kan myndighederne påbyde bortskaffelse. Hvis dette påbud ikke efterkommes, kan staten selv lade affaldet bortskaffe og kræve, at forureneren betaler de hermed forbundne udgifter. I det foreliggende tilfælde bærer staten ganske vist risikoen i forbindelse med insolvensen; at en person ikke er i stand til at tilbagebetale sin gæld til staten, betyder dog ikke, at staten har »subsidiær forpligtelse« til bortskaffelse. Da GMH blev oprettet som led i en akkord, forbliver den gamle virksomheds ansvar for miljøskader hos den nye virksomhed. Fritagelse af GMH for disse forpligtelser indebærer derfor statsstøtte.
Den fritagelse, der indrømmes en virksomhed for den generelle forpligtelse til at sørge for en passende bortskaffelse eller genanvendelse af industristøv, indebærer statsstøtte. En konkurrent bliver dermed fritaget for produktionsomkostninger. En sådan fritagelse svarer til driftsstøtte, jf. punkt 1.5.3 i fællesskabsrammebestemmelserne for statsstøtte til miljøbeskyttelse. Størrelsen af den støtte, der er forbundet med en sådan fritagelse, beregnes principielt på grundlag af de normale udgifter til bortskaffelse eller genanvendelse af det pågældende affald.
I det foreliggende tilfælde har delstaten Niedersachsen overtaget ansvaret for bortskaffelse af det støv, der fremkommer ved GMH's stålproduktion. Virksomheden blev hermed fritaget for udgifterne til en passende bortskaffelse af støvet. Endvidere betalte Niedersachsen via NILEG et beløb på 61,64 mio. DEM til GMH for genanvendelse af det støv, som var forårsaget af virksomheden selv, og som under normale omstændigheder skulle bortskaffes eller genanvendes på passende måde af virksomheden selv.
Den omstændighed, at GMH har solgt det areal, hvor støvet var oplagret, til NILEG for en negativ pris på 24,496 mio. DEM vil kun kunne betragtes som overførsel af GMH's miljøforpligtelser, hvis den betalte negative pris havde dækket de samlede omkostninger ved overholdelse af miljøforpligtelserne. Kommissionen deler ikke Tysklands opfattelse, hvorefter det areal, hvorpå støvet er oplagret, tilhører en offentlig virksomhed, og denne er forpligtet til at varetage bortskaffelsen, hvorfor betalingerne for bortskaffelsen ikke indebærer støtte.
Efter at GMH havde vurderet arealet til en negativ pris på 24,496 mio. DEM, hvilket kunne betragtes som det beløb, der var nødvendigt for at opnå til en sanering, modtog GMH et beløb på 61,64 mio. DEM fra NILEG med henblik på at genanvende det støv, der fremkom ved anvendelse af den nye teknik. Virksomheden havde ligeledes modtaget støtte til at udvikle denne teknik.
Fritagelse for udgifterne til en passende bortskaffelse af filterstøvet udgør statsstøtte. Man kender ikke den formodede støttes nøjagtige beløb, da bortskaffelsen ikke har fundet sted, og man derfor ikke kender de samlede omkostninger herved. Hidtil er der blevet udbetalt 61,64 mio. DEM hertil.
Som meddelt af Tyskland ved fax af 10. juli 1998 skal salget af Westerkamp annulleres, hvorefter forpligtelsen til genanvendelse af støvet og sanering af grunden ligger hos GMH. Efter en formel bekræftelse af annulleringen af salget af grunden vil det støtteelement, der er forbundet med fritagelsen for miljøbeskyttelsesforpligtelsen, bortfalde.
Det beløbet på 61,64 mio. DEM, der er udbetalt af NILEG, kan ikke betragtes som støtte ifølge fællesskabsrammebestemmelserne for statsstøtte til miljøbeskyttelse (der er ikke sket en forbedring af miljøbeskyttelsen), da GMH ikke har genanvendt støvet og heller ikke vil gøre det, fordi det har vist sig, at det ikke er økonomisk rentabelt. En anvendelse af EF-rammebestemmelserne for statsstøtte til forskning og udvikling kommer lige så lidt i betragtning, da Kommissionen ved beslutning 95/437/EKSF allerede har godkendt det maksimale beløb, der er tilladt for et sådant projekt.
Tyskland har endvidere meddelt Kommissionen, at GMH og NILEG vil annullere aftalen om salg af Westerkamp, og at de accepterer, at ansvaret for saneringen af arealet påhviler GMH. Hvis annulleringen gennemføres, kan den negative pris, hvortil GMH solgte Westerkamp til NILEG (24,496 mio. DEM) modregnes i beløbet på 61,64 mio. DEM. Hvis arealet i Westerkamp ikke var blevet inddraget i salget af ovennævnte aktiver, ville GMH have opnået et beløb, der var 24,496 mio. DEM højere ved salget af de øvrige aktiver. Markedsværdien af disse aktiver blev også bekræftet ved en uafhængig ekspertise, der blev foretaget i juni 1998 efter anmodning fra Tyskland. Det indebærer, at GHM efter annulleringen af salget af grunden i Westerkamp har modtaget ulovlig støtte på 37,144 mio. DEM.
Denne støtte indebærer driftsstøtte, der ikke er omfattet af beslutning nr. 2496/96/EKSF. Driftsstøtte til EKSF-stålvirksomheder kan ikke betragtes som forenelig med fællesmarkedet. GMH skal derfor tilbagebetale denne støtte med tillæg af renter for at genetablere de normale markedsvilkår, der var gældende inden støtten blev udbetalt.
VII
Der er herefter tale om et nettobeløb på 37,144 mio. DEM i statsstøtte, som GMH har modtaget i forbindelse med kontrakten med NILEG efter fradrag af den negative pris i forbindelse med salget af grunden i Westerkamp, hvis dette salg annulleres. I betragtning af arten af de omkostninger, der er finansieret med denne støtte, er der tale om driftsstøtte, der hverken er forenelig med beslutning nr. 2496/96/EKSF eller EKSF-traktaten. Den pågældende støtte skal derfor ophæves og tilbagebetales af støttemodtageren.
Tilbagebetalingen skal ske i overensstemmelse med de gældende tyske procedurer og retsforskrifter, idet der beregnes renter fra datoen for støttens udbetaling på grundlag af den rentesats, der anvendes ved beregning af nettosubventionsækvivalenten i forbindelse med regionalstøtte. Denne foranstaltning er nødvendig for at genoprette den situation, der var gældende inden støttens udbetaling, og for at ophæve alle de finansielle fordele, som virksomheden har haft -
VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:
Artikel 1
Den støtte på 61,64 mio. DEM, som Tyskland har ydet til Georgsmarienhütte GmbH via Niedersächsische Landesentwicklungsgesellschaft mbH, er ulovlig, da den er udbetalt, inden Kommissionen på forhånd er blevet underrettet herom i overensstemmelse med artikel 6 i beslutning nr. 2496/96/EKSF. Støtten er uforenelig med EKSF-traktaten og fællesmarkedet, da den ikke opfylder nogen af forudsætningerne i beslutning nr. 2496/96/EKSF for en undtagelse fra artikel 4 i EKSF-traktaten.
Artikel 2
Tyskland ophæver den i artikel 1 nævnte støtte og forlanger, at støtten tilbagebetales senest to måneder efter meddelelsen af denne beslutning.
Hvis salget af grunden i Westerkamp annulleres, som meddelt i den sidste skrivelse fra Tyskland, nedsættes det støttebeløb, der skal tilbagebetales, med 24,496 mio. DEM til 37,144 mio. DEM.
Tilbagebetalingen skal ske i overensstemmelse med de tyske procedurer og retsforskrifter, idet der betales renter fra datoen for støttens udbetaling, som beregnes på grundlag af en rentesats svarende til den referencesats, der på tidspunktet for støttens udbetaling anvendtes ved beregning af nettosubventionsækvivalenten i forbindelse med regionalstøtte.
Artikel 3
Tyskland underretter senest to måneder efter meddelelsen af denne beslutning Kommissionen om, hvilke foranstaltninger Tyskland har truffet for at efterkomme den og forelægger dokumentation for, at salget af grunden i Westerkamp til Niedersächsische Landesentwicklungsgesellschaft mbH er blevet annulleret, således at der kan tages hensyn hertil ved beregningen af det beløb, der skal tilbagebetales i støtte.
Artikel 4
Denne beslutning er rettet til Forbundsrepublikken Tyskland.
Udfærdiget i Bruxelles, den 29. juli 1998.
KOMISSION PÄÄTÖS,
tehty 29 päivänä heinäkuuta 1998,
Niedersachsenin osavaltion (Saksa) Georgsmarienhütte GmbH:lle myöntämistä tuista (tiedoksiannettu numerolla K(1998) 2556) (Ainoastaan saksankielinen teksti on todistusvoimainen) (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) (1999/227/EHTY)
EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan hiili- ja teräsyhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 4 artiklan c alakohdan,
ottaa huomioon yhteisön säännöistä valtiontuesta terästeollisuudelle 18 päivänä joulukuuta 1996 tehdyn komission päätöksen N:o 2496/96/EHTY (1) ja erityisesti sen 3 artiklan,
on edellä mainitun asetuksen 6 artiklan 5 kohdan mukaisesti antanut niille, joiden etua asia koskee, tilaisuuden esittää huomautuksensa,
sekä katsoo seuraavaa:
I
Komissio päätti 15 päivänä heinäkuuta 1997 aloittaa päätöksen N:o 2496/96/EHTY 6 artiklan 5 kohdan mukaisen menettelyn 61,64 miljoonan Saksan markan suuruisesta summasta, jonka Niedersachsenin osavaltio on maksanut Georgsmarienhütte GmbH:lle (jäljempänä `GMH`) teräspölyn poistamista varten.
Kolmansille osapuolille, joiden etua asia koskee, ilmoitettiin tästä tiedonannolla Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä (2). Huomautuksia lähettivät Neue Maxhütte Stahlwerke, UK Steel Association ja Yhdistyneen kuningaskunnan pysyvä edustusto Euroopan unionissa. Saksa esitti huomautuksensa 13 päivänä lokakuuta 1997 päivätyllä kirjeellä ja vastauksensa kolmansien osapuolten huomautuksiin 13 päivänä maaliskuuta 1998 päivätyllä kirjeellä. Saksa ilmoitti heinäkuun 13 päivänä 1998 uuden ja lopullisen kantansa tähän kysymykseen.
II
GMH perustettiin, kun Duisburgissa sijaitseva Klöckner Edelstahl GmbH, joka on Klöckner Werke AG:n tytäryhtiö, myytiin huhtikuussa 1993 toimivalle johdolle. Klöckner Werke AG oli hakenut 11 päivänä joulukuuta 1992 velkasaneerausmenettelyä, joka aloitettiin 5 päivänä toukokuuta 1993. Toimivaltainen tuomioistuin vahvisti 15 päivänä kesäkuuta 1993 lopullisen velkojien sopimuksen, jolla yrityksen velkoja vähennettiin 40 prosenttia (vastaa noin 1,46 miljardia Saksan markkaa).
GMH:n uusi yritysjohto päätti osana rakenneuudistusta korvata vanhan masuunin ja konvertterin uudella valokaariuunilla. Heinäkuussa 1993 Saksa ilmoitti suunnitelmasta myöntää 32,5 miljoonaa Saksan markkaa tukea, johon sisältyy myös tutkimus ja kehitys. Tuella oli tarkoitus rahoittaa osa kustannuksista, joita aiheutuu pölyn taloudellisesti järkevää hyödyksikäyttöä valokaariuunissa koskevasta tutkimuksesta. Tällä hetkellä masuunipöly varastoidaan esimerkiksi suljettuihin kaivoksiin, jos sen sinkkipitoisuus on niin suuri, ettei sitä voida puhaltaa sintrauslaitoksiin (masuunituotantomenetelmä).
Terästeollisuudelle myönnettävää tukea koskevista yhteisön säännöistä 27 päivänä marraskuuta 1991 tehdyn komission päätöksen N:o 3855/91/EHTY (3) 6 artiklan 4 kohdan mukaisessa menettelyssä, joka aloitettiin marraskuussa 1993 (4), komissio hyväksyi helmikuussa 1995 päätöksellä 95/437/EHTY (5) 15,243 miljoonan Saksan markan suuruisen tuen. Viimeksi mainitussa päätöksessä komissio totesi, että valokaariuunin ja pölynpoistolaitteiden rakentamisesta aiheutuvat 62,7 miljoonan Saksan markan kustannukset eivät kuuluneet tukikelpoisiin kustannuksiin.
III
GMH valmistaa terästuotteita, joihin kuuluvat myös erikois- ja laatuteräkset. Vuoden 1994 syyskuuhun asti raakaterästä valmistettiin masuunissa ja konvertterissa. Rautaa, sinkkiä, hiiltä ja eri raskasmetalleja sisältävä suodatuspöly kerättiin suodattamilla konvertterin poistoilmasta. Syyskuusta 1994 alkaen tehdas on valmistanut terästä valokaariuunilla.
Yrityksen pyydettyä vuoden 1992 lopussa velkasaneerausmenettelyn aloittamista Niedersachsenin osavaltio sitoutui huolehtimaan GMH:n sijaintipaikalle varastoidun suodatuspölyn asianmukaisesta hävittämisestä. GMH:n uudet osakkaat halusivat aloittaa teräksen tuotannon valokaariuunissa masuunin sijasta. Nykyisellä tekniikalla valokaariuuneissa ei voida kierrättää konvertterin suodatuspölyä kannattavalla tavalla.
Niedersachsenin osavaltio antoi osavaltion kokonaan omistamalle Niedersächische Landesentwicklungsgesellschaft mbH:lle (jäljempänä `NILEG`) tehtäväksi huolehtia pölyn asianmukaisesti kierrättämisestä tai hävittämisestä ja maksoi tästä 69,14 miljoonaa Saksan markkaa. Helmikuussa 1994 NILEG allekirjoitti GMH:n kanssa sopimuksen, jossa tälle pölyn alkuperäiselle tuottajalle ja omistajalle annetaan tehtäväksi huolehtia pölyn hävittämisestä ja kierrätyksestä uuden tekniikan avulla, jota tutkittiin edellä mainitussa tutkimus- ja kehityshankkeessa. Tehtävän hoitamista varten NILEG maksoi GMH:lle 61,46 miljoonaa Saksan markkaa seuraavissa kolmessa erässä:
- maaliskuu 1994: 21,82 miljoonaa Saksan markkaa
- marraskuu 1994: 18 miljoonaa Saksan markkaa
- helmikuu 1995: 21,82 miljoonaa Saksan markkaa.
Samalla GMH myi helmikuussa 1994 NILEGille eri kiinteistöjä, joihin kuului myös Westerkampin tontti, jolle pöly on varastoitu, 14,5 miljoonan Saksan markan yhteissummalla. Kiinteistöjen kirjanpidolliseksi kokonaisarvoksi arvioitiin 38,996 miljoonaa Saksan markkaa, minkä perusteella voidaan päätellä, että Westerkampin tontin myynti aiheutti tappiota 24,496 miljoonaa Saksan markkaa. Westerkampin tonttia lukuun ottamatta myytyjen kiinteistöjen arvo vahvistettiin kesäkuussa 1998 Saksan pyytämässä asiantuntijalausunnossa.
IV
Menettelyn yhteydessä Neue Maxhütte Stahlwerke GmbH, UK Steel Association ja Yhdistyneen kuningaskunnan pysyvä edustusto Euroopan unionissa ovat esittäneet huomautuksensa. Ne olivat poikkeuksetta sitä mieltä, että vapauttaminen suodatuspölyn hävitys-/kierrätysvelvollisuudesta muodostaa valtiontuen GMH:lle. Tätä tukea on niiden mielestä pidettävä terästukisäännöissä kiellettynä toimintatukena.
Yhdistyneen kuningaskunnan edustuston mielestä tukea maksettiin sen vuoksi, että yritys houkuttelisi enemmän kiinnostuneita ostajia. Neue Maxhütte Stahlwerke GmbH viittasi huomautuksissaan GMH:n ja Relux-yrityksen väliseen sopimukseen, jonka mukaan GMH maksaa Reluxille 108 Saksan markkaa tonnilta suodatuspölyn hävittämisestä. Verrattuaan Reluxille kaiken kaikkiaan maksettavaa hintaa pölymäärään (yhteensä 150 000 tonnia) Neue Maxhütte Stahlwerke GmbH tuli siihen tulokseen, että NILEG on maksanut GMH:lle 43,8 miljoonaa Saksan markkaa liikaa.
V
Aikaisemmissa kirjeissään Saksa on ilmoittanut, että NILEG maksoi kyseiset 61,64 miljoonaa Saksan markkaa GMH:lle tavanomaisen pölyn mahdollista kierrätystä Westerkampissa koskevan palvelusopimuksen perusteella, minkä vuoksi siihen ei sisälly tukea.
Saksan mukaan GMH:lla ei ollut oikeudellista velvollisuutta pölyn kierrätykseen (pöly voi jäädä Westerkampin tontille tai se voidaan varastoida kaivoksiin), ja toivomus pölyn kierrättämisestä ympäristönsuojeluun liittyvistä syistä oli lähtöisin NILEGistä, joka on julkinen yritys ja sen tontin omistaja, jolle pöly on varastoitu.
NILEGin tämän sopimuksen perusteella GMH:lle maksama summa on jopa alhaisempi kuin GMH:lle sen valmiudesta osallistua hankkeeseen aiheutuvat kustannukset, koska valokaariuunista maksettiin enemmän, jotta siinä voitaisiin kierrättää pölyä, ja koska tämän erikoisuunin käyttökustannukset ovat tavanomaista masuunia korkeammat erityisesti energiankulutuksen osalta. Yritys voi odottaa suurempia menoja myös silloin, jos sen pitää jälleen sopeuttaa nykyinen masuuni tavanomaisiin tuotantovaatimuksiin.
NILEGin maksama 61,64 miljoonan Saksan markan summa käytettiin valokaariuunin 17 miljoonan Saksan markan lisäkustannusten ja vuoteen 1996 mennessä kertyneiden 55 miljoonan Saksan markan kierrätyskustannusten kattamiseen. GMH oli aikaisemmin ilmoittanut NILEGille, että kierrätyskustannuksia ei voitaisi laskea paljon alle 400 Saksan markan tonnilta, ja lopettanut sen jälkeen kierrätyksen. Lisäksi se pyysi NILEGiä nostamaan alunperin sovittua sopimushintaa, mihin ei kuitenkaan suostuttu rahapulan vuoksi. Lopuksi GMH ilmoitti, että sille oli aiheutunut tuotantotoiminnassaan vuoden 1997 alkupuoliskolla ylimääräisiä käyttökustannuksia 2,5 miljoonaa Saksan markkaa valokaariuunin erityisominaisuuksien vuoksi.
Saksa ilmoitti 26 päivänä kesäkuuta 1998 päivätyllä kirjeellä, että GMH:n olisi voitava pidättää summa, joka vastaa sille aiheutuneita lisäkustannuksia, koska niissä ei ole kyse tuesta, ja se katsoi GMH:lle maksetun tuen määräksi 38,586 miljoonaa Saksan markkaa. Tästä summasta olisi vähennettävä negatiivinen myyntihinta Westerkampin tontin myynnin peruuttamisen jälkeen.
Mitä tulee kolmansien osapuolten esittämiin huomautuksiin, Saksa pysyi kannassaan, että GMH:lla ei ollut oikeudellista velvollisuutta pölyn kierrätykseen, minkä vuoksi kyseiset summat eivät myöskään ole tukea. Vastauksena Yhdistyneen kuningaskunnan Euroopan unionin pysyvän edustuston esittämiin seikkoihin "kiinnostuneiden ostajien houkuttelusta" Saksa muistutti, että GMH perustettiin huhtikuussa 1993 ja kyseinen summa maksettiin sellaisen sopimuksen perusteella, josta neuvoteltiin uuden yrityksen kanssa myöhemmin. Neue Maxhütte Stahlwerke GmbH:n esittämistä Reluxin kanssa tehtyä sopimusta koskevista huomautuksista Saksa totesi, että huomautukset eivät perustuneet paikkansapitäviin tietoihin, sillä Reluxin kanssa tehty sopimus koski ainoastaan GMH:ssa syntyvää uutta pölyä, kuljetuskustannukset eivät sisältyneet sovittuun hintaan vaan olivat GMH:n vastuulla ja pölymäärä ei ollut 150 000 tonnia vaan 300 000 tonnia.
Saksa ilmoitti kuitenkin komissiolle 10 ja 13 päivänä heinäkuuta 1998 lähetetyillä fakseilla että Westerkampin tontin myynti peruutettaisiin ja GMH maksaisi takaisin NILEGiltä saamansa 61,64 miljoonaa Saksan markkaa, josta kuitenkin vähennettäisiin Westerkampin negatiivinen myyntihinta (noin 37 miljoonaa Saksan markkaa). Kirjeessä ilmoitettua päivämäärää (26 päivänä kesäkuuta) olisi pidettävä mitättömänä. Lisäksi Saksa ilmoitti, että GMH:lla säilyisi velvollisuus hävittää tai kierrättää vanha pöly ympäristöystävällisesti.
VI
GMH on EHTY:n perustamissopimuksen 80 artiklassa tarkoitettu yritys, joka valmistaa perustamissopimuksen liitteessä I lueteltuja tuotteita, minkä vuoksi siihen sovelletaan kyseisen perustamissopimuksen ja päätöksen N:o 2496/96/EHTY määräyksiä.
Kyseisen päätöksen 6 artiklan 1 kohdan mukaan komissiolle on annettava tieto kaikista tuen myöntämistä EHTY-terästeollisuuden yrityksille koskevista suunnitelmista riittävän ajoissa, jotta se voi esittää huomautuksensa. Käsite "tuki" kattaa myös jäsenvaltioiden tai niiden alueellisten tai paikallisten viranomaisten taikka muiden toimielinten toteuttamat valtion varojen siirrot omistusosuuksien hankinnan, pääoman lisäysten tai vastaavien rahoitustoimenpiteiden muodossa (kuten vaihtovelkakirjalainat tai muilla kuin kaupallisilla ehdoilla myönnetyt lainat taikka lainat, joiden korko tai lyhentäminen riippuu ainakin osittain yrityksen tuloksesta, ja lainatakaukset ja kiinteistönluovutukset), joita ei voida pitää markkinatalouden tavanomaisen käytännön mukaisena todellisena riskipääoman sijoittamisena.
Yhteisön ja Saksan oikeuteen sisältyy saastuttaja maksaa -periaate, jonka mukaan jätteiden tuottajan ja/tai omistajan on huolehdittava niiden ympäristöystävällisestä hävittämisestä tai kierrättämisestä. Periaatteessa saastuttajan velvollisuutena on toimia eikä pelkästään maksaa. Saastuttaja voi tietenkin antaa jätteiden hävittämisen ammattitaitoisen tahon hoidettavaksi ja maksaa tälle näistä palveluista. Saastuttajan velvollisuus ei riipu taloudellisesta tilanteesta. Vaikka saastuttaja olisi taloudellisissa vaikeuksissa ja olisi hakenut velkasaneerausta neuvotellakseen velkojiensa kanssa velkojen osittaisesta anteeksiantamisesta, se on edelleen velvollinen huolehtimaan tuottamiensa jätteiden asianmukaisesta hävittämisestä.
Jos saastuttaja ei täytä tätä velvollisuutta, toimivaltaiset viranomaiset voivat määrätä sen hävittämään jätteet. Jos tätä määräystä ei noudateta, valtio voi itse huolehtia jätteiden hävittämisestä ja periä kustannukset saastuttajalta. Tällaisessa tapauksessa valtio tosin kantaa maksukyvyttömyysriskin, mutta vaikkei henkilö kykenisi maksamaan velkojaan valtiolle, ei siitä seuraa valtiolle "toissijaista vastuuta" huolehtia jätteiden hävittämisestä. Koska GMH perustettiin velkasaneerauksen yhteydessä, säilyy uudella yrityksellä vastuu vanhan yrityksen aiheuttamista ympäristövahingoista. Niinpä GMH:n vapauttaminen näistä velvollisuuksista on valtiontukea.
Yrityksen vapauttaminen yleisestä velvollisuudesta huolehtia teollisuuspölyn asianmukaisesta hävittämisestä tai kierrätyksestä on valtiontukea. Kilpailija vapautetaan näin tuotantokustannuksista, mikä vastaa ympäristönsuojeluun myönnettävää valtiontukea koskevien suuntaviivojen 1.5.3 kohdassa tarkoitettua toimintatukea. Tällaiseen vapauttamiseen liittyvän tuen määrä arvioidaan tavallisesti niiden kustannusten perusteella, joita kyseisten jätteiden hävittäminen tai kierrätys yleensä aiheuttaa.
Käsiteltävänä olevassa asiassa Niedersachsenin osavaltio on ottanut vastuulleen sen pölyn hävittämisen, jota syntyy GMH:n terästuotannon yhteydessä. Siten yritys vapautettiin tämän pölyn asianmukaisesta kierrätyksestä aiheutuvista kustannuksista. Lisäksi osavaltio maksoi GMH:lle NILEGin kautta 61,64 miljoonaa Saksan markkaa sellaisen pölyn kierrätystä varten, jonka yritys on tuottanut itse ja jonka asianmukaisesta hävittämisestä tai käsittelystä yritykset tavallisesti joutuvat huolehtimaan itse.
Sitä, että GMH myi NILEGille sen tontin, jolle pöly on varastoitu, 24,496 miljoonan Saksan markan suuruisella tappiolla, voitaisiin pitää GMH:n ympäristönsuojeluvelvoitteiden siirtona ainoastaan silloin, jos maksettu negatiivinen hinta olisi kattanut ympäristönsuojeluvelvoitteiden täyttämisestä aiheutuvat kokonaiskustannukset. Saksan kannan mukaan tontti, jolle pöly on varastoitu, kuuluu julkiselle yritykselle, joka on vastuussa pölyn hävittämisestä, minkä vuoksi pölyn hävittämiseen annettu rahoitus ei ole tukea. Tätä kantaa ei kuitenkaan voida hyväksyä.
Sen jälkeen kun tontin arvoksi oli arvioitu negatiivinen 24,496 miljoonaa Saksan markkaa, jota voidaan pitää saneeraukseen tarvittavana summana, GMH sai NILEGiltä 61,64 miljoonaa Saksan markkaa tuottamansa pölyn kierrättämiseksi uuden tekniikan avulla, jonka tutkimiseen se on myös saanut tukea.
Se, että valtio vapauttaa yrityksen suodatuspölyn asianmukaisesta hävittämisestä aiheutuvista kustannuksista, on valtiontukea. Oletetun tuen tarkka määrä ei ole tiedossa, koska pölyä ei ole hävitetty, minkä vuoksi hävittämisestä aiheutuvat kokonaiskustannukset eivät ole tiedossa. Tähän mennessä on hanketta varten maksettu 61,64 miljoonaa Saksan markkaa.
Kuten Saksa ilmoitti faksilla 10 päivänä heinäkuuta 1998, Westerkampin myynti on tarkoitus perua, minkä vuoksi velvollisuus pölyn kierrätykseen ja kiinteistön saneeraukseen säilyy GMH:lla. Maakaupan peruuttamisen muodollisen vahvistamisen jälkeen ympäristönsuojeluvelvoitteista vapauttamiseen liittyvä tukitekijä poistuu.
NILEGin maksamia 61,64 miljoonan Saksan markan summaa ei voida pitää tukena ympäristönsuojeluun myönnettävää valtiontukea koskevien yhteisön suuntaviivojen mukaisesti (seurauksena ei ole ympäristönsuojelun parantuminen), koska GMH ei ole kierrättänyt pölyä eikä myöskään tule tekemään niin, sillä kierrätys ei ole osoittautunut kannattavaksi. Tutkimus- ja kehitystyöhön myönnettävää valtiontukea koskevia yhteisön puitteita ei voida myöskään soveltaa, koska komissio on jo päätöksellä 95/437/EHTY hyväksynyt suurimman tällaisen hankkeelle sallitun tukimäärän.
Saksa on nyt ilmoittanut komissiolle, että GMH ja NILEG peruuttavat Westerkampin myyntisopimuksen ja hyväksyvät sen, että maa-alueen saneeraus on GMH:n vastuulla. Jos kauppa todella peruutetaan, voidaan se negatiivinen hinta, jolla GMH myi Westerkampin NILEGille (24,496 miljoonaa Saksan markkaa), vähentää 61,64 miljoonan Saksan markan summasta. Jos Westerkampin tontti ei olisi ollut mukana kiinteistöjen myynnissä, olisi GMH voinut saada muun omaisuuden myynnistä 24,496 miljoonaa Saksan markkaa suuremman summan. Riippumattomat asiantuntijat vahvistivat tämän omaisuuden markkina-arvon Saksan toimeksiannosta kesäkuussa 1998. Tämä merkitsee sitä, että Westerkampin tontin myynnin peruuttamisen jälkeen GMH:n laittomasti saaman tuen määrä on 37,144 miljoonaa Saksan markkaa.
Tämä tuki on toimintatukea, jota päätös N:o 2496/96/EHTY ei koske. EHTY:n terästeollisuuden yrityksille myönnettyjä toimintatukia ei voida pitää yhteismarkkinoille soveltuvina. Sen vuoksi GMH:n on maksettava nämä tuet takaisin korkojen kanssa tukea edeltävien tavanomaisten markkinaolosuhteiden palauttamiseksi.
VII
Westerkampin tontin negatiivisen myyntihinnan vähentämisen jälkeen, jos tämä kauppa peruutetaan, GMH:n NILEGin kanssa tehdyn sopimuksen puitteissa saaman valtiontuen nettomäärä on 37,144 miljoonaa Saksan markkaa. Tuella rahoitettujen kustannusten laadun perusteella kyseessä on toimintatuki, joka ei ole päätöksen N:o 2496/96/EHTY eikä EHTY:n perustamissopimuksen mukaista. Kyseinen tuki on sen vuoksi poistettava ja perittävä takaisin tuensaajayritykseltä.
Tuki on maksettava takaisin kansallisten menettelyjen ja säännösten mukaisesti tuen maksamispäivästä alkaen kertyvällä korolla, joka perustuu aluetukien nettoavustusekvivalentin laskennassa käytettyyn viitekorkoon. Tämä toimenpide on välttämätön tukea edeltäneen tilanteen palauttamiseksi ja kaikkien yrityksen saamien taloudellisten etujen poistamiseksi.
ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
1 artikla
Saksan Georgsmarienhütte GmbH:lle Niedersächische Landesentwicklungsgesellschaft mbH:n kautta myöntämä 61,64 miljoonan Saksan markan tuki on laiton, koska siitä ei ilmoitettu ennakolta komissiolle päätöksen N:o 2496/96/EHTY 6 artiklan mukaisesti. Kyseinen tuki ei ole EHTY:n perustamissopimuksen mukaista eikä sovellu yhteismarkkinoille, koska se ei täytä päätöksessä N:o 2496/96/EHTY säädettyjä edellytyksiä EHTY:n perustamissopimuksen 4 artiklasta poikkeamiseksi.
2 artikla
Saksan on poistettava 1 artiklassa mainittu tuki ja vaadittava sen takaisinmaksua kahden kuukauden kuluessa tämän päätöksen tiedoksi antamisesta.
Jos Westerkampin tontin myynti peruutetaan, kuten Saksan viimeisimmässä kirjeessä ilmoitetaan, takaisin maksettavan tuen määrä pienenee 24,496 miljoonalla Saksan markalla 37,144 miljoonaan Saksan markkaan.
Tuki on maksettava takaisin Saksan lainsäädännön menettelyjen ja säännösten mukaisesti tuen maksamispäivästä alkaen kertyvällä korolla, joka perustuu aluetukien nettoavustusekvivalenttien laskennassa tuen maksamispäivänä käytettyyn viitekorkoon.
3 artikla
Saksan on ilmoitettava komissiolle kahden kuukauden kuluessa tämän päätöksen tiedoksi antamisesta päätöksen noudattamiseksi toteuttamistaan toimenpiteistä ja esitettävä todistus siitä, että Westerkampin tontin myynti Niedersächische Landesentwicklungsgeselleschaft mbH:lle on peruutettu, jotta tämä tekijä voidaan ottaa huomioon takaisin maksettavan tuen määrässä.
4 artikla
Tämä päätös on osoitettu Saksan liittotasavallalle.
Tehty Brysselissä 29 päivänä heinäkuuta 1998.