RÅDETS FORORDNING (EF) Nr. 2022/95 af 16. august 1995 om indførelse af en endelig antidumpingtold på importen af ammoniumnitrat med oprindelse i Rusland
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,
under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 3283/94 af 22. december 1994 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (1), særlig artikel 23, hvori det fastsættes, at Rådets forordning (EØF) nr. 2423/88 af 11. juli 1988 om beskyttelse mod dumpingimport eller subsidieret import fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Økonomiske Fællesskab (2), fortsat skal finde anvendelse på procedurer, hvorunder en undersøgelse, der var i gang pr. 1. september 1994, endnu ikke var afsluttet ved ikrafttrædelsen af forordning (EF) nr. 3283/94,
under henvisning til forslag fra Kommissionen forelagt efter konsultation i det rådgivende udvalg, og
ud fra følgende betragtninger:
A. PROCEDURE
(1) I juni 1994 offentliggjorde Kommissionen en meddelelse i De Europæiske Fællesskabers Tidende (3) om indledning af en antidumpingprocedure vedrørende importen til Fællesskabet af ammoniumnitrat med oprindelse i Litauen og Rusland og iværksatte en undersøgelse.
(2) Siden maj 1994 har der efter gennemførelsen af en regional antidumpingprocedure (4) været antidumpingforanstaltninger i kraft vedrørende importen til Det Forenede Kongerige af ammoniumnitrat med oprindelse i Litauen og Rusland. Disse foranstaltninger foreligger i form af tilsagn, hvorved eksporten til Det Forenede Kongerige fra hvert af de pågældende lande begrænses til 100 000 tons pr. år.
(3) Proceduren indledtes på grundlag af en klage indgivet af EFMA (European Fertilizer Manufacturers' Association) på vegne af producenter, hvis samlede produktion af ammoniumnitrat angiveligt udgjorde en væsentlig del af produktionen i Fællesskabet.
(4) Klagen indeholdt beviser for, at der fandt dumping sted af den pågældende vare med oprindelse i Litauen og Rusland og forvoldtes væsentlig skade som følge heraf, hvilket ansås for tilstrækkeligt til at begrunde iværksættelsen af en procedure.
(5) Kommissionen underrettede officielt de producenter, eksportører og importører, som den vidste var berørt af sagen, samt repræsentanterne for eksportlandene og klageren og gav de direkte berørte parter lejlighed til at tilkendegive deres synspunkter skriftligt og til at anmode om at blive hørt.
(6) Den litauiske eksportør, nogle russiske eksportører, visse importører og alle de klagende producenter tilkendegav deres synspunkter skriftligt. Flere parter, herunder de litauiske og russiske myndigheder, anmodede om at blive hørt; alle sådanne anmodninger blev imødekommet. EFIA (European Fertilizer Importers' Association) tilkendegav også sine synspunkter skriftligt og indrømmedes en høring.
(7) Kommissionen sendte spørgeskemaer til de parter, som den vidste var berørt af sagen, og den modtog detaljerede svar fra de klagende fællesskabsproducenter, fra den eneste producent og eksportør i Litauen og fra nogle importører i Fællesskabet. Kommissionen modtog også et detaljeret svar fra en fællesskabsproducent, som ikke var part i klagen; visse producenter i Rusland indgav ikke-fuldstændige besvarelser.
(8) Kommissionen indhentede og efterprøvede alle de oplysninger, som den anså for nødvendige med henblik på at fastslå, om der fandt dumping sted og forvoldtes skade som følge heraf, og den aflagde kontrolbesøg hos følgende firmaer:
a) Klagende fællesskabsproducenter
- Grande Paroisse SA, Paris-La-Défense, Frankrig
- Hydro-Agri-France SA, Neuilly-sur-Seine, Frankrig
- Hydro-Agri (UK) Ltd, Immingham, Det Forenede Kongerige
- Hydro-Agri, Sluiskil BV, Nederlandene
b) Uafhængige importører i Fællesskabet
- Noortrade GmbH, Viernheim, Tyskland
- Schweizerhall Fertilizer GmbH, Hamburg, Tyskland
- Unifert France SA, Sète, Frankrig
- Conagra Resources Europe Ltd, Tiverton, Devon, Det Forenede Kongerige
c) Producent i referenceland
- Zaklady Azotawe »Pulawy«, Pulawy, Polen.
(9) Dumpingundersøgelsen omfattede perioden fra den 1. april 1993 til den 31. marts 1994 (»undersøgelsesperioden«).
(10) Kommissionen underrettede alle interesserede parter om resultaterne af den foreløbige undersøgelse. Flere parter fremsatte bemærkninger skriftligt; nogle anmodede om og indrømmedes en høring.
(11) Kommissionen fortsatte bestræbelserne på at indhente alle de oplysninger, den anså for nødvendige med henblik på den endelige fastlæggelse af de faktiske forhold. Parterne underrettedes om de vigtigste kendsgerninger og betragtninger, på grundlag af hvilke det var hensigten at anbefale indførelse af endelig antidumpingtold. Parterne indrømmedes også en frist, inden for hvilken de kunne fremsætte bemærkninger efter ovennævnte underretning.
(12) Der blev taget hensyn til parternes bemærkninger, og Kommissionen ændrede om fornødent sine konklusioner i overensstemmelse hermed.
B. DEN AF UNDERSØGELSEN OMFATTEDE VARE OG SAMME VARE
(13) Den pågældende vare er ammoniumnitrat, som er et gødningsstof, der fremstilles i pilleform eller som granulat med et indhold af nitrogenplantenæringsstof på mellem 33 og 35 %.
(14) Det ammoniumnitrat, der fremstilles af den pågældende erhvervsgren i Fællesskabet, er i henseende til fysiske og tekniske egenskaber samme vare som den, der eksporteres til Fællesskabet fra Rusland og Litauen, og som den, der fremstilles og sælges i Polen, der er benyttet som referenceland (jf. betragtning 22-24).
C. ERHVERVSGREN I FÆLLESSKABET
(15) De producenter, der har indgivet klagen, tegner sig for 94 % af produktionen i Fællesskabet af ammoniumnitrat, og de udgør derfor den pågældende erhvervsgren i Fællesskabet i overensstemmelse med artikel 4, stk. 5, i forordning (EØF) nr. 2423/88.
(16) EFIA, der repræsenterer importørerne i Fællesskabet, gjorde gældende, at Hydro Fertilizers Ltd (UK) burde holdes uden for definitionen af »erhvervsgren i Fællesskabet«, fordi dette selskab angiveligt importerede ammoniumnitrat fra Rusland og Litauen gennem Fertrachem UK, et med førstnævnte forbundet selskab. Det konstateredes imidlertid, at Fertrachem ikke havde foretaget en sådan import i undersøgelsesperioden. Det blev også gjort gældende, at BASF, en anden producent, der havde indgivet klage, burde holdes udenfor af samme årsager, idet dette selskab angiveligt importerede russisk og litauisk ammoniumnitrat til Fællesskabet gennem Kali (UK) Ltd, der var forretningsmæssigt forbundet med BASF. Det konstateredes, at Kali (UK) Ltd faktisk importerede ammoniumnitrat fra Litauen og Rusland i undersøgelsesperioden, men at selskabet ikke i den pågældende periode var forbundet med BASF, hverken direkte eller via et datterselskab, og det havde ingen aftale med noget selskab, der var forbundet med BASF, for så vidt angår køb af ammoniumnitrat.
Det er følgelig ikke begrundet at udelukke Hydro Fertilizers Ltd (UK) eller BASF fra den pågældende erhvervsgren i Fællesskabet.
D. DUMPING
a) Normal værdi
I) Valg af referenceland
(17) Eftersom de berørte eksportlande begge er lande uden markedsøkonomi, blev den normale værdi i overensstemmelse med artikel 2, stk. 5, i forordning (EØF) nr. 2423/88 fastsat på grundlag af priser eller omkostninger i et referenceland.
A) KLAGERENS FORSLAG: UNGARN
(18) Klageren gjorde gældende, at Ungarn, der var blevet anvendt som referenceland i den regionale procedure vedrørende Det Forenede Kongerige (jf. betragtning 2), ville være et egnet referenceland med henblik på den foreliggende undersøgelse. Der blev rettet henvendelse til Nitrogenmuvek, Varpalota, Ungarn; Kommissionen var ikke i besiddelse af nærmere oplysninger om den anden producent i Ungarn. Nitrogenmuvek besvarede Kommissionens spørgeskema. Det fremgik af dette svar, at Nitrogenmuveks salg på hjemmemarkedet i undersøgelsesperioden var betydeligt sammenholdt med de mængder, der importeredes til Fællesskabet fra Rusland og Litauen. 80 % af hjemmemarkedssalget var i sække. Den ungarske producent benytter indenlandsk eller importeret gas, der købes til markedspriser.
(19) Nitrogenmuvek besvarede imidlertid ikke Kommissionens anmodning om at kunne aflægge kontrolbesøg. Under disse omstændigheder ansås det ikke for muligt at fastlægge en pålidelig normal værdi på grundlag af de foreliggende ungarske data. Ud over den kendsgerning, at der kun er to indenlandske producenter af ammoniumnitrat i Ungarn, begrænses importen af en importtold på 15 % og siden 1993 af et årligt importkontingent over for SNG-landene på 50 000 tons ammoniumnitrat og calciumammoniumnitrat tilsammen. Konkurrencen er følgelig ret begrænset. Ungarn er af disse grunde ikke noget velegnet referenceland.
B) ANDRE LANDE
(20) Kommissionen rettede også skriftlig henvendelse til alle kendte producenter af ammoniumnitrat i Australien, Bulgarien, Canada, Egypten, Mexico, Polen, Tyrkiet og USA. Hertil kommer, at EFIA foreslog Algeriet og Rumænien som referencelande, og Kommissionen henvendte sig skriftligt til de kendte producenter i disse lande.
Følgende producenter var rede til at samarbejde og besvarede Kommissionens spørgeskema:
- Abu Qir Fertilizers Co., Alexandria, Egypten
- Zaklady Azotawe »Pulawy«, Pulawy, Polen.
i) Egypten
(21) I undersøgelsesperioden oversteg hjemmemarkedssalget af ammoniumnitrat i Egypten den samlede import til Fællesskabet fra Rusland og Litauen. Alt salg på hjemmemarkedet fandt sted i sække ligesom den russiske og litauiske eksport.
Selv om der er tre producenter på hjemmemarkedet og ingen formelle importrestriktioner, har den gældende told på 30 % på import af ammoniumnitrat til Egypten ført til en situation, hvor der ikke er nogen import af denne vare. Der er derfor kun begrænset konkurrence på markedet.
ii) Polen
(22) I undersøgelsesperioden havde Pulawys salg af ammoniumnitrat på hjemmemarkedet næsten samme omfang som de samlede mængder, der importeredes til Fællesskabet fra Rusland og Litauen. Varen fremstilles af Pulawy i pilleform. Alt salg på hjemmemarkedet fandt sted i sække. Pulawy anvender gas, der importeres fra Rusland til markedspriser i hård valuta.
Der er fire producenter af ammoniumnitrat på hjemmemarkedet. Der var i undersøgelsesperioden ingen importrestriktioner, og importen tegnede sig for en andel af markedet på 18,2 %.
Polen ansås derfor for at være et åbent og konkurrencepræget marked for ammoniumnitrat.
C) VALG AF REFERENCELAND
(23) På baggrund af konklusionerne i betragtning 19 kan Ungarn ikke vælges som referenceland.
For så vidt angår de øvrige lande, hvis producenter var indforstået med at samarbejde med Kommissionen i fornødent omfang, skal det anføres, at selv om de pågældende producenters hjemmemarkedssalg i både Egypten og Polen er betydeligt sammenlignet med de importerede mængder fra Rusland og Litauen, og der stort set hersker samme vilkår for adgangen til råmaterialer, er det opfattelsen, at den større åbenhed, der kendetegner det polske marked, gør det til et mere egnet valg af referenceland i den foreliggende undersøgelse, og Polen valgtes derfor som referenceland.
II) Fastsættelse af den normale værdi
(24) På baggrund af de forhold, der er omhandlet i betragtning 22, kan Pulawys hjemmemarkedssalg i Polen betragtes som repræsentativt.
Det konstateredes, at den polske producents vejede gennemsnitlige pris på hjemmemarkedet ved salg til uafhængige kunder i undersøgelsesperioden var fortjenstgivende, for så vidt som den gav dækning for alle omkostninger, der påløb, som i det foreliggende tilfælde konstateredes at være repræsentative for den normale omkostningsstruktur for et selskab, der udøver virksomhed under markedsøkonomi.
(25) EFMA gjorde gældende, at den hjemmemarkedspris, der var lagt til grund for fastsættelsen af den normale værdi, var ukorrekt, eftersom den var lavere end det indberettede prisniveau på det polske marked. Endvidere påstod EFMA, at den hjemmemarkedspris, der udledes af den normale værdi, ikke kunne dække produktionsomkostningerne i Polen. EFMA fremlagde en vis dokumentation til støtte for disse påstande.
(26) Der blev taget yderligere kontakt med den pågældende polske producent for at klarlægge pris- og omkostningssituationen i Polen. De fleste af de relevante oplysninger, som det pågældende selskab havde indgivet, havde Kommissionen allerede efterprøvet.
(27) Det polske selskab klarlagde situationen og fremlagde dokumentation for, at de prisoplysninger, som EFMA henviste til, var baseret på standardpriser fra forhandler til jordbruger, og de var derfor noget højere end producentens nettopris ab fabrik til forhandlere. Med hensyn til omkostninger blev der fremlagt yderligere dokumentation som understøttede de af Kommissionen efterprøvede omkostningsdata, for at påvise, at der købes gas til priser fastsat efter almindelige forretningsmæssige principper. Kommissionen var imidlertid også i stand til at få bekræftet, at omkostninger, som normalt påløb hos dette selskab, fejlagtigt var blevet holdt uden for selskabets egen beregning af den normale værdi. Den normale værdi forhøjedes derfor for at afspejle det forhold, at denne omkostning ved beregningen af den normale værdi ikke skulle have været fradraget hjemmemarkedsprisen.
(28) Efter en gennemgang af alle de pågældende data fastslås det, at den af den polske producent angivne nettopris ab fabrik med de justeringer, der er omhandlet i betragtning 27, var korrekt, og at denne pris var fortjenstgivende, idet den gav dækning for alle omkostninger, der hos dette selskab påløb på dette trin i processen.
Den normale værdi fastsattes derfor på grundlag af Pulawys nettopris ab fabrik ved salg til kunder i Polen.
b) Eksportpris
(29) Eksportprisen for ammoniumnitrat med oprindelse i Rusland og Litauen fastsattes på grundlag af den pris, der betaltes til eksportørerne af den pågældende vare ved salg til eksport til Fællesskabet. Det vil sige eksportørens fob-pris, ab grænse ved levering til agent eller importør i Fællesskabet.
c) Sammenligning
(30) Sammenligningen mellem den normale værdi og eksportprisen (begge ab grænse) fandt sted på grundlag af vejede gennemsnit og beregnet i samme handelsled. For alle transaktioner var eksportprisen lavere end den normale værdi, begge justeret med henblik på sammenligningen. Hjemmemarkedsprisen, ab fabrik forhøjedes for at tage hensyn til de normale transport- og håndteringsomkostninger mellem fabrik og polsk havn i undersøgelsesperioden. Denne forhøjelse beregnedes på grundlag af de transport- og håndteringsomkostninger, der faktisk påløb hos den pågældende polske producent, suppleret med oplysninger fra andre virksomheder i Polen vedrørende håndteringsomkostningerne for andre sækketyper.
(31) Den normale værdi og eksportprisen justeredes for at tage hensyn til visse salgsomkostninger, der er omhandlet i artikel 2, stk. 10, litra c), i forordning (EØF) nr. 2423/88. Omkostningerne til de sække, der benyttedes i forbindelse med den polske producents hjemmemarkedssalg, var lavere end prisen på de sække, der anvendtes til emballering af den russiske eksport, og den normale værdi og eksportprisen nedsattes derfor for at afspejle disse emballeringsomkostninger med direkte tilknytning til salget. De normale omkostninger til sække i forbindelse med den litauiske eksport var højere end for den polske producent, men en betydelig del af den litauiske eksport til Fællesskabet i undersøgelsesperioden fandt sted uemballeret, således at der ikke påløb omkostninger til sække. Den fornødne justering blev derfor kun foretaget for en del af eksporten, der forsendtes i sække.
De russiske myndigheder gjorde gældende, at den normale værdi burde nedsættes for at tage hensyn til de lavere omkostninger i forbindelse med transport af gas til de russiske fabrikker sammenholdt med den polske fabrik. Det skal i den forbindelse anføres, at der ikke er blevet fremlagt konkrete data vedrørende de afstande, der er tale om, og at omkostninger og priser med hensyn til gas og distributionen heraf i Rusland ikke fastsættes på markedsøkonomiske vilkår. Under alle omstændigheder skal sådanne krav om nedsættelser af den normale værdi for påståede naturlige konkurrencemæssige fordele vurderes på et generelt grundlag. Selv om det blev fastslået, at de russiske producenter havde en fordel i forhold til den polske producent som følge af kortere afstande til gasforsyningerne, ville denne fordel blive opvejet af den meget større afstand til Østersøhavnene med deraf følgende højere transportomkostninger. Den ønskede justering kan derfor ikke godtages.
De russiske myndigheder gjorde også gældende, at den normale værdi burde nedsættes for at tage hensyn til de påståede mere effektive og større produktionsenheder i Rusland. Der er ikke fremlagt dokumentation for, at de fabrikker, der solgte ammoniumnitrat til Fællesskabet i undersøgelsesperioden, drives mere effektivt end den polske fabrik. Denne påstand må derfor også afvises.
d) Dumpingmargen
(32) Dumpingmargenen udtrykt i procent af prisen, cif Fællesskabets grænse, udgjorde 41,6 % for import med oprindelse i Rusland, og 27,4 % for import med oprindelse i Litauen. Udtrykt i ecu pr. ton udgjorde margenen for Rusland 31,3 og for Litauen 21.
E. SKADE
a) Markedsanalyse
(33) Undersøgelsesperioden i den foreliggende antidumpingprocedure var 1. april 1993 - 31. marts 1994. For at sikre en rimelig vurdering af udviklingen i de faktorer, der har tilknytning til spørgsmålet om skade, sammenlignes data vedrørende denne periode med den tilsvarende periode de foregående år. For at gøre det enklere anvendes følgende kortformer for de pågældende perioder:
1. april 1990 - 31. marts 1991 »1990/91«
1. april 1991 - 31. marts 1992 »1991/92«
1. april 1992 - 31. marts 1993 »1992/93«.
i) Samlet forbrug i Fællesskabet
(34) Forbruget i Fællesskabet (dvs. fællesskabsproducenternes salg i Fællesskabet plus import) faldt fra 4,76 mio. tons i 1990/91 til 4,65 mio. tons i undersøgelsesperioden, svarende til et samlet fald på 2,3 %. Forbruget i undersøgelsesperioden var imidlertid 3,1 % højere end i 1992/93, da salget af ammoniumnitrat faldt markant og nåede ned på kun 4,5 mio. tons.
ii) Dumpingimportens omfang og markedsandel
(35) Den samlede import af ammoniumnitrat med oprindelse i Rusland og Litauen steg fra 26 000 tons i 1990/91 til 489 000 tons i undersøgelsesperioden. Eurostat-statistikkerne indeholder ikke særskilte importtal for Rusland og Litauen for 1990/91, men kun ét tal for det tidligere Sovjetunionen. Da det imidlertid er en kendt sag, at der har fundet eksport fra begge lande i denne periode, er det den mest rimelige løsning på grundlag af de foreliggende data fra eksportørerne at fordele tallet for det tidligere Sovjetunionen med 50 % til hvert af de to lande. På dette grundlag steg importen fra Rusland fra 13 000 tons til 341 000 tons, og importen fra Litauen fra 13 000 tons til 148 000 tons. Under alle omstændigheder vil en anderledes fordeling af importen mellem Rusland og Litauen i 1990/91 ikke i væsentlig grad påvirke de konklusioner, der drages senere i denne forordning.
(36) Den samlede markedsandel for import fra Rusland og Litauen øgedes fra 0,5 % i 1990/91 til 10,5 % i undersøgelsesperioden. For importen fra Rusland steg markedsandelen fra lidt under 0,3 % til 7,3 %, og for Litauen var de tilsvarende tal en stigning fra lidt under 0,3 % til 3,2 % (5).
iii) Priserne på dumpingvarerne
(37) Den vejede gennemsnitlige salgspris for importvarerne fra Rusland og Litauen sammenlignedes med EF-producenternes vejede gennemsnitlige salgspris i Fællesskabet beregnet ab lager, men under hensyntagen til en passende forhøjelse for den importerede vare. Til alle sammenligninger benyttedes nettopriser, dvs. efter fradrag af alle rabatter og prisafslag. Der blev foretaget en justering for at tage hensyn til, at en betydelig del af EF-producenternes salg fandt sted uemballeret, især på det franske marked, medens næsten al import fandt sted i sække. EF-erhvervsgrenens pris forhøjedes derfor med henblik på sammenligningen.
Ved beregningen af den vejede gennemsnitspris for dumpingimporten blev der taget hensyn til den ringe kvalitet af en del af de russiske importvarer.
På dette grundlag konstateredes det, at i undersøgelsesperioden solgtes importvarerne fra Rusland og Litauen til priser, der var henholdsvis 14,7 og 16,2 ECU pr. ton lavere end EF-producenternes pris (svarende til 12,6 % og 13,9 % af EF-producenternes pris).
(38) Det fremgår imidlertid af undersøgelsen, at for at kunne sælges må importerede varer ifølge gældende markedsvilkår i Fællesskabet altid udbydes til en lavere pris end den i Fællesskabet fremstillede vare, også under normale konkurrencevilkår. Russisk og litauisk ammoniumnitrat opfattes af landbrugerne som værende af en ringere kvalitet end EF-varen, og denne opfattelse bestyrkes af visse EF-producenters reklamekampagner. Endvidere kan importørerne ikke tilbyde den samme forsyningssikkerhed som de indenlandske producenter og heller ikke den samme kundeservice. Endelig fremstilles det meste af det i Fællesskabet producerede ammoniumnitrat som granulat, medens den importerede vare fra Rusland og Litauen er i pilleform, og prisen er normalt højere for granulat. På grundlag af de oplysninger, der er indhentet som led i undersøgelsen, anses denne »kvalitetsforskel« for at svare til 10 ECU pr. ton. Dette er baseret på det tal på 8£ (10,4 ECU) pr. ton, der benyttedes i den regionale procedure vedrørende Det Forenede Kongerige (jf. betragtning 2), med en beskeden nedsættelse for at tage hensyn til det generelle prisfald på markedet i den foreliggende undersøgelsesperiode.
(39) Tages der derfor hensyn til den højere pris, som fællesskabsproducenterne normalt opnår i forhold til importerede varer, var priserne på den litauiske og den russiske vare henholdsvis 4,7 og 6,2 ECU pr. ton lavere end prisen på EF-varen i undersøgelsesperioden (svarende til henholdsvis 4,4 og 5,8 % lavere end fællesskabsproducenternes pris).
(40) EFIA gjorde gældende, at denne kvalitetsbetingede prisforskel på 10 ECU pr. ton mellem EF-varen og dumpingvaren var for lille, eftersom den var fastsat på grundlag af den regionale sag vedrørende Det Forenede Kongerige. I forbindelse med en procedure gældende for hele Fællesskabet burde prisforskellen på det andet vigtige marked, Frankrig, være større i betragtning af den beskyttelse, dette marked traditionelt nød godt af, og landbrugernes deraf følgende mistro til import. Påstanden var med andre ord den, at importvarerne for at vinde indpas på markedet skulle ansættes til en lavere pris end anslået af Kommissionen for at udligne de formodede kvalitetsforskelle.
Denne påstand må afvises. For det første konstateredes det, at prisen på dumpingvarerne var højere i Frankrig end i Det Forenede Kongerige, og at der var tale om mindre underbud af priserne på de i Frankrig fremstillede varer. For det andet var det absolutte prisniveau på markedet lavere i undersøgelsesperioden for fællesskabsproceduren end for den regionale procedure. Der er således i begge tilfælde ikke noget grundlag for at forhøje kvalitetsprisforskellen ud over 10 ECU, og der er ikke fremlagt anden dokumentation, der taler for en sådan forhøjelse.
iv) Kumulation af dumpingimporten
(41) Ved fastlæggelsen af dumpingimportens indvirkning på EF-erhvervsgrenen måtte der tages stilling til spørgsmålet om, hvorvidt virkningerne af dumpingimporten fra Rusland og Litauen skulle vurderes under ét.
(42) Umiddelbart synes flere faktorer at tale for kumulation.
- De importerede mængder med oprindelse i både Rusland og Litauen er betydelige. I undersøgelsesperioden var markedsandelen henholdsvis 7,3 % og 3,2 %.
- Den normale kvalitet af ammoniumnitrat fra begge lande har stort set de samme fysiske egenskaber.
- De russiske og litauiske varer konkurrerer med hinanden i Fællesskabet og med samme vare fremstillet af EF-erhvervsgrenen.
- For de russiske og litauiske varer anvendes de samme distributionskanaler i Fællesskabet, og ammoniumnitrat af god kvalitet fra de to lande sælges til stort set samme pris.
(43) I dette særlige tilfælde må der imidlertid tages hensyn til andre faktorer:
De samlede importerede mængder fra Rusland og Litauen steg i undersøgelsesperioden, men der var tale om en stigning af importen fra Rusland på 55 % i denne undersøgelsesperiode sammenholdt med 1992/93, medens importen fra Litauen faldt med 28 % i samme periode trods en generel stigning i efterspørgslen i Fællesskabet på 3 %. Ruslands markedsandel øgedes fra 4,9 til 7,3 %, medens Litauens faldt fra 4,6 til 3,2 %. Fra en situation med næsten samme mængder i 1992/93 udviklede importen fra Litauen og Rusland sig i forskellig retning i undersøgelsesperioden, således at førstnævnte kun udgjorde omkring 40 % af importen fra Rusland.
Selv om der ikke er nogen større forskel på de priser, hvortil importørerne i Fællesskabet sælger den normale kvalitet af den russiske og den litauiske vare, betales der dog en lidt højere pris for den litauiske vare. Den gennemsnitlige importpris, beregnet cif, for den litauiske vare var 89 ECU pr. ton i undersøgelsesperioden mod 75 ECU pr. ton for den russiske vare. Den gennemsnitlige eksportpris, beregnet fob, for litauisk ammoniumnitrat var også noget højere end prisen for den russiske vare. Denne forskel i gennemsnitspriserne forklares ved, at visse forsendelser af den russiske vare var af en ringere kvalitet, som betingede ekstraordinært lave priser ved ankomsten til Fællesskabet og bestyrkede opfattelsen af, at kvaliteten af den russiske vare var ringere og mindre stabil end det litauiske ammoniumnitrat, hvoraf næsten det hele ankom i god stand til Fællesskabet.
Et særligt forhold, der kendetegner den foreliggende sag, er den tidligere regionale undersøgelse i Det Forenede Kongerige, som resulterede indførelsen af foranstaltninger med det sigte at afhjælpe de skadelige virkninger på det britiske marked. Indtil 1993 var både importen fra Rusland og Litauen koncentreret i Det Forenede Kongerige. Denne stærke koncentration i Det Forenede Kongerige var ensbetydende med, at Litauens markedsandel i resten af Fællesskabet kun udgjorde 2 % mod 4 % i Det Forenede Kongerige. I modsætning hertil var det mindre end 40 % af importen fra Rusland til Fællesskabet, der gik til Det Forenede Kongerige, og den russiske markedsandel var mere ensartet på markederne i Fællesskabet end Litauens.
I den resterende del af Fællesskabet, altså eksklusive Det Forenede Kongerige, steg importen fra Rusland markant i undersøgelsesperioden, hvilket peger i retning af en ændring i udviklingstendensen bort fra det britiske marked, medens importudviklingen for den litauiske vare udviste en faldende tendens. Importen til Fællesskabet (minus Det Forenede Kongerige) fra Litauen faldt fra 33 153 tons (i det kvartal, der slutter i marts 1993) til 28 676 (i det kvartal, der slutter i marts 1994), svarende til en nedgang på 13,5 %. Eksporten fra Rusland til samme bestemmelsessted steg fra 22 768 tons til 105 830 tons, altså en stigning på 364 % i samme periode.
v) Konklusion
(44) I betragtning af den modsatrettede udviklingstendens for importen fra Rusland og Litauen i henseende til samlet mængde og markedsandel i Fællesskabet, graden af koncentration på det britiske marked og den konstaterede prisforskel fastslås det, at konkurrencevilkårene mellem de to lande ikke gør det hensigtsmæssigt at kumulere importen.
b) EF-erhvervsgrenens situation
i) Produktion
(45) EF-erhvervsgrenens produktion af ammoniumnitrat faldt fra 4,68 mio. tons i 1990/91 til 3,69 mio. tons i undersøgelsesperioden, en nedgang på 21 %. Produktionen i undersøgelsesperioden var dog 6,7 % højere end i 1992/93, da den var faldet til 3,46 mio. tons.
ii) Kapacitetsudnyttelse
(46) EF-erhvervsgrenens kapacitetsudnyttelse faldt fra 9,12 mio. tons i 1990/91 til 8,58 mio. tons i undersøgelsesperioden, en nedgang på 6 %. I samme periode faldt kapacitetsudnyttelsesgraden fra 51 til 43 %.
iii) Lagerbeholdninger
(47) EF-erhvervsgrenens lagerbeholdninger faldt fra 363 000 tons i 1990/91 til 201 000 tons ved udgangen af undersøgelsesperioden.
iv) Salg i Fællesskabet
(48) Mellem 1990/91 og 1992/93 faldt EF-erhvervsgrenens salg i Fællesskabet fra 3,85 til 3,16 mio. tons. Selv om salget igen steg og nåede op på 3,40 mio. tons i undersøgelsesperioden, var det dog stadig 12 % lavere end i 1990/91.
v) Markedsandel
(49) EF-erhvervsgrenens markedsandel i Fællesskabet faldt fra 81 % i 1990/91 til 69 % i 1992/93, hvorefter den steg igen og nåede op på 73 % i undersøgelsesperioden.
vi) Priser
(50) EF-erhvervsgrenens vejede gennemsnitlige salgspris, netto, faldt fra 145,4 ECU pr. ton i 1990/91 til 117,1 ECU pr. ton i 1992/93 og yderligere til 106,9 ECU pr. ton i undersøgelsesperioden. Priserne i undersøgelsesperioden var således 26,5 % lavere end i 1990/91.
vii) Rentabilitet
(51) Beregnet som et vejet gennemsnit opnåede EF-erhvervsgrenen en fortjeneste på 15,6 % på salget i 1990/91. I 1992/93 blev det til et tab på 2,7 % og i undersøgelsesperioden forøgedes tabet til 6,8 %.
viii) Beskæftigelse
(52) Antallet af arbejdstagere, der direkte var beskæftiget i EF-erhvervsgrenens ammoniumnitratsektor faldt fra 2 444 i 1990/91 til 1 810 i undersøgelsesperioden, dvs. et tab på 634 arbejdspladser, svarende til 26 %. Beskæftigelsen faldt i takt med nedgangen i produktionen, som faldt med lidt over 21 %.
c) Konklusion
(53) Det står klart, at EF-erhvervsgrenens situation forværredes mellem 1990/91 og udgangen af undersøgelsesperioden. Udviklingen i de fleste af nøgleindikatorerne var negativ.
I den pågældende periode faldt produktion, kapacitetsudnyttelse, markedsandel og salg på EF-markedet, priserne faldt med 26 %, og den pågældende erhvervsgrens finansielle resultater svingede fra en tilfredsstillende fortjeneste i 1990/91 til et alvorligt tab i undersøgelsesperioden.
EF-erhvervsgrenens produktion og salg udviste ganske vist en bedring i undersøgelsesperioden sammenholdt med 1992/93, men dette afspejlede i højere grad en generel forøgelse af den samlede efterspørgsel end en forbedring af markedspositionen, eftersom EF-erhvervsgrenens markedsandel kun steg 4 procentpoint, medens salget steg med næsten 8 %. Samtidig måtte EF-erhvervsgrenen sænke priserne yderligere i undersøgelsesperioden, og den led større tab end i 1992/93.
Den samlede virkning af det faldende salg og nedgangen i prisniveauet førte til en nedgang i EF-erhvervsgrenens omsætning af ammoniumnitrat i undersøgelsesperioden, så den kun svarede til 65 % af omsætningen i 1990/91.
(54) På baggrund af ovenstående fastslås det, at der er påført EF-erhvervsgrenen væsentlig skade.
F. ÅRSAGSSAMMENHÆNG
a) Skade forårsaget af dumpingimport med oprindelse i Rusland
i) Salg
(55) Mellem 1990/91 og undersøgelsesperioden faldt EF-erhvervsgrenens salg med 452 000 tons, medens importen fra Rusland steg med 328 000 tons. Om end en mindre del af importen fra Rusland var varer af ringe kvalitet, som måtte sælges billigt, står det klart, at hovedparten af nedgangen i EF-erhvervsgrenens salg i Fællesskabet kan tilskrives dumpingimporten fra Rusland, som erstattede dette salg.
ii) Markedsandel
(56) Mellem 1990/91 og undersøgelsesperioden steg markedsandelen for dumpingimporten fra Rusland fra 0,3 til 7,3 %. I samme periode faldt EF-erhvervsgrenens markedsandel med otte procentpoint fra 81 til 73 %.
(57) EF-erhvervsgrenen øgede faktisk sin markedsandel fra 69 % til 73 % mellem 1992/93 og undersøgelsesperioden, men denne forøgelse opnåedes på bekostning af import fra andre leverandørlande (herunder Litauen), som faldt med syv procentpoint tilbage til samme niveau som i 1990/91. Markedsandelen for importen fra Rusland steg fortsat mellem 1992/93 og undersøgelsesperioden. Under disse omstændigheder står det klart, at nedgangen i EF-erhvervsgrenens markedsandel mellem 1990/91 og undersøgelsesperioden hovedsagelig skyldes forøgelsen af dumpingimporten fra Rusland.
iii) Produktion
(58) Produktionen af ammoniumnitrat faldt med næsten 1 mio. tons mellem 1990/91 og undersøgelsesperioden. Stigningen i dumpingimporten fra Rusland på 328 000 tons bidrog i væsentlig grad til denne nedgang i produktionen og til en tilsvarende nedgang i kapacitetsudnyttelsen, selv når der tages hensyn til den andel af ringe kvalitet, der er nævnt i betragtning 56.
iv) Priser og rentabilitet
(59) Mellem 1990/91 og undersøgelsesperioden faldt EF-erhvervsgrenens gennemsnitlige salgspris, netto, fra 145 til 107 ECU pr. ton. Samtidig steg dumpingimporten fra Rusland med 328 000 tons og erstattede en tilsvarende mængde af EF-producenternes salg. Siden 1990/91 blev de importerede dumpingvarer konstant udbudt til priser, som, selv når der tages hensyn til kvalitetsforskelle mellem EF-varen og den importerede vare, var betydeligt lavere end EF-erhvervsgrenens produktionsomkostninger.
Af dokumentation, der er fremlagt som led i undersøgelsen, fremgår det, at mange kunder er gået over til den russiske vare på bekostning af EF-varen alene på grundlag af prisen.
(60) Det fastslås derfor, at EF-producenterne som følge af lavprisimporten fra Rusland har måttet nedsætte deres priser til noget under omkostningerne for at fastholde salget på et vist niveau. De beskedne prisunderbud på de russiske dumpingvarer i undersøgelsesperioden, som omhandlet i betragtning 39, og som fastsat efter justering for kvalitetsforskelle, afspejler derfor blot i hvor høj grad EF-erhvervsgrenen har måttet sænke sine egne priser for at konkurrere, således af priserne til sidst var næsten 7 % lavere end omkostningerne.
Dumpingimporten har derfor øjensynligt været en væsentlig årsag til nedgangen i EF-erhvervsgrenens priser og har følgelig spillet en vigtig rolle i nævnte udvikling fra fortjeneste til betydelige tab.
b) Skade forårsaget af dumpingimport med oprindelse i Litauen
i) Salg
(61) Mellem 1990/91 og undersøgelsesperioden faldt EF-erhvervsgrenens salg med 452 000 tons, medens importen fra Litauen steg med 135 000 tons. En del af nedgangen i EF-erhvervsgrenens salg i Fællesskabet må derfor have forbindelse med dumpingimporten fra Litauen, selv om EF-erhvervsgrenens salg i undersøgelsesperioden steg med 287 000 tons sammenholdt med 1992/93, medens importen af den pågældende vare fra Litauen faldt med 58 000 tons. Følgelig må den samlede virkning af importen fra Litauen have været ret begrænset.
ii) Markedsandel
(62) Mellem 1990/91 og undersøgelsesperioden steg markedsandelen for dumpingimporten fra Litauen fra 0,3 til 3,2 %. I samme periode faldt EF-erhvervsgrenens markedsandel som tidligere nævnt med otte procentpoint fra 81 til 73 %.
(63) Under disse omstændigheder står det klart, at nedgangen i EF-erhvervsgrenens markedsandel mellem 1990/91 og undersøgelsesperioden delvis har forbindelse med forøgelsen af dumpingimporten fra Litauen. Det skal imidlertid erindres, at mellem 1992/93 og undersøgelsesperioden faldt markedsandelen for importen fra Litauen fra 4,6 % til 3,2 %. Det konkluderes derfor, at Litauen kun i mindre omfang har bidraget til nedgangen i EF-erhvervsgrenens markedsandel.
iii) Produktion
(64) Produktionen af ammoniumnitrat faldt med næsten 1 mio. tons mellem 1990/91 og undersøgelsesperioden. Stigningen i dumpingimporten fra Litauen på 135 000 tons anses kun for at have spillet en meget beskeden rolle i denne nedgang i produktion og kapacitetsudnyttelse. I undersøgelsesperioden steg produktionen i Fællesskabet med 232 000 tons, medens importen fra Litauen faldt med 58 000 tons.
iv) Priser og rentabilitet
(65) Prisen for den litauiske importvare er højere end prisen på den russiske vare, og kun en begrænset del af fællesskabsproduktionen synes at være blevet erstattet af import fra Litauen. Desuden faldt EF-producenternes pris med 9 % i undersøgelsesperioden, medens importen af den litauiske vare i samme periode faldt med 28 % og cif-prisen steg med 9 %.
(66) I betragtning af ovenstående konkluderes det, at importen fra Litauen ikke har haft nogen væsentlig indvirkning på EF-producenternes priser og rentabilitet.
c) Skade forårsaget af andre faktorer
i) Import fra andre leverandørlande
(67) Mellem 1990/91 og undersøgelsesperioden faldt importen fra andre lande end Rusland og Litauen fra 629 000 til 537 000 tons, en nedgang på 92 000 tons, svarende til 15 %. I denne periode faldt markedsandelen for denne import, som hovedsagelig kom fra Østeuropa og Nordafrika, fra 13,2 til 11,6 %. Selv om priserne for disse importerede varer var lavere end EF-producenternes priser, solgtes de konsekvent til priser, der var højere end priserne på de varer, der importeredes fra Rusland og Litauen.
(68) Det konkluderes under disse omstændigheder, at importen fra andre lande ikke i væsentlig grad bidrog til den skade, som påførtes EF-erhvervsgrenen i undersøgelsesperioden.
ii) Nedgang i den samlede efterspørgsel
(69) Det samlede forbrug i Fællesskabet af ammoniumnitrat faldt med 109 000 tons mellem 1990/91 og undersøgelsesperioden. I samme periode faldt EF-erhvervsgrenens salg med 452 000 tons, medens importen fra Rusland og Litauen steg med 463 000 tons. I betragtning af ovenstående fastslås det, at nedgangen i den samlede efterspørgsel i Fællesskabet kun spillede en ubetydelig rolle i nedgangen i EF-erhvervsgrenens salg.
iii) EF-producenternes strategi
(70) Eftersom EF-erhvervsgrenens produktion faldt med 1 mio. tons mellem 1990/91 og undersøgelsesperioden, medens dumpingimporten steg med 463 000 tons, er det klart, at andre faktorer må have spillet en rolle i produktionstilbagegangen og den deraf følgende nedgang i kapacitetsudnyttelse og beskæftigelse. Det er på grundlag af undersøgelsen fastslået, at den resterende del af produktionstilbagegangen kunne tilskrives to faktorer:
i) en nedbringelse af EF-erhvervsgrenens lagerbeholdninger (jf. betragtning 47)
ii) en nedgang i mængden af ammoniumnitrat, som EF-producenterne anvender til internt forbrug, især til fremstilling af blandingsgødning.
Det står klart, at disse to faktorer har spillet en væsentlig rolle i nedgangen i EF-erhvervsgrenens produktion.
(71) Det fremgik endvidere af undersøgelsen, at EF-erhvervsgrenen opretholdt en produktionskapacitet, der oversteg efterspørgslen på markedet mellem 1990/91 og undersøgelsesperioden. Det erkendes, at en del af den angivne kapacitet til fremstilling af ammoniumnitrat i nogle fabrikker også kan anvendes til fremstilling af andre nitrogenholdige produkter, og at den samlede kapacitet er blevet reduceret med 6 %, men det står klart, at EF-erhvervsgrenens kapacitet stadig er så stor, at den sagtens kan klare efterspørgslen på EF-markedet, også hvis der ikke forelå dumpingimport fra Rusland og Litauen. Denne situation må anses for at have bidraget til at opretholde større faste omkostninger for denne vare end nødvendigt.
d) Konklusion
(72) De andre faktorer, der er omhandlet ovenfor (betragtning 67-71) har spillet en rolle i henseende til nedgangen i EF-erhvervsgrenens produktion, kapacitetsudnyttelse og beskæftigelse, og opretholdelsen af en for stor kapacitet kan have medvirket til, at produktionsomkostningerne er højere end nødvendigt med en deraf følgende negativ indvirkning på fortjenesten. Imidlertid skal det bemærkes, at EF-erhvervsgrenen mellem 1990/91 og undersøgelsesperioden var i stand til at nedbringe de gennemsnitlige produktionsomkostninger fra 126 til 115 ECU pr. ton, men trods disse bestræbelser var den stadig ikke i stand til at konkurrere med dumpingimporten.
(73) Dumpingimporten fra Litauen har haft en vis indvirkning på EF-erhvervsgrenens salg og markedsandel, og den spillede en mindre rolle i nedgangen i produktion og kapacitetsudnyttelse (jf. betragtning 61-66). I betragtning af den beskedne størrelse af importen fra Litauen og det betydelige fald i denne import i undersøgelsesperioden må den anses for kun i ubetydeligt omfang at have bidraget til den skade, der er påført EF-erhvervsgrenen som helhed. Som tidligere nævnt har importen fra Litauen kun i væsentligt omfang vundet indpas på markedet i Det Forenede Kongerige, hvor regionale antidumpingforanstaltninger mod litauisk ammoniumnitrat forbliver i kraft.
(74) Den øvrige skade, som kan tilskrives dumpingimporten fra Rusland, vedrører hovedparten af nedgangen i salg og markedsandel og langt størstedelen af faldet i EF-erhvervsgrenens priser og fortjeneste. Importen fra Rusland havde også væsentlig indflydelse på produktion og kapacitetsudnyttelse samt beskæftigelse (jf. betragtning 55-60). Importen fra Rusland påvirkede EF-erhvervsgrenen som helhed, eftersom denne import tegnede sig for en betydelig og stigende markedsandel i hele Fællesskabet.
(75) Det konkluderes, at en vis del af den skade, der er påført EF-erhvervsgrenen, kan tilskrives andre faktorer end dumpingimporten. Den ubetydelige skade, der kan tilskrives dumpingimporten fra Litauen, kan ikke anses for væsentlig. I betragtning af den alvorlige skade, der generelt er forvoldt i denne sag, må det fastslås, at den resterende skade, som skyldes dumpingimporten fra Rusland, særskilt betragtet må anses for væsentlig.
G. FÆLLESSKABETS INTERESSER
1. Generelle bemærkninger
(76) Ved undersøgelsen af, om det er i Fællesskabets interesse at træffe antidumpingforanstaltninger, tages der særligt hensyn til nødvendigheden af at afhjælpe den fordrejning af handelen, der skyldes dumping, og at genskabe en situation med effektiv konkurrence.
2. Følgevirkninger for EF-erhvervsgrenen
(77) Uden foranstaltninger til afhjælpning af følgevirkningerne af dumpingimporten vil en eller flere producenter i Fællesskabet måske være nødsaget til at lukke produktionsanlæg og måske ophøre helt og holdent, navnlig i betragtning af den meget store overskydende kapacitet i Rusland og den dumpingpraksis, der er konstateret i undersøgelsesperioden. Dette ville føre til et betydeligt tab af arbejdspladser i Fællesskabet og ville begrænse konkurrencen på markedet.
(78) EFIA påstod, at der ikke findes en betydelig overskydende kapacitet for fremstilling af ammoniumnitrat i Rusland. Denne påstand er imidlertid i modstrid med de svar, der er indgivet af de samarbejdende eksportører, der tilsammen opviste en uudnyttet kapacitet på over 1 mio. tons i undersøgelsesperioden, som desuden kun udgør en mindre del af ammoniumnitratproduktionen i Rusland. I en uafhængig undersøgelse, der blev offentliggjort i januar 1995, konkluderes det, at der var en overskydende produktionskapacitet for ammoniumnitrat på over 5 mio. tons i Rusland.
3. Følgevirkninger for brugerne
(79) Det er korrekt, at landbrugerne i Fællesskabet på kort sigt har draget fordel af lavprisimporten. Det skal imidlertid også tages i betragtning, at gødningsstoffer kun tegner sig for ca. 12 % af landbrugernes samlede produktionsomkostninger i Fællesskabet, idet prisen på gødningsstoffer er faldet betydeligt gennem de senere år.
En eventuel justering af priserne som følge af antidumpingforanstaltninger vil således næppe have nogen væsentlig betydning for landbrugernes budget, og alt taget i betragtning er dette hensyn derfor ikke en tilstrækkelig begrundelse for ikke at yde fællesskabsproducenterne en retmæssig beskyttelse.
4. Følgevirkninger for samhandelen med Rusland
(80) Ved vurderingen af Fællesskabets interesser og udarbejdelsen af forslag i den foreliggende sag må der tages behørigt hensyn til Fællesskabets erklærede ønske om at fremme samhandelen med Rusland for at lette overgangen til markedsøkonomi. Dette er dog ikke ensbetydende med, at der ikke om nødvendigt bør træffes antidumpingforanstaltninger; men det betyder, at det med den løsning, der foreslås, bør tilstræbes at minimere en eventuel uoverensstemmelse mellem nødvendigheden af at afhjælpe skade, der påføres den pågældende erhvervsgren i Fællesskabet, og behovet for at fremme samhandelen med Rusland.
5. Konklusion
(81) Det konkluderes, at det er i Fællesskabets interesse at indføre antidumpingforanstaltninger i denne sag; ved fastlæggelsen af de foranstaltninger, der skal træffes, bør der imidlertid tages behørigt hensyn til bemærkningerne i betragtning 80.
H. KONKLUSION
1. Afslutning af fællesskabsproceduren vedrørende Litauen
(82) I betragtning af, at det er fastslået, at importen fra Litauen ikke har forvoldt væsentlig skade for den pågældende erhvervsgren i Fællesskabet, afsluttes proceduren vedrørende Litauen ved Kommissionens afgørelse 95/344/EF (6).
2. Gældende foranstaltninger vedrørende markedet i Det Forenede Kongerige
(83) På grundlag af den foreliggende undersøgelse for Fællesskabet som helhed vedrørende ammoniumnitrat fra Litauen og Rusland er det fastslået, at det for Ruslands vedkommende er påkrævet at indføre antidumpingforanstaltninger på fællesskabsplan. Det skal samtidig bemærkes, at siden maj 1994 har der i henhold til den regionale procedure, der er omhandlet i betragtning 2, været antidumpingforanstaltninger i kraft vedrørende importen af russisk og litauisk ammoniumnitrat til Det Forenede Kongerige.
Disse foranstaltninger indførtes i form af kvantitative tilsagn, hvorved importen til Det Forenede Kongerige fra Litauen og Rusland begrænsedes til 100 000 tons årligt fra hvert land.
(84) Hvad angår importen fra Rusland yder den regionale foranstaltning ikke EF-erhvervsgrenen som helhed tilstrækkelig beskyttelse, eftersom 60 % af Fællesskabets import af ammoniumnitrat fra Rusland i undersøgelsesperioden gik til andre medlemsstater end Det Forenede Kongerige. Målt i mængde var der tale om over 200 000 tons med en kraftig stigning i forhold til 1992/93.
Det skal endvidere bemærkes, at i nævnte periode tegnede de øvrige medlemsstater, altså minus Det Forenede Kongerige, sig for 55 % af produktionen i Fællesskabet og 60 % af efterspørgslen, og at de pågældende producenter måtte registrere en større nedgang i priser og rentabilitet end producenterne i Det Forenede Kongerige.
3. Endelige foranstaltninger på fællesskabsplan mod importen fra Rusland
(85) Det er derfor berettiget at indføre antidumpingforanstaltninger på fællesskabsplan mod importen fra Rusland. Det står således klart, at de regionale foranstaltninger vedrørende importen til Det Forenede Kongerige må ophæves, idet der ellers vil være to særskilte beskyttelsesforanstaltninger i kraft samtidig for det britiske marked.
Den regionale procedure vedrørende importen til Det Forenede Kongerige af ammoniumnitrat med oprindelse i Rusland afsluttes derfor ved Kommissionens afgørelse 95/345/EF (7).
(86) Flere parter gjorde gældende, at priserne på ammoniumnitrat i Fællesskabet er steget siden undersøgelsesperioden, og dermed er der sket en forbedring af EF-producenternes situation. De påstår, at denne forbedring gør beskyttelsesforanstaltninger unødvendige, og der bør tages hensyn hertil.
Selv om dette spørgsmål ikke indgår i en formel undersøgelse, ser det faktisk ud til, at ammoniumnitratmarkedet i lighed med markedet for nitrogenholdige gødningsstoffer som helhed har rettet sig siden udgangen af undersøgelsesperioden. Dette er dog ikke ensbetydende med, at det ikke er nødvendigt at afhjælpe skadevoldende dumping, om end der ved udarbejdelsen af forslag til foranstaltninger bør tages hensyn hertil.
4. Foranstaltningernes form
(87) Det konkluderes, at der bør indføres endelig antidumpingtold på importen af ammoniumnitrat med oprindelse i Rusland i form af en variabel told. En sådan told vil have den fordel, at eksportpriserne hæves til et sådant niveau, at dumpingimportens skadelige virkninger afhjælpes, samtidig med at der ikke pålægges eksportørerne en ekstra byrde, hvis de har forhøjet deres eksportpriser til eller ud over et ikke-skadevoldende niveau.
Denne fremgangsmåde forener bedst nødvendigheden af at afhjælpe dumpingimportens skadelige virkninger med de hensyn, der er omhandlet i betragtning 80 og 86.
(88) EFIA udtrykte bekymring for, at told i form af en mindstepris kunne gøre det vanskeligt for eksportørerne at sælge i Fællesskabet i tilfælde af et fald i markedspriserne eller en ændring af vekselkursen for US $. For at udelukke denne mulighed i hvert enkelt tilfælde fastslår Rådet, at Kommissionen vil være rede til omgående at iværksætte en fornyet undersøgelse af foranstaltningerne, hvis der fremlægges tilstrækkelig dokumentation for ovennævnte, også mindre end et år efter indførelsen af foranstaltningerne.
5. Toldsats
a) Indikativpris for EF-erhvervsgrenen
(89) For at fastsætte den prisforhøjelse for dumpingvarerne, som er nødvendig for at afhjælpe den skade, der er påført EF-erhvervsgrenen, beregnedes EF-erhvervsgrenens vejede gennemsnitlige produktionsomkostninger pr. ton for ammoniumnitrat i sække, og hertil blev lagt en fortjeneste på 5 % for at nå frem til en indikativpris, der er tilstrækkelig til at afhjælpe skaden.
I de nylige antidumpingsager vedrørende urinstof og opløsninger af urinstof og ammoniumnitrat (UAN) er der anvendt en fortjenstmargen på 5 % af omkostningerne, som derfor også ansås for at være en rimelig fortjenstmargen for nitrogenholdige gødningsstoffer.
(90) EFMA gjorde gældende, at den fortjenstmargen på 10 % af omkostningerne, som benyttedes i den regionale sag vedrørende Det Forenede Kongerige, ville være en mere passende fortjenstmargen.
(91) Den fortjenstmargen, der benyttedes i nævnte regionale procedure, beregnedes ikke på grundlag af den britiske erhvervsgrens faktiske produktionsomkostninger, men på grundlag af omkostningerne efter justering for virkningerne af andre faktorer end dumpingimporten. Under alle omstændigheder tegner den britiske erhvervsgren sig kun for en mindre del af fællesskabsproduktionen af ammoniumnitrat og har lavere omkostninger end de øvrige EF-producenter. Den britiske erhvervsgrens omkostningsstruktur må derfor anses for at indebære en rimelig forventning om en højere fortjeneste under normale markedsvilkår, end det er tilfældet for EF-erhvervsgrenen som helhed. Endvidere er det fastslået, at EF-erhvervsgrenens faste omkostninger er lidt højere end nødvendigt som følge af opretholdelsen af overkapacitet (jf. betragtning 71). EFMA gjorde også gældende, at det var mere passende at anvende en højere fortjenstmargen på grund af visse omkostninger i forbindelse med fremstillingen af ammoniumnitrat, som ikke påløber ved fremstillingen af urinstof eller UAN-opløsninger. EFMA fremlagde imidlertid ikke tilstrækkelig dokumentation for denne påstand. På baggrund af disse faktorer og efter en omhyggelig vurdering af dette spørgsmål fastslås det, at 5 % på de faktiske omkostninger fortsat er en rimelig fortjenstmargen.
(92) Ved anvendelse af en fortjenstmargen på 5 % og under hensyntagen til den »kvalitetsforskel« svarende til 10 ECU, der er fastlagt i betragtning 38, er den prisforhøjelse på dumpingvarerne, som er nødvendig for at afhjælpe skaden, 20,4 ECU pr. ton for import fra Rusland.
b) Told på grundlag af skadestærsklen
(93) Dumpingmargenen vedrørende ammoniumnitrat fra Rusland er fastsat til 31,3 ECU pr. ton.
Da dumpingmargenen er højere end den prisforhøjelse, der er nødvendig for at afhjælpe skaden (»skadestærsklen«), skal tolden fastsættes på grundlag af skadestærsklen på 20,4 ECU pr. ton.
c) Beregning af mindstepris med henblik på fastsættelse af en variabel told
(94) Mindsteprisen beregnes med udgangspunkt i eksportprisen (ab grænse), hvortil lægges skadestærsklen plus fragtomkostninger, forsikring og forhandlermargen for at nå frem til prisen, cif Fællesskabets grænse, ufortoldet. Der opkræves alene antidumpingtold, hvis cif-importprisen falder til under dette niveau.
(95) For at kunne beregne de omkostninger, der påløber mellem eksport og import, er det ikke tilstrækkeligt at beregne forskellen mellem eksportprisen, ab russisk grænse og cif-prisen ifølge Eurostat, eftersom gennemsnitsprisen, beregnet cif, for de russiske importvarer er for lav på grund af indregningen af priserne på ikke-standardvarer, medens eksportprisen alene er fastsat for en god kvalitet af ammoniumnitrat. Ved ovenstående sammenligning undervurderes de omkostninger, der påløber, og dette resulterer i en mindstepris, der ikke fuldt ud afhjælper den forvoldte skade.
I mangel af et fyldestgørende samarbejde fra importører og eksportører af russisk ammoniumnitrat vil det være den rimeligste metode at tage udgangspunkt i de omkostninger, der påløb mellem eksport og indførsel i Fællesskabet af den litauiske vare, idet disse omkostninger blev fastlagt i undersøgelsen på grundlag af efterprøvede data. Der er tale om en ensartet vare af god kvalitet, som forsendes over stort set samme afstand og under samme vilkår, som russisk ammoniumnitrat.
Det russiske ministerium for udenlandske økonomiske forbindelser gjorde gældende, at det tal på 24,7 ECU pr. ton, der fremkom som resultat af beregningen efter denne metode, var for højt. De fremlagde visse data fra eksportørerne, som viste lavere fragtrater.
Disse data kan ikke godtages, da de blev indgivet på et meget sent tidspunkt under proceduren og ikke blev efterprøvet, de vedrørte kun en lille del af den samlede eksport, og de omfattede ikke omkostninger, der påløb mellem fob russisk havn og cif EF-bestemmelsessted hos forhandlere eller andre mellemhandlere, der køber og sælger varen. Dette er den normale afsætningsrute for russisk ammoniumnitrat ifølge de oplysninger, der er fremlagt i forbindelse med kontrolbesøg.
Anvendes ovennævnte på russisk ammoniumnitrat bliver resultatet følgende:
TABELPOSITION
(96) Mindsteprisen for russisk ammoniumnitrat i sække bør derfor være 102,9 ECU pr. ton.
(97) EFIA gjorde gældende, at mindsteprisen burde nedsættes, hvis ammoniumnitrat importeres uemballeret. Hvad angår dette spørgsmål er det opfattelsen, at en lavere mindstepris for uemballerede varer uundgåeligt vil åbne mulighed for at undgå antidumpingtolden for opsækkede varer gennem kompensationsaftaler vedrørende omkostningerne til sække.
Det fastslås derfor, at for at sikre foranstaltningernes effektivitet må den samme mindstepris på 102,9 ECU pr. ton gælde for både opsækkede og uemballerede varer.
6. Tilsagn
(98) Det russiske ministerium for udenlandske økonomiske forbindelser har tilbudt at begrænse eksporten til Fællesskabet til 300 000 tons årligt og kun at udstede licenser for varer, der sælges til eller over en indikativpris, som skal afspejle »markedsprisen« i Fællesskabet. Dette tilsagn kan ikke godtages i betragtning af, at det loft på 100 00 tons, der indgår i det kvantitative tilsagn for markedet i Det Forenede Kongerige, som blev godtaget ved afgørelse 94/293/EF, allerede var overskredet i februar 1995 på trods af, at de russiske myndigheder havde forpligtet sig til at begrænse eksporten til 100 000 tons i den tolvmåneders periode, som slutter den 21. maj 1995.
På baggrund af disse omstændigheder må det fastslås, at de russiske myndigheder ikke har påvist, at de er i stand til at overholde tilsynsbestemmelserne i tilsagnet vedrørende eksporten af ammoniumnitrat.
Hertil kommer følgende:
(99) 300 000 tons er for stor en mængde. Den udgør blot en nedsættelse på 27 % af den mængde, der importeredes i undersøgelsesperioden, selv når de 70 000 tons russisk ammoniumnitrat, der importeredes til Østrig, Finland og Sverige medregnes. Dette er ikke tilstrækkeligt til at afhjælpe den skade, der påføres EF-erhvervsgrenen.
(100) Under alle omstændigheder fastslås det, at eftersom et loft på 100 000 tons stadig gælder for importen fra Litauen til Det Forenede Kongerige, ville godtagelsen af et højere tal for import fra Rusland til hele Fællesskabet give Rusland mulighed for at eksportere mere end 100 000 tons til Det Forenede Kongerige, hvilket ville være ensbetydende med en belønning af de russiske eksportører, der tidligere havde forvoldt skade, navnlig i betragtning af at de har overskredet ovennævnte loft i det regionale tilsagn.
(101) »Indikativprisen« vil, om end den afspejler de højeste priser, hvortil varen udbydes, ikke altid være lig med eller overstige den mindstepris, der afhjælper den skadevoldende dumping, og de russiske myndigheder anmoder derfor om en markedsrelateret fleksibilitet. Disse myndigheder vil imidlertid ikke i praksis være i stand til at kontrollere den faktiske pris, der er betalt.
7. Konklusion
(102) Det konkluderes, at ovennævnte tilsagn ikke bør godtages; den variable antidumpingtold bør derfor indføres -
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:
Artikel 1
1. Der indføres en endelig antidumpingtold på importen af ammoniumnitrat med oprindelse i Rusland og henhørende under KN-kode 3102 30 90 og 3102 40 90.
2. Antidumpingtolden fastsættes til forskellen mellem 102,9 ECU pr. ton, netto, for den pågældende vare og nettoprisen, frit Fællesskabets grænse, ufortoldet, i alle tilfælde, hvor sidstnævnte er lavest.
3. Gældende bestemmelser for told finder anvendelse, medmindre andet er fastsat.
Artikel 2
Denne forordning træder i kraft dagen efter offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 16. august 1995.
NEUVOSTON ASETUS (EY) N:o 2022/95,
annettu 16 päivänä elokuuta 1995,
lopullisen polkumyyntitullin käyttöön ottamisesta Venäjältä peräisin olevan ammoniumnitraatin tuonnissa
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,
ottaa huomioon 22 päivänä joulukuuta 1994 annetun polkumyynnillä muista kuin Euroopan yhteisön jäsenvaltioista tapahtuvalta tuonnilta suojautumista koskevan neuvoston asetuksen (EY) N:o 3283/94 (1), ja erityisesti sen 23 artiklan, jossa säädetään, että 11 päivänä heinäkuuta 1988 annetun polkumyynnillä tai vientituella muista kuin Euroopan talousyhteisön jäsenvaltioista peräisin tapahtuvalta tuonnilta suojautumista koskevan neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2423/88 (2) soveltamista jatketaan menettelyssä, jota koskevaa 1 päivänä syyskuuta 1994 aloitettua tutkimusta ei ollut saatu päätökseen asetuksen (EY) N:o 3283/94 voimaantulopäivään mennessä,
ottaa huomioon komission ehdotuksen, jonka se on antanut kuultuaan neuvoa-antavaa komiteaa,
sekä katsoo, että
A. MENETTELY
(1) Komissio ilmoitti kesäkuussa 1994 Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä (3) julkaistussa ilmoituksessa aloittavansa Liettuasta ja Venäjältä peräisin olevan ammoniumnitraatin tuontia yhteisöön koskevan polkumyyntimenettelyn ja aloitti tutkimuksen.
(2) Polkumyyntitoimenpiteet Liettuasta ja Venäjältä peräisin olevan ammoniumnitraatin Yhdistyneeseen kuningaskuntaan tapahtuvan tuonnin osalta ovat olleet voimassa toukokuusta 1994 alkaen alueellisen polkumyyntimenettelyn (4) jälkeen. Nämä ovat sellaisten sitoumusten hyväksymisien muodossa, joilla kummastakin maasta tapahtuva vienti Yhdistyneeseen kuningaskuntaan rajoitetaan 100 000 tonniin vuodessa.
(3) Menettely aloitettiin Euroopan lannoitevalmistajien yhdistyksen EFMA:n (European Fertilizer Manufacturer Association) tekemän valituksen johdosta niiden valmistajien puolesta, joiden ammoniumnitraatin yhteistuotanto edustaa todennäköisesti suurinta osaa yhteisön tuotannosta.
(4) Valitus sisälsi todisteita tämän Liettuasta ja Venäjältä peräisin olevan tuotteen polkumyynnistä ja siitä aiheutuvasta aineellisesta vahingosta, ja niitä pidettiin riittävinä menettelyn aloittamiseksi.
(5) Komissio on ilmoittanut asiasta virallisesti valmistajille, viejille ja maahantuojille, joita asian tiedetään koskevan, sekä viejämaiden edustajille että valituksen tekijälle ja on antanut niille osapuolille, joita asia välittömästi koskee, mahdollisuuden ilmoittaa näkökannoistaan kirjallisesti tai pyytää tulla kuulluksi.
(6) Liettualainen viejä, muutamat venäläiset viejät, tietyt maahantuojat ja kaikki valituksen tehneet valmistajat ilmoittivat näkökannoistaan kirjallisesti. Useat osapuolet kuten Liettuan ja Venäjän viranomaiset ovat pyytäneet tulla kuulluiksi; kaikkiin pyyntöihin on suostuttu. Euroopan lannoitteentuojien yhdistys EFIA (European Fertilizer Import Association) myös ilmoitti näkökannoistaan kirjallisesti ja se sai mahdollisuuden tulla kuulluksi.
(7) Komissio lähetti kyselyn niille osapuolille, joita asian tiedettiin koskevan, ja sai yksityiskohtaiset vastaukset valituksen tehneiltä yhteisön valmistajilta, ainoalta liettualaiselta valmistajalta ja viejältä sekä muutamilta yhteisön tuojilta. Komissio sai myös yksityiskohtaisen vastauksen yhdeltä yhteisön valmistajalta, joka ei osallistunut valituksen tekemiseen; tietyiltä venäläisiltä valmistajilta saatiin osittaisia vastauksia.
(8) Komissio on käsitellyt ja tarkastanut kaikki polkumyynnin ja vahingon määrittämistä varten tarpeellisina pitämänsä tiedot ja tehnyt tarkastukset seuraavien yritysten toimitiloissa:
a) Valituksen tehneet yhteisön valmistajat:
- Grande Paroisse SA, Paris-La-Défence, Ranska
- Hydro-Agri-France SA, Neuilly-sur-Seine, Ranska
- Hydro-Agri (UK) Ltd, Immingham, Yhdistynyt kuningaskunta
- Hydro-Agri, Sluiskil BV, Alankomaat
b) Yhteisön maahantuojat, jotka eivät ole etuyhteydessä:
- Noortrade GmbH, Viernheim, Saksa
- Schweizerhall Fertilizer GmbH, Hampuri, Saksa
- Unifert France SA, Sète, Ranska
- Conagra Resources Europe Ltd, Tiverton, Devon, Yhdistynyt kuningaskunta
c) Valmistaja vastaavassa maassa:
- Zaklady Azotawe "Pulawy", Pulawy, Puola
(9) Polkumyyntiä koskeva tutkimus käsitti 1 päivän huhtikuuta 1993 ja 31 päivän maaliskuuta 1994 välisen ajan ("tutkimusjakso").
(10) Komissio on ilmaissut alustavat päätelmänsä kaikille asianosaisille osapuolille. Useat osapuolet esittivät huomautuksensa kirjallisesti; muutamat ovat pyytäneet tulla kuulluiksi ja tämä on myönnetty niille.
(11) Komissio jatkoi kaiken lopullisia päätelmiänsä varten tarpeellisena pitämänsä tiedon hankkimista. Osapuolille on ilmoitettu keskeiset tosiasiat ja huomiot, joiden perusteella on päätetty suositella lopullisen polkumyyntitullin käyttöön ottamista. Niille on myönnetty määräaika, jonka kuluessa ne voivat esittää huomautuksia näistä tiedoksiannoista.
(12) Osapuolten esittämät huomautukset otettiin huomioon ja komission päätelmiä muutettiin, milloin se oli aiheellista.
B. KYSEINEN TUOTE JA SAMANKALTAINEN TUOTE
(13) Kyseinen tuote on puristemuotoinen tai rakeinen ammoniumnitraatti, joka sisältää 33-35 prosenttia vesiliukoista typpeä.
(14) Fyysisiltä ja teknisiltä ominaisuuksiltaan yhteisön tuotannon valmistama ammoniumnitraatti on samankaltainen tuote kuin Venäjän ja Liettuan yhteisöön viemä ammoniumnitraatti sekä vastaavana maana käytetyssä Puolassa valmistettu ja myyty ammoniumnitraatti (22-24 kohta).
C. YHTEISÖN TUOTANTO
(15) Valituksen tehneet valmistajat edustavat 94 prosenttia yhteisön ammoniumnitraatin tuotannosta ja näin ollen muodostavat yhteisön tuotannon asetuksen (ETY) N:o 2423/88 4 artiklan 5 kohdan mukaisesti.
(16) Yhteisön tuojia edustava EFIA vaati, että Hydro Fertilizers Ltd (UK) olisi luettava yhteisön valmistajiin kuulumattomaksi, koska sen väitettiin tuovan ammoniumnitraattia Venäjältä ja Liettuasta siihen etuyhteydessä olevan Fertrachem UK -yhtiön välityksellä. Kuitenkin todettiin, että Fertrachem ei ollut harjoittanut kyseistä tuontia tutkimusjakson aikana. Vaadittiin myös, että toinen valituksen tehnyt valmistaja BASF olisi luettava yhteisön teollisuuteen kuulumattomaksi samoin perustein, sillä sen väitettiin tuovan venäläistä ja liettualaista ammoniumnitraattia yhteisöön siihen etuyhteydessä olevan Kali (UK) Ltd -yhtiön välityksellä. Todettiin, että Kali (UK) Ltd toi ammoniumnitraattia Liettuasta ja Venäjältä tutkimusjakson aikana, mutta ei ollut välittömästi tai tytäryrityksen välityksellä etuyhteydessä BASF:iin tänä aikana, ja että sillä ei ollut ammoniumnitraatin ostoihin liittyvää sopimusta yhdenkään BASF:iin etuyhteydessä olevan yhtiön kanssa.
Tämän vuoksi ei perustellusti voida katsoa, että Hydro Fertilizers Ltd (UK) tai BASF olisi luettava yhteisön teollisuuteen kuulumattomiksi.
D. POLKUMYYNTI
a) Normaaliarvo
I) Vastaavan maan valinta
(17) Koska kumpikin kyseisistä viejämaista ei ole markkinatalousmaa, normaaliarvo perustui vastaavan maan hintoihin tai kustannuksiin asetuksen (ETY) N:o 2423/88 2 artiklan 5 kohdan mukaisesti.
A) VALITUKSEN TEKIJÄN TODISTEET: UNKARI
(18) Valituksen tekijä väitti, että Unkari, jota oli käytetty Yhdistynyttä kuningaskuntaa koskevassa alueellisessa tapauksessa (katso johdanto-osan 2 kohta), olisi sovelias vastaava maa tämän tutkimuksen tarkoituksiin. Sopimus tehtiin Nitrogenmuvekin, Varpalota, Unkari, kanssa; yksityiskohtaisia tietoja toisesta unkarilaisesta valmistajasta ei ollut komission saatavilla. Nitrogenmuvek vastasi komission kyselyyn. Tämän vastauksen perusteella näytti siltä, että Nitrogenmuvekin kotimainen myynti tutkimusjakson aikana oli huomattava verrattuna Venäjältä ja Liettuasta yhteisöön tapahtuneeseen tuonnin määrään. Kotimaisesta myynnistä 80 prosenttia myytiin säkeissä. Unkarilainen valmistaja käyttää markkinahintaan ostettua kotimaista tai maahantuotua kaasua.
(19) Nitrogenmuvek ei kuitenkaan vastannut komission pyyntöön päästä tarkistuskäynnille. Näissä olosuhteissa ei vaikuttanut mahdolliselta vahvistaa luotettavaa normaaliarvoa saatavissa olevien unkarilaisten tietojen perusteella. Sen lisäksi, että Unkarissa oli ainoastaan kaksi kotimaista ammoniumnitraatin valmistajaa, maahantuontia rajoitettiin 15 prosentin tuontitullilla ja vuodesta 1993 alkaen vuotuisella ammoniumnitraatin ja kalsiumammoniumnitraatin 50 000 tonnin yhteisellä tuontikiintiöllä IVY-maille. Tästä johtuen kilpailu on varsin rajoitettua. Näistä syistä Unkari ei ole sovelias vastaavaksi maaksi.
B) MUUT MAAT
(20) Komissio kirjoitti myös kaikille tunnetuille ammoniumnitraatin valmistajille Australiassa, Bulgariassa, Kanadassa, Egyptissä, Meksikossa, Puolassa, Turkissa ja Amerikan yhdysvalloissa. Lisäksi EFIA ehdotti Algeriaa ja Romaniaa vastaaviksi maiksi, ja komissio kirjoitti näiden maiden tunnetuille valmistajille.
Seuraavat valmistajat osoittivat yhteistyöhalukkuutta ja vastasivat komission kyselyyn:
- Abu Qir Fertilizers Co, Alexandria, Egypti
- Zaklady Azotawe "Pulawy", Pulawy, Puola
i) Egypti
(21) Tutkimusjakson aikana ammoniumnitraatin kotimaisen myynnin määrä Egyptissä oli suurempi kuin Venäjältä ja Liettuasta yhteisöön tapahtuneen tuonnin yhteinen määrä. Kotimainen myynti tapahtui sataprosenttisesti säkeissä kuten Venäjän ja Liettuan vienti.
Vaikka Egyptissä on kolme kotimaista valmistajaa eikä muodollisia tuontirajoituksia, 30 prosentin tulli ammoniumnitraatin tuonnissa Egyptiin on kuitenkin johtanut tilanteeseen, jossa tuonti ei pääse markkinoille. Tämän vuoksi markkinoilla on ainoastaan rajoitettua kilpailua.
ii) Puola
(22) Tutkimusjakson aikana Pulawyn ammoniumnitraatin kotimainen myynti oli lähes samansuuruinen kuin Venäjältä ja Liettuasta yhteisöön tapahtuneen tuonnin määrä. Pulawyn valmistama tuote on puristeen muodossa. Kotimainen myynti myydään sataprosenttisesti säkeissä. Pulawy käyttää Venäjältä kovana valuuttana ilmaistuilla puhtaasti kaupallisilla hinnoilla ostettua kaasua.
Puolassa on neljä kotimaista ammoniumnitraatin valmistajaa. Tutkimusjakson aikana ei ollut tuontirajoituksia ja tuonnin osuus markkinoista oli 18,2 prosenttia.
Tämän vuoksi Puolaa pidettiin avoimina ja kilpailukykyisinä ammoniumnitraatin markkinoina.
C) VASTAAVAN MAAN VALINTA
(23) Unkaria ei voida valita vastaavaksi maaksi johdanto-osan 19 kohdassa tehdyn päätelmän perusteella.
Muiden sellaisten maiden osalta, joiden valmistajat osoittivat riittävästi yhteistyöhalukkuutta komissiolle, vaikka sekä Egyptin että Puolan yhteistyöhalukkuutta osoittaneiden yhtiöiden kotimaisen myynnin määrä on huomattava verrattuna Venäjältä ja Liettuasta tapahtuneen tuonnin määrään ja raaka-aineiden saatavuus on samanlainen, katsotaan, että Puolan markkinoiden avoimempi luonne tekee sen soveliaammaksi valinnaksi vastaavaksi maaksi tässä tutkimuksessa, ja näin ollen Puola valittiin.
II) Normaaliarvon määrittely
(24) Johdanto-osan 22 kohdassa esitettyjen seikkojen perusteella Puolan Pulawyn kotimaista myyntiä voidaan pitää edustavana.
Puolalaisen valmistajan keskimääräinen painotettu kotimainen myyntihinta riippumattomille ostajille tutkimusjakson aikana todettiin kannattavaksi siten, että se käsitti kaikki aiheutuneet kustannukset, joiden tässä tapauksessa todettiin edustavan markkinataloudessa toimivan yhtiön tavallista kustannusrakennetta.
(25) EFMA väitti, että kotimainen hinta, johon normaaliarvo perustui, oli väärä sillä se oli alempi kuin ilmoitettu hintataso Puolan markkinoilla. Lisäksi EFMA väitti, että normaalihinnasta johdettu kotimainen hinta ei voinut käsittää tuotantokustannuksia Puolassa. EFMA esitti todisteita näiden väitteiden tueksi.
(26) Kyseiseen puolalaiseen valmistajaan oltiin edelleen yhteydessä Puolan hinta- ja kustannustilanteen selvittämiseksi. Komissio oli jo varmistanut suurimman osan yhteisön antamista aiheellisista tiedoista.
(27) Puolalainen yhtiö selvensi tilannetta ja esitti todisteita osoittaakseen, että hintatiedot, joihin EFMA viittasi, perustuivat standardihintoihin vapaasti myyjällä maanviljelijöille ja olivat sen tähden selvästi valmistajan nettohintoja vapaasti tehtaalla myyjälle korkeampia. Kustannusten osalta yhtiö esitti lisätodisteita komission todentamia kustannuksia koskevien tietojen tueksi osoittaakseen, että ne käsittivät yhtiön tähän tuotteeseen liittyvät kustannukset, ja osoittaakseen, että se ostaa kaasua puhtaasti kaupallisilla hinnoilla. Komissio sai kuitenkin myös vahvistuksen sille, että yhtiön tavallisesti kantamat kustannukset oli erehdyksessä jätetty pois yhtiön omista normaaliarvoa koskevista laskelmista. Näin ollen normaaliarvoa lisättiin sen tosiasian osoittamiseksi, että tätä kustannusta ei olisi pitänyt vähentää kotimaisesta hinnasta normaaliarvoa laskettaessa.
(28) Tietojen uudelleentarkastelun jälkeen pääteltiin, että puolalainen valmistajan antama nettohinta vapaasti tehtaalla johdanto-osan 27 kohdassa mainituin muutoksin oli oikea ja että tämä hinta oli kannettava käsittäen kaikki yhtiölle toiminnan tässä vaiheessa aiheutuvat kustannukset.
Normaaliarvo perustui näin ollen Pulawyn nettohintaan vapaasti tehtaalla asiakkaille Puolassa.
b) Vientihinta
(29) Venäjältä ja Liettuasta peräisin olevan ammoniumnitraatin vientihinta perustui yhteisöön vietäväksi myydyn tuotteen viejälle maksettavaan hintaan. Tämä oli viejän yhteisön edustajalta tai tuojalta laskuttama fob-hinta vapaasti rajalla.
c) Vertailu
(30) Vertailu normaaliarvon ja vientihinnan (molemmat vapaasti rajalla) välillä tehtiin painotetun keskiarvon perusteella samassa kaupan portaassa. Koko myynnin ollessa kyseessä vientihinta oli alempi kuin normaaliarvo, joita molempia oli tarkistettu vertailun vuoksi. Kotimaista hintaa vapaasti tehtaalla lisättiin puolalaisen tehtaan ja sataman välisten kuljetus- ja käsittelykustannusten tavallisen tason huomioon ottamiseksi tutkimusajanjakson aikana. Tämä lisäys laskettiin kyseiselle puolalaiselle valmistajalle tosiasiallisesti aiheutuneiden kuljetus- ja käsittelykustannusten perusteella, mihin lisättiin muiden Puolassa toimivien toimijoiden muuntyyppisten säkkien käsittelykustannuksiin liittyvät tiedot.
(31) Normaaliarvoa ja vientihintaa tarkistettiin tiettyjen asetuksen (ETY) N:o 2423/88 2 artiklan 10 kohdan c alakohdassa täsmennettyjen myynnistä aiheutuvien kustannusten huomioon ottamiseksi. Puolalaisten valmistajien kotimaisessa myynnissä käyttämien säkkien hinta oli pienempi kuin venäläisen viennin pakkauksessa käytettyjen säkkien hinta, ja sekä normaaliarvoa että vientihintaa alennettiin näiden välittömien pakkauskustannusten kuvastamiseksi. Vaikka Liettuassa säkkien tavallinen hinta oli korkeampi kuin puolalaisen valmistajan käyttämien säkkien hinta, merkittävä osa Liettuan viennistä yhteisöön tutkimusajanjakson aikana tapahtui pakkaamattomana, mistä ei aiheutunut säkityskustannuksia. Tästä syystä aiheellisia tarkistuksia tehtiin ainoastaan säkitettyjen tuotteiden viennin osalta.
Venäjän viranomaiset vaativat, että normaaliarvoa olisi vähennettävä, jotta otettaisiin huomioon matalammat kaasun kuljetuskustannukset venäläisille tehtaille kuin puolalaiselle tehtaalle. Tässä suhteessa huomattiin, että tarkkoja tietoja ei ollut annettu kyseessä olevista etäisyyksistä ja että kaasun ja sen jakelun kustannukset ja hinnat Venäjällä eivät perustu markkinoihin. Joka tapauksessa kyseiset vaatimukset normaaliarvon vähentämisestä todennäköisen luonnollisen kilpailuedun vuoksi on otettava huomioon yleisellä tasolla. Sen vuoksi, vaikka todettaisiin, että venäläiset valmistajat olisivat edullisemmassa asemassa puolalaisiin valmistajiin nähden kaasuvarojen läheisyyden suhteen, tätä tasapainottaisi niiden huomattavasti suurempi etäisyys Baltian satamista, mikä aiheuttaa korkeammat kuljetuskustannukset. Näin ollen tätä vaadittua tarkistusta ei voida hyväksyä.
Venäjän viranomaiset vaativat myös, että normaaliarvoa olisi alennettava, jotta otettaisiin huomioon venäläisten väitetyt tehokkaammat ja suuremmat tuotantoyksiköt. Tämän vaatimuksen osalta ei ole annettu todisteita, joista kävisi ilmi, että tutkimusjakson aikana kyseiset yhteisöön ammoniumnitraattia myyvät tehtaat olisivat toimineet tehokkaammin kuin puolalainen valmistaja. Tämän vuoksi myös tämä vaatimus hylättiin.
d) Polkumyyntimarginaali
(32) Polkumyyntimarginaali, joka ilmaistaan prosenttiosuutena cif-hinnasta yhteisön rajalla, oli 41,6 prosenttia Venäjältä peräisin olevan tuonnin osalta ja 27,4 prosenttia Liettuasta peräisin olevan tuonnin osalta. Ecuina tonnia kohden ilmaistuna marginaalit olivat 31,3 Venäjän ja 21 Liettuan osalta.
E. VAHINKO
a) Markkina-analyysi
(33) Polkumyyntimenettelyjä koskeva tutkimusjakso oli 1 päivän huhtikuuta 1993 ja 31 päivän maaliskuuta 1994 välinen aika. Jotta varmistettaisiin vahinkoon liittyvien tekijöiden kehityksen oikeudenmukainen arviointi, tätä jaksoa koskevia tietoja verrataan edellisten vuosien vastaaviin jaksoihin. Viittaamisen helpottamiseksi kyseiset jaksot esitetään tekstissä seuraavasti:
1 päivä huhtikuuta 1990 - 31 päivä maaliskuuta 1991 "jakso 1990/91",
1 päivä huhtikuuta 1991 - 31 päivä maaliskuuta 1992 "jakso 1991/92",
1 päivä huhtikuuta 1992 - 31 päivä maaliskuuta 1993 "jakso 1992/93".
i) Kokonaiskulutus yhteisössä
(34) Kokonaiskulutus yhteisössä (eli yhteisön valmistajien myynti yhteisössä ja tuonti) laski 4,76 miljoonasta tonnista jakson 1990/91 aikana tutkimusjakson 4,65 miljoonaan tonniin, 2,3 prosentin kokonaislasku. Kulutus tutkimusjakson aikana oli kuitenkin 3,1 prosenttia jakson 1992/93 tasoa korkeampi, jona jaksona ammoniumnitraatin myynti oli alentunut jyrkästi ainoastaan 4,5 miljoonaan tonniin.
ii) Polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin määrä ja markkinaosuus
(35) Venäjältä ja Liettuasta peräisin olevan ammoniumnitraatin yhteenlaskettu tuonti nousi jakson 1990/91 26 000 tonnista tutkimusjakson 489 000 tonniin. Eurostatin tiedot eivät anna erillisiä tuontilukuja Venäjän ja Liettuan osalta jaksolta 1990/91 vaan ainoastaan yhden luvun entisen Neuvostoliiton osalta. Ottaen kuitenkin huomioon, että molemmista maista tiedetään tapahtuneen vientiä tämän jakson aikana, järkevin ratkaisu on myöntää 50 prosenttia entisen Neuvostoliiton luvusta molemmille maille viejiltä saatujen käytettävissä olevien tietojen perusteella. Tällä perusteella tuonti Venäjältä kasvoi 13 000 tonnista 341 000 tonniin ja tuonti Liettuasta 13 000 tonnista 148 000 tonniin. (Missään tapauksessa Venäjän ja Liettuan välisen tuonnin määrän erilainen jako jakson 1990/91 aikana ei vaikuttaisi merkitsevästi jäljempänä tässä asetuksessa tehtävään päätelmään.)
(36) Venäjältä ja Liettuasta peräisin olevan tuonnin yhteinen markkinaosuus kasvoi jakson 1990/91 0,5 prosentista tutkimusajanjakson 10,5 prosenttiin. Venäjältä tapahtuneen tuonnin markkinaosuus nousi hiukan alle 0,3 prosentista 7,3 prosenttiin; Liettuasta tapahtuneen tuonnin markkinaosuus nousi hiukan alle 0,3 prosentista 3,2 prosenttiin (5).
iii) Polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin hinnat
(37) Venäjältä ja Liettuasta tuotujen tuotteiden keskimääräistä painotettua myyntihintaa verrattiin yhteisön valmistajien keskimääräiseen painotettuun vapaasti varastossa -myyntihintaan yhteisössä, mistä johtui aiheellinen tuodun aineen bruttovoittomarginaali. Kaikkia hintoja verrattiin nettohintoina ilman alennuksia ja vähennyksiä. Myönnytys tehtiin sen suhteen, että huomattava osuus yhteisön valmistajien myynnistä erityisesti Ranskan markkinoilla tapahtui pakkaamattomana, kun taas lähes koko tuonti tapahtui säkeissä; yhteisön teollisuuden hintaa tarkistettiin näin ollen ylöspäin vertailun vuoksi.
Laskettaessa polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin keskimääräistä painotettua hintaa otettiin huomioon venäläisen tuotteen tietyn erän heikko laatu.
Tällä perusteella todettiin, että Liettuasta ja Venäjältä tapahtuvaa tuontia myytiin tutkimusjakson aikana 14,7 eculla tonnia kohden ja vastaavasti 16,2 eculla tonnia kohden yhteisön valmistajien hintoja alemmilla hinnoilla (yhtä kuin 12,6 prosenttia ja 13,9 prosenttia yhteisön valmistajien hintoja alempia).
(38) Tutkimuksesta kävi kuitenkin ilmi, että yhteisön markkinat määräävät, että jopa tavallisissa kilpailuolosuhteissa tuonti on aina tarjottava kotimaisen tuotteen hintaa alemmalla hinnalla, jotta se myisi. Viljelijät pitävät venäläistä ja liettualaista ammoniumnitraattia laadultaan heikompana kuin yhteisön tuotetta, jota käsitystä tiettyjen yhteisön valmistajien mainonnassa vahvistettiin. Lisäksi tuojat eivät voi tarjota asiakkaille samanlaista toimitusvarmuutta eivätkä samanlaista palvelua kuin kotimaiset valmistajat. Lopuksi suurin osa yhteisön ammoniumnitraatin tuotannosta on rakeista, kun taas Venäjältä ja Liettuasta tuotu tuote on puristemuotoista; rakeisella tuotteella on tavallisesti korkeampi hinta. Tutkimuksessa saatujen tietojen perusteella katsotaan, että kyseinen "laatuero" on 10 ecua tonnia kohden. Tämä perustuu Yhdistyneen kuningaskunnan menettelyssä (katso johdanto-osan 2 kohta) käytettyyn 8 punnan lukuun tonnia kohden (10,4 ecua), jota on hiukan vähennetty markkinoilla nykyisen tutkimusjakson aikana tapahtuneen yleisen hinnanlaskun huomioon ottamiseksi.
(39) Tämän vuoksi, sen jälkeen kun yhteisön valmistajien tavanomainen hinnanlisä oli otettu huomioon, Liettuan ja Venäjän tuontihinnat olivat yhä 4,7 ecua ja 6,2 ecua tonnia kohden huokeampia kuin yhteisön tuotteen hinnat tutkimusjakson aikana (yhtä kuin 4,4 prosenttia ja 5,8 prosenttia yhteisön valmistajien hintoja alempia).
(40) EFIA väitti, että yhteisön tuotteen myyntihinnan ja polkumyynnillä tapahtuneen myyntihinnan välisestä erosta johtuva laatuero, 10 ecua tonnia kohden, oli liian matala, koska se perustui Yhdistyneen kuningaskunnan alueelliseen tapaukseen. Koko yhteisön yhteydessä toisilla suurilla markkinoilla Ranskassa olisi oltava suurempi näiden markkinoiden perinteisesti suojellun luonteen vuoksi ja siitä johtuvien viljelijöiden tuontiin liittyvien epäilysten vuoksi. Toisin sanoen väitettiin, että tuonti oli hinnoiteltava komission arvioimaa alhaisemmaksi, jotta tuonti pääsisi laatueroista huolimatta markkinoille.
Tämä väite oli hylättävä. Ensiksi todettiin, että polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin hinta oli korkeampi Ranskassa kuin Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja että kotimaisten valmistajien hintoja huokeampien tarjousten taso oli alhaisempi Ranskassa. Toiseksi tutkimusajanjakson aikana markkinahintojen absoluuttinen taso oli alhaisempi koko yhteisön tapauksessa kuin alueellisessa tapauksessa. Kummassakaan yhteydessä ei ole syytä kasvattaa laatueroa 10 ecua suuremmaksi, ja muita todisteita tällaisen korotuksen puolesta ei ole esitetty.
iv) Polkumyynnillä tapahtuvan tuonnin kumulaatio
(41) Määriteltäessä polkumyynnillä tapahtuvan tuonnin vaikutusta yhteisön tuotantoon oli esitettävä kysymys, olisiko Venäjältä ja Liettuasta peräisin olevan tuonnin vaikutus arvioitava kumulatiivisesti.
(42) Ensi silmäyksellä useat tekijät näyttävät puhuvan kumulaation puolesta:
- Venäjältä ja Liettuasta peräisin olevan tuonnin määrä on huomattava. Tutkimusjakson aikana niiden markkinaosuudet olivat 7,3 prosenttia ja 3,2 prosenttia;
- molemmista maista tuotavan tavallisen laatuisen ammoniumnitraatin fyysiset ominaisuudet ovat suurin piirtein samankaltaisia;
- venäläiset ja liettualaiset tuotteet kilpailevat yhteisössä keskenään ja yhteisön tuotannon valmistaman samankaltaisen tuotteen kanssa;
- venäläisten ja liettualaisten tuotteiden osalta yhteisössä käytetään samantapaisia jakelukanavia ja molemmista maista tuotavan hyvälaatuisen ammoniumnitraatin myyntihinta on suurin piirtein samankaltainen.
(43) Tässä nimenomaisessa tapauksessa oli kuitenkin katsottava myös lukuisia muita tekijöitä:
Vaikka Venäjältä ja Liettuasta tapahtuneen tuonnin yhteismäärä kasvoi tutkimusjakson aikana, Venäjältä tapahtuneen tuonnin määrä nousi 55 prosentilla tutkimusjakson aikana verrattuna jaksoon 1992/93, kun taas Liettuasta tapahtunut tuonti laski 28 prosenttia saman jakson aikana huolimatta yhteisön kysynnän yleisestä 3 prosentin kasvusta. Venäjän markkinaosuus nousi 4,9 prosentista 7,3 prosenttiin, kun taas Liettuan markkinaosuus laski 4,6 prosentista 3,2 prosenttiin. Näin ollen lähes yhtäläisestä asemasta jakson 1992/93 aikana Liettuasta ja Venäjältä tapahtunut tuonti poikkesi toisistaan tutkimusjakson aikana niin, että edellinen vastasi ainoastaan noin 40 prosenttia Venäjältä tapahtuneesta tuonnista.
Vaikka tuojien laskuttamat venäläisen ja liettualaisen tavallisen laatuisen tuotteen myyntihinnat yhteisössä eivät ole liian erilaisia, liettualaisella tuotteella oli pieni lisämaksu. Liettualaisen tuotteen keskimääräinen cif-tuontihinta oli 89 ecua tonnia kohden tutkimusajanjakson aikana verrattuna venäläisen tuotteen 75 ecuun tonnia kohden. Liettualaisen ammoniumnitraatin keskimääräinen fob-vientihinta on myös selvästi venäläisen tuotteen hintaa korkeampi. Tämä keskimääräisten hintojen ero selitetään sillä, että tietyt venäläiset lähetykset olivat heikkolaatuisia tuotteita, joiden hinnat niiden saapuessa yhteisöön olivat poikkeuksellisen alhaisia ja jotka vahvistivat mielikuvaa venäläisestä tuotteesta heikkolaatuisempana eikä niin luotettavana kuin liettualainen ammoniumnitraatti, josta lähes kaikki saapui yhteisön rajalle hyvässä kunnossa.
Lisäksi erityinen piirre tässä tapauksessa on aikaisempi Yhdistyneen kuningaskunnan alueellinen tutkimus, joka on johtanut toimenpiteisiin, joiden tarkoituksena oli poistaa Yhdistyneen kuningaskunnan markkinoille aiheutunut vahinko. Vuoteen 1993 asti sekä Venäjältä että Liettuasta tapahtunut tuonti keskittyi Yhdistyneeseen kuningaskuntaan. Tutkimusjakson aikana suurin osa Liettuasta tapahtuneesta tuonnista yhteisöön yhä suuntautui Yhdistyneeseen kuningaskuntaan. Tämä suuri keskittyminen Yhdistyneeseen kuningaskuntaan tarkoittaa sitä, että Liettuan markkinaosuus muualla yhteisössä oli alle 2 prosenttia verrattuna 4 prosenttiin Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Päinvastoin kuin Venäjältä tapahtunut tuonti yhteisöön, josta alle 40 prosenttia meni Yhdistyneeseen kuningaskuntaan; ja Venäjän markkinaosuus koko yhteisön markkinoilla oli yhdenmukaisempi kuin Liettuan markkinaosuus.
Muualla yhteisön markkinoilla kuin Yhdistyneessä kuningaskunnassa Venäjältä tapahtunut tuonti kasvoi räjähdysmäisesti tutkimusjakson aikana osoittaen siirtymistä muualle Yhdistyneen kuningaskunnan markkinoista, kun taas Liettuasta tapahtuneen tuonnin kehitys aleni. Liettuasta tapahtunut tuonti yhteisöön (vähennettynä tuonnilla Yhdistyneeseen kuningaskuntaan) laski 33 153 tonnista (maaliskuussa 1993 päättyvä neljännesvuosi) 28 676 tonniin (maaliskuussa 1994 päättyvä neljännesvuosi), mikä merkitsi 13,5 prosentin laskua. Vienti Venäjältä samaan kohteeseen kasvoi 22 768 tonnista 105 830 tonniin, mikä merkitsi 364 prosentin nousua saman jakson aikana.
v) Päätelmä
(44) Ottaen huomioon Venäjältä ja Liettuasta tapahtuneen tuonnin erilaisen kehityksen, mitä tulee niiden kokonaismääriin ja markkinaosuuksiin yhteisössä ja niiden keskittymiseen Yhdistyneen kuningaskunnan markkinoihin ja hintaeroon, katsottiin, että niiden väliset kilpailuedellytykset eivät tee kumulaatiota aiheelliseksi tässä tapauksessa.
b) Yhteisön tuotannon tilanne
i) Tuotanto
(45) Yhteisön tuotannon ammoniumnitraatin tuotanto laski jakson 1990/91 4,68 miljoonasta tonnista tutkimusjakson 3,69 miljoonaan tonniin, mikä merkitsi 21 prosentin laskua. Tutkimusjakson aikana, kun tuotanto oli laskenut 3,46 miljoonaan tonniin, se oli kuitenkin 6,7 prosenttia jakson 1992/93 tasoa korkeampi.
ii) Kapasiteetin käyttö
(46) Yhteisön tuotannon tuotantokapasiteetti laski jakson 1990/91 9,12 miljoonasta tonnista tutkimusajanjakson 8,58 miljoonaan tonniin, mikä merkitsi 6 prosentin laskua. Saman jakson aikana kapasiteetin käyttö laski 51 prosentista 43 prosenttiin.
iii) Varastot
(47) Yhteisön tuotannon varastot ovat pienentyneet 363 000 tonnista jakson 1990/91 lopulla tutkimusjakson lopun 201 000 tonniin.
iv) Myynti yhteisössä
(48) Jakson 1990/91 ja 1992/93 välisenä aikana yhteisön tuotannon myynti yhteisössä laski 3,85 miljoonasta tonnista 3,16 miljoonaan tonniin. Vaikka myynti elpyi 3,40 miljoonaan tutkimusjakson aikana, määrä oli yhä 12 prosenttia jakson 1990/91 tasoa alempi.
v) Markkinaosuus
(49) Yhteisön tuotannon markkinaosuus yhteisön markkinoista aleni jakson 1990/91 81 prosentista jakson 1992/93 69 prosenttiin ennen kuin se nousi hiukan tutkimusjakson 73 prosenttiin.
vi) Hinnat
(50) Yhteisön tuotannon painotettu keskimääräinen nettomyyntihinta laski jakson 1990/91 145,4 ecusta tonnia kohden jakson 1992/93 117,1 ecuun tonnia kohden ja aleni sitten edelleen tutkimusjakson 106,9 ecuun tonnia kohden. Tämän vuoksi tutkimusjakson hinnat olivat 26,5 prosenttia jakson 1990/91 tasoa alempia.
vii) Kannattavuus
(51) Yhteisön tuotannon keskimääräinen painotettu voitto myynnistä jakson 1990/91 aikana oli 15,6 prosenttia. Jaksoon 1992/93 mennessä se oli muuttunut 2,7 prosentin tappioksi ja tutkimusjakson aikana kyseinen tappio myynnistä kasvoi 6,8 prosenttiin.
viii) Työllisyys
(52) Yhteisön teollisuuden välittömästi ammoniumnitraattisektorilla työllistämien henkilöiden määrä laski jakson 1990/91 2 444 henkilöstä tutkimusjakson 1 810 henkilöön, mikä merkitsi 634 työpaikan menetystä ja 26 prosentin laskua. Tässä suhteessa työllisyys putosi samansuuntaisesti tuotannon kanssa, joka putosi hiukan yli 21 prosentilla.
c) Päätelmä
(53) Yhteisön tuotannon tilanne on selvästi heikentynyt jakson 1990/91 ja tutkimusjakson lopun välisenä aikana. Useimpien pääosoittimien kehitys oli negatiivinen.
Tämän jakson aikana tuotanto, kapasiteetin käyttö, kotimainen myynti ja markkinaosuus putosivat samalla, kun hinnat alenivat 26 prosentilla ja yhteisön taloudellinen tulos romahti jakson 1990/91 huomattavasta voitosta tutkimusjakson merkittävään tappioon.
Vaikka yhteisön tuotannon tuotanto ja myynti paranivat tutkimusjakson aikana verrattuna jaksoon 1992/93, tämä kuvasti koko kysynnän yleistä parantumista yhtä paljon kuin yhteisön tuotannon markkinoille pääsyn parantumista, sillä sen markkinaosuus kasvoi ainoastaan 4 prosenttiyksiköllä samalla, kun myynti nousi lähes 8 prosentilla. Samaan aikaan tutkimusjakson aikana tuotannon oli edelleen laskettava hintoja ja se kärsi suurempia tappioita kuin jakson 1992/93 aikana.
Lisäksi myynnin laskun ja hintatason alenemisen yhdistetty vaikutus johti yhteisön tuotannon ammoniumnitraatista saadun liikevaihdon laskuun tutkimusjakson aikana ainoastaan 65 prosenttiin jakson 1990/91 tasosta.
(54) Edellä mainittujen tekijöiden vuoksi pääteltiin, että yhteisön tuotanto oli kärsinyt huomattavaa vahinkoa.
F. SYY-YHTEYS
a) Venäjältä peräisin olevan polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin aiheuttama vahinko
i) Myynti
(55) Jakson 1990/91 ja tutkimusjakson välisenä aikana yhteisön tuotannon myynti laski 452 000 tonnilla samalla, kun Venäjältä tapahtuneen tuonnin määrä kasvoi 328 000 tonnilla. Vaikka pieni osa Venäjältä tapahtuneesta tuonnista koostui heikkolaatuisesta tuotteesta, joka oli myytävä halvalla liuokseksi, on selvää, että suurimman osan yhteisön teollisuuden kotimaisen myynnin tappioista voi lukea Venäjältä polkumyynnillä tapahtuneen kotimaisen myynnin syrjäyttävän tuonnin syyksi.
ii) Markkinaosuus
(56) Jakson 1990/91 ja tutkimusjakson välisenä aikana Venäjältä polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin markkinaosuus nousi 0,3 prosentista 7,3 prosenttiin. Tänä aikana yhteisön tuotannon markkinaosuus putosi kahdeksalla prosenttiyksiköllä 81 prosentista 73 prosenttiin.
(57) Yhteisön tuotannon markkinaosuus kyllä parani 69 prosentista 73 prosenttiin jakson 1992/93 ja tutkimusjakson välisenä aikana, mutta tämä nousu saatiin aikaan muista lähteistä (myös Liettuasta) tapahtuneen tuonnin kustannuksella, joka laski seitsemällä prosenttiyksiköllä takaisin jakson 1990/91 tasolle. Venäjältä tapahtuneen tuonnin markkinaosuus jatkoi nousemistaan jakson 1992/93 ja tutkimusjakson välisenä aikana. Näissä olosuhteissa on selvää, että yhteisön tuotannon kärsimä markkinaosuuden pudotus jakson 1990/91 ja tutkimusjakson välisenä aikana johtui lähinnä Venäjältä polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin kasvusta.
iii) Tuotanto
(58) Ammoniumnitraatin tuotanto laski lähes 1 miljoonaa tonnia jakson 1990/91 ja tutkimusjakson välisenä aikana. Venäjältä polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin määrän 328 000 tonnin kasvu aiheutti suurimman osan tästä tuotannon laskusta ja vastaavan osuuden kapasiteetin käytön laskusta, vaikka otettiin huomioon johdanto-osan 56 kohdassa tarkoitettu heikkolaatuisen tuotteen osuus.
iv) Hinnat ja kannattavuus
(59) Jakson 1990/91 ja tutkimusjakson välisenä aikana yhteisön tuotannon keskimääräinen nettomyyntihinta putosi 145 ecusta 107 ecuun tonnia kohden. Samaan aikaan Venäjältä polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin määrä nousi 328 000 tonnilla ja syrjäytti vastaavan määrän yhteisön valmistajien myynnistä. Jaksosta 1990/91 alkaen kyseistä polkumyynnillä tapahtunutta tuontia tarjottiin johdonmukaisesti hinnoilla, jotka olivat huomattavasti yhteisön tuotannon tuotantokustannuksia alempana, vaikka otettiin huomioon yhteisön ja tuodun tuotteen välinen laadullinen ero.
Tutkimuksessa on käynyt ilmi saatujen todisteiden perusteella, että monet asiakkaat ovat siirtyneet yhteisön tuotteesta venäläiseen tuontiin yksinomaan hinnan perusteella.
(60) Tämän vuoksi päätellään, että yhteisön valmistajien on ollut alennettava hintojaan selvästi kustannuksia alemmaksi säilyttääkseen tietyn myynnin tason Venäjältä polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin alhaisten hintojen edessä. Tämän vuoksi Venäjältä tapahtuneessa tuonnissa tehtyjen huokeampien tarjousten vaatimaton taso tutkimusjakson aikana kuten edellä osoitettiin johdanto-osan 39 kohdassa laatua koskevan tarkistuksen jälkeen ainoastaan kuvastaa, kuinka pystyäkseen kilpailemaan yhteisön tuotannon on ollut painettava omia hintojaan alas tasolle, jossa hinnat olivat lähes 7 prosenttia kustannuksia alemmat.
Venäjältä polkumyynnillä tapahtunut tuonti on selvästi ollut merkittävä syy siihen, että yhteisön tuotannon hinnat ovat laskeneet, ja on näin ollen suuresti vaikuttanut siihen, että voitosta on tullut huomattava tappio.
b) Liettuasta polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin aiheuttama vahinko
i) Myynti
(61) Jakson 1990/91 ja tutkimusjakson välisenä aikana yhteisön tuotannon myynti putosi 452 000 tonnilla samalla, kun Liettuasta tapahtuneen tuonnin määrä kasvoi 135 000 tonnilla. Näin ollen osa yhteisön tuotannon kotimaisen myynnin tappiosta näyttää liittyvän Liettuasta polkumyynnillä tapahtuneeseen tuontiin, vaikka tutkimusjakson aikana yhteisön tuotannon myynti nousi 287 000 tonnilla verrattuna jaksoon 1992/93, jolloin liettualaisen tuotteen tuonti putosi 58 000 tonnilla. Näin ollen Liettuasta tapahtuneen tuonnin yleinen vaikutus näyttää olevan varsin rajoittunut.
ii) Markkinaosuus
(62) Jakson 1990/91 ja tutkimusjakson välisenä aikana Liettuasta peräisin olevan polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin markkinaosuus nousi 0,3 prosentista 3,2 prosenttiin. Kyseisen jakson aikana yhteisön tuotannon markkinaosuus laski kahdeksan prosenttiyksikköä 81 prosentista 73 prosenttiin kuten edellä mainittiin.
(63) Näissä olosuhteissa on selvää, että yhteisön tuotannon kärsimä markkinaosuuden lasku liittyy osittain Liettuasta polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin kasvuun. On kuitenkin otettava huomioon, että jakson 1992/93 ja tutkimusjakson välisenä aikana liettualaisen tuonnin markkinaosuus putosi 4,6 prosentista 3,2 prosenttiin. Kaiken kaikkiaan on näin ollen pääteltävä, että Liettuan vaikutus yhteisön tuotannon markkinaosuuden laskuun on pieni.
iii) Tuotanto
(64) Ammoniumnitraatin tuotanto laski lähes 1 miljoonaa tonnia jakson 1990/91 ja tutkimusjakson välisenä aikana. Katsotaan, että 135 000 tonnin nousu polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin määrässä on vaikuttanut hyvin vähän niin kyseiseen tuotannon laskuun kuin kapasiteetin käytön laskuun. Tutkimusjakson aikana yhteisön tuotanto nousi 232 000 tonnilla ja Liettuasta tapahtunut tuonti putosi 58 000 tonnilla.
iv) Hinnat ja kannattavuus
(65) Liettuasta tapahtuvan tuonnin hinta on korkeampi kuin Venäjältä tapahtuvan tuonnin hinta, ja Liettuasta tapahtunut tuonti näyttää syrjäyttäneen ainoastaan rajoitetun määrän yhteisön tuotannosta. Lisäksi yhteisön valmistajien myynnin hinta putosi 9 prosenttia tutkimusjakson aikana samaan aikaan, kun liettualaisen tuotteen tuonnin määrä putosi 28 prosentilla ja cif-hinta nousi 9 prosentilla.
(66) Edellä olevan perusteella päätellään, että Liettuasta tapahtuneella tuonnilla ei ole ollut merkittävää vaikutusta yhteisön valmistajien hintoihin ja kannattavuuteen.
c) Muiden tekijöiden aiheuttama vahinko
i) Muista lähteistä tapahtunut tuonti
(67) Jakson 1990/91 ja tutkimusjakson välisenä aikana muista maista kuin Venäjältä ja Liettuasta tapahtuneen tuonnin määrä laski 629 000 tonnista 537 000 tonniin, mikä merkitsee 92 000 tonnin laskua, joka vastaa 15 prosenttia. Tänä aikana kyseisten tuojien, jotka ovat lähtöisin lähinnä Itä-Euroopasta ja Pohjois-Afrikasta, markkinaosuus laski 13,2 prosentista 11,6 prosenttiin. Lisäksi, vaikka kyseinen tuonti oli hinnoiteltu yhteisön valmistajien tasoa alemmaksi, sitä myytiin johdonmukaisesti Venäjältä tai Liettuasta peräisin olevan tuonnin hintoja korkeammilla hinnoilla.
(68) Tässä tilanteessa pääteltiin, että muista lähteistä tapahtunut tuonti ei merkittävästi vaikuttanut yhteisön tuotannon kärsimään vahinkoon tutkimusjakson aikana.
ii) Kokonaiskysynnän lasku
(69) Yhteisön ammoniumnitraatin kokonaiskulutus putosi 109 000 tonnilla jakson 1991/92 ja tutkimusajanjakson välisenä aikana. Samaan aikaan yhteisön teollisuuden myynti putosi 452 000 tonnilla samalla, kun Venäjältä ja Liettuasta tapahtunut tuonti nousi 463 000 tonnilla. Näin ollen päätellään, että yhteisön kokonaiskysynnän lasku vaikutti yhteisön tuotannon myynnin laskuun ainoastaan marginaalisesti.
iii) Yhteisön valmistajien strategia
(70) Koska yhteisön tuotannonalan tuotannon määrä laski 1 miljoonalla tonnilla jakson 1990/91 ja tutkimusjakson välisenä aikana samalla, kun polkumyynnillä tapahtunut tuonti nousi 463 000 tonnilla, on selvää, että muiden tekijöiden on täytynyt osaltaan vaikuttaa tuotannon laskuun ja sitä seuraavan kapasiteetin käytön ja työllisyyden laskuun. Tutkimuksessa on käynyt ilmi, että jäljelle jäävän tuotannon laskun aiheutti kaksi tekijää:
i) yhteisön tuotannon varastojen väheneminen (katso johdanto-osan 47 kohta);
ii) lasku yhteisön valmistajien sisäiseen kulutukseen, erityisesti moniravinteisten lannoitteiden seoksiin käytettävän ammoniumnitraatin määrässä.
On selvää, että nämä kaksi tekijää ovat merkittävästi vaikuttaneet yhteisön tuotannonalan tuotannon laskuun.
(71) Tutkimuksessa on lisäksi käynyt ilmi, että yhteisön tuotannonala on ylläpitänyt markkinoiden kysyntää suurempaa tuotantokapasiteettia jakson 1990/91 ja tutkimusjakson välisenä aikana. Samalla kun hyväksytään, että muutamissa tehtaissa osaa ammoniumnitraatille varatusta kapasiteetista voidaan käyttää myös muiden typpituotteiden valmistamisessa ja että yleisesti ottaen kapasiteettia vähennetään 6 prosentilla, on selvää, että yhteisön tuotannonalan kapasiteetti olisi yleisesti ottaen suurempi kuin yhteisön markkinoiden kysyntä jopa tilanteessa, jossa Venäjältä ja Liettuasta polkumyynnillä tapahtunutta tuontia ei olisi. Tämä tilanne näyttää vaikuttaneen kyseisen tuotteen kiinteiden kustannusten tason pitämiseen tarpeettoman korkeana.
d) Päätelmä
(72) Muut edellä tunnistetut tekijät (johdanto-osan 67-71 kohta) ovat vaikuttaneet yhteisön tuotannonalan tuotannon, kapasiteetin käytön ja työllisyyden laskuun sekä liian suuren kapasiteetin ylläpito on saattanut osaltaan vaikuttaa tarpeettoman korkeisiin tuotantokustannuksiin ja näin ollen negatiiviseen vaikutukseen voiton suhteen. Olisi kuitenkin huomattava, että jakson 1990/91 ja tutkimusjakson välisenä aikana yhteisön tuotannonala pystyi vähentämään keskimääräisiä tuotantokustannuksiaan 126 ecusta 115 ecuun tonnia kohden eikä tästä ponnistuksesta huolimattakaan pystynyt kilpailemaan polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin kanssa.
(73) Liettuasta polkumyynnillä tapahtuneella tuonnilla on ollut tietty vaikutus yhteisön tuotannonalan myyntiin ja markkinaosuuteen ja se on vaikuttanut hieman myös tuotannon ja kapasiteetin käytön laskuun (61-66 kohta). Näin ollen, Liettuasta tapahtuneen tuonnin pienen määrän ja sen huomattavan laskun perusteella tutkimusjakson aikana, Liettuan osuutta yhteisön tuotannonalan vahingosta on kokonaisuudessaan pidettävä pienenä. Kuten edellä todettiin, Liettuasta tapahtuva tuonti on päässyt merkittävässä määrin ainoastaan Yhdistyneen kuningaskunnan markkinoille, missä alueelliset liettualaiset ammoniumnitraattia koskevat polkumyyntitoimenpiteet pysyvät voimassa.
(74) Venäjältä polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin aiheuttama jäljelle jäävä vahinko koostuu suurimmaksi osaksi myynnin ja markkinaosuuden laskusta sekä verrattomasti suurimmalta osalta yhteisön tuotannonalan hintojen ja voittojen laskusta. Venäjältä tapahtunut tuonti on myös merkittävästi vaikuttanut tuotantoon ja kapasiteetin käyttöön sekä työllisyyteen (johdanto-osan 55-60 kohta). Venäjältä tapahtuneen tuonnin vaikutus tuntui koko yhteisössä, sillä sen markkinoille pääsy oli merkittävä ja laajeni koko yhteisöön.
(75) Lopuksi todetaan, että muut tekijät kuin polkumyynnillä tapahtuva tuonti ovat aiheuttaneet tietyn osan yhteisön tuotannolle aiheutuneesta vahingosta. Sitä vähäistä osaa vahingosta, joka aiheutui Liettuasta polkumyyntinä tapahtuneesta tuonnista, ei voida pitää merkittävänä. Tässä tapauksessa todetun kokonaisvahingon vakavuuden vuoksi on kuitenkin todettava, että muu aiheutunut vahinko on Venäjältä polkumyyntinä tapahtuneesta tuonnista erillisenäkin merkittävä.
G. YHTEISÖN ETU
1. Yleistä
(76) Tutkittaessa, vaatiiko yhteisön etu polkumyyntitoimenpiteiden toteuttamista, kiinnitetään erityisesti huomiota tarpeeseen poistaa polkumyynnin kauppaa vääristävät vahingolliset vaikutukset ja palauttaa tehokas kilpailu.
2. Seuraukset yhteisön teollisuudelle
(77) Kyseisen menettelyn mukaisesti polkumyyntinä tapahtuvan tuonnin vaikutuksia korjaamaan tarkoitettujen toimenpiteiden puuttuessa yksi tai useampia yhteisön valmistajista voitaisiin velvoittaa sulkemaan tehtaansa tai jopa lakkauttamaan toimintansa, erityisesti Venäjän huomattavan ylikapasiteetin sekä tutkimusjakson aikana määriteltyjen polkumyyntikäytäntöjen vuoksi. Tämän seurauksena yhteisössä menetettäisiin lukuisia työpaikkoja ja kilpailu markkinoilla vähenisi.
(78) EFIA väitti, että Venäjällä ei ole suurta ammoniumnitraatin ylikapasiteettia. Tämä väite on kuitenkin ristiriidassa niiden yhteistyössä toimivien viejien vastausten kanssa, jotka yhdessä osoittivat yli 1 miljoonan tonnin käyttämätöntä kapasiteettia tutkimusjakson aikana ja jotka lisäksi edustavat ainoastaan pientä osaa Venäjän ammoniumnitraatin tuotannosta. Tammikuussa 1995 julkaistussa riippumattomassa tutkimuksessa pääteltiin, että Venäjällä oli 5 miljoonan tonnin ammoniumnitraatin ylikapasiteetti.
3. Vaikutus käyttäjiin
(79) On totta, että yhteisön viljelijät hyötyivät lyhyellä aikavälillä polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin alhaisesta hinnasta. Kuitenkin olisi myös muistettava, että lannoitteet edustavat ainoastaan noin 12 prosenttia viljelijöiden kaikista tuotantokustannuksista yhteisössä sen jälkeen, kun niiden hinnat ovat laskeneet huomattavasti viime vuosina.
Tämän vuoksi polkumyyntitoimenpiteistä johtuvalla hintojen tarkistuksella tuskin olisi suurta vaikutusta viljelijöiden talouteen, erityisesti ottaen huomioon vahingollisen polkumyynnin estämiseksi tarvittavien toimenpiteiden suhteellisen vaatimattoman luonteen, eikä se asiaa tarkemmin punniten ole riittävä syy evätä yhteisön valmistajilta oikeutettua suojaa tässä tapauksessa.
4. Vaikutukset Venäjän kanssa käytävään kauppaan
(80) Yhteisön etua määritellessään ja tätä tapausta koskevia ehdotuksia valmisteltaessa on osoitettava aiheellista huomiota yhteisön julki tuomaan sitoumukseen edistää kauppaa Venäjän kanssa, jotta helpotettaisiin sen siirtymistä markkinatalouteen. Tämä ei luonnollisestikaan tarkoita, etteikö polkumyyntitoimenpiteitä olisi toteutettava silloin, kun niihin on aihetta; tämä kuitenkin tarkoittaa, että ehdotetussa ratkaisussa olisi pyrittävä minimoimaan ristiriita, joka on polkumyynnillä tapahtuvan tuonnin yhteisön tuotannolle aiheuttaman vahingon torjumisen ja Venäjän kanssa käytävän jatkuvan ja lisääntyvän kaupan edistämisen välillä.
5. Päätelmä
(81) Päätellään, että tässä tapauksessa on yhteisön edun mukaista toteuttaa polkumyyntitoimenpiteitä; joka tapauksessa johdanto-osan 80 kohdan perustelut olisi otettava täysin huomioon harkittaessa, mitä toimenpiteitä olisi toteutettava.
H. PÄÄTELMÄ
1. Liettuaa koskevan yhteisön laajuisen menettelyn päättäminen
(82) Koska päätellään, että Liettuasta tapahtunut tuonti ei ole aiheuttanut merkittävää vahinkoa yhteisön teollisuudelle, Liettuaa koskeva menettely saatetaan päätökseen komission päätöksellä 95/344/EY (6).
2. Yhdistyneen kuningaskunnan markkinoita koskevat voimassa olevat toimenpiteet
(83) Nykyisessä koko yhteisöön liittyvässä tutkimuksessa, joka koskee Liettuasta ja Venäjältä tuotavaa ammoniumnitraattia, on todettu, että Venäjän suhteen yhteisön tasolla toteutettavat polkumyyntitoimenpiteet ovat oikeutettuja. Samalla olisi huomattava, että toukokuusta 1994 alkaen johdanto-osan 2 kohdassa mainitun alueellisen tapauksen perusteella venäläisen ja liettualaisen ammoniumnitraatin tuontia Yhdistyneeseen kuningaskuntaan koskevat polkumyyntitoimenpiteet ovat myös olleet voimassa.
Nämä toimenpiteet ovat määrällisiä sitoumuksia, jotka rajoittavat vuotuisen tuonnin Liettuasta ja Venäjältä Yhdistyneeseen kuningaskuntaan 100 000 tonniin kummankin maan osalta.
(84) Venäjältä tapahtuvan tuonnin osalta alueellinen toimenpide ei riittävästi suojaa koko yhteisön tuotantoa, koska tutkimusjakson aikana 60 prosenttia ammoniumnitraatin tuonnista Venäjältä yhteisöön tuli muihin jäsenvaltioihin kuin Yhdistyneeseen kuningaskuntaan. Määrällisesti tämä edusti yli 200 000 tonnia ja osoitti jyrkkää nousua verrattuna jaksoon 1992/93.
Olisi myös huomattava, että kyseisen jakson aikana muut jäsenvaltiot kuin Yhdistynyt kuningaskunta vastasivat 55 prosentista yhteisön tuotannosta ja 60 prosentista kysynnästä ja että kyseiset valmistajat kärsivät jyrkemmästä hintojen ja tuottavuuden laskusta kuin Yhdistyneen kuningaskunnan valmistajat.
3. Venäjältä tapahtuvaa tuontia koskevat lopulliset toimenpiteet yhteisön tasolla
(85) Venäjältä tapahtuvaa tuontia koskevat lopulliset polkumyyntitoimenpiteet ovat näin ollen perusteltuja. Siten on selvää, että Yhdistyneen kuningaskunnan alueelliset toimenpiteet, jotka koskevat kyseistä tuontia on poistettava, muutoin Yhdistyneen kuningaskunnan markkinat hyötyisivät samanaikaisesti kaksista erillisistä suojatoimenpiteistä.
Venäjältä peräisin olevan ammoniumnitraatin tuontia koskeva Yhdistyneen kuningaskunnan alueellinen menettely saatetaan päätökseen komission päätöksellä 95/345/EY (7).
(86) Useat osapuolet väittivät, että ammoniumnitraatin hinnat yhteisössä ja siitä johtuen yhteisön valmistajien tilanne ovat parantuneet tutkimusjakson päätyttyä. Ne väittivät, että kyseisen tilanteen parantumisen vuoksi suojatoimenpiteet ovat tarpeettomia ja että tämä olisi otettava huomioon.
Vaikka ammoniumnitraatin markkinat eivät ole muodollisen tutkimuksen kohteena, näyttää siltä, että ne ovat parantuneet samoin kuin typpilannoitteiden markkinat tutkimusjakson päätyttyä. Tämä ei kuitenkaan millään lailla mitätöi tarvetta poistaa vahingollista polkumyyntiä, vaikka ehdotetun toimenpiteen tyypissä olisi otettava kyseinen tilanne huomioon.
4. Toimenpiteen tyyppi
(87) Päätellään, että Venäjältä peräisin olevan ammoniumnitraatin tuonnille on määrättävä muuttuvan tullin muodossa lopullinen polkumyyntitulli. Tämän etuna olisi vientihintojen nouseminen tasolle, jolla vahingollinen polkumyynti poistetaan samaan aikaan, kun ei määrätä ylimääräistä rasitusta viejille, jotka ovat jälkeenpäin nostaneet vientihintoja sellaiselle tasolle tai sellaista tasoa korkeammalle, ettei niistä aiheudu vahinkoa.
Tässä lähestymistavassa parhaiten yhdistyy tarve poistaa vahingollinen polkumyynti sekä johdanto-osan 80 ja 86 kohdissa esitetyt huomiot.
(88) EFIA oli huolissaan siitä, että vähimmäishinta voisi vaikeuttaa viejien myyntiä yhteisössä, jos markkinahinnat laskevat tai Yhdysvaltain dollarin kurssi muuttuu. Kummankin kyseisen mahdollisuuden vastapainoksi neuvosto toteaa, että komission olisi oltava valmistautunut harkitsemaan toimenpiteen uudelleentarkastelun nopeaa aloittamista, jos sitä varten toimitetaan riittävästi todisteita jopa ennen kuin vuosi on kulunut sen käyttöönotosta.
5. Tullin määrä
a) Yhteisön tuotannon vertailuhinta
(89) Yhteisön tuotannolle aiheutuvan vahingon poistamiseksi tarvittavan polkumyynnillä tapahtuvan tuonnin hinnankorotuksen määrittämiseksi on laskettu yhteisön tuotannon säkitetyn ammoniumnitraatin tuotantokustannusten painotettu keskiarvo tonnia kohden ja lisätty siihen 5 prosentin voitto, vahingon poistamiseksi riittävän vertailuhinnan saamiseksi.
Edellä mainittua 5 prosentin voittoa kustannuksista on käytetty viimeaikaisissa polkumyyntitapauksissa, jotka koskevat urea- ja urea-ammoniumnitraattiliuoksia, ja sitä pidettiin näin ollen kohtuullisena voittomarginaalina typpilannoitteille polkumyyntimenettelyssä.
(90) EFMA väitti, että 10 prosentin voittotavoite kustannuksista, jota käytettiin Yhdistyneen kuningaskunnan alueellisessa tapauksessa, olisi soveliaampi voiton taso.
(91) Alueellisessa menettelyssä käytettyä voittomarginaalia ei sovellettu Yhdistyneen kuningaskunnan tuotannon tosiasiallisiin tuotantokustannuksiin vaan kustannuksiin, jotka oli tarkistettu niin, ettei niissä oteta lukuun muita vaikuttavia tekijöitä kuin polkumyynnillä tapahtuva tuonti. Joka tapauksessa Yhdistyneen kuningaskunnan teollisuus edustaa ainoastaan pientä osaa yhteisön ammoniumnitraatin tuotannosta ja sillä on alhaisemmat kustannukset kuin muilla yhteisön valmistajilla. Tämän vuoksi Yhdistyneen kuningaskunnan kustannusrakenne suo sille kohtuulliset odotukset koko yhteisön teollisuutta korkeammasta voiton tasosta tavallisissa markkinaolosuhteissa. Lisäksi on vahvistettu, että yhteisön tuotannon kiinteät kustannukset ovat hiukan suuremmat, mikä johtuu ylikapasiteetin ylläpidosta (johdanto-osan 71 kohta). EFMA väitti myös, että korkeamman voittoluvun käyttö oli aiheellisempaa tiettyjen ammoniumnitraattiin liittyvien kustannusten vuoksi, jotka eivät esiinny urean tai urea-ammoniumnitraattiliuosten tuotannossa. EFMA ei kuitenkaan esittänyt riittävästi todisteita osoittaakseen vaatimuksensa oikeaksi. Ottaen huomioon nämä tekijät ja asiaa tarkoin harkittua päätellään, että 5 prosenttia tosiasiallisista kustannuksista on sopiva voittomarginaali.
(92) Kun käytetään 5 prosentin voittoa ja kun otetaan huomioon johdanto-osan 38 kohdassa vahvistettu 10 ecun "laatuero", vahingon poistamiseen tarvittava polkumyynnillä tapahtuvan tuonnin hinnan korotus on 20,4 ecua tonnia kohden Venäjältä tapahtuvan tuonnin osalta.
b) Vahingon poistamiseen perustuva tulli
(93) Venäjältä tuotavan ammoniumnitraatin polkumyyntimarginaali on 31,3 ecua tonnia kohden.
Koska polkumyyntimarginaali on korkeampi kuin hinnankorotus, jota tarvitaan vahingon poistamiseen ("vahinkomarginaali"), vahinkomarginaalin perusteella polkumyyntitulli määräytyy 20,4 ecuksi tonnia kohden.
c) Vähimmäishinnan laskeminen muuttuvan tullin määrittämiseksi
(94) Vähimmäishinnan kynnys lasketaan lisäämällä vientihintaan (vapaana rajalla) vahinkomarginaali sekä kuljetus- ja vakuutuskustannukset ja kauppiaiden marginaali, jotta päädytään cif-hintaan yhteisön rajalla tullaamattomana. Polkumyyntitulli kannetaan ainoastaan, jos cif-tuontihinta laskee tämän tason alapuolelle.
(95) Viennistä ja tuonnista aiheutuneiden kustannusten laskemiseksi ei riitä, että otetaan huomioon vientihinnan entisellä Venäjän rajalla ja Eurostatin cif-hinnan välinen erotus, sillä ala-arvoisen tuotteen erä laski Venäjältä tapahtuneen tuonnin keskimääräistä cif-hintaa samalla, kun vientihinta perustui ainoastaan hyvälaatuiseen ammoniumnitraattiin. Edellä mainittu vertailu aliarvioisi aiheutuneita kustannuksia ja johtaisi vähimmäishintaan, joka ei täysin olisi poistanut vahinkoa.
Koska Venäjän ammoniumnitraatin tuojat ja viejät eivät toimineet täydellisessä yhteistyössä, luotettavin menetelmä olisi käyttää liettualaisen tuotteen viennistä ja tuonnista yhteisöön aiheutuneita kustannuksia, jotka vahvistettiin tutkimuksessa varmistettujen tietojen perusteella. Kyseessä on kauttaaltaan hyvälaatuinen tuote, jota on kuljetettu suurin piirtein sama matka ja samoissa olosuhteissa kuin venäläistä ammoniumnitraattia.
Venäjän taloudellisten ulkosuhteiden ministeriö väitti, että kyseisestä menetelmästä johtuva 24,7 ecua tonnia kohden oli liian korkea luku. He esittivät tiettyjä viejiltä saatuja tietoja, jotka osoittivat alempia kuljetuskustannuksia.
Kyseisiä tietoja ei voida hyväksyä, koska ne annettiin hyvin myöhään menettelyssä eikä niitä ollut tarkastettu, ne koskivat ainoastaan pientä osaa koko viennistä ja niistä puuttuivat Venäjän fob-tason ja yhteisön cif-tason välillä tuotteita ostavien ja myyvien edustajien tai muiden välittäjien kustannukset. Tämä on tarkastuksen aikana saatujen tietojen perusteella tavallinen venäläisen ammoniumnitraatin myyntireitti.
Venäläiseen ammoniumnitraattiin sovellettuna tämä johtaa seuraaviin laskelmiin:
TAULUKON PAIKKA
(96) Vähimmäishinnan Venäjältä tapahtuvalle tuonnille säkeissä olisi näin ollen oltava 102,9 ecua tonnia kohden.
(97) EFIA on vaatinut, että vähimmäishintaa olisi vähennettävä, jos ammoniumnitraattia tuodaan pakkaamattomana. Tämän osalta katsotaan, että alemman vähimmäishinnan olemassaolo pakkaamattomalle tuotteelle väistämättä antaisi mahdollisuuden välttää säkeissä tapahtuvaa tuontia koskeva polkumyyntitulli säkkien kustannuksiin liittyvällä tasoitusjärjestelyllä.
Näin ollen päätellään, että toimenpiteiden tehokkuuden säilyttämiseksi on käytettävä samaa vähimmäishintaa, 102,9 ecua tonnia kohden, sekä säkitetyn tuotteen että pakkaamattoman tuotteen osalta.
6. Sitoumus
(98) Venäjän taloudellisten ulkosuhteiden ministeriö on tarjoutunut rajoittamaan vientiä yhteisöön 300 000 tonniin vuodessa ja myöntämään lisenssejä ainoastaan samalle tai suuremmalle ohjehinnalle, joka kuvastaa "markkinahintaa" yhteisössä. Sitoumusta ei voida hyväksyä ottaen huomioon, että 100 000 tonnin raja määrällisessä sitoumuksessa, joka käsittää Yhdistyneen kuningaskunnan markkinat ja joka on hyväksytty päätöksellä 94/293/EY, on jo ylitetty helmikuuhun 1995 mennessä huolimatta siitä, että Venäjän viranomaiset olivat sitoutuneet rajoittamaan vientiä 100 000 tonniin 21 päivänä toukokuuta 1995 päättyvänä 12 kuukauden jaksona.
Ottaen huomioon nämä olosuhteet Venäjän viranomaiset eivät ole riittävästi osoittaneet kykyään noudattaa ammoniumnitraatin vientiin liittyviä sitoumuksia koskevia valvontavelvoitteitaan.
Lisäksi:
(99) Luku 300 000 tonnia on liian korkea. Se edustaa ainoastaan 27 prosentin vähennystä tutkimusjakson aikana tuodusta määrästä, vaikka mukaan luettaisiin Itävaltaan, Suomeen ja Ruotsiin tuotu 70 000 tonnia venäläistä ammoniumnitraattia. Tämä ei riitä poistamaan yhteisön teollisuudelle aiheutuvaa vahinkoa.
(100) Kaiken kaikkiaan ottaen huomioon Liettuasta Yhdistyneeseen kuningaskuntaan tapahtuvaa tuontia koskevan yhä voimassa olevan 100 000 tonnin rajan tässä tapauksessa, korkeamman luvun hyväksyminen Venäjältä tapahtuvan tuonnin osalta koko yhteisöön antaisi Venäjälle mahdollisuuden viedä yli 100 000 tonnia Yhdistyneeseen kuningaskuntaan palkiten näin venäläiset viejät siitä, että ne ovat aikaisemmin aiheuttaneet vahinkoa erityisesti ylittämällä edellä mainitun alueellisen sitoumuksen rajan.
(101) "Ohjehinta", vaikka se kuvastaakin tarjouksen korkeimpia hintoja, ei olisi aina sama tai suurempi kuin vähimmäishinta, jolla poistetaan vahingollinen polkumyynti: Venäjän viranomaiset vaativat markkinoihin perustuvaa joustavuutta. Missään tapauksessa ministeriö ei käytännössä pystyisi valvomaan tosiasiallisesti maksettuja hintoja.
7. Päätelmä
(102) Päätellään, että edellä mainittua sitoumusta ei olisi hyväksyttävä; sen sijaan olisi otettava käyttöön muuttuva polkumyyntitulli.
ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN:
1 artikla
1. Otetaan käyttöön lopullinen polkumyyntitulli tuotaessa yhteisöön Venäjältä peräisin olevaa CN-koodeihin 3102 30 90 ja 3102 40 90 kuuluvaa ammoniumnitraattia.
2. Polkumyyntitullin määrä on 102,9 ecun suuruinen tuotteen nettotonnilta maksettavan hinnan ja vapaasti yhteisön rajalle tullaamattomana maksettavan cif-nettohinnan välinen erotus aina, kun se on alempi.
3. Jollei toisin määrätä, sovelletaan voimassa olevia tulleja koskevia säännöksiä.
2 artikla
Tämä asetus tulee voimaan sitä päivää seuraavana päivänä, jona se on julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Brysselissä 16 päivänä elokuuta 1995.