RÅDETS FORORDNING (EF) Nr. 1005/2008
af 29. september 2008
om en EF-ordning, der skal forebygge, afværge og standse ulovligt, urapporteret og ureguleret fiskeri, om ændring af forordning (EØF) nr. 2847/93, (EF) nr. 1936/2001 og (EF) nr. 601/2004 og om ophævelse af forordning (EF) nr. 1093/94 og (EF) nr. 1447/1999
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 37,
under henvisning til forslag fra Kommissionen,
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet (1),
under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (2),
efter høring af Regionsudvalget, og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Fællesskabet er kontraherende part i De Forenede Nationers havretskonvention af 10. december 1982 (UNCLOS), har ratificeret De Forenede Nationers aftale om gennemførelse af bestemmelserne i De Forenede Nationers havretskonvention af 10. december 1982 vedrørende bevarelse og forvaltning af fælles fiskebestande og stærkt vandrende fiskearter af 4. august 1995 (FN-aftale om fiskebestande) og har godkendt De Forenede Nationers Levnedsmiddel- og Landbrugsorganisations aftale af 24. november 1993 om fremme af fiskerfartøjers overholdelse af internationale bevarelses- og forvaltningsforanstaltninger på det åbne hav (FAO’s adfærdskodeks). I disse bestemmelser fastlægges især princippet om, at alle stater har pligt til at træffe passende foranstaltninger til at sikre, at de marine ressourcer forvaltes bæredygtigt, og til at samarbejde med hinanden i dette øjemed.
(2)
Formålet med den fælles fiskeripolitik som fastlagt i Rådets forordning (EF) nr. 2371/2002 af 20. december 2002 om bevarelse og bæredygtig udnyttelse af fiskeressourcerne som led i den fælles fiskeripolitik (3) er at sikre, at de levende akvatiske ressourcer udnyttes på en økonomisk, miljømæssigt og socialt bæredygtig måde.
(3)
Ulovligt, urapporteret og ureguleret fiskeri (IUU-fiskeri) er en af de alvorligste trusler mod bæredygtig udnyttelse af de levende akvatiske ressourcer, og bringer selve grundlaget for den fælles fiskeripolitik og de internationale bestræbelser for at fremme bedre havforvaltning i fare. IUU-fiskeri er også en stor trussel mod den marine biodiversitet, og denne trussel må håndteres i overensstemmelse med målene i meddelelsen fra Kommissionen - »Stop for tab af biodiversitet inden 2010 - og fremover«.
(4)
FAO vedtog i 2001 en international handlingsplan for at forebygge, afværge og standse ulovligt, urapporteret og ureguleret fiskeri, som Fællesskabet har godkendt. Endvidere har regionale fiskeriforvaltningsorganisationer med aktiv støtte fra Fællesskabet indført en række nye foranstaltninger, der har til formål at bekæmpe ulovligt, urapporteret og ureguleret fiskeri.
(5)
Fællesskabet bør i overensstemmelse med sine internationale forpligtelser og på grund af problemets hastende karakter og omfang gøre en markant større indsats mod IUU-fiskeri og vedtage nye retsforskrifter, der dækker alle aspekter af fænomenet.
(6)
Fællesskabets bestræbelser bør primært koncentreres om de former for adfærd under definitionen af IUU-fiskeri, som forårsager de alvorligste skader på havmiljøet, fiskebestandes bæredygtighed og den socioøkonomiske situation for de fiskere, der overholder reglerne for bevarelse og forvaltning af fiskeressourcer.
(7)
I overensstemmelse med definitionen af IUU-fiskeri bør denne forordning også gælde for højsøfiskeri og fiskeri i marine farvande henhørende under kyststaters jurisdiktion eller højhedsområde, herunder marine farvande henhørende under medlemsstaternes jurisdiktion eller højhedsområde.
(8)
For at håndtere de interne aspekter af IUU-fiskeri korrekt er det af afgørende betydning for Fællesskabet at træffe de foranstaltninger, der er nødvendige for at sikre, at den fælles fiskeripolitiks regler overholdes bedre. I afventning af en revision af Rådets forordning (EØF) nr. 2847/93 af 12. oktober 1993 om indførelse af en kontrolordning under den fælles fiskeripolitik (4) bør der indsættes bestemmelser herom i nærværende forordning.
(9)
I EF-bestemmelserne, især i afsnit II i forordning (EØF) nr. 2847/93, foreskrives der en omfattende ordning for overvågning af, om EF-fiskerfartøjernes fangster er lovlige. Den nuværende ordning for fiskevarer, der er fanget af tredjelandsfiskerfartøjer, og som importeres til Fællesskabet, sikrer ikke et tilstrækkeligt højt kontrolniveau. Denne svaghed giver udenlandske driftsansvarlige, der udøver IUU-fiskeri, et kraftigt incitament til at afsætte deres varer i Fællesskabet og øge rentabiliteten af deres fiskeri. Fællesskabet har som verdens største marked for og importør af fiskevarer et særligt ansvar for at sikre, at fiskevarer, der importeres til Fællesskabets område, ikke stammer fra IUU-fiskeri. Der bør derfor indføres en ny ordning for at sikre behørig kontrol med forsyningskæden for fiskevarer, der importeres til Fællesskabet.
(10)
EF-bestemmelserne om adgang til EF-havne for fiskerfartøjer, der fører et tredjelands flag, bør skærpes for at sikre behørig kontrol af lovligheden af de fiskevarer, som landes af fiskerfartøjer, der fører et tredjelands flag. Dette bør navnlig medføre, at fiskerfartøjer, der fører et tredjelands flag, kun har adgang til EF-havne, hvis de kan fremlægge nøjagtige oplysninger om deres fangsters lovlighed, idet sådanne oplysninger endvidere skal være valideret af flagstaten.
(11)
Ved omladning på havet undgås behørig kontrol fra flag- eller kyststaterne, og sådan omladning er derfor en almindeligt anvendt metode for driftsansvarlige, der udøver IUU-fiskeri, til at skjule, at deres fangster er ulovlige. Det er derfor berettiget, at Fællesskabet kun tillader omladning, hvis den finder sted i havne udpeget af medlemsstaterne, i tredjelandshavne mellem Fællesskabets fiskerfartøjer eller uden for EF-farvande mellem Fællesskabets fiskerfartøjer og fiskerfartøjer registreret som transportfartøjer i en regional fiskeriforvaltningsorganisations regi.
(12)
Der bør fastsættes betingelser, procedurer og hyppighed for medlemsstaternes kontrol, inspektion og verifikation på grundlag af risikoforvaltning.
(13)
Der bør indføres forbud mod handel med Fællesskabet med fiskevarer, der stammer fra IUU-fiskeri. For at gøre et sådant forbud effektivt og sikre, at alle handlede fiskevarer, der importeres til eller eksporteres fra Fællesskabet, er blevet fanget i overensstemmelse med internationale bevarelses- og forvaltningsforanstaltninger og i givet fald andre relevante bestemmelser for de berørte fiskerfartøjer, bør der indføres en certificeringsordning for al handel med fiskevarer med Fællesskabet.
(14)
Fællesskabet bør i forbindelse med certificeringsordningens gennemførelse tage hensyn til udviklingslandenes kapacitetsproblemer.
(15)
Under en sådan ordning bør det være en forudsætning for at kunne importere fiskevarer til Fællesskabet, at der er udstedt en attest. Denne attest bør indeholde oplysninger, der godtgør, at de pågældende varer er lovlige. Attesten bør valideres af flagstaten for det fiskerfartøj, der fangede de pågældende fisk, i overensstemmelse med flagstatens folkeretlige forpligtelser til at sikre, at fiskerfartøjer, der fører dens flag, overholder de internationale bestemmelser for bevarelse og forvaltning af fiskeressourcer.
(16)
Det er vigtigt, at denne certificeringsordning gælder for al import af fiskevarer til Fællesskabet og eksport fra Fællesskabet. Denne ordning bør også anvendes på fiskevarer, der er transporteret eller forarbejdet i en anden stat end flagstaten, inden de ankommer til Fællesskabets område. Der bør derfor fastsættes særlige krav for sådanne varer, så det sikres, at de varer, der ankommer til Fællesskabets område, er varer, hvis lovlighed er blevet valideret af flagstaten.
(17)
Det er vigtigt at sikre et ensartet kontrolniveau for alle importerede fiskevarer, uden at dette berører omfanget eller hyppigheden af handelen, ved at indføre specifikke procedurer for indrømmelse af status som godkendt økonomisk aktør.
(18)
Certificeringsordningen bør også gælde for eksport af fangster, som kommer fra fiskerfartøjer, der fører en medlemsstats flag, inden for rammerne af samarbejdet med tredjelande.
(19)
De medlemsstater, som varerne efter planen skal importeres til, bør kunne kontrollere gyldigheden af de fangstattester, der ledsager partiet, og have ret til at afvise import, hvis fangstattestbetingelserne i denne forordning ikke er overholdt.
(20)
Det er vigtigt, at kontrol, inspektion og verifikation af fiskevarer i transit eller under omladning primært foretages af de medlemsstater, som er varernes endelige bestemmelsessted, for at forbedre effektiviteten.
(21)
For at bistå medlemsstaternes kontrolmyndigheder med at overvåge lovligheden af fiskevarer, der handles med Fællesskabet, og for at advare aktørerne i Fællesskabet, bør der oprettes et EF-alarmsystem, via hvilket der i givet fald kan formidles oplysninger, når der er begrundet tvivl om, at visse tredjelande ikke overholder de gældende bevarelses- og forvaltningsbestemmelser.
(22)
Det er vigtigt, at Fællesskabet vedtager afskrækkende foranstaltninger over for fiskerfartøjer, der udøver IUU-fiskeri, og hvis flagstat ikke griber behørigt ind over for sådant IUU-fiskeri.
(23)
I den forbindelse bør Kommissionen i samarbejde med medlemsstaterne, EF-Fiskerikontrolagenturet, tredjelande og andre organer identificere fiskerfartøjer, der mistænkes for at udøve IUU-fiskeri, på grundlag af risikoforvaltning, og Kommissionen bør indhente oplysninger fra den kompetente flagstat om konstateringernes rigtighed.
(24)
For at lette undersøgelser i forbindelse med fiskerfartøjer, der formodes at have udøvet IUU-fiskeri, og forhindre fortsatte formodede overtrædelser bør medlemsstaterne fastsætte særlige kontrol- og inspektionskrav med hensyn til sådanne fiskerfartøjer.
(25)
Hvis de indhentede oplysninger giver tilstrækkeligt grundlag for at antage, at fiskerfartøjer, der fører et tredjelands flag, har udøvet IUU-fiskeri, og hvis de kompetente flagstater ikke har grebet effektivt ind over for sådant IUU-fiskeri, bør Kommissionen opføre de pågældende fartøjer på EF-listen over IUU-fartøjer.
(26)
Hvis de indhentede oplysninger giver tilstrækkeligt grundlag for at antage, at EF-fiskerfartøjer har udøvet IUU-fiskeri, og at de kompetente flagstater ikke har grebet effektivt ind over for sådant IUU-fiskeri i henhold til denne forordning og forordning (EØF) nr. 2847/93, bør Kommissionen opføre de pågældende fartøjer på EF-listen over IUU-fartøjer.
(27)
For at råde bod på flagstaters manglende evne til at gribe effektivt ind over for fiskerfartøjer, der fører deres flag, og som er opført på EF-listen over IUU-fartøjer, og for at forhindre, at sådanne fartøjer fortsætter fiskeriet, bør medlemsstaterne træffe passende foranstaltninger over for sådanne fartøjer.
(28)
For at beskytte de rettigheder, som fiskerfartøjer opført på EF-listen over IUU-fartøjer og deres flagstater har, bør proceduren for opførelse på listen give flagstaten mulighed for at meddele Kommissionen de foranstaltninger, der er truffet, og, hvor det er muligt, give ejeren eller de driftsansvarlige mulighed for at blive hørt på hvert trin af proceduren, ligesom den bør åbne mulighed for, at et fartøj kan fjernes fra listen, når det ikke længere opfylder kriterierne for at være opført.
(29)
For at skabe en fælles ramme i Fællesskabet og for at undgå, at der oprettes en hel række af lister over fiskerfartøjer, som er involveret i IUU-fiskeri, bør fiskerfartøjer, der er opført på de IUU-lister, som regionale fiskeriforvaltningsorganisationer har opstillet, automatisk også opføres på den tilsvarende liste, som Kommissionen har opstillet.
(30)
En af de vigtigste årsager til IUU-fiskeri er, at visse medlemsstater ikke opfylder de folkeretlige forpligtelser, som de som flag-, havne-, kyst- eller afsætningsstat har til at træffe passende foranstaltninger til at sikre, at deres fiskerfartøjer eller statsborgere overholder bestemmelserne for bevarelse og forvaltning af fiskeressourcer, og Fællesskabet bør tage dette problem op.
(31)
I den forbindelse bør Fællesskabet, ud over de foranstaltninger, det har truffet på internationalt og regionalt plan, have ret til ud fra gennemsigtige, klare og objektive kriterier baseret på internationale normer at identificere ikke-samarbejdende stater, og, efter at have givet dem tilstrækkelig tid til og mulighed for at reagere på en forudgående meddelelse, at træffe ikke-diskriminatoriske, legitime og relevante foranstaltninger, herunder handelsforanstaltninger, over for sådanne stater.
(32)
Det er Rådet, der skal vedtage handelsforanstaltninger over for andre stater. Da opstillingen af en liste over ikke-samarbejdende stater bør føre til handelsmodforanstaltninger over for de pågældende stater, er det rimeligt, at Rådet i dette specifikke tilfælde forbeholder sig ret til at udøve gennemførelsesbeføjelser direkte.
(33)
Det er vigtigt, at medlemsstaternes statsborgere på effektiv vis tilskyndes til ikke at udøve eller støtte IUU-fiskeri, som udøves af fiskerfartøjer, der fører et tredjelands flag, og som fisker uden for Fællesskabet; dette henhører dog primært under flagstatens ansvar. Medlemsstaterne bør derfor træffe de fornødne foranstaltninger og samarbejde med hinanden og med tredjelande om at identificere de statsborgere i deres lande, der udøver IUU-fiskeri, sørge for, at de idømmes passende sanktioner, og kontrollere de aktiviteter, som deres statsborgere udøver sammen med tredjelandsfiskerfartøjer uden for Fællesskabet.
(34)
Det vedvarende store antal alvorlige overtrædelser af den fælles fiskeripolitiks regler, der begås i EF-farvande eller af EF-aktører, skyldes i vidt omfang, at de sanktioner, som medlemsstaterne efter deres nationale lovgivning idømmer ved alvorlig overtrædelse af disse regler, ikke er tilstrækkeligt afskrækkende. Denne svaghed understreges yderligere af medlemsstaternes meget uens sanktionsniveau, som tilskynder kriminelle aktører til at udøve deres aktivitet i maritime farvande eller områder i den medlemsstat, hvor sanktionerne er mildest. For at afhjælpe denne svaghed, som bygger på bestemmelserne i forordning (EF) nr. 2371/2002 og (EØF) nr. 2847/93 på dette felt, bør maksimumsniveauet for administrative sanktioner ved alvorlig overtrædelse af den fælles fiskeripolitiks regler afstemmes inden for Fællesskabet, idet der tages hensyn til værdien af de fiskevarer, der er opnået ved den alvorlige overtrædelse, eventuel gentagelse og værdien af den skade, der er forvoldt på fiskeressourcerne eller havmiljøet, ligesom der bør vedtages øjeblikkelige håndhævelsesforanstaltninger og supplerende foranstaltninger.
(35)
Foruden den adfærd, der betragtes som en alvorlig overtrædelse af fiskeribestemmelserne, bør handel, der er direkte forbundet med IUU-fiskeri, herunder handel med eller import af fiskevarer, der stammer fra IUU-fiskeri, eller forfalskning af dokumenter, også betragtes som alvorlige overtrædelser, der kræver, at medlemsstaterne vedtager harmoniserede maksimumsniveauer for administrative sanktioner.
(36)
De sanktioner, der er fastsat for alvorlige overtrædelser af denne forordning, bør også gælde for juridiske personer, da disse overtrædelser i vid udstrækning begås i juridiske personers interesse eller for deres vindings skyld.
(37)
De bestemmelser for observation af fiskerfartøjer på havet, som visse regionale fiskeriforvaltningsorganisationer har vedtaget, bør gennemføres på en samordnet måde i Fællesskabet.
(38)
Det er vigtigt, at medlemsstaterne, Kommissionen og tredjelande samarbejder om at sikre, at IUU-fiskeri undersøges og sanktioneres behørigt, og at foranstaltningerne i denne forordning kan anvendes. Der bør indføres en ordning med gensidig bistand for at fremme sådant samarbejde.
(39)
I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet er det for at nå det grundlæggende mål, nemlig at standse IUUfiskeri, nødvendigt og hensigtsmæssigt at opstille regler for de foranstaltninger, der er fastsat i denne forordning. Denne forordning går ikke ud over, hvad der er nødvendigt for at nå de opstillede mål, jf. traktatens artikel 5, stk. 3.
(40)
De nødvendige foranstaltninger til gennemførelse af denne forordning bør vedtages i overensstemmelse med Rådets afgørelse 1999/468/EF af 28. juni 1999 om fastsættelse af de nærmere vilkår for udøvelsen af de gennemførelsesbeføjelser, der tillægges Kommissionen (5).
(41)
Ifølge denne forordning er IUU-fiskeri en særlig alvorlig overtrædelse af gældende love og administrative bestemmelser, fordi det i alvorlig grad underminerer mulighederne for at nå de overtrådte bestemmelsers mål og bringer de berørte bestandes bæredygtighed eller havmiljøets bevarelse i fare. På grund af denne forordnings begrænsede anvendelsesområde bør dens gennemførelse baseres på og supplere anvendelsesområdet for forordning (EØF) nr. 2847/93, hvorved der fastsættes rammebestemmelser for kontrol og overvågning af fiskeri under den fælles fiskeripolitik. Denne forordning styrker således bestemmelserne i forordning (EØF) nr. 2847/93 for så vidt angår inspektion af tredjelandsfiskerfartøjer i havn, som nu ophæves og erstattes af den havneinspektionsordning, der er fastsat i kapitel II i nærværende forordning. Ved denne forordning fastsættes der i kapitel IX desuden en sanktionsordning, der specifikt gælder for IUU-fiskeri. Sanktionsbestemmelserne i forordning (EØF) nr. 2847/93 forbliver således gældende for andre overtrædelser af den fælles fiskeripolitiks regler end dem, som nærværende forordning vedrører.
(42)
Beskyttelsen af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger er underlagt Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 45/2001 af 18. december 2000 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger i fællesskabsinstitutionerne og -organerne og om fri udveksling af sådanne oplysninger (6), som ved anvendelsen af nærværende forordning gælder fuldt ud ved behandling af personoplysninger, især for så vidt angår den ret, som de personer, som de pågældende personoplysninger vedrører, har til adgang, berigtigelse, sletning eller spærring af personoplysninger og underretning af tredjemand, og derfor kommer denne forordning ikke nærmere ind på sådanne rettigheder.
(43)
Eftersom bestemmelser i denne forordning træder i kraft på områder, der er omfattet af Rådets forordning (EØF) nr. 2847/93, (EF) nr. 1093/94 (7), (EF) nr. 1447/1999 (8), (EF) nr. 1936/2001 (9) og (EF) nr. 601/2004 (10), bør disse forordninger helt eller delvis ophæves -
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:
KAPITEL I
GENERELLE BESTEMMELSER
Artikel 1
Emne og anvendelsesområde
1. Ved denne forordning oprettes der en EF-ordning, der skal forebygge, afværge og standse ulovligt, urapporteret og ureguleret fiskeri (IUU-fiskeri).
2. Ved anvendelsen af stk. 1 træffer hver medlemsstat efter EF-retten de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at ordningen bliver effektiv. Medlemsstaterne stiller tilstrækkelige midler til rådighed for deres kompetente myndigheder, så de kan varetage deres opgaver som fastlagt i denne forordning.
3. Ordningen i stk. 1 gælder for alt IUU-fiskeri og alle dertil knyttede aktiviteter, der udøves i den del af medlemsstaternes område, som traktaten finder anvendelse på, i EF-farvande, i marine farvande henhørende under tredjelandes jurisdiktion eller højhedsområde, eller på det åbne hav. IUU-fiskeri, der finder sted i marine farvande henhørende under de oversøiske lande og territorier, jf. bilag II til traktaten, sidestilles med IUU-fiskeri, der finder sted i marine farvande henhørende under tredjelande.
Artikel 2
Definitioner
I denne forordning forstås ved:
1)
»ulovligt, urapporteret og ureguleret fiskeri« eller »IUU-fiskeri«: fiskeri, der er ulovligt, urapporteret eller ureguleret
2)
»ulovligt fiskeri«:
a)
fiskeri, der udøves af nationale eller udenlandske fiskerfartøjers fiskeri i maritime farvande henhørende under en stats jurisdiktion uden tilladelse fra den pågældende stat eller i strid med dens love og administrative bestemmelser
b)
fiskeri, der udøves af fiskerfartøjer, som er registreret i stater, der er kontraherende parter i en relevant regional fiskeriforvaltningsorganisation, men hvor fartøjerne fisker i strid med de bevarelses- og forvaltningsforanstaltninger, som den pågældende organisation har vedtaget, og som er bindende for staterne, eller i strid med relevante internationale bestemmelser, eller
c)
fiskeri, der udøves af fiskerfartøjer i strid med nationale eller internationale forpligtelser, herunder fiskeri, der udøves af stater, som samarbejder med en relevant regional fiskeriforvaltningsorganisation
3)
»urapporteret fiskeri«:
a)
fiskeri, der ikke rapporteres eller fejlrapporteres til den relevante nationale myndighed i strid med nationale love og administrative bestemmelser, eller
b)
fiskeri, der udøves inden for en relevant regional fiskeriforvaltningsorganisations kompetenceområde, og som enten ikke rapporteres eller fejlrapporteres i strid med den pågældende organisations rapporteringsprocedurer
4)
»ureguleret fiskeri«:
a)
fiskeri inden for en relevant regional fiskeriforvaltningsorganisations kompetenceområde, der udøves af statsløse fiskerfartøjer eller fiskerfartøjer, der er registreret i en stat, som ikke er part i den pågældende organisation, eller af enhver anden fiskerienhed på en måde, der ikke er forenelig med eller strider mod den pågældende organisations bevarelses- og forvaltningsforanstaltninger, eller
b)
fiskeri i områder eller efter fiskebestande, for hvilke der ikke er truffet bevarelses- eller forvaltningsforanstaltninger, udøvet af fiskerfartøjer på en måde, der er uforenelig med det nationale ansvar for bevarelse af de levende marine ressourcer efter folkeretten
5)
»fiskerfartøj«: ethvert fartøj, uanset størrelse, der anvendes til eller er beregnet til erhvervsmæssig udnyttelse af fiskeressourcer, herunder hjælpefartøjer, fabriksfartøjer og fartøjer, der deltager i omladning, samt transportfartøjer, der er udrustet til transport af fiskevarer, med undtagelse af containerskibe
6)
»EF-fiskerfartøj«: et fiskerfartøj, der fører en medlemsstats flag og er registreret i EF
7)
»fiskeritilladelse«: ret til at udøve fiskeri i en bestemt periode, i et givet område eller i et givet fiskeri
8)
»fiskevare«: enhver vare, der henhører under kapitel 3 og toldposition 1604 og 1605 i den kombinerede nomenklatur, jf. Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 af 23. juli 1987 om told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif (11), med undtagelse af de varer, der er opført i bilag I i denne forordning
9)
»bevarelses- og forvaltningsforanstaltninger«: foranstaltninger, der har til formål at bevare og forvalte én eller flere arter af levende marine ressourcer, og som vedtages og gælder i overensstemmelse med de relevante bestemmelser i folkeretten og/eller EF-retten
10)
»omladning«: overførsel af en del af eller alle fiskevarer om bord på et fiskerfartøj til et andet fiskerfartøj
11)
»import«: indførsel af fiskevarer til Fællesskabets område, herunder til omladning i havne på dets område
12)
»indirekte import«: import fra et andet tredjelandsområde end området under flagstaten for det fiskerfartøj, der har foretaget fangsten
13)
»eksport«: enhver transport til et tredjeland af fiskevarer fanget af fiskerfartøjer, som fører en medlemsstats flag, herunder fra Fællesskabets område, fra tredjelande eller fra fangstpladser
14)
»reeksport«: enhver transport fra Fællesskabets område af fiskevarer, som tidligere er blevet importeret til Fællesskabets område
15)
»regional fiskeriforvaltningsorganisation«: en subregional, regional eller lignende organisation med kompetence efter folkeretten til at træffe bevarelses- og forvaltningsforanstaltninger for levende marine ressourcer, som efter konventionen eller aftalen om den pågældende organisations oprettelse hører under dens ansvar
16)
»kontraherende part«: en kontraherende part i en international konvention eller aftale om oprettelse af en regional fiskeriforvaltningsorganisation samt stater, fiskerienheder eller andre enheder, der samarbejder med en sådan organisation og har fået status som samarbejdende ikke-kontraherende part i forhold til sådan en organisation
17)
»observation«: enhver observation af et fiskerfartøj, der opfylder ét eller flere af kriterierne i artikel 3, stk. 1, og som foretages af en medlemsstats kompetente myndighed med ansvar for inspektion på havet eller af føreren af et EF-fiskerfartøj eller et tredjelandsfiskerfartøj
18)
»fællesfiskeri«: enhver fiskeriaktivitet mellem to eller flere fiskerfartøjer, hvor fangsten overføres fra ét fiskerfartøjs fiskeredskaber til et andet fartøj, eller hvor den teknik, der benyttes af disse fiskerfartøjer, kræver fælles fiskeredskaber
19)
»juridisk person«: enhver retlig enhed, der har denne status efter gældende national lovgivning, med undtagelse af stater eller andre offentlige organer, der udøver offentlig myndighed, og offentlige organisationer
20)
»risiko«: sandsynligheden for en hændelse, der kan opstå i forbindelse med fiskevarer, der importeres til eller eksporteres fra Fællesskabets område, og som forhindrer den korrekte anvendelse af denne forordning eller af bevarelses- og forvaltningsforanstaltningerne
21)
»risikoforvaltning«: den systematiske identifikation af risici og gennemførelse af alle de foranstaltninger, der er nødvendige for at begrænse risiciene. Dette omfatter aktiviteter som indsamling af data og oplysninger, analyse og vurdering af risici, fastsættelse og indledning af tiltag og regelmæssig kontrol og tilsyn med processen og dens resultater baseret på internationale, fællesskabsretlige eller nationale kilder eller strategier
22)
»det åbne hav«: alle dele af havet som defineret i artikel 86 i De Forenede Nationers havretskonvention (UNCLOS)
23)
»parti«: varer, som enten sendes samtidig fra en bestemt eksportør til en bestemt modtager eller er omfattet af et gennemgående transportdokument, der dækker transporten fra eksportøren til modtageren.
Artikel 3
Fiskerfartøjer, der udøver IUU-fiskeri
1. Et fiskerfartøj formodes at udøve IUU-fiskeri, hvis det godtgøres, at det i strid med de gældende bevarelses- og forvaltningsforanstaltninger i det område, hvor det har udøvet sådant fiskeri:
a)
har fisket uden gyldig licens, godkendelse eller tilladelse udstedt af flagstaten eller den relevante kyststat, eller
b)
ikke har overholdt sine forpligtelser med hensyn til registrering og rapportering af fangstdata eller fangstrelaterede data, herunder data fremsendt via satellitbaseret fartøjsovervågningssystem, eller forhåndsmeddelelser, jf. artikel 6, eller
c)
har fisket i et lukket område, i en forbudsperiode, uden at have en kvote, eller efter at have opbrugt sin kvote eller ud over en tilladt dybde, eller
d)
har fisket direkte efter en bestand, som der er indført fiskeristop eller fiskeriforbud for, eller
e)
har anvendt forbudte fiskeredskaber eller fiskeredskaber, der ikke opfylder kravene, eller
f)
har forfalsket eller tilsløret dets mærkning, identitet eller registrering, eller
g)
har tilsløret, forfalsket eller tilintetgjort bevismateriale vedrørende undersøgelser, eller
h)
har lagt hindringer i vejen for inspektørernes arbejde med at kontrollere, om de gældende bevarelses- og forvaltningsforanstaltninger overholdes, og for observatørernes arbejde med at observere, om de gældende EF-bestemmelser overholdes, eller
i)
har taget undermålsfisk om bord, omladet eller landet undermålsfisk i strid med gældende lovgivning, eller
j)
har omladet eller deltaget i fællesfiskeri med andre fiskerfartøjer eller støttet eller forsynet sådanne fartøjer, som beviseligt har udøvet IUU-fiskeri efter denne forordning, især fartøjer opført på Fællesskabets liste over IUU-fartøjer eller en regional fiskeriforvaltningsorganisations IUU-liste, eller
k)
har fisket i en regional fiskeriforvaltningsorganisations område på en måde, der er uforenelig eller i strid med den pågældende organisations bevarelses- og forvaltningsforanstaltninger, og er registreret i et land, der ikke er part i eller ikke samarbejder med organisationen ifølge denne, eller
l)
ikke har nogen nationalitet og derfor er et statsløst fartøj, jf. folkeretten.
2. De i stk. 1 fastsatte aktiviteter betragtes som alvorlige overtrædelser i overensstemmelse med artikel 42, afhængigt af hvor grov den pågældende overtrædelse er, hvilket skal afgøres af medlemsstatens kompetente myndighed under hensyn til kriterier som den forvoldte skade, overtrædelsens omfang, dens værdi, eller om den har gentaget sig.
KAPITEL II
INSPEKTIONER AF TREDJELANDSFISKERFARTØJER I MEDLEMSSTATERNES HAVNE
AFDELING 1
Betingelser for tredjelandsfiskerfartøjers adgang til havne
Artikel 4
Havneinspektionsordninger
1. Med henblik på at forebygge, afværge og standse IUU-fiskeri skal der opretholdes en effektiv havneinspektionsordning for tredjelandsfiskerfartøjer, der anløber havne i medlemsstaterne.
2. Adgang til medlemsstaternes havne, ydelse af havnetjenester, landing og omladning i sådanne havne er forbudt for tredjelandsfiskerfartøjer, medmindre de opfylder de betingelser, der er fastsat i denne forordning, undtagen i tilfælde af force majeure eller nød, jf. artikel 18 i UNCLOS (force majeure eller nød), for så vidt angår tjenester, der er strengt nødvendige for at afhjælpe situationen.
3. Omladning mellem tredjelandsfiskerfartøjer eller mellem tredjelandsfiskerfartøjer og fiskerfartøjer, der fører en medlemsstats flag, er forbudt i EF-farvande og må kun foregå i havn, jf. bestemmelserne i dette kapitel.
4. Det er forbudt for fiskerfartøjer, der fører en medlemsstats flag, at omlade fangster fra tredjelandsfiskerfartøjer på havet uden for EF-farvande, medmindre fiskerfartøjerne er registreret som transportfartøjer i en regional fiskeriforvaltningsorganisations regi.
Artikel 5
Udpegede havne
1. Medlemsstaterne udpeger havne eller steder tæt på kysten, hvor landing eller omladning af fiskevarer og havnetjenester som omhandlet i artikel 4, stk. 2, er tilladt.
2. Adgang til havnetjenester og landing eller omladning må for tredjelandsfiskerfartøjers vedkommende kun finde sted i udpegede havne.
3. Medlemsstaterne sender senest den 15. januar hvert år Kommissionen en liste over udpegede havne. Eventuelle ændringer af listen meddeles Kommissionen mindst 15 dage før, de træder i kraft.
4. Kommissionen offentliggør straks listen over udpegede havne i Den Europæiske Unions Tidende og på sit websted.
Artikel 6
Forhåndsmeddelelse
1. Førerne af tredjelandsfiskerfartøjer eller deres repræsentanter meddeler mindst tre arbejdsdage før forventet ankomst i havn de kompetente myndigheder i den medlemsstat, hvis udpegede havne eller landingssteder fartøjerne ønsker at benytte, følgende:
a)
fartøjets identifikation
b)
navnet på den udpegede bestemmelseshavn og anløbsformålet, f.eks. landing, omladning eller adgang til tjenester
c)
fiskeritilladelse eller, hvis det er hensigtsmæssigt, tilladelse til at bistå med fiskeri eller omlade fiskevarer
d)
datoer for fangstrejse
e)
forventet dato og tidspunkt for ankomst i havn
f)
mængden af hver art om bord, eller, hvor det er relevant, en negativ rapport
g)
det eller de områder, hvor fangsterne blev taget, eller hvor omladningen fandt sted, uanset om der er tale om EF-farvande, områder henhørende under et tredjelands jurisdiktion eller højhedsområde eller det åbne hav
h)
de mængder af hver art, der skal landes eller omlades.
Førerne af tredjelandsfiskerfartøjer eller deres repræsentanter fritages for at meddele oplysningerne i litra a), c), d), g) og h), hvis der foreligger en valideret fangstattest i overensstemmelse med kapitel III for hele den fangst, der skal landes eller omlades på Fællesskabets område.
2. Den meddelelse, der er omhandlet i stk. 1, ledsages af en fangstattest valideret i overensstemmelse med kapitel III, hvis tredjelandsfiskerfartøjet har fiskevarer om bord. Bestemmelserne i artikel 14 om anerkendelse af fangstdokumenter eller havnestatskontrolformularer, der indgår i fangstdokumentation eller havnestatskontrolordninger vedtaget af regionale fiskeriforvaltningsorganisationer, finder tilsvarende anvendelse.
3. Kommissionen kan efter proceduren i artikel 54, stk. 2, fritage visse kategorier af tredjelandsfiskerfartøjer for forpligtelsen i stk. 1 i en begrænset periode, som kan forlænges, eller fastsætte en anden meddelelsesfrist under hensyntagen til bl.a. fiskevaretype, afstanden mellem fangstpladser, landingssteder og havne, hvor de pågældende fartøjer er registreret eller hjemmehørende.
4. Denne artikel anvendes uanset eventuelle særlige bestemmelser i fiskeriaftaler mellem Fællesskabet og tredjelande.
Artikel 7
Tilladelse
1. Tredjelandsfiskerfartøjer får kun tilladelse til at anløbe havn, hvis de oplysninger, der er fastsat i artikel 6, stk. 1, er fuldstændige og ledsages af den fangstattest, der er omhandlet i artikel 6, stk. 2, hvis tredjelandsfiskerfartøjet har fiskevarer om bord, jf. dog artikel 37, nr. 5).
2. Tilladelse til at påbegynde landing eller omladning i havn gives, forudsat at de indsendte oplysninger, jf. stk. 1, er kontrolleret med hensyn til fuldstændighed, og forudsat at der eventuelt er blevet foretaget inspektion i henhold til afdeling 2.
3. Uanset stk. 1 og 2 kan havnemedlemsstaten tillade havneanløb og hel eller delvis landing i tilfælde, hvor de i artikel 6, stk. 1, fastsatte oplysninger ikke er fuldstændige eller endnu ikke er kontrolleret eller verificeret, men oplagrer i så fald de pågældende fiskevarer under de kompetente myndigheders kontrol. Fiskevarerne frigives først til salg, overtagelse eller transport, når de i artikel 6, stk. 1, fastsatte oplysninger er modtaget, eller kontrollen eller verifikationen er afsluttet. Hvis denne proces ikke er afsluttet senest 14 dage efter landing, kan havnemedlemsstaten konfiskere og bortskaffe fiskevarerne efter de nationale regler. Lageromkostningerne påhviler de driftsansvarlige.
Artikel 8
Registrering af landing eller omladning
1. Førerne af tredjelandsfiskerfartøjer eller deres repræsentanter forelægger så vidt muligt elektronisk inden landingen eller omladningen myndighederne i den medlemsstat, hvis udpegede landingshavne eller omladningsfaciliteter de benytter, en erklæring med angivelse af den mængde fiskevarer opdelt efter art, der skal landes eller omlades, og dato og sted for hver fangst. Førerne og deres repræsentanter er ansvarlig for sådanne erklæringers rigtighed.
2. Medlemsstaterne opbevarer originalerne af de i stk. 1 fastsatte erklæringer eller en udskrift heraf, hvis de er fremsendt elektronisk, i mindst tre år i overensstemmelse med de nationale bestemmelser.
3. Procedurerne for indgivelse af landings- og omladningserklæringen og dens form fastsættes efter proceduren i artikel 54, stk. 2.
4. Medlemsstaterne meddeler inden udgangen af den første måned i hvert kvartal elektronisk Kommissionen, hvor store mængder fisk tredjelandsfiskerfartøjer landede og/eller omladede i deres havne i det foregående kvartal.
AFDELING 2
Havneinspektioner
Artikel 9
Generelle principper
1. Medlemsstaterne foretager hvert år inspektion i deres udpegede havne af mindst 5 % af tredjelandsfiskerfartøjers landinger og omladninger i overensstemmelse med de benchmarks, der er fastsat efter proceduren i artikel 54, stk. 2, på grundlag af risikoforvaltning, uden at det berører højere tærskler vedtaget af regionale fiskeriforvaltningsorganisationer.
2. Følgende fiskerfartøjer inspiceres altid:
a)
observerede fiskerfartøjer, jf. artikel 48
b)
fiskerfartøjer, der er rapporteret som led i en meddelelse under EF-alarmsystemet, jf. kapitel IV
c)
fiskerfartøjer, der af Kommissionen er identificeret som fiskerfartøjer, der formodes at have udøvet IUU-fiskeri, jf. artikel 25
d)
fiskerfartøjer på en liste over IUU-fartøjer, der er opstillet af en regional fiskeriforvaltningsorganisation og meddelt medlemsstaterne i overensstemmelse med artikel 30.
Artikel 10
Inspektionsprocedure
1. De ansvarlige for inspektionen (inspektørerne) skal have mulighed for at undersøge alle fartøjets relevante områder, dæk og rum, fangster, uforarbejdede såvel som forarbejdede, garn eller andre fiskeredskaber, udstyr og alle relevante dokumenter, som de skønner nødvendige at kontrollere i overensstemmelse med de gældende love, administrative bestemmelser og internationale forvaltnings- og bevarelsesforanstaltninger. Inspektørerne kan også stille spørgsmål til personer, der formodes at sidde inde med oplysninger om genstanden for inspektionen.
2. Inspektioner omfatter overvågning af landing eller omladning i sin helhed og krydskontrol mellem de mængder pr. art, der er opgivet i forhåndsmeddelelsen om landing, og de mængder pr. art, der landes eller omlades.
3. Inspektørerne underskriver deres inspektionsrapport i overværelse af fiskerfartøjsføreren, der har ret til at komplettere rapporten eller lade den komplettere med alle oplysninger, som han finder relevante. Inspektørerne anfører i logbogen, at der er foretaget inspektion.
4. En kopi af inspektionsrapporten afleveres til fiskerfartøjsføreren, som kan sende den til ejeren.
5. Føreren samarbejder med inspektørerne og yder bistand med inspektionen af fiskerfartøjet og må ikke hindre dem i at varetage deres opgaver eller true eller forstyrre dem under udførelsen af disse.
Artikel 11
Procedure i tilfælde af overtrædelser
1. Hvis de oplysninger, der er indsamlet under inspektionen, giver inspektøren grund til at antage, at et fartøj har udøvet IUU-fiskeri efter kriterierne i artikel 3, skal inspektøren:
a)
notere den formodede overtrædelse i inspektionsrapporten
b)
træffe alle nødvendige foranstaltninger til at beskytte bevismaterialet i forbindelse med en sådan formodet overtrædelse
c)
straks sende inspektionsrapporten til den kompetente myndighed.
2. Hvis resultaterne af inspektionen giver bevis for, at et tredjelandsfiskerfartøj har udøvet IUU-fiskeri i overensstemmelse med kriterierne i artikel 3, giver den kompetente myndighed i havnemedlemsstaten ikke sådanne fartøjer lov til at lande eller omlade fangsten.
3. Inspektionsmedlemsstaten meddeler straks Kommissionen sin beslutning efter stk. 2 om ikke at tillade landing eller omladning og sender samtidig en kopi af inspektionsrapporten til Kommissionen eller et af Kommissionen udpeget organ, som straks videresender den til den kompetente myndighed i det inspicerede fiskerfartøjs flagstat med kopi til donorfartøjernes flagstat eller flagstater, hvis det inspicerede fiskerfartøj har deltaget i omladning. En kopi af meddelelsen sendes i givet fald også til eksekutivsekretæren for den regionale fiskeriforvaltningsorganisation, i hvis kompetenceområde fangsten blev taget.
4. Hvis den formodede overtrædelse blev begået på det åbne hav, samarbejder havnemedlemsstaten med flagstaten, når den undersøger den formodede overtrædelse, og idømmer i givet fald sanktioner efter den pågældende havnemedlemsstats lovgivning, forudsat at flagstaten i overensstemmelse med folkeretten udtrykkeligt har indvilliget i at overdrage sin kompetence. Hvis den formodede overtrædelse blev begået i et tredjelands maritime farvande, samarbejder havnemedlemsstaten også med kyststaten, når den foretager en undersøgelse, og pålægger i givet fald sanktioner, der er fastsat i den pågældende havnemedlemsstats lovgivning, forudsat at kyststaten i overensstemmelse med folkeretten udtrykkeligt har indvilliget i overdrage sin kompetence.
KAPITEL III
ORDNINGEN FOR FANGSTATTESTER FOR IMPORT OG EKSPORT AF FISKEVARER
Artikel 12
Fangstattester
1. Import til Fællesskabet af fiskevarer, der stammer fra IUU-fiskeri, er forbudt.
2. For at gøre forbuddet i stk. 1 effektivt kan fiskevarer kun importeres til Fællesskabet, når de ledsages af en fangstattest i overensstemmelse med denne forordning.
3. Fangstattesten i stk. 2 valideres af den stat, under hvis flag det eller de fiskerfartøjer, der tog de fangster, som fiskevarerne stammer fra, sejler. Attesten anvendes til at bekræfte, at sådanne fangster er taget efter gældende love, administrative bestemmelser og internationale forvaltnings- og bevarelsesforanstaltninger.
4. Fangstattesten skal indeholde alle oplysninger som anført i bilag II og skal valideres af en offentlig myndighed i flagstaten med fornøden beføjelse til at bekræfte oplysningernes rigtighed. Fangstattesten kan efter aftale med flagstaterne inden for rammerne af samarbejdet efter artikel 20, stk. 4, udarbejdes, valideres eller fremsendes elektronisk eller erstattes af elektroniske sporingssystemer, der sikrer, at myndighederne anvender samme kontrolniveau.
5. Listen i bilag I over varer, der ikke er omfattet af fangstattesten, kan revideres hvert år på grundlag af resultaterne af de oplysninger, der er indsamlet i henhold til kapitel II, III, IV, V, VIII, X og XII, og ændres efter proceduren i artikel 54, stk. 2.
Artikel 13
Fangstdokumentationsordninger vedtaget og iværksat af regionale fiskeriforvaltningsorganisationer
1. Fangstdokumenter og dertil knyttede dokumenter, der er valideret efter fangstdokumentationsordninger vedtaget af en regional fiskeriforvaltningsorganisation, og som opfylder betingelserne i denne forordning, godtages som fangstattester for fiskevarer af arter, for hvilke der er indført sådanne fangstdokumentationsordninger, og omfattes af de kontrol- og verifikationskrav, der stilles til importmedlemsstaten efter artikel 16 og 17, og bestemmelserne om importafslag i artikel 18. Listen over sådanne fangstdokumentationsordninger fastlægges efter proceduren i artikel 54, stk. 2.
2. Stk. 1 anvendes med forbehold af gældende specifikke retsforskrifter om indarbejdelse af sådanne fangstdokumentationsordninger i EF-retten.
Artikel 14
Indirekte import af fiskevarer
1. For at importere fiskevarer, der udgør et enkelt parti, og som transporteres i samme form til Fællesskabet fra et andet tredjeland end flagstaten, forelægger importøren myndighederne i importmedlemsstaten følgende:
a)
den (de) af flagstaten validerede fangstattest(er) og
b)
behørigt bevis for, at fiskevarerne ikke har undergået anden behandling end losning og lastning eller anden form for behandling, der skal sikre, at deres tilstand ikke forringes, og er forblevet under tilsyn af toldmyndighederne i dette tredjeland.
Behørigt bevismateriale fremlægges i form af:
i)
det gennemgående transportdokument, der dækker transporten fra flagstatens område gennem tredjelandets område, hvor det er relevant, eller
ii)
et dokument fra de kompetente myndigheder i dette tredjeland med angivelse af:
-
en nøjagtig beskrivelse af fiskevarerne, datoen for varernes losning og lastning samt i givet fald navnet på de anvendte fartøjer eller oplysning om de andre anvendte transportmidler, og
-
de omstændigheder, hvorunder fiskevarerne forblev i dette tredjeland.
Hvis de pågældende arter er omfattet af en regional fiskeriforvaltningsorganisations fangstdokumentationsordning, som er godkendt efter artikel 13, kan der i stedet for ovennævnte dokumenter anvendes reeksportcertifikatet fra denne fangstdokumentationsordning, forudsat at tredjelandet har overholdt meddelelseskravene i denne forbindelse.
2. For at importere fiskevarer, der udgør et enkelt parti, og som er blevet forarbejdet i et andet tredjeland end flagstaten, forelægger importøren myndighederne i importmedlemsstaten en erklæring udfærdiget af forarbejdningsanlægget i det pågældende tredjeland og godkendt af de kompetente myndigheder i overensstemmelse med formularen i bilag IV:
a)
der indeholder en nøjagtig beskrivelse af de uforarbejdede og forarbejdede varer og de respektive mængder
b)
der angiver, at de forarbejdede varer er fremstillet i dette tredjeland af fangster, der ledsages den (de) af flagstaten validerede fangstattest(er), og
c)
ledsaget af:
i)
den (de) originale fangstattest(er), hvis hele den pågældende fangst er anvendt til forarbejdning af de fiskevarer, der eksporteres som et enkelt parti, eller
ii)
en kopi af den (de) originale fangstattest(er), hvis en del af den pågældende fangst er anvendt til forarbejdning af de fiskevarer, der eksporteres som et enkelt parti.
Hvis de pågældende arter er omfattet af en regional fiskeriforvaltningsorganisations fangstdokumentationsordning, som er godkendt efter artikel 13, kan der i stedet for ovennævnte erklæring anvendes reeksportcertifikatet fra denne fangstdokumentationsordning, forudsat at forarbejdningstredjelandet har overholdt meddelelseskravene i denne forbindelse.
3. De dokumenter og den erklæring, der er nævnt i henholdsvis stk. 1, litra b), og stk. 2, kan fremsendes elektronisk inden for rammerne af det i artikel 20, stk. 4, fastsatte samarbejde.
Artikel 15
Eksport af fangster taget af fiskerfartøjer, der fører en medlemsstats flag
1. Fangster taget af fiskerfartøjer, der fører en medlemsstats flag, kan kun eksporteres, hvis de kompetente myndigheder i flagmedlemsstaten har valideret fangstattesten, jf. artikel 12, stk. 4, hvis det kræves inden for rammerne af det i artikel 20, stk. 4, fastsatte samarbejde.
2. Flagmedlemsstaterne meddeler Kommissionen, hvilke myndigheder der er kompetente til at validere fangstattester som omhandlet i stk. 1.
Artikel 16
Fremlæggelse og kontrol af fangstattester
1. Den validerede fangstattest sendes af importøren til de kompetente myndigheder i den medlemsstat, som varen skal importeres til, senest tre arbejdsdage før det forventede tidspunkt for varens ankomst til det sted, hvor den skal indføres til Fællesskabets område. Tidsfristen på tre arbejdsdage kan tilpasses efter typen af fiskevarer, afstanden til indgangsstedet til Fællesskabets område eller de transportmidler, der anvendes. De kompetente myndigheder kontrollerer på grundlag af risikoforvaltning fangstattesten på baggrund af oplysningerne i den meddelelse fra flagstaten, der er modtaget i overensstemmelse med artikel 20 og 22.
2. Importører, der har opnået status som godkendte økonomiske aktører, kan uanset stk. 1 give medlemsstatens kompetente myndigheder meddelelse om varernes ankomst inden for den frist, der er fastsat i stk. 1, og stille den validerede fangstattest og dertil knyttede dokumenter som omhandlet i artikel 14 til rådighed for myndighederne med henblik på kontrol i overensstemmelse med stk. 1 eller verifikation i overensstemmelse med artikel 17.
3. De kriterier, hvorefter en medlemsstats kompetente myndigheder kan indrømme en importør status som godkendt økonomisk aktør, indebærer følgende:
a)
importøren skal være etableret på medlemsstatens område
b)
importtransaktionerne skal være af et tilstrækkeligt antal og omfang til at begrunde gennemførelsen af proceduren i stk. 2
c)
der skal være passende dokumentation for, at kravene i forbindelse med bevarelses- og forvaltningsforanstaltningerne er overholdt
d)
der skal være et tilfredsstillende system til forvaltning af dokumentation for handel og eventuelt transport og forarbejdning, som muliggør passende kontrol og verifikation med henblik på denne forordning
e)
der skal findes foranstaltninger, som letter gennemførelse af denne kontrol og verifikation
f)
importøren skal om nødvendigt have praktisk kompetence eller faglige kvalifikationer, som har direkte tilknytning til den pågældende aktivitet, og
g)
importøren skal om nødvendigt dokumentere økonomisk solvens.
Medlemsstaterne giver Kommissionen meddelelse om navn og adresse på de godkendte økonomiske aktører snarest muligt efter, at de har indrømmet dem denne status. Kommissionen stiller disse oplysninger til rådighed for medlemsstaterne i elektronisk form.
Reglerne vedrørende status som »godkendt økonomisk aktør« kan fastlægges efter proceduren i artikel 54, stk. 2.
Artikel 17
Verifikation
1. De kompetente myndigheder i medlemsstaterne kan foretage al verifikation, som de anser for nødvendig for at sikre, at bestemmelserne i denne forordning anvendes korrekt.
2. Verifikationen kan navnlig bestå i undersøgelse af varerne, verifikation af meddelte data og af dokumenters eksistens og ægthed, undersøgelse af aktørers regnskaber og andre dokumenter, inspektion af de transportmidler, herunder containere og oplagringssteder, der er anvendt i forbindelse med varerne, og officielle undersøgelser og tilsvarende handlinger, foruden inspektion i havn af fiskerfartøjer, jf. kapitel II.
3. Verifikationen skal være koncentreret om den risiko, der er identificeret på grundlag af kriterier, som er opstillet på nationalt plan eller fællesskabsplan som led i risikoforvaltningen. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen deres nationale kriterier inden 30 arbejdsdage efter den 29. oktober 2008 og ajourfører disse oplysninger. Fællesskabskriterierne fastsættes efter proceduren i artikel 54, stk. 2.
4. Der foretages under alle omstændigheder verifikation, når:
a)
medlemsstatens verifikationsmyndighed har grund til at betvivle ægtheden af selve fangstattesten eller den relevante flagstatsmyndigheds valideringsstempel eller underskrift, eller
b)
medlemsstatens verifikationsmyndighed ligger inde med oplysninger, der rejser tvivl om, hvorvidt et fiskerfartøj har overholdt gældende love, administrative bestemmelser eller bevarelses- og forvaltningsforanstaltninger, eller hvorvidt det har opfyldt andre krav i denne forordning, eller
c)
fiskerfartøjer, fiskerivirksomheder eller andre aktører er rapporteret i forbindelse med formodet IUU-fiskeri, herunder fiskerfartøjer, der er rapporteret til en regional fiskeriforvaltningsorganisation i henhold til et instrument vedtaget af sådan organisation til opstilling af lister over fartøjer, der formodes at have udøvet ulovligt, urapporteret og ureguleret fiskeri, eller
d)
flagstater eller reeksportstater er blevet rapporteret til en regional fiskeriforvaltningsorganisation i henhold til et instrument vedtaget af en sådan organisation med henblik på at træffe handelsforanstaltninger over for flagstater, eller
e)
der er offentliggjort en alarmmeddelelse i henhold til artikel 23, stk. 1.
5. Medlemsstaterne kan beslutte at foretage stikprøvekontrol ud over den i stk. 3 og 4 omhandlede verifikation.
6. Med henblik på verifikation kan en medlemsstats kompetente myndigheder anmode om bistand fra de kompetente myndigheder i flagstaten eller i et andet tredjeland end flagstaten, som omhandlet i artikel 14, idet der i så fald gælder følgende:
a)
I bistandsanmodningen anføres årsagerne til, at de kompetente myndigheder i den pågældende medlemsstat nærer begrundet tvivl om, at attesten og oplysningerne deri er gyldige, og/eller at varerne er i overensstemmelse med bevarelses- og forvaltningsforanstaltningerne. Til støtte for bistandsanmodningen medsendes en kopi af fangstattesten og enhver form for information eller dokumentation, der indikerer, at oplysningerne i attesten er urigtige. Anmodningen sendes straks til de kompetente myndigheder i flagstaten eller i et andet tredjeland end flagstaten, som omhandlet i artikel 14.
b)
Verifikationsproceduren afsluttes senest 15 dage efter datoen for verifikationsanmodningen. Hvis de kompetente myndigheder i den berørte flagstat ikke kan overholde fristen, kan verifikationsmyndighederne i medlemsstaten på anmodning af flagstaten eller et andet tredjeland end flagstaten, som omhandlet i artikel 14, forlænge svarfristen med højst 15 dage.
7. Varernes frigivelse på markedet suspenderes i afventning af resultaterne af de verifikationsprocedurer, der er omhandlet i stk. 1-6. Lageromkostningerne påhviler den driftsansvarlige.
8. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen, hvilke myndigheder der er kompetente til at kontrollere og verificere fangstattester i overensstemmelse med artikel 16 og stk. 1-6 i nærværende artikel.
Artikel 18
Importafslag
1. De kompetente myndigheder i medlemsstaterne afslår i givet fald import af fiskevarer til Fællesskabet, uden at de behøver at anmode om yderligere bevismateriale eller sende en bistandsanmodning til flagstaten, hvis er de opdager, at:
a)
importøren ikke har kunnet fremlægge en fangstattest for de pågældende varer eller ikke har kunnet opfylde sine forpligtelser i henhold til artikel 16, stk. 1 eller 2
b)
importvarerne ikke er de samme som de varer, der er anført i fangstattesten
c)
fangstattesten ikke er valideret af den offentlige myndighed i flagstaten som omhandlet i artikel 12, stk. 3
d)
fangstattesten ikke indeholder alle krævede oplysninger
e)
importøren ikke kan bevise, at fiskevarerne opfylder betingelserne i artikel 14, stk. 1 eller 2
f)
et fiskerfartøj, der i fangstattesten er anført som det fartøj, fangsterne stammer fra, står på EF-listen over IUU-fartøjer eller på lister over IUU-fartøjer, jf. artikel 30
g)
fangstattesten er valideret af myndighederne i en flagstat, der er identificeret som en ikke-samarbejdende stat, jf. artikel 31.
2. De kompetente myndigheder i medlemsstaterne afslår i givet fald import af fiskevarer til Fællesskabet efter at have anmodet om bistand, jf. artikel 17, stk. 6, hvis:
a)
de har modtaget et svar, hvoraf det fremgår, at eksportøren ikke var berettiget til at anmode om validering af en fangstattest, eller
b)
de har modtaget et svar, ifølge hvilket varerne ikke overholder bevarelses- og forvaltningsforanstaltningerne eller andre betingelser i dette kapitel, eller
c)
de ikke har modtaget noget svar inden for den fastsatte frist, eller
d)
de har modtaget et ufuldstændigt svar på de spørgsmål, der blev stillet i anmodningen.
3. Hvis import af fiskevarer afslås, jf. stk. 1 og 2, kan medlemsstaterne konfiskere og destruere fiskevarerne eller afhænde eller sælge dem efter den nationale lovgivning. Indtægterne fra dette salg kan anvendes til velgørende formål.
4. Enhver person kan klage over de kompetente myndigheders afgørelser, jf. stk. 1, 2 eller 3, hvis de berører vedkommende. Med hensyn til klageret gælder bestemmelserne i den pågældende medlemsstat.
5. De kompetente myndigheder i medlemsstaterne meddeler importafslag til flagstaten og i givet fald til det andet tredjeland end flagstaten, som omhandlet i artikel 14. Der sendes en kopi af meddelelsen til Kommissionen.
Artikel 19
Forsendelse og omladning
1. Når fiskevarer ved indgangsstedet til Fællesskabets område henføres under en forsendelsesprocedure og transporteres til en anden medlemsstat, hvor de skal henføres under en anden toldprocedure, gennemføres bestemmelserne i artikel 17 og 18 i denne medlemsstat.
2. Når fiskevarer ved indgangsstedet til Fællesskabets område henføres under en forsendelsesprocedure og transporteres til et andet sted i samme medlemsstat, hvor de skal henføres under en anden toldprocedure, kan denne medlemsstat gennemføre bestemmelserne i artikel 16, 17 og 18 ved indgangsstedet eller bestemmelsesstedet. Medlemsstaterne meddeler snarest muligt Kommissionen de foranstaltninger, der vedtages med henblik på gennemførelse af dette stykke, og ajourfører disse oplysninger. Kommissionen offentliggør disse meddelelser på sit websted.
3. Når fiskevarerne ved indgangsstedet til Fællesskabets område omlades og transporteres ad søvejen til en anden medlemsstat, gennemføres bestemmelserne i artikel 17 og 18 i denne medlemsstat.
4. Omladningsmedlemsstaterne meddeler bestemmelsesmedlemsstaterne oplysningerne i transportdokumentet vedrørende fiskevarernes art, vægt, afskibningshavn og afskiberen i tredjelandet, navnet på transportfartøjet og omladnings- og bestemmelseshavnen, snarest muligt efter at disse oplysninger er kendt og inden den forventede ankomstdato i bestemmelseshavnen.
Artikel 20
Meddelelser fra flagstaten og samarbejde med tredjelande
1. Ved anvendelsen af denne forordning er det en forudsætning for godkendelse af fangstattester valideret af en given flagstat, at den pågældende flagstat har sendt Kommissionen en meddelelse om:
a)
at den har iværksat nationale ordninger for gennemførelse, kontrol og håndhævelse af love, administrative bestemmelser og bevarelses- og forvaltningsforanstaltninger, som dens fiskerfartøjer skal overholde
b)
at dens offentlige myndigheder er bemyndiget til at attestere rigtigheden af oplysningerne i fangstattesterne og til at verificere sådanne attester på anmodning af medlemsstaterne. Meddelelsen skal også indeholde de nødvendige oplysninger til identifikation af de pågældende myndigheder.
2. De oplysninger, der skal gives i meddelelsen, jf. stk. 1, er fastsat i bilag III.
3. Kommissionen underretter flagstaten, når den har modtaget meddelelsen i henhold til stk. 1. Hvis flagstaten ikke har givet Kommissionen alle oplysninger i stk. 1, meddeler Kommissionen flagstaten, hvilke oplysninger der mangler, og anmoder den om at sende en ny meddelelse.
4. Når det er hensigtsmæssigt, samarbejder Kommissionen administrativt med tredjelande på områder, der vedrører gennemførelsen af bestemmelserne om fangstattester i denne forordning, herunder om anvendelse af elektroniske midler til udarbejdelse, validering og fremlæggelse af fangstattesterne og i givet fald de i artikel 14, stk. 1 og 2, omhandlede dokumenter.
Et sådant samarbejde skal tage sigte på at:
a)
sikre, at fiskevarer, der importeres til Fællesskabet, hidrører fra fangster, der er taget i overensstemmelse med gældende love, forordninger eller bevarelses- og forvaltningsforanstaltninger
b)
lette flagstaternes opfyldelse af formaliteterne i forbindelse med fiskerfartøjers adgang til havne, import af fiskevarer og verifikationskravene i forbindelse med fangstattesterne som fastsat i kapitel II og i dette kapitel
c)
sørge for, at Kommissionen eller et organ udpeget af denne på stedet udfører revision for at verificere, at samarbejdet gennemføres effektivt
d)
sørge for, at der skabes en ramme for informationsudveksling mellem de to parter til støtte for gennemførelsen af samarbejdet.
5. Det i stk. 4 fastsatte samarbejde er ikke en forudsætning for at anvende dette kapitel på import af fangster taget af fiskerfartøjer fra en hvilken som helst stat.
Artikel 21
Reeksport
1. Tilladelse til reeksport af varer, der er importeret i henhold til en fangstattest i overensstemmelse med dette kapitel, gives ved, at de kompetente myndigheder i den medlemsstat, som varerne skal reeksporteres fra, validerer afsnittet om »reeksport« i fangstattesten eller en kopi deraf, hvis de fiskevarer, der skal reeksporteres, er en del af de varer, der er importeret.
2. Proceduren i artikel 16, stk. 2, finder tilsvarende anvendelse, hvis fiskevarerne reeksporteres af en godkendt økonomisk aktør.
3. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen, hvilke myndigheder der er kompetente til at validere og verificere afsnittet om »reeksport« i fangstattesterne efter proceduren i artikel 15.
Artikel 22
Registrering og informationsspredning
1. Kommissionen fører et register over stater og kompetente myndigheder, der er meddelt i overensstemmelse med dette kapitel, idet følgende registreres deri:
a)
medlemsstater, der har meddelt, hvilke kompetente myndigheder der skal validere, kontrollere og verificere fangstattester og reeksportcertifikater i henhold til henholdsvis artikel 15, 16, 17 og 21
b)
flagstater, fra hvilke Kommissionen har modtaget meddelelse, jf. artikel 20, stk. 1, med angivelse af de flagstater, i forbindelse med hvilke der er indgået samarbejde med tredjelande, jf. artikel 20, stk. 4.
2. Kommissionen offentliggør på sit websted og i Den Europæiske Unions Tidende en liste over stater og disses kompetente myndigheder som omhandlet i stk. 1 og ajourfører regelmæssigt disse oplysninger. Kommissionen gør de nærmere oplysninger om de myndigheder i flagstaterne, som skal validere og verificere fangstattester, elektronisk tilgængelige for de myndigheder i de medlemsstater, der er ansvarlige for valideringen og verifikationen af fangstattester.
3. Kommissionen offentliggør på sit websted og i Den Europæiske Unions Tidende en liste over de fangstdokumentationsordninger, der er godkendt efter artikel 13, og ajourfører den regelmæssigt.
4. Medlemsstaterne opbevarer originalerne af de fangstattester, der er fremsendt til import, de fangstattester, der er valideret til eksport, og de validerede afsnit om reeksport i fangstattesterne i mindst tre år i overensstemmelse med de nationale bestemmelser.
5. De godkendte økonomiske aktører opbevarer originalerne af dokumenterne i stk. 4 i mindst tre år i overensstemmelse med de nationale bestemmelser.
KAPITEL IV
EF-ALARMSYSTEM
Artikel 23
Alarmmeddelelser
1. Hvis oplysninger indhentet i overensstemmelse med kapitel II, III, V, VI, VII, VIII, X eller XI skaber velbegrundet tvivl om, hvorvidt gældende love eller administrative bestemmelser, herunder gældende love eller administrative bestemmelser meddelt af tredjelande som led i det administrative samarbejde, der er omhandlet i artikel 20, stk. 4, eller internationale bevarelses- og forvaltningsforanstaltninger, er blevet overholdt for så vidt angår fiskerfartøjer eller fiskevarer fra visse tredjelande, offentliggør Kommissionen en alarmmeddelelse på sit websted og i Den Europæiske Unions Tidende for at advare aktørerne og sikre, at medlemsstaterne træffer passende foranstaltninger over for de berørte tredjelande i overensstemmelse med dette kapitel.
2. Kommissionen meddeler straks de i stk. 1 nævnte oplysninger til medlemsstaternes myndigheder og til den berørte flagstat og i givet fald til et andet tredjeland end flagstaten, som omhandlet i artikel 14.
Artikel 24
Foranstaltninger efter udsendelse af alarmmeddelelse
1. Efter modtagelse af oplysningerne meddelt i henhold til artikel 23, stk. 2, skal medlemsstaterne i givet fald og i overensstemmelse med risikoforvaltning:
a)
identificere de aktuelle partier fiskevarer til import, der falder ind under alarmmeddelelsens anvendelsesområde, og verificere fangstattesten og i givet fald de dokumenter, der er omhandlet i artikel 14, jf. artikel 17
b)
træffe foranstaltninger til at sikre, at de fremtidige partier fiskevarer til import, der falder ind under meddelelsens anvendelsesområde, underkastes verifikation af fangstattesten og i givet fald af de dokumenter, der er omhandlet i artikel 14, jf. artikel 17
c)
identificere de tidligere partier fiskevarer, der falder ind under alarmmeddelelsens anvendelsesområde, og foretage behørig verifikation, herunder verifikation af tidligere fremsendte fangstattester
d)
i overensstemmelse med folkeretten underkaste fiskerfartøjer, der falder ind under alarmmeddelelsens anvendelsesområde, undersøgelser og kontrol eller inspektion på havet, i havne eller på andre landingssteder i fornødent omfang.
2. Medlemsstater underretter snarest muligt Kommissionen om resultaterne af deres verifikation og verifikationsanmodninger samt om, hvilke foranstaltninger de har truffet i de tilfælde, hvor gældende love, administrative bestemmelser eller internationale bevarelses- og forvaltningsforanstaltninger ikke er blevet overholdt.
3. Hvis Kommissionen på baggrund af resultaterne af verifikationerne efter stk. 1 fastslår, at den velbegrundede tvivl, der lå til grund for alarmmeddelelsen, ikke længere foreligger, foretager den straks følgende:
a)
den offentliggør på sit websted og i Den Europæiske Unions Tidende en meddelelse herom, der annullerer den tidligere alarmmeddelelse
b)
den underretter flagstaten og i givet fald det andet tredjeland end flagstaten, som omhandlet i artikel 14, om annulleringen, og
c)
den underretter medlemsstaterne ad de rette kanaler.
4. Hvis Kommissionen på baggrund af resultaterne af verifikationerne efter stk. 1 fastslår, at der fortsat hersker den velbegrundede tvivl, der lå til grund for alarmmeddelelsen, foretager den straks følgende:
a)
den ajourfører alarmmeddelelsen ved at offentliggøre en ny meddelelse på sit websted og i Den Europæiske Unions Tidende
b)
den underretter flagstaten og i givet fald det andet tredjeland end flagstaten, som omhandlet i artikel 14
c)
den underretter medlemsstaterne ad de rette kanaler, og
d)
den forelægger i givet fald sagen for den regionale fiskeriforvaltningsorganisation, hvis bevarelses- og forvaltningsforanstaltninger måtte være blevet overtrådt.
5. Hvis Kommissionen på baggrund af resultaterne af verifikationerne efter stk. 1 fastslår, at der er tilstrækkeligt grundlag til at antage, at de konstaterede kendsgerninger kan betragtes som manglende overholdelse af gældende love, administrative bestemmelser eller internationale bevarelses- og forvaltningsforanstaltninger, foretager den straks følgende:
a)
den offentliggør en ny alarmmeddelelse herom på sit websted og i Den Europæiske Unions Tidende
b)
den underretter flagstaten og træffer passende foranstaltninger efter kapitel V og VI
c)
den underretter i givet fald det andet tredjeland end flagstaten, som omhandlet i artikel 14
d)
den underretter medlemsstaterne ad de rette kanaler, og
e)
den forelægger i givet fald sagen for den regionale fiskeriforvaltningsorganisation, hvis bevarelses- og forvaltningsforanstaltninger måtte være blevet overtrådt.
KAPITEL V
IDENTIFIKATION AF FISKERFARTØJER, DER UDØVER IUU-FISKERI
Artikel 25
Påstået IUU-fiskeri
1. Kommissionen eller et organ udpeget af denne indsamler og analyserer:
a)
alle oplysninger om IUU-fiskeri indhentet efter kapitel II, III, IV, VIII, X og XI og/eller
b)
i givet fald alle andre oplysninger såsom:
i)
fangstdata
ii)
handelsoplysninger fra nationale statistikker og andre pålidelige kilder
iii)
fartøjsregistre og -databaser
iv)
regionale fiskeriforvaltningsorganisationers fangstdokumenter eller statistiske dokumentationsprogrammer
v)
meddelelser om observationer eller andre aktiviteter vedrørende fiskerfartøjer, som formodes at udøve IUU-fiskeri, jf. artikel 3, og lister over IUU-fartøjer, som er meddelt eller opstillet af regionale fiskeriforvaltningsorganisationer
iv)
meddelelser i henhold til forordning (EØF) nr. 2847/93 vedrørende fiskerfartøjer, der formodes at udøve IUU-fiskeri, jf. artikel 3
vii)
alle andre relevante oplysninger indhentet bl.a. i havne og på fangstpladser.
2. Medlemsstaterne kan når som helst sende Kommissionen alle yderligere oplysninger, der måtte være relevante for opstillingen af EF-listen over IUU-fartøjer. Kommissionen eller et organ udpeget af denne formidler oplysningerne og alt bevismateriale til medlemsstaterne og de berørte flagstater.
3. Kommissionen eller et organ udpeget af denne fører et dossier for hvert fiskerfartøj, som påstås at have udøvet IUU-fiskeri, og dette dossier ajourføres, efterhånden som der kommer nye oplysninger frem.
Artikel 26
Formodet IUU-fiskeri
1. Kommissionen identificerer fiskerfartøjer, om hvilke der efter artikel 25 foreligger tilstrækkelige oplysninger til at formode, at de udøver IUU-fiskeri, hvilket berettiger, at der foretages en officiel undersøgelse sammen med den berørte flagstat.
2. Kommissionen sender en meddelelse til de flagstater, hvis fiskerfartøjer er identificeret efter stk. 1, sammen med en officiel anmodning om, at der indledes en undersøgelse af påstået IUU-fiskeri udøvet af fartøjer, der fører deres flag. Meddelelsen skal:
a)
indeholde alle de oplysninger, Kommissionen har indsamlet om påstået IUU-fiskeri
b)
indeholde en officiel anmodning til flagstaten om, at den træffer de foranstaltninger, der er nødvendige for at undersøge det påståede IUU-fiskeri, og at den umiddelbart formidler resultaterne af en sådan undersøgelse til Kommissionen
c)
indeholde en officiel anmodning til flagstaten om, at den straks håndhæver bestemmelserne, hvis påstanden om, at det pågældende fiskerfartøj har været involveret i IUU-fiskeri, viser sig at være begrundet, og at den underretter Kommissionen om, hvilke foranstaltninger der er truffet
d)
indeholde en anmodning til flagstaten om, at den underretter det pågældende fiskerfartøjs ejer og i givet fald driftsansvarlige om den udførlige begrundelse for den påtænkte registrering og om, hvilke konsekvenser det kan få, hvis fiskerfartøjet opføres på EF-listen over IUU-fartøjer, jf. artikel 37. Flagstater anmodes også om at sende Kommissionen oplysninger om fiskerfartøjets ejere og i givet fald driftsansvarlige, så det sikres, at sådanne personer kan høres, jf. artikel 27, stk. 2
e)
underrette flagstaten om bestemmelserne i kapitel VI og VII.
3. Kommissionen sender en meddelelse til de flagmedlemsstater, hvis fartøjer er identificeret efter stk. 1, sammen med en officiel anmodning om, at der indledes en undersøgelse af påstået IUU-fiskeri udøvet af fartøjer, der fører deres flag. Meddelelsen skal:
a)
indeholde alle de oplysninger, Kommissionen har indsamlet om påstået IUU-fiskeri
b)
indeholde en officiel anmodning til flagmedlemsstaten om, at den træffer alle nødvendige foranstaltninger i henhold til forordning (EØF) nr. 2847/93 til at undersøge det påståede IUU-fiskeri, eller at den i givet fald giver meddelelse om alle foranstaltninger, der allerede er truffet til at undersøge dette fiskeri, og umiddelbart formidler resultaterne af en sådan undersøgelse til Kommissionen
c)
indeholde en officiel anmodning til flagmedlemsstaten om, at den straks håndhæver bestemmelserne, hvis påstanden om, at det pågældende fiskerfartøj har været involveret i IUU-fiskeri, viser sig at være begrundet, og at den underretter Kommissionen om, hvilke foranstaltninger der er truffet
d)
indeholde en anmodning til flagmedlemsstaten om, at den underretter det pågældende fiskerfartøjs ejer og i givet fald driftsansvarlige om den udførlige begrundelse for den påtænkte registrering og om, hvilke konsekvenser det kan få, hvis fartøjet kommer på EF-listen over IUU-fartøjer, jf. artikel 37. Flagmedlemsstater anmodes også om at sende Kommissionen oplysninger om fiskerfartøjets ejere og i givet fald driftsansvarlige, så det sikres, at sådanne personer kan høres, jf. artikel 27, stk. 2.
4. Kommissionen videresender oplysningerne om fiskerfartøjers formodede IUU-fiskeri til alle medlemsstater for at lette gennemførelsen af forordning (EØF) nr. 2847/93.
Artikel 27
Opstilling af en EF-liste over IUU-fartøjer
1. Kommissionen opstiller en EF-liste over IUU-fartøjer efter proceduren i artikel 54, stk. 2. På listen opføres de fiskerfartøjer, for hvilke det ud over de foranstaltninger, der er truffet efter artikel 25 og 26, på baggrund af oplysninger indhentet i henhold til denne forordning fastslås, at de udøver IUU-fiskeri, og hvis flagstater ikke har efterkommet de officielle anmodninger, jf. artikel 26, stk. 2, litra b) og c), og artikel 26, stk. 3, litra b) og c), over for sådant IUU-fiskeri.
2. Inden et fiskerfartøj opføres på EF-listen over IUU-fartøjer, fremlægger Kommissionen for det pågældende fiskerfartøjs ejer eller i givet fald driftsansvarlige en udførlig begrundelse for den påtænkte registrering og alt materiale til underbygning af mistanken om, at fiskerfartøjet har udøvet IUU-fiskeri. Denne begrundelse skal indeholde en henvisning til retten til at anmode om eller forelægge yderligere oplysninger og giver ejeren eller i givet fald den driftsansvarlige mulighed for at blive hørt og forsvare deres sag, idet de skal have tilstrækkelig tid og lejlighed til rådighed.
3. Hvis det besluttes, at et fiskerfartøj skal opføres på EF-listen over IUU-fartøjer, meddeler Kommissionen fiskerfartøjets ejer og i givet fald den driftsansvarlige, at der er truffet en sådan beslutning og begrundelsen herfor.
4. De forpligtelser, som påhviler Kommissionen efter stk. 2 og 3, gælder med forbehold af flagstatens overordnede ansvar for fiskerfartøjet, og kun i det omfang, Kommissionen har de relevante oplysninger om fiskerfartøjsejerens eller de driftsansvarliges identitet.
5. Kommissionen meddeler flagstaten, at fiskerfartøjet er blevet opført på EF-listen over IUU-fartøjer, og giver flagstaten en udførlig begrundelse herfor.
6. Kommissionen anmoder flagstater, der har fiskerfartøjer opført på EF-listen over IUU-fartøjer, om:
a)
at underrette ejerne af fiskerfartøjerne om, at deres fartøjer er blevet opført på EF-listen over IUU-fartøjer, hvorfor de er blevet opført, og hvilke konsekvenser det medfører at stå på listen, jf. artikel 37, og
b)
at træffe de fornødne foranstaltninger til at standse IUU-fiskeri, herunder om nødvendigt inddrage de pågældende fiskerfartøjers registrering eller fiskerilicens, og at meddele Kommissionen, hvilke foranstaltninger de har truffet.
7. Denne artikel finder ikke anvendelse på EF-fiskerfartøjer, hvis flagmedlemsstaten har truffet foranstaltninger efter stk. 8.
8. EF-fiskerfartøjer opføres ikke på EF-listen over IUU-fartøjer, hvis flagmedlemsstaten har truffet foranstaltninger i medfør af denne forordning og forordning (EØF) nr. 2847/93 over for forhold, der udgør alvorlige overtrædelser som omhandlet i artikel 3, stk. 2, uden at det berører foranstaltninger truffet af regionale fiskeriforvaltningsorganisationer.
Artikel 28
Fjernelse af fiskerfartøjer fra EF-listen over IUU-fartøjer
1. Kommissionen fjerner et fiskerfartøj fra EF-listen over IUU-fartøjer efter proceduren i artikel 54, stk. 2, hvis fiskerfartøjets flagstat godtgør:
a)
at fartøjet ikke har udøvet det IUU-fiskeri, som var årsag til, at det kom på listen, eller
b)
at der over for det pågældende IUU-fiskeri er anvendt sanktioner, der er effektive, står i rimeligt forhold til overtrædelsen og har afskrækkende virkning, navnlig for fiskerfartøjer, som fører en medlemsstats flag i overensstemmelse med forordning (EØF) nr. 2847/93.
2. Ejeren af eller i givet fald den driftsansvarlige for et fiskerfartøj, der står på EF-listen over IUU-fartøjer, kan sende en anmodning til Kommissionen om, at den tager nævnte fartøjs status op til revision, hvis flagstaten ikke træffer foranstaltninger efter stk. 1.
Kommissionen kan kun overveje at fjerne fiskerfartøjet fra listen, hvis
a)
ejeren eller den driftsansvarlige fremlægger bevis for, at fiskerfartøjet ikke længere deltager i IUU-fiskeri, eller
b)
det opførte fiskerfartøj er sunket eller ophugget.
3. I alle andre tilfælde overvejer Kommissionen kun at fjerne fiskerfartøjet fra listen, hvis følgende betingelser er opfyldt:
a)
der skal være gået mindst to år, siden fiskerfartøjet blev opført på listen, og i den periode har Kommissionen for det pågældende fartøjs vedkommende ingen nye meldinger fået om påstået IUU-fiskeri, jf. artikel 25, eller
b)
ejeren indsender oplysninger om fiskerfartøjets nuværende aktiviteter, der godtgør, at fartøjets virksomhed er i fuld overensstemmelse med de love, administrative bestemmelser og/eller bevarelses- og forvaltningsforanstaltninger, der gælder for alt fiskeri, som fartøjet udøver, eller
c)
det pågældende fiskerfartøj, dets ejer eller dets driftsansvarlige har hverken direkte eller indirekte operationelle eller finansielle forbindelser med andre fartøjer, ejere eller driftsansvarlige, for hvilke det formodes eller bekræftes, at de har udøvet IUU-fiskeri.
Artikel 29
Indhold, offentliggørelse og ajourføring af EF-listen over IUU-fartøjer
1. EF-listen over IUU-fartøjer skal indeholde følgende oplysninger om hvert fiskerfartøj:
a)
navn og eventuelle tidligere navne
b)
flag og eventuelle tidligere flag
c)
ejer og, hvis det er relevant, eventuelle tidligere ejere, herunder egentlige ejere
d)
den driftsansvarlige og, hvis det er relevant, eventuelle tidligere driftsansvarlige
e)
kaldesignal og eventuelle tidligere kaldesignaler
f)
eventuelt Lloyds/IMO-nummer
g)
eventuelle fotos
h)
dato, hvor fartøjet første gang blev opført på listen
i)
resumé af de aktiviteter, der ligger til grund for, at fartøjet er opført på listen, og henvisninger til al relevant dokumentation, der indeholder oplysninger om og beviser sådanne aktiviteter.
2. Kommissionen offentliggør EF-listen over IUU-fartøjer i Den Europæiske Unions Tidende og træffer alle nødvendige foranstaltninger til bekendtgørelse heraf, herunder offentliggørelse af listen på sit websted.
3. Kommissionen ajourfører hver tredje måned EF-listen over IUU-fartøjer, og indfører en mekanisme, der automatisk sørger for at holde medlemsstater, de regionale fiskeriforvaltningsorganisationer og civilsamfundet underrettet om ajourføringer, hvis de anmoder om det. Endvidere sender Kommissionen listen til FAO og til de regionale fiskeriforvaltningsorganisationer for at fremme samarbejdet mellem Fællesskabet og disse organisationer om at forebygge, afværge og standse IUU-fiskeri.
Artikel 30
Regionale fiskeriforvaltningsorganisationers lister over IUU-fartøjer
1. Foruden de fiskerfartøjer, der er omhandlet i artikel 27, opføres også fiskerfartøjer, der står på regionale fiskeriforvaltningsorganisationers lister over IUU-fartøjer, på EF-listen over IUU-fartøjer, jf. proceduren i artikel 54, stk. 2. Fjernelse af sådanne fartøjer fra EF-listen over IUU-fartøjer afhænger af, hvilke beslutninger den relevante regionale fiskeriforvaltningsorganisation træffer herom.
2. Kommissionen meddeler hvert år straks efter modtagelsen af listerne fra de regionale fiskeriforvaltningsorganisationer over fiskerfartøjer, for hvilke det formodes eller bekræftes, at de har udøvet IUU-fiskeri, sådanne lister til medlemsstaterne.
3. Kommissionen meddeler straks eventuelle tilføjelser til, fjernelser fra og/eller ændringer af listerne i stk. 2 til medlemsstaterne. Artikel 37 gælder for fartøjer, der er opført på de således ændrede lister fra de regionale fiskeriforvaltningsorganisationer over IUU-fartøjer, fra det tidspunkt, hvor de ændrede lister meddeles medlemsstaterne.
KAPITEL VI
IKKE-SAMARBEJDENDE TREDJELANDE
Artikel 31
Identifikation af ikke-samarbejdende tredjelande
1. Kommissionen identificerer efter proceduren i artikel 54, stk. 2, de tredjelande, som den betragter som ikke-samarbejdende tredjelande for så vidt angår bekæmpelse af IUU-fiskeri.
2. Identifikationen i stk. 1 baseres på undersøgelse af alle oplysninger indhentet efter kapitel II, III, IV, V, VIII, X og XI eller i givet fald alle andre relevante oplysninger, såsom fangstdata, handelsoplysninger fra nationale statistikker og andre pålidelige kilder, fartøjsregistre og -databaser, fangstdokumenter eller statistiske dokumentationsprogrammer og regionale fiskeriforvaltningsorganisationers lister over IUU-fartøjer samt alle andre oplysninger indhentet i havne og på fangstpladser.
3. Et tredjeland kan identificeres som et ikke-samarbejdende tredjeland, hvis det ikke opfylder de forpligtelser, det som flag-, havne-, kyst- eller afsætningsstat har til at træffe foranstaltninger til at forebygge, afværge og standse IUU-fiskeri.
4. Ved anvendelsen af stk. 3 baserer Kommissionen sig primært på en undersøgelse af de foranstaltninger, som det pågældende tredjeland har truffet i forbindelse med:
a)
gentagne tilfælde af behørigt dokumenteret IUU-fiskeri udøvet eller støttet af fiskerfartøjer, der fører dets flag, eller af dets statsborgere, eller af fiskerfartøjer, der fisker i dets maritime farvande eller benytter dets havne, eller
b)
adgang for fiskevarer, der stammer fra IUU-fiskeri, til dets marked.
5. Ved anvendelsen af stk. 3 tager Kommissionen følgende i betragtning:
a)
om det pågældende tredjeland effektivt samarbejder med Fællesskabet ved at reagere på anmodninger fra Kommissionen om at undersøge og give feedback og følge op på IUU-fiskeri og dertil knyttede aktiviteter
b)
om det pågældende tredjeland har truffet effektive håndhævelsesforanstaltninger over for de aktører, der er ansvarlige for IUU-fiskeri, og især om der er idømt tilstrækkeligt hårde sanktioner, så overtræderne mister den økonomiske gevinst fra IUU-fiskeri
c)
det pågældende IUU-fiskeris baggrund, art, omstændigheder, omfang og grovhed
d)
for udviklingslande de kompetente myndigheders nuværende kapacitet.
6. Ved anvendelsen af stk. 3 tager Kommissionen ligeledes følgende i betragtning:
a)
de pågældende tredjelandes ratifikation eller tiltrædelse af internationale fiskeriinstrumenter, især UNCLOS, FN-aftalen om fiskebestande og FAO’s adfærdskodeks.
b)
det pågældende tredjelands status som kontraherende part i regionale fiskeriforvaltningsorganisationer, eller dets tilsagn om at anvende de bevarelses- og forvaltningsforanstaltninger, som sådanne organisationer har vedtaget
c)
enhver handling eller undladelse fra det pågældende tredjelands side, der kan have gjort de gældende love, administrative bestemmelser eller internationale bevarelses- og forvaltningsforanstaltninger mindre effektive.
7. Der tages ved anvendelsen af denne artikel i givet fald behørigt hensyn til specifikke begrænsninger i udviklingslande, især hvad angår kontrol og overvågning af fiskeri.
Artikel 32
Foranstaltninger over for lande, der er identificeret som ikke-samarbejdende tredjelande
1. Kommissionen underretter umiddelbart berørte lande, der muligvis kan identificeres som ikke-samarbejdende tredjelande i overensstemmelse med kriterierne i artikel 31, herom via en meddelelse. Kommissionens meddelelse omfatter følgende:
a)
årsagen eller årsagerne til, at det pågældende land er blevet identificeret som et ikke-samarbejdende tredjeland, inkl. alt foreliggende bevismateriale
b)
det pågældende lands mulighed for at reagere skriftligt på beslutningen om, at landet er blevet identificeret som et ikke-samarbejdende tredjeland, og for at fremsende andre relevante oplysninger, herunder materiale, der modbeviser en sådan status, eller en eventuel handlingsplan for forbedringer og oplysning om, hvilke foranstaltninger der er truffet til afhjælpning af situationen
c)
retten til at anmode om eller give supplerende oplysninger
d)
konsekvenserne af, at det pågældende land er identificeret som ikke-samarbejdende tredjeland, jf. artikel 38.
2. Kommissionens meddelelse som omhandlet i stk. 1 skal også indeholde en anmodning om, at det pågældende tredjeland træffer de fornødne foranstaltninger til at standse det pågældende IUU-fiskeri, forebygger sådant fiskeri i fremtiden og afhjælper enhver handling eller undladelse som omhandlet i artikel 31, stk. 6, litra c).
3. Kommissionen sender meddelelsen og anmodningen til det pågældende tredjeland via flere kommunikationsmidler. Kommissionen tilstræber at få bekræftet af dette land, at det har modtaget meddelelsen.
4. Kommissionen giver det pågældende tredjeland tilstrækkelig tid til at besvare meddelelsen og en rimelig frist til at afhjælpe situationen.
Artikel 33
Opstilling af en liste over ikke-samarbejdende tredjelande
1. Rådet vedtager en liste over de ikke-samarbejdende tredjelande med kvalificeret flertal på forslag af Kommissionen.
2. Kommissionen meddeler umiddelbart det pågældende tredjeland, at det er blevet identificeret som ikke-samarbejdende tredjeland, og at foranstaltningerne i artikel 38 vil blive anvendt, og anmoder det om at afhjælpe den nuværende situation og meddele, hvilke foranstaltninger det har truffet for at sikre, at dets fiskerfartøjer overholder bevarelses- og forvaltningsforanstaltningerne.
3. Efter en beslutning i henhold til stk. 1 meddeler Kommissionen umiddelbart medlemsstaterne herom og anmoder dem om at sørge for, at foranstaltningerne i artikel 38 straks gennemføres. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen alle de foranstaltninger, de har truffet som svar på anmodningen.
Artikel 34
Fjernelse fra listen over ikke-samarbejdende tredjelande
1. Rådet fjerner med kvalificeret flertal på forslag af Kommissionen et tredjeland fra listen over ikke-samarbejdende tredjelande, hvis det pågældende tredjeland godtgør, at den situation, der berettigede, at det blev opført på listen, er afhjulpet. I en beslutning om fjernelse fra listen tages der også hensyn til, om de pågældende tredjelande, der er identificeret som ikke-samarbejdende tredjelande, har truffet konkrete foranstaltninger til varig forbedring af situationen.
2. Efter en beslutning i henhold til stk. 1 meddeler Kommissionen umiddelbart medlemsstaterne, at foranstaltningerne i artikel 38 er blevet ophævet for det pågældende tredjeland.
Artikel 35
Offentliggørelse af listen over ikke-samarbejdende tredjelande
Kommissionen offentliggør listen over ikke-samarbejdende tredjelande i Den Europæiske Unions Tidende og træffer alle foranstaltninger, der er nødvendige for at sikre offentliggørelsen af denne liste, herunder offentliggørelse på sit websted. Kommissionen ajourfører listen regelmæssigt og indfører en mekanisme, der automatisk sørger for at holde medlemsstater, de regionale fiskeriforvaltningsorganisationer og civilsamfundet underrettet om ajourføringer, hvis de anmoder om det. Endvidere sender Kommissionen listen over ikke-samarbejdende tredjelande til FAO og til de regionale fiskeriforvaltningsorganisationer for at fremme samarbejdet mellem Fællesskabet og disse organisationer om at forebygge, afværge og standse IUU-fiskeri.
Artikel 36
Hasteforanstaltninger
1. Hvis det kan godtgøres, at foranstaltninger, der er truffet af et tredjeland, underminerer de bevarelses- og forvaltningsforanstaltninger, som en regional fiskeriforvaltningsorganisation har vedtaget, kan Kommissionen i overensstemmelse med sine internationale forpligtelser træffe hasteforanstaltninger, der højst må anvendes i seks måneder. Kommissionen kan træffe en ny afgørelse om at forlænge hasteforanstaltningerne med højst seks måneder.
2. Hasteforanstaltningerne omhandlet i stk. 1 kan bl.a. indebære:
a)
at fiskerfartøjer, der har tilladelse til at fiske og føre det pågældende tredjelands flag, nægtes adgang til medlemsstaternes havne, undtagen i tilfælde af force majeure eller nød, jf. artikel 4, stk. 2, for så vidt angår tjenester, der er strengt nødvendige for at afhjælpe situationen
b)
at fiskerfartøjer, der fører en medlemsstats flag, ikke må deltage i fællesfiskeri med fartøjer, der fører det pågældende tredjelands flag
c)
at fiskerfartøjer, der fører en medlemsstats flag, ikke må fiske i maritime farvande henhørende under det pågældende tredjelands jurisdiktion, jf. dog bestemmelserne i bilaterale fiskeriaftaler
d)
at der ikke må leveres levende fisk til akvakultur i maritime farvande henhørende under det pågældende tredjelands jurisdiktion
e)
at levende fisk fanget af fiskerfartøjer, der fører det pågældende tredjelands flag, ikke må anvendes til akvakultur i maritime farvande henhørende under en medlemsstats jurisdiktion.
3. Hasteforanstaltningerne har øjeblikkelig virkning. De meddeles medlemsstaterne og det pågældende tredjeland og offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidende.
4. Medlemsstaterne kan indbringe Kommissionens afgørelse, jf. stykke 1, for Rådet senest ti arbejdsdage efter modtagelse af meddelelsen.
5. Rådet kan med kvalificeret flertal træffe en anden afgørelse senest en måned efter modtagelse af indbringelsen.
KAPITEL VII
FORANSTALTNINGER OVER FOR FISKERFARTØJER OG STATER INVOLVERET I IUU-FISKERI
Artikel 37
Foranstaltninger over for fiskerfartøjer, der er opført på EF-listen over IUU-fartøjer
Over for de fiskerfartøjer, der er opført på EF-listen over IUU-fartøjer (IUU-fiskerfartøjer), træffes følgende foranstaltninger:
1)
Flagmedlemsstater indsender ingen ansøgninger om fiskeritilladelser for IUU-fiskerfartøjer til Kommissionen.
2)
Nuværende fiskeritilladelser eller særlige fiskeritilladelser, som flagmedlemsstater har udstedt til IUU-fiskerfartøjer, trækkes tilbage.
3)
IUU-fiskerfartøjer, der fører et tredjelands flag, nægtes tilladelse til at fiske i EF-farvande og må ikke chartres.
4)
Fiskerfartøjer, der fører en medlemsstats flag, må på ingen måde bistå IUU-fiskerfartøjer, eller deltage i fiskeforarbejdning eller omladning eller fællesfiskeri med sådanne fartøjer.
5)
IUU-fiskerfartøjer, der fører en medlemsstats flag, må kun anløbe deres hjemhavne og må ikke anløbe andre EF-havne, undtagen i tilfælde af force majeure eller en nødsituation. IUU-fiskerfartøjer, der fører et tredjelands flag, må ikke anløbe havne i medlemsstaterne, undtagen i tilfælde af force majeure eller en nødsituation. Alternativt kan en medlemsstat tillade, at et IUU-fiskerfartøj anløber dens havne, forudsat at fangsterne om bord og eventuelle fiskeredskaber, der er forbudt efter de bevarelses- og forvaltningsforanstaltninger, som de regionale fiskeriforvaltningsorganisationer har vedtaget, konfiskeres. Medlemsstaterne konfiskerer også fangster og eventuelle fiskeredskaber, der er forbudt efter disse foranstaltninger, om bord på IUU-fiskerfartøjer, der har fået tilladelse til at anløbe medlemsstaternes havne på grund af force majeure eller en nødsituation.
6)
IUU-fiskerfartøjer, der fører et tredjelands flag, må ikke modtage forsyninger, brændstof eller andre tjenesteydelser i havn, undtagen i tilfælde af force majeure eller en nødsituation.
7)
IUU-fiskerfartøjer, der fører et tredjelands flag, må ikke skifte besætning, undtagen i det omfang, det er nødvendigt i tilfælde af force majeure eller en nødsituation.
8)
Medlemsstater nægter at lade IUU-fiskerfartøjer føre deres flag.
9)
Import af fiskevarer fanget af IUU-fiskerfartøjer er forbudt, og følgelig godkendes eller valideres fangstattester, der ledsager sådanne varer, ikke.
10)
Eksport og reeksport af fiskevarer fra IUU-fiskerfartøjer til forarbejdning er forbudt.
11)
Det tillades IUU-fiskerfartøjer, der hverken har fisk eller besætning om bord, at anløbe havn med henblik på ophugning, dog med forbehold af retsforfølgning og sanktioner mod fartøjet og eventuelle berørte juridiske eller fysiske personer.
Artikel 38
Foranstaltninger over for ikke-samarbejdende tredjelande
Over for ikke-samarbejdende tredjelande træffes følgende foranstaltninger:
1)
Import til Fællesskabet af fiskevarer fanget af fiskerfartøjer, der fører sådanne landes flag, er forbudt, og følgelig godkendes fangstattester, der ledsager sådanne varer, ikke. Hvis et land er blevet identificeret som et ikke-samarbejdende tredjeland, jf. artikel 31, fordi det ikke har truffet passende foranstaltninger over for IUU-fiskeri, der berører en bestemt bestand eller art, kan importforbuddet begrænses til kun at gælde for denne bestand eller art.
2)
Det er forbudt for EF-aktører at købe et fiskerfartøj, der fører sådanne landes flag.
3)
Det er forbudt at omflage et fiskerfartøj, der fører en medlemsstats flag, til sådanne lande.
4)
Medlemsstaterne tillader ikke, at fiskerfartøjer, der fører deres flag, indgår charteraftaler med sådanne lande.
5)
Det er forbudt at eksportere fiskerfartøjer til sådanne lande.
6)
Der er forbud mod indgåelse af private handelsaftaler mellem statsborgere i en medlemsstat og sådanne lande med henblik på at give et fiskerfartøj, der fører den pågældende medlemsstats flag, mulighed for at udnytte fiskerimulighederne i sådanne lande.
7)
Fællesfiskeri mellem et fiskerfartøj, der fører en medlemsstats flag, og et fiskerfartøj, der fører sådanne landes flag, er forbudt.
8)
Kommissionen foreslår, at alle bilaterale fiskeriaftaler eller fiskeripartnerskabsaftaler med sådanne lande opsiges, når de giver mulighed for at bringe aftalen til ophør i tilfælde af manglende overholdelse af disse landes tilsagn med hensyn til bekæmpelse af IUU-fiskeri.
9)
Kommissionen indleder ingen forhandlinger om indgåelse af bilaterale fiskeriaftaler eller fiskeripartnerskabsaftaler med sådanne lande.
KAPITEL VIII
STATSBORGERE
Artikel 39
Statsborgere, der støtter eller udøver IUU-fiskeri
1. Statsborgere, der hører ind under medlemsstaternes jurisdiktion (statsborgere), må hverken støtte eller udøve IUU-fiskeri, herunder ved forhyring om bord på eller ved at fungere som driftsledere eller egentlige ejere af fiskerfartøjer, som er opført på EF-listen over IUU-fartøjer.
2. Uden at det tilsidesætter flagstatens overordnede ansvar, samarbejder medlemsstaterne med hinanden og tredjelande og træffer alle passende foranstaltninger efter den nationale lovgivning og EF-retten til at identificere statsborgere, der støtter eller udøver IUU-fiskeri.
3. Uden at det tilsidesætter flagstatens overordnede ansvar, træffer medlemsstaterne efter deres gældende love og administrative bestemmelser passende foranstaltninger over for statsborgere, der støtter eller udøver IUU-fiskeri.
4. Hver medlemsstat meddeler Kommissionen navnene på de kompetente myndigheder, som er ansvarlige for at indsamle og verificere oplysninger om de aktiviteter, som statsborgere som omhandlet i dette kapitel udøver, og for at rapportere til og samarbejde med Kommissionen.
Artikel 40
Forebyggelse og sanktioner
1. Medlemsstaterne opfordrer statsborgere til at give alle oplysninger om deres retlige, faktiske eller finansielle interesse i eller kontrol over fiskerfartøjer, der fører et tredjelands flag, og navnene på de pågældende fartøjer.
2. Statsborgere må ikke afhænde eller eksportere fiskerfartøjer til aktører, der er involveret i driften, forvaltningen eller ejerskabet af fiskerfartøjer, som er opført på EF-listen over IUU-fartøjer.
3. Uden at det i øvrigt berører andre EF-bestemmelser for offentlige midler, må medlemsstaterne ikke yde offentlig støtte under nationale støtteordninger eller fra EF-fonde til aktører, der er involveret i driften, forvaltningen eller ejerskabet af fiskerfartøjer, som er opført på EF-listen over IUU-fartøjer.
4. Medlemsstaterne bestræber sig på at indhente oplysninger om eventuelle aftaler mellem statsborgere og et tredjeland, der tillader omflagning af fiskerfartøjer, der fører deres flag, til et sådant tredjeland. De underretter Kommissionen derom ved at sende en liste over de pågældende fiskerfartøjer.
KAPITEL IX
UMIDDELBAR HÅNDHÆVELSE, SANKTIONER OG SUPPLERENDE SANKTIONER
Artikel 41
Formål
Dette kapitel gælder for:
1)
alvorlige overtrædelser begået i den del af medlemsstaternes område, som traktaten finder anvendelse på, eller i marine farvande henhørende under medlemsstaternes højhedsområde eller jurisdiktion, med undtagelse af farvandene omkring de territorier og lande, der er nævnt i bilag II til traktaten
2)
alvorlige overtrædelser begået af EF-fiskerfartøjer eller medlemsstaternes statsborgere
3)
alvorlige overtrædelser opdaget på det område eller i de farvande, som er nævnt i nr. 1), men som er begået på det åbne hav eller inden for en tredjestats jurisdiktion og som sanktioneres i henhold til artikel 11, stk. 4.
Artikel 42
Alvorlige overtrædelser
1. I denne forordning forstås ved alvorlig overtrædelse:
a)
aktiviteter, der betragtes som IUU-fiskeri efter kriterierne i artikel 3
b)
handel, der er direkte forbundet med IUU-fiskeri, herunder handel med eller import af fiskevarer
c)
forfalskning af de dokumenter, der er omhandlet i denne forordning, eller anvendelse af sådanne falske eller ugyldige dokumenter.
2. Overtrædelsens alvor fastslås af en medlemsstats kompetente myndighed under hensyntagen til kriterierne i artikel 3, stk. 2.
Artikel 43
Umiddelbar håndhævelse
1. Hvis en fysisk person mistænkes for at have begået eller tages på fersk gerning i at begå en alvorlig overtrædelse, eller en juridisk person mistænkes for at kunne holdes ansvarlig for en sådan overtrædelse, indleder medlemsstaterne en tilbundsgående undersøgelse af overtrædelsen og træffer, efter deres nationale lovgivning og alt efter overtrædelsens grovhed, foranstaltninger til umiddelbar håndhævelse såsom:
a)
øjeblikkelig indstilling af fiskeriet
b)
omdirigering af fiskerfartøjet til havn
c)
omdirigering af transportmidlet til et andet sted med henblik på inspektion
d)
krav om sikkerhedsstillelse
e)
beslaglæggelse af fiskeredskaber, fangster eller fiskevarer
f)
midlertidig arrest af det pågældende fiskerfartøj eller transportmiddel
g)
suspension af fiskeritilladelse.
2. Håndhævelsesforanstaltningerne skal være af en sådan art, at de forhindrer en fortsættelse af den pågældende alvorlige overtrædelse og giver de kompetente myndigheder mulighed for at afslutte deres undersøgelse.
Artikel 44
Sanktioner i forbindelse med alvorlige overtrædelser
1. Medlemsstaterne sørger for, at fysiske personer, der har begået en alvorlig overtrædelse, eller juridiske personer, der kan holdes ansvarlige for en alvorlig overtrædelse, straffes med administrative sanktioner, der er effektive, står i rimeligt forhold til overtrædelsen og har afskrækkende virkning.
2. Medlemsstaterne idømmer en maksimumssanktion på mindst fem gange værdien af de fiskevarer, der er opnået ved den alvorlige overtrædelse.
Hvis en alvorlig overtrædelse gentager sig inden for en periode på fem år, idømmer medlemsstaterne en maksimumssanktion på mindst otte gange værdien af de fiskevarer, der er opnået ved den alvorlige overtrædelse.
Medlemsstaterne tager, når de idømmer disse sanktioner, også hensyn til værdien af den skade, der er forvoldt på fiskerressourcerne og havmiljøet.
3. Medlemsstaterne kan også, eller som alternativ, anvende strafferetlige sanktioner, der er effektive, står i rimeligt forhold til overtrædelsen og har afskrækkende virkning.
Artikel 45
Supplerende sanktioner
De sanktioner, der er fastsat i dette kapitel, kan ledsages af andre sanktioner eller foranstaltninger såsom:
1)
beslaglæggelse af det fiskerfartøj, der er involveret i overtrædelsen
2)
midlertidig arrest af fiskerfartøjet
3)
konfiskation af forbudte fiskeredskaber, fangster eller fiskevarer
4)
suspension eller inddragelse af fisketilladelse
5)
nedsættelse eller fjernelse af fiskerirettigheder
6)
midlertidig eller permanent fjernelse af retten til at opnå nye fiskerirettigheder
7)
midlertidig eller permanent udelukkelse fra offentlig bistand eller støtte
8)
suspension eller inddragelse af den status som godkendt økonomisk aktør, der er indrømmet i henhold til artikel 16, stk. 3.
Artikel 46
Det samlede niveau for sanktioner og supplerende sanktioner
Det samlede niveau for sanktioner og supplerende sanktioner beregnes således, at det sikres, at de samlede sanktioner effektivt berøver de ansvarlige den økonomiske gevinst ved alvorlige overtrædelser uden dermed at berøre den lovfæstede ret til at udøve et erhverv. Med henblik herpå skal der også tages hensyn til foranstaltninger til umiddelbar håndhævelse truffet efter artikel 43.
Artikel 47
Juridiske personers ansvar
1. Juridiske personer drages til ansvar for alvorlige overtrædelser, når sådanne overtrædelser er er begået til deres fordel af en fysisk person, der beklæder en ledende stilling hos den juridiske person, og som handler enten individuelt eller som en del af den juridiske persons organisation, på grundlag af:
a)
beføjelse til at repræsentere den juridiske person, eller
b)
beføjelse til at træffe beslutninger på den juridiske persons vegne, eller
c)
beføjelse til at udøve intern kontrol.
2. En juridisk person kan drages til ansvar, når manglende tilsyn eller kontrol fra den i stk. 1 omhandlede fysiske persons side har gjort det muligt for en fysisk person, der er underlagt den juridiske persons myndighed, at begå en alvorlige overtrædelse til fordel for denne juridiske person.
3. Juridiske personers ansvar udelukker ikke retsforfølgning af fysiske personer, som begår, tilskynder til eller medvirker til de pågældende overtrædelser.
KAPITEL X
GENNEMFØRELSE AF VISSE REGIONALE FISKERIFORVALTNINGSORGANISATIONERS BESTEMMELSER FOR OBSERVATION AF FISKERFARTØJER
Artikel 48
Observationer på havet
1. Bestemmelserne i dette kapitel gælder for fiskeri underlagt bestemmelserne for observation på havet vedtaget af regionale fiskeriforvaltningsorganisationer, som er bindende for Fællesskabet.
2. Hvis en medlemsstats kompetente myndighed, der er ansvarlig for inspektion på havet, observerer et fiskerfartøj, der udøver aktiviteter, der kan betragtes som IUU-fiskeri, skal der straks optages rapport om observationen. Sådanne rapporter og resultaterne af medlemsstatens undersøgelser af fiskerfartøjet betragtes som bevismateriale til brug for gennemførelse af de identifikations- og håndhævelsesmekanismer, der er fastsat ved denne forordning.
3. Føreren af et EF-fiskerfartøj eller et tredjelandsfiskerfartøj, der observerer et fiskerfartøj, som udøver de aktiviteter, der er omhandlet i stk. 2, kan dokumentere en sådan observation med så mange oplysninger som muligt, f.eks.:
a)
fiskerfartøjet navn og en beskrivelse af fartøjet
b)
fiskerfartøjets kaldesignal
c)
fartøjets registreringsnummer og eventuelle Lloyds/IMO-nummer
d)
fiskerfartøjets flagstat
e)
position (breddegrad og længdegrad) ved første identificering
f)
dato/UTC-klokkeslæt ved første identificering
g)
ét eller flere fotos af fiskerfartøjet til bekræftelse af observationen
h)
eventuelle andre relevante oplysninger om det observerede fiskerfartøjs aktiviteter.
4. Observationsrapporter sendes umiddelbart til de kompetente myndigheder i det observerede fiskerfartøjs flagmedlemsstat, og disse myndigheder videresender dem snarest muligt til Kommissionen eller til det organ, som den har udpeget. Kommissionen eller det organ, som den har udpeget, underretter straks det observerede fiskerfartøjs flagstat. Kommissionen eller et organ, som den har udpeget, sender derefter observationsrapporten til alle medlemsstater og i givet fald til eksekutivsekretæren for de relevante regionale fiskeriforvaltningsorganisationer med henblik på yderligere skridt i overensstemmelse med foranstaltningerne vedtaget af sådanne organisationer.
5. En medlemsstat, der modtager en observationsrapport om de aktiviteter, som et fiskerfartøj, der fører dets flag, har udøvet, fra den kompetente myndighed i en kontraherende part i en regional fiskeriforvaltningsorganisation, formidler snarest muligt rapporten og alle relevante oplysninger til Kommissionen eller til det organ, som den har udpeget, der så i givet fald formidler disse oplysninger til eksekutivsekretæren for den relevante regionale fiskeriforvaltningsorganisation med henblik på yderligere skridt i overensstemmelse med de foranstaltninger, der er vedtaget af denne organisation.
6. Denne artikel anvendes med forbehold af eventuelle skærpede bestemmelser, der er vedtaget af regionale fiskeriforvaltningsorganisationer, som Fællesskabet er kontraherende part i.
Artikel 49
Fremsendelse af oplysninger om observerede fiskerfartøjer
1. Medlemsstater, der kommer i besiddelse af veldokumenterede oplysninger om observation af fiskerfartøjer, sender umiddelbart sådanne oplysninger til Kommissionen eller til det organ, som den har udpeget, med det format, der er fastlagt efter proceduren i artikel 54, stk. 2.
2. Kommissionen eller det organ, som den har udpeget, undersøger også veldokumenterede oplysninger om observation af fiskerfartøjer fra borgere, fra organisationer i civilsamfundet, herunder miljøorganisationer, samt fra repræsentanter for fiskerierhvervet og repræsentanter for handelen med fisk.
Artikel 50
Undersøgelse af observerede fiskerfartøjer
1. Medlemsstaterne iværksætter snarest muligt en undersøgelse af de aktiviteter, som fiskerfartøjer, der fører deres flag, og som er blevet observeret efter artikel 49, har udøvet.
2. Medlemsstaterne giver, om muligt elektronisk, hurtigst muligt og under alle omstændigheder senest to måneder efter meddelelse af observationsrapporten, jf. artikel 48, stk. 4, Kommissionen eller det organ, som den har udpeget, nærmere oplysninger om iværksættelsen af undersøgelsen og eventuelle foranstaltninger, som de har truffet eller agter at træffe over for de observerede fiskerfartøjer, som fører deres flag. Kommissionen eller det organ, som den har udpeget, skal med passende regelmæssige mellemrum have tilsendt rapporter om, hvordan undersøgelserne af de observerede fiskerfartøjs aktiviteter skrider frem. Kommissionen eller det organ, som den har udpeget, skal have tilsendt en endelig rapport om resultaterne, når undersøgelserne er afsluttet.
3. Andre medlemsstater end den involverede flagmedlemsstat verificerer i givet fald, om de rapporterede observerede fiskerfartøjer har udøvet aktiviteter i maritime farvande henhørende under deres jurisdiktion, eller om de varer, der stammer fra de pågældende fartøjer, er blevet landet på eller importeret til deres område, og undersøger, om de tidligere har overholdt relevante bevarelses- og forvaltningsforanstaltninger. Medlemsstaterne underretter umiddelbart Kommissionen eller det organ, som den har udpeget, og den berørte flagmedlemsstat om resultaterne af deres verifikationer og undersøgelser.
4. Kommissionen eller det organ, som den har udpeget, meddeler de modtagne oplysninger, jf. stk. 2 og 3, til alle medlemsstater.
5. Denne artikel anvendes med forbehold af bestemmelserne i kapitel V i forordning (EF) nr. 2371/2002 og de bestemmelser, der er vedtaget af regionale fiskeriforvaltningsorganisationer, som Fællesskabet er kontraherende part i.
KAPITEL XI
GENSIDIG BISTAND
Artikel 51
Gensidig bistand
1. De forvaltningsmyndigheder, der er ansvarlige for gennemførelsen af denne forordning i medlemsstaterne, skal samarbejde med hinanden og med forvaltningsmyndigheder i tredjelande og Kommissionen for at sikre, at denne forordning overholdes.
2. Ved anvendelsen af stk. 1 skal der oprettes en ordning for gensidig bistand, der kommer til at omfatte et automatisk informationssystem, »informationssystemet for IUU-fiskeri«, der forvaltes af Kommissionen eller et organ udpeget af denne, og som skal bistå de kompetente myndigheder med at forebygge, undersøge og retsforfølge IUU-fiskeri.
3. Gennemførelsesbestemmelser til dette kapitel vedtages efter proceduren i artikel 54, stk. 2.
KAPITEL XII
AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
Artikel 52
Gennemførelse
Nødvendige foranstaltninger til gennemførelse af denne forordning vedtages efter proceduren i artikel 54, stk. 2.
Artikel 53
Finansiel støtte
Medlemsstaterne kan kræve, at de berørte driftsansvarlige bidrager til omkostningerne i forbindelse med gennemførelsen af denne forordning.
Artikel 54
Udvalgsprocedure
1. Kommissionen bistås af den komité, der er nedsat ved artikel 30 i forordning (EF) nr. 2371/2002.
2. Når der henvises til dette stykke, anvendes artikel 4 og 7 i afgørelse 1999/468/EF.
Perioden i artikel 4, stk. 3, i afgørelse 1999/468/EF fastsættes til en måned.
Artikel 55
Rapporteringsforpligtelser
1. Medlemsstaterne sender hvert andet år Kommissionen en rapport om anvendelsen af denne forordning senest den 30. april i det følgende kalenderår.
2. På grundlag af medlemsstaternes rapporter og Kommissionens egne iagttagelser udarbejder Kommissionen hvert tredje år en rapport, der forelægges for Europa-Parlamentet og Rådet.
3. Kommissionen evaluerer denne forordnings indvirkning på IUU-fiskeri senest den 29. oktober 2013.
Artikel 56
Ophævelser
Artikel 28b, stk. 2, og artikel 28e, 28f og 28g samt artikel 31, stk. 2, litra a), i forordning (EØF) nr. 2847/93, forordning (EF) nr. 1093/94, forordning (EF) nr. 1447/1999, artikel 8, 19a, 19b, 19c, 21, 21b og 21c i forordning (EF) nr. 1936/2001 og artikel 26a, 28, 29, 30 og 31 i forordning (EF) nr. 601/2004 ophæves med virkning fra den 1. januar 2010.
Henvisninger til de ophævede forordninger betragtes som henvisninger til denne forordning.
Artikel 57
Ikrafttræden
Denne forordning træder i kraft på dagen for offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Den anvendes fra den 1. januar 2010.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 29. september 2008.
NEUVOSTON ASETUS (EY) N:o 1005/2008,
annettu 29 päivänä syyskuuta 2008,
laittoman, ilmoittamattoman ja sääntelemättömän kalastuksen ehkäisemistä, estämistä ja poistamista koskevasta yhteisön järjestelmästä, asetusten (ETY) N:o 2874/93, (EY) N:o 1936/2001 ja (EY) N:o 601/2004 muuttamisesta sekä asetusten (EY) N:o 1093/94 ja (EY) N:o 1447/1999 kumoamisesta
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 37 artiklan,
ottaa huomioon komission ehdotuksen,
ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon (1),
ottaa huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (2),
on kuullut alueiden komiteaa,
sekä katsoo seuraavaa:
(1)
Yhteisö on 10 päivänä joulukuuta 1982 tehdyn Yhdistyneiden Kansakuntien merioikeusyleissopimuksen (YK:n merioikeusyleissopimus) sopimuspuoli, ratifioinut hajallaan olevien kalakantojen ja laajasti vaeltavien kalakantojen säilyttämistä ja hoitoa koskevien, 10 päivänä joulukuuta 1982 tehtyyn Yhdistyneiden Kansakuntien merioikeusyleissopimukseen sisältyvien määräysten täytäntöönpanosta 4 päivänä elokuuta 1995 tehdyn sopimuksen (YK:n kalakantasopimus) sekä hyväksynyt aavan meren kalastusalusten kansainvälisten suojelu- ja hoitotoimenpiteiden noudattamisen edistämisestä 24 päivänä marraskuuta 1993 tehdyn Yhdistyneiden Kansakuntien elintarvike- ja maatalousjärjestön sopimuksen (FAO-sopimus). Näissä määräyksissä vahvistetaan ennen kaikkea periaate, jonka mukaan kaikilla valtioilla on velvollisuus hyväksyä tarvittavia toimenpiteitä meren luonnonvarojen kestävän hoidon varmistamiseksi sekä tehdä keskenään yhteistyötä tätä tarkoitusta varten.
(2)
Yhteisen kalastuspolitiikan tavoitteena on elollisten vesiluonnonvarojen säilyttämisestä ja kestävästä hyödyntämisestä yhteisessä kalastuspolitiikassa 20 päivänä joulukuuta 2002 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2371/2002 (3) mukaisesti varmistaa sellainen elollisten vesiluonnonvarojen hyödyntäminen, joka luo talouden, ympäristön ja sosiaalisten tekijöiden osalta kestävät olosuhteet.
(3)
Laiton, ilmoittamaton ja sääntelemätön kalastus (LIS-kalastus) on vakavimpia elollisten vesiluonnonvarojen kestävään hyödyntämiseen kohdistuvia uhkia, ja se vaarantaa yhteisen kalastuspolitiikan sekä valtamerten parempaa hallinnointia edistävien kansainvälisten pyrkimysten perustan. LIS-kalastus on suuri uhka myös merten biologiselle monimuotoisuudelle, ja siihen on puututtava komission tiedonannossa ”Biologisen monimuotoisuuden vähenemisen pysäyttäminen vuoteen 2010 mennessä - ja sen jälkeen” asetettujen tavoitteiden mukaisesti.
(4)
Yhdistyneiden Kansakuntien elintarvike- ja maatalousjärjestö (FAO) hyväksyi vuonna 2001 laittoman, ilmoittamattoman ja sääntelemättömän kalastuksen estämistä, vastustamista ja poistamista koskevan kansainvälisen toimintasuunnitelman, jolle yhteisö on antanut hyväksyntänsä. Lisäksi alueelliset kalastuksenhoitojärjestöt ovat yhteisön aktiivisella tuella vahvistaneet erilaisia toimenpiteitä, joiden tarkoituksena on ehkäistä laitonta, ilmoittamatonta ja sääntelemätöntä kalastusta.
(5)
Yhteisön olisi kansainvälisten sitoumustensa mukaisesti sekä ongelman laajuus ja kiireellisyys huomioon ottaen tehostettava merkittävästi LIS-kalastuksen vastaisia toimiaan ja hyväksyttävä uusia sääntelytoimenpiteitä, joilla on tarkoitus kattaa ilmiön kaikki puolet.
(6)
Yhteisön toimet olisi kohdistettava etupäässä sellaiseen toimintaan, joka kuuluu LIS-kalastuksen määritelmän piiriin, ja joka aiheuttaa vakavimmat vahingot meriympäristölle, kalakantojen kestävyydelle sekä kalavarojen säilyttämistä ja hoitoa koskevia sääntöjä noudattavien kalastajien sosioekonomiselle tilanteelle.
(7)
LIS-kalastuksen määritelmän mukaisesti tämän asetuksen soveltamisala olisi ulotettava kalastustoimiin, jotka tapahtuvat aavalla merellä ja rannikkovaltioiden lainkäyttövaltaan tai suvereniteettiin kuuluvilla merivesillä, mukaan luettuina ne merivedet, jotka kuuluvat jäsenvaltioiden lainkäyttövaltaan tai suvereniteettiin.
(8)
Jotta LIS-kalastuksen sisäinen ulottuvuus otettaisiin asianmukaisesti huomioon, yhteisön on välttämätöntä hyväksyä tarvittavia toimenpiteitä, joiden tarkoituksena on parantaa yhteisen kalastuspolitiikan sääntöjen noudattamista. Tätä koskevat säännökset olisi sisällytettävä tähän asetukseen siihen asti kun yhteiseen kalastuspolitiikkaan sovellettavasta valvontajärjestelmästä 12 päivänä lokakuuta 1993 annettua neuvoston asetusta (ETY) N:o 2847/93 (4) on tarkistettu.
(9)
Yhteisön säännöissä ja erityisesti asetuksen (ETY) N:o 2847/93 II osastossa säädetään kattavasta järjestelmästä, jolla on määrä valvoa yhteisön kalastusalusten saaliiden laillisuutta. Kolmansien maiden kalastusalusten pyytämiin ja yhteisöön tuotaviin kalastustuotteisiin sovellettava nykyinen järjestelmä ei takaa vastaavaa valvonnan tasoa. Tämä heikkous muodostaa LIS-kalastusta harjoittaville ulkomaisille toimijoille merkittävän houkuttimen myydä tuotteensa yhteisöön ja lisätä toimintansa kannattavuutta. Maailman suurimpana kalastustuotteiden markkina-alueena ja tuojana yhteisöllä on erityinen vastuu sen varmistamisessa, että sen alueelle tuotavat kalastustuotteet eivät ole peräisin LIS-kalastuksesta. Siksi olisi otettava käyttöön uusi järjestelmä, jolla varmistetaan yhteisöön tuotavien kalastustuotteiden toimitusketjun asianmukainen valvonta.
(10)
Kolmansien maiden lipun alla purjehtivien kalastusalusten pääsyä yhteisön satamiin koskevia yhteisön sääntöjä olisi parannettava sen varmistamiseksi, että kolmansien maiden lipun alla purjehtivista kalastusaluksista purettujen kalastustuotteiden laillisuuden valvonta on asianmukaista. Tästä syystä olisi erityisesti edellytettävä, että pääsy yhteisön satamiin sallitaan ainoastaan niille kolmansien maiden lipun alla purjehtiville aluksille, jotka pystyvät antamaan tarkat tiedot saaliidensa laillisuudesta ja joiden lippuvaltio voi varmentaa nämä tiedot.
(11)
Merellä tapahtuvalla jälleenlaivauksella vältetään asianmukainen lippu- tai rannikkovaltion suorittama valvonta, ja se on LIS-kalastusta harjoittavien toimijoiden tavanomainen tapa salata saaliidensa laittomuus. Tästä syystä on perusteltua, että yhteisö sallii jälleenlaivaustoimet ainoastaan silloin, kun ne tapahtuvat jäsenvaltioiden nimetyissä satamissa, kolmansien maiden satamissa yhteisön kalastusalusten välillä tai yhteisön vesien ulkopuolella yhteisön kalastusalusten ja alueellisen kalastusjärjestön puitteissa kuljetusalukseksi rekisteröityjen kalastusalusten välillä.
(12)
On aiheellista antaa säädökset niistä edellytyksistä, menettelystä ja tiheydestä, joita jäsenvaltioiden on sovellettava suorittaessaan riskinhallinnan pohjalta eri tarkastus- ja tarkistustoimia.
(13)
LIS-kalastuksesta peräisin olevilla kalastustuotteilla yhteisön kanssa käytävä kauppa olisi kiellettävä. On otettava käyttöön kaikkea kalastustuotteiden kauppaa yhteisön kanssa koskeva sertifiointijärjestelmä, jotta tämä kielto olisi tehokas ja jotta varmistetaan, että kaikkien kaupan kohteena olevien kalastustuotteiden, jotka tuodaan yhteisöön tai viedään yhteisöstä, pyynnissä on noudatettu kansainvälisiä säilyttämis- ja hoitotoimenpiteitä sekä tarvittaessa muita kyseiseen kalastusalukseen sovellettavia sääntöjä.
(14)
Yhteisön olisi otettava huomioon rajoitukset, jotka koskevat kehitysmaiden valmiuksia panna sertifiointijärjestelmä täytäntöön.
(15)
On aiheellista, että tämän järjestelmän nojalla vaaditaan todistus ennakkoehtona kalastustuotteiden yhteisöön tuonnille. Tässä todistuksessa olisi oltava tiedot, jotka osoittavat kyseisten tuotteiden laillisuuden. Kyseiset kalat pyytäneiden kalastusalusten lippuvaltion olisi varmennettava todistus, sillä kansainvälisen oikeuden mukaan lippuvaltion velvollisuus on varmistaa, että sen lipun alla purjehtivat kalastusalukset noudattavat kalavarojen säilyttämistä ja hoitoa koskevia kansainvälisiä sääntöjä.
(16)
On erityisen tärkeää, että tätä sertifiointijärjestelmää sovelletaan kaikkeen merikalastustuotteiden tuontiin yhteisöön sekä vientiin yhteisöstä. Tätä järjestelmää olisi sovellettava myös ennen yhteisön alueelle saapumista muuhun maahan kuin lippuvaltioon kuljetettuihin tai tällaisessa maassa jalostettuihin kalastustuotteisiin. Näihin tuotteisiin olisi sen vuoksi sovellettava erityisvaatimuksia, jotta varmistetaan, että yhteisön alueelle saapuvat tuotteet eivät ole muita kuin ne, joiden laillisuuden lippuvaltio on varmentanut.
(17)
On tärkeää varmistaa yhtäläinen valvonnan taso kaikkien tuotujen kalastustuotteiden osalta ottamalla käyttöön erityismenettelyjä hyväksytyn talouden toimijan aseman myöntämiseksi, tämän kuitenkaan rajoittamatta kaupan laajuutta tai määrää.
(18)
Sertifiointijärjestelmää olisi kolmansien maiden kanssa tehtävän yhteistyön puitteissa sovellettava myös jäsenvaltion lipun alla purjehtivien kalastusalusten saaliiden vientiin.
(19)
Jäsenvaltioiden, joihin tuotteet on määrä tuoda, olisi voitava varmistaa lähetyksen mukana seuraavien saalistodistusten oikeellisuus ja niillä olisi oltava oikeus evätä tuonti, jos tässä asetuksessa saalistodistuksen osalta asetetut edellytykset eivät täyty.
(20)
On tärkeää, että kauttakuljetuksessa tai jälleenlaivattavina oleviin kalastustuotteisiin liittyvät eri tarkastukset ja tarkistukset tapahtuvat niiden tehokkuuden parantamiseksi ensisijaisesti lopullisten määräjäsenvaltioiden toimesta.
(21)
Jotta jäsenvaltioiden valvontaviranomaisia voidaan avustaa niiden suorittamassa sellaisten kalastustuotteiden laillisuuden seurantatehtävässä, joilla käydään kauppaa yhteisön kanssa, ja varoittaa yhteisön toimijoita, olisi perustettava yhteisön ennakkovaroitusjärjestelmä, jonka avulla levitetään tarvittaessa tietoa perustelluista epäilyistä, jotka koskevat sovellettavia säilyttämis- ja hoitotoimenpiteitä koskevien sääntöjen noudattamista tiettyjen kolmansien maiden toimesta.
(22)
On erityisen tärkeää, että yhteisö hyväksyy varoittavia toimenpiteitä sellaisia kalastusaluksia vastaan, jotka harjoittavat LIS-kalastusta ja joihin niiden lippuvaltio ei kohdista asianmukaisia toimia tällaisen LIS-kalastuksen johdosta.
(23)
Tätä varten komission olisi yhteistyössä jäsenvaltioiden, yhteisön kalastuksenvalvontaviraston, kolmansien valtioiden ja muiden elinten kanssa tunnistettava riskinhallinnan pohjalta kalastusalukset, joiden epäillään harjoittavan LIS-kalastusta, ja pyrittävä saamaan toimivaltaiselta lippuvaltiolta tietoja havaintojen todenperäisyydestä.
(24)
Jotta helpotetaan selvitysten tekemistä sellaisista kalastusaluksista, joiden oletetaan harjoittaneen LIS-kalastusta, ja estetään väitetyn rikkomisen jatkuminen, jäsenvaltioiden olisi sovellettava näihin kalastusaluksiin erityisiä valvontaa ja tarkastuksia koskevia vaatimuksia.
(25)
Jos saatujen tietojen perusteella on riittäviä perusteita katsoa, että kolmannen maan lipun alla purjehtivat kalastusalukset ovat harjoittaneet LIS-kalastusta eivätkä toimivaltaiset lippuvaltiot ole toteuttaneet tehokkaita toimia tällaisen LIS-kalastuksen johdosta, komission olisi merkittävä nämä alukset yhteisön LIS-alusluetteloon.
(26)
Jos saatujen tietojen perusteella on riittäviä perusteita katsoa, että yhteisön kalastusalukset ovat harjoittaneet LIS-kalastusta eivätkä toimivaltaiset lippujäsenvaltiot ole toteuttaneet tehokkaita toimia tällaisen LIS-kalastuksen johdosta tämän asetuksen ja asetuksen (ETY) N:o 2847/93 mukaisesti, komission olisi merkittävä nämä alukset yhteisön LIS-alusluetteloon.
(27)
Jos lippuvaltiot eivät ole toteuttaneet lippunsa alla purjehtiviin ja yhteisön LIS-alusluetteloon merkittyihin kalastusaluksiin kohdistuvia tehokkaita toimia, jäsenvaltioiden olisi tilanteen korjaamiseksi ja näiden alusten kalastustoiminnan jatkumisen rajoittamiseksi sovellettava asianmukaisia toimenpiteitä näitä aluksia vastaan.
(28)
Euroopan yhteisön LIS-alusluetteloon merkittyjen kalastusalusten ja niiden lippuvaltioiden oikeuksien turvaamiseksi lippuvaltiolle olisi luetteloon merkitsemistä koskevan menettelyn yhteydessä annettava mahdollisuus ilmoittaa komissiolle toteutetuista toimenpiteistä ja, jos se on mahdollista, asianomaiselle aluksen omistajalle tai käyttäjille mahdollisuus tulla kuulluksi kaikissa menettelyn vaiheissa sekä mahdollistettava kalastusaluksen poistaminen luettelosta, kun perusteita sen luettelossa pitämiselle ei enää ole.
(29)
Kalastusalukset, jotka on merkitty alueellisten kalastuksenhoitojärjestöjen hyväksymiin LIS-luetteloihin, olisi ilman eri toimenpiteitä merkittävä komission laatimaan vastaavaan luetteloon, jotta yhteisöön luotaisiin vain yhdet puitteet ja vältettäisiin LIS-kalastusta harjoittavien kalastusalusten luettelojen määrän moninkertaistuminen.
(30)
LIS-kalastuksen tärkeimpiä syitä on se, että jotkin valtiot ovat laiminlyöneet niille lippu-, satama-, rannikko- tai markkinavaltioina kansainvälisen oikeuden mukaan kuuluvan velvoitteen toteuttaa asianmukaisia toimenpiteitä sen varmistamiseksi, että niiden kalastusalukset tai kansalaiset noudattavat kalavarojen säilyttämis- ja hoitotoimenpiteitä koskevia sääntöjä, ja yhteisön olisi puututtava tähän.
(31)
Tätä varten yhteisöllä olisi kansainvälisen ja alueellisen tason toimiensa lisäksi oltava oikeus kansainvälisiin standardeihin tukeutuvien avointen, selkeiden ja objektiivisten perusteiden mukaisesti tunnistaa valtiot, jotka eivät toimi yhteistyössä, ja hyväksyä näihin valtioihin nähden syrjimättömiä, oikeutettuja ja oikeasuhteisia toimenpiteitä, kaupan toimenpiteet mukaan luettuina, annettuaan niille ensin riittävästi aikaa vastata ennakkoilmoitukseen.
(32)
Muita valtioita koskevien kaupan toimenpiteiden hyväksyminen on neuvoston tehtävä. Koska yhteistyöhön osallistumattomien valtioiden luettelon laatimisen olisi johdettava kyseisiä valtioita koskeviin kaupan vastatoimenpiteisiin, neuvoston on aiheellista varata itselleen oikeus käyttää tässä erityisessä tapauksessa välitöntä täytäntöönpanovaltaa.
(33)
On erityisen tärkeää, että jäsenvaltioiden kansalaisia estetään tehokkaasti osallistumasta kolmansien maiden lipun alla purjehtivien ja yhteisön ulkopuolella toimivien kalastusalusten LIS-kalastukseen tai tukemasta sitä, vaikka vastuu tästä kuuluu ensisijaisesti lippuvaltiolle. Jäsenvaltioiden olisi sen vuoksi otettava käyttöön tarvittavat toimenpiteet ja toimittava yhteistyössä keskenään ja kolmansien maiden kanssa tunnistaakseen LIS-kalastusta harjoittavat kansalaisensa ja varmistettava, että näitä rangaistaan asianmukaisesti, sekä tarkistettava kolmansien maiden kalastusalusten toimintaan yhteisön ulkopuolella osallistuvien kansalaistensa toiminta.
(34)
Yhteisön vesillä tai yhteisön toimijoiden toimesta rikotaan edelleen usein ja vakavasti yhteisen kalastuspolitiikan sääntöjä, mikä johtuu suurelta osin siitä, että jäsenvaltioiden lainsäädännössä näiden sääntöjen vakavista rikkomuksista säädetyt seuraamukset eivät ole varoittavia. Tätä epäkohtaa pahentaa vielä se, että seuraamusten taso eri jäsenvaltioissa vaihtelee suuresti, mikä kannustaa laittomia toimijoita toimimaan niiden jäsenvaltioiden merivesillä tai alueella, joissa seuraamukset ovat vähäisimmät. Tämän epäkohdan korjaamiseksi on tällä alalla asetuksissa (EY) N:o 2371/2002 ja (ETY) N:o 2847/93 aiemmin annettujen säännösten pohjalta aiheellista lähentää yhteisössä yhteisen kalastuspolitiikan sääntöjen vakavien rikkomusten johdosta määrättäviä hallinnollisten seuraamusten enimmäistasoja, ottamalla huomioon vakavan rikkomuksen kautta saatujen kalastustuotteiden arvo, rikkomuksen toistuminen ja kyseisille kalavaroille tai meriympäristölle aiheutuneen vahingon arvo, sekä säätää välittömistä täytäntöönpanotoimenpiteistä ja täydentävistä toimenpiteistä.
(35)
Kalastustoimintaa koskevien sääntöjen vakavaksi rikkomiseksi luokiteltavien toimintatapojen lisäksi myös LIS-kalastukseen suoraan liittyvän liiketoiminnan harjoittaminen, mukaan luettuina LIS-kalastuksesta saatavien kalastustuotteiden kauppa tai tuonti taikka asiakirjojen väärentäminen, olisi katsottava vakavaksi rikkomukseksi, joka edellyttää, että jäsenvaltiot hyväksyvät yhdenmukaistettuja hallinnollisia enimmäisseuraamuksia.
(36)
Tämän asetuksen vakavasta rikkomisesta määrättäviä seuraamuksia olisi sovellettava myös oikeushenkilöihin, koska nämä rikkomukset suoritetaan usein oikeushenkilöiden lukuun tai eduksi.
(37)
Tiettyjen alueellisten kalastuksenhoitojärjestöjen puitteissa hyväksytyt merellä tehtäviä kalastusalushavaintoja koskevat määräykset olisi pantava yhteisössä täytäntöön yhdenmukaisesti.
(38)
Jäsenvaltioiden, komission ja kolmansien maiden yhteistyö on keskeistä sen varmistamiseksi, että LIS-kalastustapaukset tutkitaan asianmukaisesti ja että niistä määrätään seuraamuksia asianmukaisesti ja että tässä asetuksessa säädettyjä toimenpiteitä voidaan soveltaa. Tällaisen yhteistyön tehostamiseksi olisi otettava käyttöön keskinäisen avunannon järjestelmä.
(39)
Suhteellisuusperiaatteen mukaisesti on tarpeen ja aiheellista vahvistaa tässä asetuksessa säädettyjä toimenpiteitä koskevat säännöt, jotta LIS-kalastuksen poistamista koskeva perustavoite saavutetaan. Tässä asetuksessa ei perustamissopimuksen 5 artiklan kolmannen kohdan mukaisesti ylitetä sitä, mikä on tarpeen asetettujen tavoitteiden saavuttamiseksi.
(40)
Tämän asetuksen täytäntöönpanemiseksi tarvittavista toimenpiteistä olisi päätettävä menettelystä komissiolle siirrettyä täytäntöönpanovaltaa käytettäessä 28 päivänä kesäkuuta 1999 tehdyn neuvoston päätöksen 1999/468/EY (5) mukaisesti.
(41)
Tässä asetuksessa LIS-kalastus katsotaan erityisen vakavaksi sovellettavien lakien, sääntöjen tai asetusten rikkomiseksi, koska se heikentää huomattavasti rikotuille säännöille asetettujen tavoitteiden saavuttamista ja vaarantaa kyseessä olevien kantojen kestävyyden tai meriympäristön säilyttämisen. Rajoitetun soveltamisalansa vuoksi tämän asetuksen täytäntöönpanon on tukeuduttava yhteisen kalastuspolitiikan mukaisten kalastustoimien valvonnan ja seurannan peruspuitteet vahvistavan asetuksen (ETY) N:o 2847/93 täytäntöönpanoon ja täydennettävä sitä. Tämän mukaisesti tällä asetuksella tehostetaan niitä asetuksessa (ETY) N:o 2847/93 annettuja sääntöjä, jotka koskevat kolmansien maiden kalastusalusten tarkastuksia satamissa ja jotka nyt kumotaan ja korvataan tämän asetuksen II luvussa perustetulla satamatarkastusten järjestelmällä. Lisäksi tämän asetuksen IX luvussa säädetään erityisesti LIS-kalastukseen sovellettavasta seuraamusjärjestelmästä. Asetuksen (ETY) N:o 2847/93 säännöksiä seuraamuksista sovelletaan siis edelleen muuhun kuin tässä asetuksessa käsiteltyjen yhteisen kalastuspolitiikan sääntöjen rikkomiseen.
(42)
Yksilön suoja henkilötietojen käsittelyn osalta kuuluu yksilöiden suojelusta yhteisöjen toimielinten ja elinten suorittamassa henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta 18 päivänä joulukuuta 2000 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 45/2001 (6) soveltamisalaan, ja mainittua asetusta sovelletaan kokonaisuudessaan tämän asetuksen mukaiseen henkilötietojen käsittelyyn, erityisesti mitä tulee rekisteröityjen oikeuksiin päästä tietoihin, oikaista, lukita ja poistaa ne, sekä sivullisille ilmoittamiseen, eikä niitä siksi eritellä tarkemmin tässä asetuksessa.
(43)
Neuvoston asetusten (ETY) N:o 2847/93, (EY) N:o 1093/94 (7), (EY) N:o 1447/1999 (8), (EY) N:o 1936/2001 (9) ja (EY) N:o 601/2004 (10) soveltamisalaan kuuluvia seikkoja koskevien tämän asetuksen uusien säännösten voimaantulon vuoksi nämä asetukset olisi kumottava osittain tai kokonaan,
ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN:
I LUKU
YLEISET SÄÄNNÖKSET
1 artikla
Kohde ja soveltamisala
1. Tällä asetuksella perustetaan laittoman, ilmoittamattoman ja sääntelemättömän (LIS) kalastuksen ehkäisemistä, estämistä ja poistamista koskeva yhteisön järjestelmä.
2. Edellä 1 kohdassa säädetyssä tarkoituksessa kunkin jäsenvaltion on toteutettava yhteisön lainsäädännön mukaisesti tarkoituksenmukaisia toimenpiteitä tämän järjestelmän tehokkuuden varmistamiseksi. Sen on annettava toimivaltaisten viranomaistensa käyttöön riittävät keinot niille tässä asetuksessa säädettyjen tehtävien suorittamiseksi.
3. Edellä 1 kohdassa säädettyä järjestelmää sovelletaan kaikkeen LIS-kalastukseen ja siihen liittyvään toimintaan, jota harjoitetaan jäsenvaltioiden niillä alueilla, joihin sovelletaan perustamissopimusta, tai yhteisön vesillä, kolmansien maiden lainkäyttövaltaan tai suvereniteettiin kuuluvilla merivesillä sekä aavalla merellä. Perustamissopimuksen liitteessä II tarkoitettujen merentakaisten alueiden ja maiden merivesillä tapahtuvaa LIS-kalastusta käsitellään kolmansien maiden merivesillä tapahtuvana LIS-kalastuksena.
2 artikla
Määritelmät
Tässä asetuksessa tarkoitetaan
1)
’laittomalla, ilmoittamattomalla ja sääntelemättömällä kalastuksella’ tai ’LIS-kalastuksella’ kalastustoimia, jotka ovat laittomia, ilmoittamattomia tai sääntelemättömiä;
2)
’laittomalla kalastuksella’ kalastustoimia,
a)
joita kansalliset tai vieraan vallan kalastusalukset harjoittavat jonkin valtion lainkäyttövaltaan kuuluvilla merivesillä ilman tuon valtion lupaa tai sen lakien ja asetusten vastaisesti;
b)
joita harjoittavat kalastusalukset, jotka purjehtivat asianomaisen alueellisen kalastuksenhoitojärjestön sopimuspuolina olevien valtioiden lipun alla, mutta jotka toimivat tuon järjestön hyväksymien sellaisten säilyttämis- ja hoitotoimenpiteiden vastaisesti, joihin nuo valtiot ovat sitoutuneet, tai sovellettavan kansainvälisen oikeuden vastaisesti; tai
c)
joita harjoittavat kalastusalukset rikkoen kansallisia lakeja tai kansainvälisiä velvoitteita, myös niitä, joihin asianomaisen alueellisen kalastuksenhoitojärjestön kanssa yhteistyössä toimivat valtiot ovat sitoutuneet;
3)
’ilmoittamattomalla kalastuksella’ kalastustoimia,
a)
joita ei ole ilmoitettu tai joista on tehty väärä ilmoitus asianomaiselle kansalliselle viranomaiselle kansallisten lakien ja asetusten vastaisesti; tai
b)
joita on harjoitettu asianomaisen alueellisen kalastuksenhoitojärjestön toimivaltaan kuuluvalla alueella ja joita ei ole ilmoitettu tai joista on tehty väärä ilmoitus tuon järjestön raportointimenettelyjen vastaisesti;
4)
’sääntelemättömällä kalastuksella’ kalastustoimia,
a)
joita harjoittavat asianomaisen alueellisen kalastuksenhoitojärjestön soveltamisalaan kuuluvalla alueella kansallisuudettomat kalastusalukset tai kalastusalukset, joiden lippuvaltio ei ole tuon järjestön osapuoli, tai joku muu kalastusyhteisö tavalla, joka ei ole tuon järjestön säilyttämis- ja hoitotoimenpiteiden mukainen tai joka on niiden vastainen; tai
b)
joita kalastusalukset harjoittavat sellaisella alueilla tai jotka kohdistuvat sellaisiin kalakantoihin, joihin ei sovelleta säilyttämis- tai hoitotoimenpiteitä, tavalla, joka ei ole meren elollisten luonnonvarojen säilyttämistä koskevien, kansainvälisen oikeuden mukaisesti valtiolle kuuluvien velvollisuuksien mukainen;
5)
’kalastusaluksella’ minkä tahansa kokoista alusta, jota käytetään tai aiotaan käyttää kalavarojen kaupallisessa hyödyntämisessä. Niihin kuuluvat tukialukset, kalanjalostusalukset, jälleenlaivaukseen osallistuvat alukset sekä kalastustuotteiden kuljetukseen varustetut rahtialukset konttialuksia lukuun ottamatta;
6)
’yhteisön kalastusaluksella’ kalastusalusta, joka purjehtii jäsenvaltion lipun alla ja joka on rekisteröity yhteisössä;
7)
’kalastusluvalla’ oikeutta harjoittaa kalastustoimintaa määrättynä aikana, määrätyllä alueella tai määrätyn kalastuksen osalta;
8)
’kalastustuotteilla’ mitä tahansa tuotetta, joka kuuluu tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista 23 päivänä heinäkuuta 1987 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 2658/87 (11) käyttöön otetun yhdistetyn nimikkeistön 3. ryhmään ja tariffinimikkeisiin 1604 ja 1605, lukuun ottamatta tämän asetuksen liitteessä I lueteltuja tuotteita;
9)
’säilyttämis- ja hoitotoimenpiteillä’ yhden tai useamman meren elollisen luonnonvaran säilyttämiseksi ja hallinnoimiseksi tarkoitettuja toimenpiteitä, ja jotka on hyväksytty ja jotka ovat voimassa kansainvälisen ja/tai yhteisön oikeuden asianomaisten sääntöjen mukaisesti;
10)
’jälleenlaivauksella’ kaikkien tai joidenkin kalastusaluksella olevien kalastustuotteiden purkamista toiseen kalastusalukseen;
11)
’tuonnilla’ kalastustuotteiden tuomista yhteisön alueelle, myös sen alueella sijaitsevissa satamissa tapahtuvaa jälleenlaivausta varten;
12)
’välillisellä tuonnilla’ kalastustuotteiden tuontia yhteisöön jonkin muun kolmannen maan kuin saaliista vastaavan kalastusaluksen lippuvaltion alueelta;
13)
’viennillä’ jäsenvaltion lipun alla purjehtivien kalastusalusten pyytämien, mukaan lukien yhteisön alueelta, kolmansista maista tai kalavesiltä olevien, kalastustuotteiden viemistä kolmanteen maahan;
14)
’jälleenviennillä’ yhteisön alueelle aiemmin tuotujen kalastustuotteiden viemistä yhteisön alueelta;
15)
’alueellisella kalastuksenhoitojärjestöllä’ osa-alueen tasolla toimivaa, alueellista tai vastaavaa järjestöä, jolla on kansainvälisen oikeuden nojalla tunnustettu toimivalta ottaa käyttöön säilyttämis- ja hoitotoimenpiteitä meren elollisille luonnonvaroille, joista se vastaa sen yleissopimuksen tai sopimuksen nojalla, jolla se on perustettu;
16)
’sopimuspuolella’ alueellisen kalastuksenhoitojärjestön perustamista koskevan kansainvälisen yleissopimuksen tai sopimuksen sopimuspuolta sekä valtioita, kalastusyhteisöjä tai muita yhteisöjä, jotka toimivat yhteistyössä tällaisen järjestön kanssa ja joille on myönnetty tällaisessa järjestössä yhteistyötä tekevän muun kuin sopimuspuolen asema;
17)
’havainnolla’ jäsenvaltion merellä tehtävistä tarkastuksista vastaavan toimivaltaisen viranomaisen taikka yhteisön tai kolmannen maan kalastusaluksen päällikön tekemää huomiota kalastusaluksesta, joka saattaa täyttää yhden tai useamman 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun arviointiperusteen;
18)
’yhteisellä kalastustoimella’ kahden tai useamman kalastusaluksen välistä tointa, jolla saalis siirretään yhden kalastusaluksen pyydyksestä toiseen alukseen tai jossa näiden kalastusalusten käyttämä tekniikka edellyttää yhtä yhteistä pyydystä;
19)
’oikeushenkilöllä’ mitä tahansa oikeussubjektia, jolla on sovellettavan kansallisen lain mukaan oikeushenkilön asema, valtioita tai julkisia elimiä näiden käyttäessä julkista valtaa sekä julkisoikeudellisia järjestöjä lukuun ottamatta;
20)
’riskillä’ sellaisen tapahtuman todennäköisyyttä, joka estää yhteisön alueelle tuotujen tai sieltä vietyjen kalastustuotteiden osalta tämän asetuksen tai säilyttämis- ja hoitotoimenpiteiden asianmukaisen soveltamisen;
21)
’riskinhallinnalla’ riskin järjestelmällistä tunnistamista ja kaikkia riskitekijöiden rajoittamiseksi tarvittavia toimenpiteitä. Tämä sisältää muun muassa tietojen keräämisen, riskin analysoinnin ja arvioinnin, toimien määrittelemisen ja toteuttamisen sekä prosessin ja sen tulosten säännöllisen seurannan ja tarkastelun, mikä perustuu kansainvälisiin, yhteisön tai kansallisiin lähteisiin ja strategioihin;
22)
’aavalla merellä’ kaikkia Yhdistyneiden Kansakuntien merioikeusyleissopimuksen 86 artiklassa määriteltyjä meren osia;
23)
’lähetyksellä’ tuotteita, jotka joko lähetetään samanaikaisesti yhdeltä viejältä yhdelle vastaanottajalle tai kuljetetaan yhdellä kuljetusasiakirjalla viejältä vastaanottajalle.
3 artikla
LIS-kalastusta harjoittavat kalastusalukset
1. Kalastusaluksen oletetaan harjoittavan LIS-kalastusta, jos sen osoitetaan kyseisellä kalastuksen harjoittamisalueella sovellettavien säilyttämis- ja hoitotoimenpiteiden vastaisesti
a)
kalastaneen ilman lippuvaltion tai asianomaisen rannikkovaltion antamaa voimassa olevaa lisenssiä tai lupaa; tai
b)
jättäneen täyttämättä velvollisuutensa kirjata ja ilmoittaa saalistiedot tai saaliiseen liittyvät tiedot, mukaan luettuina alusten satelliittiseurantajärjestelmän avulla siirrettävät tiedot, tai laiminlyöneen 6 artiklan mukaiset ennakkoilmoitukset; tai
c)
kalastaneen kalastuskieltoalueella kieltoaikana taikka ilman kiintiötä tai kiintiön täyttymisen jälkeen ja/tai syvyydessä, jossa kalastus on kielletty; tai
d)
harjoittaneen sellaisen kannan kohdennettua pyyntiä, jonka kalastus on keskeytetty tai kielletty; tai
e)
käyttäneen kiellettyjä tai säännösten vastaisia pyydyksiä; tai
f)
väärentäneen tai salanneen sen merkintöjä taikka tunniste- tai rekisteröintitietoja; tai
g)
salanneen, vääristelleen tai hävittäneen tutkintaan liittyvää todistusaineistoa; tai
h)
estäneen virkamiesten työtä näiden hoitaessa velvollisuuksiaan tarkastaa sovellettavien säilyttämis- ja hoitotoimenpiteiden noudattamista, taikka tarkkailijoiden työtä näiden hoitaessa velvollisuuksiaan tarkkailla sovellettavien yhteisön säännösten noudattamista; tai
i)
ottaneen alukselle, jälleenlaivanneen tai purkaneen alamittaisia kaloja voimassa olevan lainsäädännön vastaisesti; tai
j)
jälleenlaivanneen muita kalastusaluksia, joiden on tämän asetuksen nojalla todettu harjoittaneen LIS-kalastusta, taikka osallistuneen yhteisiin kalastustoimiin tällaisten alusten kanssa tai tukeneen tai huoltaneen tällaisia aluksia; tämä koskee erityisesti yhteisön LIS-alusluetteloon tai alueellisten kalastuksenhoitojärjestöjen LIS-alusluetteloihin kirjattuja aluksia; tai
k)
harjoittaneen kalastusta alueellisen kalastuksenhoitojärjestön alueella tavalla, joka ei vastaa tuon järjestön säilyttämis- ja hoitotoimenpiteitä tai on niiden vastainen, eikä aluksen lippuvaltio ole tuon järjestön jäsen tai tee yhteistyötä tuon järjestön kanssa järjestön vahvistamalla tavalla; tai
l)
olevan kansalaisuudeton ja siten kansainvälisen oikeuden mukaisesti valtioton alus.
2. Edellä 1 kohdassa esitettyä toimintaa pidetään 42 artiklan mukaisena vakavana rikkomuksena riippuen kyseessä olevan rikkomisen vakavuudesta, minkä jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen arvioi ottaen huomioon perusteet, joita voivat olla aiheutettu vahinko, sen arvo, rikkomuksen laajuus tai sen toistuminen.
II LUKU
KOLMANSIEN MAIDEN KALASTUSALUSTEN TARKASTUKSET JÄSENVALTIOIDEN SATAMISSA
1 JAKSO
Edellytykset kolmansien maiden kalastusalusten satamaan pääsylle
4 artikla
Satamatarkastusjärjestelmät
1. LIS-kalastuksen ehkäisemiseksi, estämiseksi ja poistamiseksi on pidettävä yllä tehokasta satamatarkastusjärjestelmää jäsenvaltioiden satamissa käyvien kolmansien maiden kalastusaluksia varten.
2. Pääsy jäsenvaltioiden satamiin, satamapalvelujen käyttö sekä saaliin purkaminen tai jälleenlaivaus näissä satamissa on kolmansien maiden kalastusaluksilta kielletty, jolleivät ne täytä tässä asetuksessa asetettuja vaatimuksia, paitsi jos on kyse YK:n merioikeusyleissopimuksen 18 artiklassa tarkoitetun ylivoimaisen esteen tai hätätilan korjaamiseksi välttämättömien palvelujen saamisesta.
3. Kolmansien maiden kalastusalusten välinen tai niiden ja jäsenvaltion lipun alla purjehtivien kalastusalusten välinen jälleenlaivaus on kielletty yhteisön vesillä, ja se voi tapahtua ainoastaan satamassa tämän luvun säännösten mukaisesti.
4. Jäsenvaltion lipun alla purjehtivat kalastusalukset eivät saa jälleenlaivata merellä saaliita kolmansien maiden kalastusaluksista yhteisön vesien ulkopuolella, ellei kalastusaluksia ole alueellisessa kalastuksenhoitojärjestössä rekisteröity rahtialuksiksi.
5 artikla
Nimetyt satamat
1. Jäsenvaltioiden on nimettävä satamat tai lähellä rantaa olevat paikat, joissa 4 artiklan 2 kohdassa tarkoitetut kalastustuotteiden purkamis- tai jälleenlaivaustoimet ja satamapalvelut ovat sallittuja.
2. Kolmansien maiden kalastusalukset saavat käyttää satamapalveluja ja suorittaa purkamisen tai jälleenlaivauksen ainoastaan nimetyissä satamissa.
3. Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle luettelo nimetyistä satamista viimeistään kunkin vuoden 15 päivänä tammikuuta. Kaikista luetteloon myöhemmin tehtävistä muutoksista on ilmoitettava komissiolle vähintään 15 päivää ennen muutoksen voimaantuloa.
4. Komissio julkaisee nimettyjen satamien luettelon viipymättä Euroopan unionin virallisessa lehdessä ja verkkosivullaan.
6 artikla
Ennakkoilmoitus
1. Kolmannen maan kalastusalusten päälliköiden tai heidän edustajiensa on ilmoitettava sen jäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille, jonka nimettyä satamaa tai purkamislaitteita he haluavat käyttää, vähintään kolme työpäivää ennen arvioitua satamaantuloaikaa seuraavat seikat:
a)
aluksen tunnistetiedot;
b)
nimetyn määräsataman nimi ja siinä käynnin syy, purkaminen, jälleenlaivaus tai palvelujen käyttö;
c)
kalastuslupa tai tapauksen mukaan lupa kalastustoimien tukemiseen tai kalastustuotteiden jälleenlaivaukseen;
d)
kalastusmatkan ajankohta;
e)
arvioitu satamaan saapumispäivä ja -aika;
f)
kunkin aluksella pidetyn saalislajin määrät tai tarvittaessa kielteinen ilmoitus;
g)
pyynti- tai jälleenlaivausalue tai -alueet sekä onko kyse yhteisön vesistä, jonkin kolmannen maan suvereniteettiin tai lainkäyttövaltaan kuuluvista vesistä tai aavasta merestä;
h)
kunkin lajin purettavat tai jälleenlaivattavat määrät.
Kolmannen maan kalastusaluksen päälliköt tai heidän edustajansa vapautetaan a, c, d, g ja h alakohdassa tarkoitettujen tietojen ilmoittamisesta, jos saalistodistus on varmennettu III luvun mukaisesti koko sen saaliin osalta, joka on määrä purkaa tai jälleenlaivata yhteisön alueella.
2. Edellä 1 kohdassa säädetyn ilmoituksen mukana on seurattava III luvun mukaisesti varmennettu saalistodistus, jos kolmannen maan kalastusaluksella on kalastustuotteita. Alueellisten kalastuksenhoitojärjestöjen hyväksymään saaliiden dokumentointijärjestelyyn tai satamatarkastusten järjestelmään kuuluvista saalisasiakirjoista tai satamavaltion tarkastuslomakkeista 14 artiklassa annettuja säännöksiä sovelletaan soveltuvin osin.
3. Komissio voi 54 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen vapauttaa tietyt kolmansien maiden kalastusalusluokat 1 kohdassa säädetystä velvollisuudesta rajoitetuksi ajaksi, jota voidaan jatkaa, tai asettaa toisen määräajan ilmoituksen tekemiselle ottamalla huomioon muun muassa kalastustuotetyypin sekä kalavesien, purkamispaikkojen ja niiden satamien välisen välimatkan, joissa kyseiset alukset on rekisteröity tai luetteloitu.
4. Tämän artiklan soveltaminen ei rajoita yhteisön ja kolmansien maiden välisten kalastussopimusten erityismääräysten soveltamista.
7 artikla
Luvat
1. Rajoittamatta 37 artiklan 5 kohdan soveltamista kolmannen maan kalastusalukselle annetaan lupa tulla satamaan ainoastaan, jos 6 artiklan 1 kohdassa säädetyt tiedot ovat täydellisiä ja, jos kolmannen maan aluksella on kalastustuotteita, niiden mukana seuraa 6 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu saalistodistus.
2. Lupa aloittaa saaliin purkaminen tai jälleenlaivaus satamassa annetaan ainoastaan, jos on suoritettu tarkastus 1 kohdassa säädetyin tavoin annettujen tietojen täydellisyyden toteamiseksi ja tarvittaessa on suoritettu 2 jakson mukainen tarkastus.
3. Poiketen siitä, mitä tämän artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetään, satamajäsenvaltio voi antaa luvan satamaan tuloon ja saaliin purkamiseen kokonaan tai osittain silloin, kun 6 artiklan 1 kohdassa säädetyt tiedot eivät ole täydellisiä taikka niiden tarkastus tai tarkistus on kesken, mutta tällöin sen on pidettävä kyseiset kalastustuotteet varastoituina toimivaltaisten viranomaisten valvonnassa. Kalastustuotteet voidaan vapauttaa myyntiin, ottaa haltuun tai kuljettaa vasta sen jälkeen kun 6 artiklan 1 kohdassa säädetyt tiedot on saatu taikka niiden tarkastus- tai tarkistusmenettely on saatu päätökseen. Jos tätä menettelyä ei saada päätökseen 14 vuorokauden kuluessa purkamisesta, satamajäsenvaltio voi takavarikoida kalastustuotteet ja hävittää ne kansallisen lainsäädännön mukaisesti. Toimijoiden on suoritettava varastointikustannukset.
8 artikla
Purku- ja jälleenlaivaustoimien kirjaaminen
1. Kolmannen maan kalastusalusten päälliköiden tai heidän edustajiensa on, mahdollisuuksien mukaan sähköisesti ja ennen purku- tai jälleenlaivaustoimien suorittamista, ilmoitettava sen jäsenvaltion viranomaisille, jonka nimettyjä purkusatamia tai jälleenlaivauslaitteita ne käyttävät, purettavien tai jälleenlaivattavien kalastustuotteiden määrä lajeittain sekä kunkin saaliin päivämäärä ja pyyntipaikka. Päälliköt ja heidän edustajansa vastaavat näiden ilmoitusten paikkansapitävyydestä.
2. Jäsenvaltioiden on säilytettävä 1 kohdassa säädettyjen ilmoitusten alkuperäiskappaleet tai, niitä sähköisesti toimitettaessa, paperituloste kolmen vuoden ajan tai kansallisten sääntöjen mukaisesti pitempään.
3. Purkamista ja jälleenlaivausta koskevista ilmoitusmenettelyistä ja -lomakkeista päätetään 54 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen.
4. Jäsenvaltioiden on ennen kunkin kalenterivuosineljänneksen ensimmäisen kuukauden päättymistä ilmoitettava komissiolle tietokoneella tapahtuvaa tiedonsiirtoa käyttäen kolmansien maiden kalastusaluksista niiden satamissa edellisen vuosineljänneksen aikana puretut ja/tai jälleenlaivatut määrät.
2 JAKSO
Satamatarkastukset
9 artikla
Yleiset periaatteet
1. Jäsenvaltioiden on tarkastettava nimetyissä satamissaan kunakin vuonna vähintään viisi prosenttia kolmansien maiden kalastusalusten purku- ja jälleenlaivaustoimista niiden ohjeiden mukaisesti, jotka 54 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun menettelyn mukaisesti annetaan riskinhallinnan pohjalta, sanotun kuitenkaan rajoittamatta alueellisten kalastuksenhoitojärjestöjen hyväksymien korkeampien kynnysarvojen soveltamista.
2. Seuraavat kalastusalukset on aina tarkastettava:
a)
48 artiklan mukaisesti havaitut kalastusalukset;
b)
kalastusalukset, joista on tehty ilmoitus IV luvun mukaisessa yhteisön ennakkovaroitusjärjestelmässä;
c)
kalastusalukset, joiden komissio 25 artiklan mukaisesti olettaa harjoittaneen LIS-kalastusta;
d)
kalastusalukset, jotka ovat alueellisen kalastuksenhoitojärjestön hyväksymässä LIS-alusten luettelossa, joka on 30 artiklan mukaisesti ilmoitettu jäsenvaltioille.
10 artikla
Tarkastusmenettely
1. Tarkastuksista vastaavien virkamiesten, jäljempänä ’virkamiehet’, on voitava tarkastaa kalastusaluksen kaikki asiaan kuuluvat alueet, kannet ja tilat, jalostetut tai jalostamattomat saaliit, verkot tai muut pyydykset, välineet ja asiaan kuuluvat asiakirjat, joita virkamiehet pitävät tarpeellisina tarkistaa sovellettavien lakien, asetusten tai kansainvälisten hoito- ja säilyttämistoimenpiteiden mukaisesti. Virkamiehet saavat myös pyytää tietoja henkilöiltä, joilla katsotaan olevan tietoa tarkastuksen kohteena olevasta asiasta.
2. Tarkastusten on käsitettävä purkamis- tai jälleenlaivaustoimet kokonaisuudessaan, ja niihin on sisällyttävä ristiintarkastus purkamista koskevaan ennakkoilmoitukseen kirjattujen ja purettujen tai jälleenlaivattujen lajikohtaisten määrien välillä.
3. Virkamiesten on allekirjoitettava tarkastusraporttinsa kalastusaluksen päällikön läsnä ollessa, ja päälliköllä on oikeus lisätä tai vaatia lisättäväksi raporttiin kaikki asiaankuuluvina pitämänsä tiedot. Virkamiesten on merkittävä kalastuspäiväkirjaan, että tarkastus on tehty.
4. Tarkastusraportin jäljennös on luovutettava kalastusaluksen päällikölle, joka voi toimittaa sen aluksen omistajalle.
5. Aluksen päällikön on toimittava yhteistyössä kalastusaluksen tarkastusten aikana ja avustettava niissä, eikä hän saa virkamiesten suorittaessa tehtäviään estää, uhkailla tai häiritä heitä.
11 artikla
Menettely rikkomustapauksissa
1. Jos tarkastuksen aikana kerätyt tiedot antavat virkamiehelle näyttöä katsoa, että kalastusalus on harjoittanut 3 artiklassa säädettyjen perusteiden mukaista LIS-kalastusta, hänen on
a)
merkittävä epäilty rikkomus tarkastusraporttiin;
b)
toteutettava tarvittavat toimet, joilla varmistetaan epäiltyä rikkomusta koskevien todisteiden säilyminen;
c)
toimitettava tarkastusraportti viipymättä toimivaltaiselle viranomaiselle.
2. Jos tarkastuksen tulokset antavat näyttöä siitä, että kolmannen maan kalastusalus on harjoittanut 3 artiklassa säädettyjen perusteiden mukaista LIS-kalastusta, satamajäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset eivät saa antaa tällaisille aluksille lupaa saaliinsa purkamiseen tai jälleenlaivaukseen.
3. Tarkastuksen tehneen jäsenvaltion on välittömästi ilmoitettava komissiolle tai sen nimeämälle elimelle 2 kohdan mukaisesti tehdystä päätöksestä evätä lupa purkamiseen tai jälleenlaivaukseen sekä toimitettava samalla tarkastusraportin jäljennös, ja nämä toimittavat ilmoituksen viipymättä tarkastetun kalastusaluksen lippuvaltion toimivaltaiselle viranomaiselle ja, jos tarkastettu kalastusalus on osallistunut jälleenlaivaukseen, myös sen jäljennöksen luovuttavien alusten lippuvaltiolle tai -valtioille. Tarvittaessa ilmoituksesta toimitetaan jäljennös myös sen alueellisen kalastuksenhoitojärjestön pääsihteerille, jonka toimivaltaan kuuluvalla alueella saalis pyydettiin.
4. Jos epäilty rikkomus on tapahtunut aavalla merellä, satamajäsenvaltion on toimittava yhteistyössä lippuvaltion sitä koskevassa tutkinnassa ja tarvittaessa sovellettava tuon satamajäsenvaltion lainsäädännössä säädettyjä seuraamuksia edellyttäen, että kyseinen lippuvaltio on kansainvälisen oikeuden mukaisesti nimenomaisesti suostunut siirtämään tuomiovaltansa. Jos epäilty rikkomus on tapahtunut kolmannen maan merivesillä, satamajäsenvaltion on tutkintaa tehdessään lisäksi toimittava yhteistyössä myös rannikkovaltion kanssa ja tarvittaessa sovellettava tuon satamajäsenvaltion lainsäädännössä säädettyjä seuraamuksia edellyttäen, että kyseinen rannikkovaltio on kansainvälisen oikeuden mukaisesti nimenomaisesti suostunut siirtämään tuomiovaltansa.
III LUKU
KALASTUSTUOTTEIDEN TUONTIA JA VIENTIÄ KOSKEVA SAALISTODISTUSJÄRJESTELMÄ
12 artikla
Saalistodistukset
1. LIS-kalastuksesta peräisin olevien kalastustuotteiden tuonti yhteisöön on kielletty.
2. Edellä 1 kohdassa asetetun kiellon tehokkuuden varmistamiseksi kalastustuotteita saa tuoda yhteisöön ainoastaan, jos niiden mukana seuraa tämän asetuksen mukainen saalistodistus.
3. Edellä 2 kohdassa tarkoitettu saalistodistus on varmennettava sen lippuvaltion toimesta, jonka yksi tai useampi kalastusalus on pyytänyt saaliin, josta kalastustuotteet on saatu. Todistuksella varmistetaan, että saaliit on pyydetty sovellettavia lakeja ja asetuksia sekä kansainvälisiä säilyttämis- ja hoitotoimenpiteitä noudattaen.
4. Saalistodistuksessa on oltava kaikki liitteessä II olevassa mallissa tarkemmin esitetyt tiedot, ja lippuvaltion sen julkisen viranomaisen, jolla on tietojen paikkansapitävyyden vahvistamiseen tarvittavat valtuudet, on varmennettava se. Jos asiasta sovitaan lippuvaltioiden kanssa 20 artiklan 4 kohdan mukaisen yhteistyöjärjestelyn puitteissa, saalistodistus voidaan laatia, varmentaa tai toimittaa sähköisesti tai se voidaan korvata sähköisillä jäljitysjärjestelmillä, joilla voidaan taata sama viranomaisten suorittaman valvonnan taso.
5. Liitteessä I olevaa luetteloa tuotteista, jotka jäävät saalistodistuksen soveltamisalan ulkopuolelle, voidaan tarkastella vuosittain uudelleen niiden tietojen perusteella, joita on kerätty II, III, IV, V, VIII, X ja XII luvun nojalla, ja muuttaa 54 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen.
13 artikla
Alueellisessa kalastuksenhoitojärjestössä sovitut ja voimassa olevat saaliiden dokumentointijärjestelyt
1. Saalisasiakirjat ja mitkä tahansa niihin liittyvät asiakirjat, jotka on varmennettu alueellisen kalastuksenhoitojärjestön hyväksymän sellaisen dokumentointijärjestelyn mukaisesti, jonka katsotaan täyttävän tässä asetuksessa säädetyt vaatimukset, on hyväksyttävä saalistodistuksiksi sellaisista lajeista saatujen kalastustuotteiden osalta, joihin tällaisia dokumentointijärjestelyjä sovelletaan, ja niitä koskevat tuontijäsenvaltiolle 16 ja 17 artiklan mukaisesti kuuluvat tarkastus- ja tarkistusvaatimukset sekä 18 artiklassa annetut tuonnin epäämistä koskevat säännökset. Saaliiden dokumentointijärjestelyjä koskevasta luettelosta päätetään 54 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen.
2. Edellä olevan 1 kohdan soveltaminen ei rajoita niiden voimassa olevien erityisasetusten soveltamista, joilla tällaiset saaliiden dokumentointijärjestelyt on saatettu osaksi yhteisön lainsäädäntöä.
14 artikla
Kalastustuotteiden välillinen tuonti
1. Tuojan on yhden lähetyksen muodostavien kalastustuotteiden, jotka kuljetetaan samassa muodossa yhteisöön muusta kolmannesta maasta kuin lippuvaltiosta, tuomista varten toimitettava tuontijäsenvaltioiden viranomaisille
a)
yksi tai useampi lippuvaltion varmentama saalistodistus; ja
b)
asiakirjatodisteet, jotka osoittavat, ettei kalastustuotteille ole suoritettu muita toimenpiteitä kuin purkaminen, uudelleenlastaus tai niiden kunnon säilyttämiseksi tarvittavat toimenpiteet ja että ne ovat olleet kyseisen kolmannen maan toimivaltaisten viranomaisten valvonnassa.
Asiakirjatodisteet annetaan
i)
tarvittaessa yhdellä kuljetusasiakirjalla, joka on laadittu lippuvaltion alueelta tuon kolmannen maan kautta tehtävää matkaa varten; tai
ii)
tuon kolmannen maan viranomaisten laatimalla asiakirjalla, jossa
-
on tarkka kuvaus kalastustuotteista, tuotteiden purkamisen ja jälleenlaivauksen päivämäärät ja tarvittaessa käytettyjen alusten tai muiden kuljetusvälineiden nimet; ja
-
ilmoitetaan ne olosuhteet, joissa kalastustuotteita pidettiin tuossa kolmannessa maassa.
Jos kalastuksen kohteena oleviin lajeihin sovelletaan alueellisen kalastuksenhoitojärjestön saaliiden dokumentointijärjestelyä, joka on tunnustettu 13 artiklan mukaisesti, edellä tarkoitetut asiakirjat voidaan korvata saaliiden dokumentointijärjestelyn mukaisella jälleenvientitodistuksella edellyttäen, että kolmas maa on täyttänyt sitä koskevat ilmoitusvaatimukset asianmukaisesti.
2. Tuojan on yhden lähetyksen muodostavien kalastustuotteiden, jotka on jalostettu muussa kolmannessa maassa kuin lippuvaltiossa, tuomista varten toimitettava tuontijäsenvaltioiden viranomaisille ilmoitus, jonka kyseisessä kolmannessa maassa sijaitseva jalostuslaitos on laatinut ja maan toimivaltaiset viranomaiset vahvistaneet liitteessä IV olevan lomakkeen mukaisesti ja jossa
a)
on tarkka kuvaus jalostamattomista ja jalostetuista tuotteista ja kummankin määristä;
b)
ilmoitetaan, että jalostetut tuotteet on jalostettu tuossa kolmannessa maassa saaliista, joiden mukana on seurannut yksi tai useampi lippuvaltion varmentama saalistodistus; ja
c)
jossa on liitteenä
i)
yksi tai useampi alkuperäinen saalistodistus, jos kyseiset saaliit on kokonaisuudessaan käytetty yhtenä lähetyksenä vietyjen kalastustuotteiden jalostamiseen; tai
ii)
jäljennös alkuperäisestä yhdestä tai useammasta saalistodistuksesta, jos osa kyseisistä saaliista on käytetty yhtenä lähetyksenä vietyjen kalastustuotteiden jalostamiseen.
Jos kalastuksen kohteena oleviin lajeihin sovelletaan alueellisen kalastuksenhoitojärjestön saaliiden dokumentointijärjestelyä, joka on tunnustettu 13 artiklan mukaisesti, ilmoitus voidaan korvata saaliiden dokumentointijärjestelyn mukaisella jälleenvientitodistuksella edellyttäen, että jalostajana oleva kolmas maa on täyttänyt sitä koskevat ilmoitusvaatimukset asianmukaisesti.
3. Tämän artiklan 1 kohdan b alakohdassa ja 2 kohdassa tarkoitetut asiakirjat ja ilmoitus voidaan toimittaa sähköisesti 20 artiklan 4 kohdassa säädetyn yhteistyöjärjestelyn puitteissa.
15 artikla
Jäsenvaltion lipun alla purjehtivien kalastusalusten saaliiden vienti
1. Jäsenvaltion lipun alla purjehtivien kalastusalusten saaliiden vienti edellyttää, että lippujäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset varmentavat saalistodistuksen 12 artiklan 4 kohdan mukaisesti, jos sitä vaaditaan 20 artiklan 4 kohdassa säädetyn yhteistyöjärjestelyn puitteissa.
2. Lippujäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle toimivaltaiset viranomaisensa, jotka vastaavat 1 kohdassa tarkoitettujen saalistodistusten varmennuksesta.
16 artikla
Saalistodistusten toimittaminen ja niiden tarkastukset
1. Tuojan on toimitettava varmennettu saalistodistus sen jäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille, johon tuote on määrä tuoda, vähintään kolme työpäivää ennen arvioitua saapumista paikkaan, jossa tuote tulee yhteisön alueelle. Kolmen työpäivän määräaikaa voidaan mukauttaa kalastustuotteen tyypin, yhteisön alueelle saapumisen paikan etäisyyden tai kuljetukseen käytetyn välineen mukaan. Näiden toimivaltaisten viranomaisten on suoritettava saalistodistuksen tarkastus riskinhallinnan pohjalta ja lippuvaltiolta 20 ja 22 artiklan mukaisesti saadussa ilmoituksessa olevat tiedot huomioiden.
2. Poiketen siitä, mitä 1 kohdassa säädetään, tuojat, joille on myönnetty hyväksytyn talouden toimijan asema, voivat ilmoittaa jäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille tuotteiden saapumisesta 1 kohdassa tarkoitetussa määräajassa ja pitää varmennetun saalistodistuksen ja 14 artiklassa tarkoitetut siihen liittyvät asiakirjat viranomaisten saatavilla tämän artiklan 1 kohdan mukaisia tarkastuksia tai 17 artiklan mukaisia tarkistuksia varten.
3. Myöntäessään tuojalle hyväksytyn talouden toimijan aseman jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten on käytettävä perusteina seuraavia:
a)
tuoja on sijoittautunut tuon jäsenvaltion alueelle;
b)
tuontitapahtumia ja -määriä on riittävästi, jotta 2 kohdassa tarkoitetun menettelyn käyttö on perusteltua;
c)
asianmukainen selvitys säilyttämis- ja hoitotoimenpiteitä koskevien vaatimusten noudattamisesta;
d)
tyydyttävä kaupallisten ja tarvittaessa kuljetus- ja jalostustietojen hallinnointijärjestelmä, joka mahdollistaa tässä asetuksessa edellytettyjen tarkastusten ja tarkistusten toteuttaminen;
e)
näiden tarkastusten ja tarkistusten suorittamisen edellyttämät mahdollisuudet;
f)
tapauksen mukaan toimintaan suoraan liittyvä käytännön pätevyys tai ammattipätevyys; ja
g)
tarvittaessa selvitys taloudellisesta vakavaraisuudesta.
Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle hyväksytyn talouden toimijan nimi ja osoite mahdollisimman pian sen jälkeen, kun sille on myönnetty tämä asema. Komissio antaa nämä tiedot jäsenvaltioiden käyttöön sähköisesti.
Hyväksytyn talouden toimijan asemaan liittyvistä säännöistä voidaan päättää 54 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen.
17 artikla
Tarkistukset
1. Jäsenvaltioiden toimivaltaiset viranomaiset voivat tehdä kaikki tarpeellisina pitämänsä tarkistukset varmistaakseen, että tämän asetuksen säännöksiä sovelletaan moitteettomasti.
2. Näihin tarkistuksiin voi II luvun mukaisten satamassa tehtävien kalastusalusten tarkastusten lisäksi kuulua erityisesti tuotteiden tarkastaminen, ilmoitukseen sisältyvien tietojen sekä asiakirjojen olemassaolon ja aitouden tarkistaminen, toimijoiden tilien ja muiden tietojen tarkastaminen, tuotteiden kuljetusvälineiden, mukaan lukien kontit, ja varastointipaikkojen tarkastaminen, virallisten selvitysten tekeminen sekä muut vastaavat toimet.
3. Tarkistukset on riskinhallinnan mukaisesti kohdistettava kansallisella tai yhteisön tasolla laadittujen perusteiden mukaisesti tunnistetun riskin mukaan. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava kansalliset perusteensa komissiolle 30 työpäivän kuluessa 29 päivästä lokakuuta 2008 ja pidettävä nämä tiedot ajan tasalla. Yhteisön perusteista päätetään 54 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen.
4. Tarkistuksia suoritetaan joka tapauksessa, jos
a)
tarkistuksen tekevällä jäsenvaltion viranomaisella on syytä epäillä itse saalistodistuksen, varmennussinetin tai lippuvaltion asianomaisen viranomaisen allekirjoituksen aitoutta; tai
b)
tarkistuksen tekevällä jäsenvaltion viranomaisella on hallussaan tietoja, jotka asettavat kyseenalaiseksi, onko kalastusalus noudattanut sovellettavia lakeja, asetuksia tai säilyttämis- ja hoitotoimenpiteitä taikka sen, täyttyvätkö muut tämän asetuksen vaatimukset; tai
c)
kalastusaluksista, kalastusyrityksistä tai mistä tahansa muista toimijoista on raportoitu oletetun LIS-kalastuksen yhteydessä, mukaan luettuina ne kalastusalukset, joista on raportoitu alueelliselle kalastuksenhoitojärjestölle sellaisen välineen mukaisesti, jonka tämä järjestö on hyväksynyt luetteloiden laatimiseksi aluksista, joiden oletetaan harjoittaneen laitonta, ilmoittamatonta ja sääntelemätöntä kalastusta; tai
d)
lippuvaltioista tai jälleenvientimaista on raportoitu alueelliselle kalastuksenhoitojärjestölle sellaisen välineen mukaisesti, jonka tämä järjestö on hyväksynyt lippuvaltioihin kohdistuvien kauppatoimenpiteiden täytäntöönpanoa varten; tai
e)
on julkaistu 23 artiklan 1 kohdan mukainen ennakkovaroitus.
5. Jäsenvaltiot voivat päättää suorittaa sattumanvaraisia tarkistuksia 3 ja 4 artiklassa tarkoitettujen tarkistusten lisäksi.
6. Tarkistusta varten jäsenvaltioiden toimivaltaiset viranomaiset voivat pyytää apua lippuvaltion tai 14 artiklassa tarkoitetun kolmannen maan, joka ei ole lippuvaltio, toimivaltaisilta viranomaisilta, jolloin
a)
avunpyynnössä on mainittava syyt, joiden vuoksi kyseisen jäsenvaltion toimivaltaisilla viranomaisilla on perusteltua aihetta epäillä todistuksen ja siihen sisältyvien lausuntojen oikeellisuutta ja/tai säilyttämis- ja hoitotoimenpiteiden noudattamista näiden tuotteiden osalta. Pyynnön tueksi on toimitettava jäljennös saalistodistuksesta ja kaikki tiedot tai asiakirjat, joiden perusteella todistuksen tietojen paikkansapitävyyttä epäillään. Pyyntö on lähetettävä viipymättä lippuvaltion tai 14 artiklassa tarkoitetun kolmannen maan, joka ei ole lippuvaltio, toimivaltaisille viranomaisille;
b)
tarkistusmenettely on saatava päätökseen 15 päivän kuluessa tarkistuspyynnön esittämispäivästä. Mikäli lippuvaltion toimivaltaiset viranomaiset eivät pysty noudattamaan tätä määräaikaa, tarkistuksen tekevät jäsenvaltion viranomaiset voivat lippuvaltion tai 14 artiklassa tarkoitetun kolmannen maan, joka ei ole lippuvaltio, pyynnöstä myöntää vastaukselle lisäaikaa enintään 15 päivää.
7. Tuotteiden luovuttaminen markkinoille on keskeytettävä, kunnes tulokset 1-6 kohdassa tarkoitetuista tarkistusmenettelyistä on saatu. Varastointikustannuksista vastaa toimija.
8. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle toimivaltaiset viranomaisensa, jotka vastaavat saalistodistusten tarkastuksista ja tarkistuksista 16 artiklan sekä tämän artiklan 1-6 kohdan mukaisesti.
18 artikla
Tuonnin epääminen
1. Jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten on tarvittaessa evättävä kalastustuotteiden tuonti yhteisöön ilman, että niiden tarvitsee pyytää lisätodisteita tai lähettää lippuvaltiolle avunpyyntöä, havaitessaan, että
a)
tuoja ei ole kyennyt toimittamaan saalistodistusta kyseisistä tuotteista tai täyttämään 16 artiklan 1 tai 2 kohdan mukaisia velvollisuuksiaan;
b)
tuotaviksi aiotut tuotteet eivät ole samoja kuin ne, jotka on mainittu saalistodistuksessa;
c)
12 artiklan 3 kohdassa tarkoitettu lippuvaltion julkinen viranomainen ei ole varmentanut saalistodistusta;
d)
saalistodistuksessa ei ole kaikkia tarvittavia tietoja;
e)
tuoja ei kykene todistamaan, että kalastustuotteet täyttävät 14 artiklan 1 tai 2 kohdan edellytykset;
f)
saalistodistuksessa saaliiden alkuperäalukseksi merkitty kalastusalus on yhteisön LIS-alusluettelossa tai 30 artiklassa tarkoitetuissa LIS-alusluetteloissa;
g)
saalistodistuksen ovat varmentaneet sellaisen lippuvaltion viranomaiset, joka on todettu 31 artiklan mukaisesti yhteistyöhön osallistumattomaksi.
2. Jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten on seuraavissa tapauksissa tarvittaessa evättävä kalastustuotteiden tuonti yhteisöön 17 artiklan 6 kohdan nojalla tehdyn avunpyynnön jälkeen:
a)
viejällä ei viranomaisten saaman vastauksen mukaan ollut oikeutta pyytää saalistodistuksen varmentamista; tai
b)
tuotteet eivät viranomaisten saaman vastauksen mukaan ole säilyttämis- ja hoitotoimenpiteiden mukaisia tai ne eivät täytä muita tässä luvussa asetettuja edellytyksiä; tai
c)
viranomaiset eivät ole saaneet vastausta säädetyssä määräajassa; tai
d)
viranomaisten saama vastaus ei anna asianmukaisia vastauksia pyynnössä esitettyihin kysymyksiin.
3. Jos kalastustuotteiden tuonti evätään 1 tai 2 kohdan mukaisesti, jäsenvaltiot voivat takavarikoida kyseiset kalastustuotteet ja tuhota, hävittää tai myydä ne kansallisen lainsäädäntönsä mukaisesti. Myynnistä saatu tuotto voidaan käyttää hyväntekeväisyystarkoituksiin.
4. Jokaisella henkilöllä on oikeus hakea muutosta itseään koskevaan päätökseen, jonka toimivaltaiset viranomaiset tekevät 1, 2 tai 3 kohdan mukaisesti. Muutoksenhakuoikeuteen sovelletaan kyseisessä jäsenvaltiossa voimassa olevia sääntöjä.
5. Jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten on ilmoitettava tuonnin epäämisestä lippuvaltiolle ja tarvittaessa 14 artiklassa tarkoitetulle kolmannelle maalle, joka ei ole lippuvaltio. Komissiolle on lähetettävä jäljennös ilmoituksesta.
19 artikla
Passitus ja jälleenlaivaus
1. Jos kalastustuotteet asetetaan passitusmenettelyyn paikassa, jossa ne tulevat yhteisön alueelle, ja kuljetetaan toiseen jäsenvaltioon, jossa ne asetetaan toiseen tullimenettelyyn, tuossa jäsenvaltiossa sovelletaan 17 ja 18 artiklan säännöksiä.
2. Jos kalastustuotteet asetetaan passitusmenettelyyn paikassa, jossa ne tulevat yhteisön alueelle, ja kuljetetaan samassa jäsenvaltiossa toiseen paikkaan, jossa ne asetetaan toiseen tullimenettelyyn, tämä jäsenvaltio voi soveltaa 16, 17 ja 18 artiklan säännöksiä ensin mainitussa paikassa tai määräpaikassa. Jäsenvaltioiden on mahdollisimman pian ilmoitettava komissiolle tämän kohdan täytäntöönpanemiseksi toteutetut toimenpiteet ja pidettävä nämä tiedot ajan tasalla. Komissio julkaisee nämä ilmoitukset verkkosivuillaan.
3. Jos kalastustuotteet jälleenlaivataan paikassa, jossa ne tulevat yhteisön alueelle, ja kuljetetaan meritse toiseen jäsenvaltioon, tuossa jäsenvaltiossa sovelletaan 17 ja 18 artiklan säännöksiä.
4. Jälleenlaivausjäsenvaltioiden on ilmoitettava määräjäsenvaltioille ne kuljetusasiakirjan tiedot, jotka koskevat kalastustuotteiden laatua ja painoa, lastaussatamaa ja laivaajaa kolmannessa maassa, kuljetusalusten nimiä sekä jälleenlaivaus- ja määräsatamia, heti kun nämä ovat selvillä ja ennen arvioitua saapumispäivää määräsatamaan.
20 artikla
Lippuvaltioiden ilmoitukset ja yhteistyö kolmansien maiden kanssa
1. Tietyn lippuvaltion tämän asetuksen soveltamista varten varmentamat saalistodistukset hyväksytään sillä edellytyksellä, että komissio on saanut tuolta lippuvaltiolta ilmoituksen, jossa todistetaan, että
a)
sillä on käytössään kansalliset järjestelyt niiden lakien ja asetusten sekä säilyttämis- ja hoitotoimenpiteiden soveltamista, valvontaa ja täytäntöönpanoa varten, joita sen kalastusalusten on noudatettava;
b)
sen julkisilla viranomaisilla on valtuudet vahvistaa saalistodistuksissa olevien tietojen todenmukaisuus ja tehdä tällaisten todistusten tarkistuksia jäsenvaltioiden pyynnöstä. Ilmoituksen on sisällettävä myös tarvittavat tiedot näiden viranomaisten tunnistamiseksi.
2. Edellä 1 kohdassa säädetyssä ilmoituksessa oltavat tiedot on esitetty liitteessä III.
3. Komissio ilmoittaa lippuvaltiolle 1 kohdan mukaisesti lähetetyn ilmoituksen vastaanottamisesta. Jollei lippuvaltio ole ilmoittanut kaikkia 1 kohdassa mainittuja seikkoja, komissio ilmoittaa lippuvaltiolle, mitkä seikat puuttuvat ja pyytää sitä toimittamaan uuden ilmoituksen.
4. Komissio tekee tarvittaessa hallinnollista yhteistyötä kolmansien maiden kanssa aloilla, jotka liittyvät saalistodistusta koskevien tämän asetuksen säännösten täytäntöönpanoon, mukaan luettuna saalistodistusten ja tarvittaessa 14 artiklan 1 ja 2 kohdassa tarkoitettujen asiakirjojen sähköinen laatiminen, varmentaminen tai toimittaminen.
Tällaisella yhteistyöllä on pyrittävä
a)
varmistamaan, että yhteisöön tuodut kalastustuotteet ovat peräisin saaliista, jotka on pyydetty sovellettavien lakien, asetusten tai säilyttämis- ja hoitotoimenpiteiden mukaisesti;
b)
helpottamaan II luvussa ja tässä luvussa vahvistettujen, kalastusalusten pääsyä satamiin, kalastustuotteiden tuontia ja saalistodistusten tarkistamista koskevia vaatimuksia koskevien muodollisuuksien hoitamista lippuvaltioissa;
c)
huolehtimaan komission tai sen nimeämän elimen paikan päällä suorittamista tarkastuksista, joiden tarkoituksena on tarkistaa yhteistyöjärjestelyn tosiasiallinen toteuttaminen;
d)
huolehtimaan puitteiden luomisesta osapuolten väliselle, yhteistyöjärjestelyn täytäntöönpanoa tukevalle tietojenvaihdolle.
5. Edellä 4 kohdassa säädettyä yhteistyötä ei ole pidettävä ennakkoehtona tämän luvun soveltamiseksi tuontiin, joka on peräisin minkä tahansa valtion lipun alla purjehtivien kalastusalusten saaliista.
21 artikla
Jälleenvienti
1. Tämän luvun mukaisen saalistodistuksen nojalla tuotujen tuotteiden jälleenvienti on sallittua, kun sen jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset, josta jälleenviennin on määrä tapahtua, varmentavat saalistodistuksen jälleenvientiä koskevan osan tai, jos jälleenvietävät kalastustuotteet ovat osa tuoduista tuotteista, tämän osan jäljennöksen.
2. Jos kalastustuotteiden jälleenviennin hoitaa hyväksytty talouden toimija, 16 artiklan 2 kohdassa määriteltyä menettelyä noudatetaan soveltuvin osin.
3. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle toimivaltaiset viranomaisensa, jotka huolehtivat saalistodistusten jälleenvientiä koskevan osan varmentamisesta ja tarkistamisesta 15 artiklassa määritellyn menettelyn mukaisesti.
22 artikla
Tietojen säilyttäminen ja niiden levittäminen
1. Komissio pitää luetteloa niistä valtioista ja niiden toimivaltaisista viranomaisista, jotka on ilmoitettu tämän luvun mukaisesti, säilyttäen siihen seuraavat tiedot:
a)
jäsenvaltiot, jotka ovat ilmoittaneet viranomaisensa, joilla on toimivalta varmentaa, tarkastaa ja tarkistaa saalistodistukset ja jälleenvientitodistukset 15, 16, 17 ja 21 artiklan mukaisesti;
b)
lippuvaltiot, joilta on saatu 20 artiklan 1 kohdan mukaiset ilmoitukset sekä merkintä niistä, joiden osalta on otettu käyttöön kolmansien maiden kanssa tehtävää yhteistyötä koskeva järjestely 20 artiklan 4 kohdan mukaisesti.
2. Komissio julkaisee verkkosivullaan ja Euroopan unionin virallisessa lehdessä luettelon 1 kohdassa tarkoitetuista valtioista ja niiden toimivaltaisista viranomaisista ja pitää tiedot säännöllisesti ajan tasalla. Komissio antaa saalistodistusten varmentamisesta ja tarkistamisesta vastaavien lippuvaltioiden viranomaisten yhteystiedot sähköisesti niiden jäsenvaltioiden viranomaisten käyttöön, jotka vastaavat saalistodistusten varmentamisesta ja tarkistamisesta.
3. Komissio julkaisee verkkosivullaan ja Euroopan unionin virallisessa lehdessä luettelon 13 artiklan mukaisesti tunnustetuista saaliiden dokumentointijärjestelyistä ja pitää luettelon säännöllisesti ajan tasalla.
4. Jäsenvaltioiden on säilytettävä tuontia varten toimitettujen saalistodistusten, vientiä varten varmennettujen saalistodistusten sekä saalistodistusten varmennettujen jälleenvientiä koskevien osien alkuperäiskappaleet kolmen vuoden ajan tai kansallisten sääntöjen mukaisesti pitempään.
5. Hyväksyttyjen talouden toimijoiden on säilytettävä 4 kohdassa tarkoitettujen asiakirjojen alkuperäiskappaleet kolmen vuoden ajan tai kansallisten sääntöjen mukaisesti pitempään.
IV LUKU
YHTEISÖN ENNAKKOVAROITUSJÄRJESTELMÄ
23 artikla
Ennakkovaroituksen antaminen
1. Jos II, III, V, VI, VII, VIII, X tai XI luvun mukaisesti saatujen tietojen pohjalta on perusteltua aihetta epäillä, että tiettyjen kolmansien maiden kalastusalukset tai niistä tulevat kalastustuotteet eivät ole sovellettavien lakien tai asetusten, mukaan lukien ne sovellettavat lait ja asetukset, joista kolmannet maat ovat 20 artiklan 4 kohdassa tarkoitetun hallinnollisen yhteistyön perusteella ilmoittaneet, tai kansainvälisten säilyttämis- ja hoitotoimenpiteiden mukaisia, komissio julkaisee verkkosivullaan ja Euroopan unionin virallisessa lehdessä ennakkovaroituksen varoittaakseen toimijoita ja varmistaakseen, että jäsenvaltiot toteuttavat kyseisten kolmansien maiden osalta tämän luvun mukaiset toimenpiteet.
2. Komissio antaa välittömästi 1 kohdassa tarkoitetut tiedot jäsenvaltioiden viranomaisille ja kyseiselle lippujäsenvaltiolle sekä tarvittaessa 14 artiklassa tarkoitetulle kolmannelle maalle, joka ei ole lippuvaltio.
24 artikla
Ennakkovaroituksen jälkeen toteutettavat toimet
1. Jäsenvaltion on 23 artiklan 2 kohdan mukaisesti toimitetut tiedot saatuaan, tarvittaessa ja riskinhallinnan mukaisesti
a)
yksilöitävä ne kunakin ajankohtana tuontiin tarkoitetut kalastustuotelähetykset, joita ennakkovaroitus koskee, ja toteutettava saalistodistuksia sekä tarvittaessa myös 14 artiklassa tarkoitettuja asiakirjoja koskeva tarkistus 17 artiklan säännösten mukaisesti;
b)
toteutettava toimenpiteitä sen varmistamiseksi, että niihin tuontiin tarkoitettuihin tuleviin kalastustuotelähetyksiin, joita ennakkovaroitus koskee, kohdistetaan saalistodistusten sekä tarvittaessa myös 14 artiklassa tarkoitettujen asiakirjojen tarkistus 17 artiklan säännösten mukaisesti;
c)
yksilöitävä aiemmat kalastustuotelähetykset, joita ennakkovaroitus koskee, ja suoritettava tarvittavat tarkistukset, aiemmin toimitettujen saalistodistusten tarkistus mukaan luettuna;
d)
kohdistettava kansainvälisen oikeuden sääntöjen mukaisesti niihin kalastusaluksiin, joita ennakkovaroitus koskee, tarvittavat tiedustelut, tutkinnat tai tarkastukset merellä, satamissa tai muissa purkamispaikoissa.
2. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle mahdollisimman pian tarkistustensa ja tarkistuspyyntöjensä tulokset sekä toimet, jotka on toteutettu tapauksissa, joissa sovellettavia lakeja, asetuksia tai kansainvälisiä säilyttämis- ja hoitotoimenpiteitä ei ole noudatettu.
3. Jos komissio päättää 1 kohdan mukaisesti tehtyjen tarkistusten tulosten perusteella, ettei ennakkovaroituksen aiheena ollutta perusteltua aihetta epäilyyn enää ole, se viipymättä
a)
julkaisee verkkosivullaan ja Euroopan unionin virallisessa lehdessä tätä tarkoittavan ilmoituksen, jolla mitätöidään aikaisempi ennakkovaroitus;
b)
ilmoittaa mitätöimisestä lippuvaltiolle ja tarvittaessa 14 artiklassa tarkoitetulle kolmannelle maalle, joka ei ole lippuvaltio; ja
c)
ilmoittaa asiasta sopivia kanavia käyttäen jäsenvaltioille.
4. Jos komissio päättää 1 kohdan mukaisesti tehtyjen tarkistusten tulosten perusteella, että ennakkovaroituksen aiheena ollut perusteltu epäily on edelleen olemassa, se viipymättä
a)
saattaa ennakkovaroituksen ajan tasalle julkaisemalla sen uudelleen verkkosivullaan ja Euroopan unionin virallisessa lehdessä;
b)
ilmoittaa asiasta lippuvaltiolle ja tarvittaessa 14 artiklassa tarkoitetulle kolmannelle maalle, joka ei ole lippuvaltio;
c)
ilmoittaa asiasta sopivia kanavia käyttäen jäsenvaltioille; ja
d)
saattaa asian tarvittaessa sen alueellisen kalastuksenhoitojärjestön käsiteltäväksi, jonka säilyttämis- ja hoitotoimenpiteitä on saatettu rikkoa.
5. Jos komissio päättää 1 kohdan mukaisesti tehtyjen tarkistusten tulosten osoittavan, että todettujen seikkojen perusteella on riittävä syy katsoa, että sovellettavia lakeja, asetuksia tai kansainvälisiä säilyttämis- ja hoitotoimenpiteitä on saatettu jättää noudattamatta, se viipymättä
a)
julkaisee tätä tarkoittavan uuden varoituksen verkkosivullaan ja Euroopan unionin virallisessa lehdessä;
b)
ilmoittaa asiasta lippujäsenvaltiolle ja aloittaa tarvittavat menettelyt ja toimenpiteet V ja VI luvun mukaisesti;
c)
ilmoittaa asiasta tarvittaessa 14 artiklassa tarkoitetulle kolmannelle maalle, joka ei ole lippuvaltio;
d)
ilmoittaa asiasta sopivia kanavia käyttäen jäsenvaltioille; ja
e)
saattaa asian tarvittaessa sen alueellisen kalastuksenhoitojärjestön käsiteltäväksi, jonka säilyttämis- ja hoitotoimenpiteitä on saatettu rikkoa.
V LUKU
LIS-KALASTUSTA HARJOITTAVIEN KALASTUSALUSTEN YKSILÖIMINEN
25 artikla
Epäilty LIS-kalastus
1. Komissio tai sen nimeämä elin kokoaa ja analysoi
a)
kaikki tiedot LIS-kalastuksesta, jotka on saatu II, III, IV, VIII, X ja XI luvun mukaisesti; ja/tai
b)
tarvittaessa muut asiaa koskevat tiedot, kuten
i)
saalistiedot;
ii)
kauppaa koskevat tiedot, jotka on saatu kansallisista tilastoista tai muusta luotettavasta lähteestä;
iii)
alusrekisterit ja -tietokannat;
iv)
alueellisen kalastuksenhoitojärjestön saalisasiakirjat tai tilastointiasiakirjaohjelmat;
v)
sellaisia kalastusaluksia, joiden oletetaan 3 artiklassa tarkoitetulla tavalla harjoittaneen LIS-kalastusta, koskevia havaintoja tai niiden muuta toimintaa koskevat raportit sekä alueellisten kalastuksenhoitojärjestöjen ilmoittamat tai hyväksymät LIS-alusluettelot;
vi)
asetuksen (ETY) N:o 2847/93 mukaiset raportit kalastusaluksista, joiden oletetaan 3 artiklassa tarkoitetulla tavalla harjoittaneen LIS-kalastusta;
vii)
muut muun muassa satamissa ja kalavesillä saadut merkitykselliset tiedot.
2. Jäsenvaltiot voivat aina toimittaa komissiolle mitä tahansa lisätietoja, jotka saattavat olla yhteisön LIS-alusluettelon laatimisen kannalta merkityksellisiä. Komissio tai sen nimeämä elin toimittaa tiedot ja mahdolliset todisteet edelleen jäsenvaltioille sekä asianomaisille lippuvaltioille.
3. Komissio tai sen nimeämä elin pitää kirjaa kustakin ilmoitetusta kalastusaluksesta, jonka epäillään harjoittaneen LIS-kalastusta, ja päivittää sitä aina kun uutta tietoa saadaan.
26 artikla
Oletettu LIS-kalastus
1. Komissio yksilöi kalastusalukset, joiden osalta on 25 artiklan mukaisesti saatujen tietojen perusteella riittävät perusteet olettaa, että ne saattavat harjoittaa LIS-kalastusta, mikä antaa aiheen suorittaa virallinen tiedustelu asianomaiselta lippuvaltiolta.
2. Komissio ilmoittaa lippuvaltioille, joiden kalastusalukset on yksilöity 1 kohdan mukaisesti, virallisesta pyynnöstä suorittaa niiden lipun alla purjehtivien alusten epäiltyä LIS-toimintaa koskeva tiedustelu. Ilmoituksen on sisällettävä
a)
kaikki komission keräämät tiedot epäillystä LIS-kalastuksesta;
b)
lippuvaltiolle osoitettu virallinen pyyntö toteuttaa kaikki tarvittavat toimenpiteet väitetyn LIS-kalastuksen tutkimiseksi ja toimittaa tutkinnan tulokset viivytyksettä komissiolle;
c)
lippuvaltiolle osoitettu virallinen pyyntö toteuttaa välittömästi täytäntöönpanotoimia, jos asianomaista kalastusalusta koskeva epäily osoittautuu aiheelliseksi, ja ilmoittaa komissiolle toteutetuista toimenpiteistä;
d)
lippuvaltiolle osoitettu pyyntö ilmoittaa kyseisen kalastusaluksen omistajalle ja tarvittaessa sen käyttäjälle aiotun luetteloon merkitsemisen yksityiskohtaiset perustelut sekä seuraukset, joita aiheutuisi aluksen merkitsemisestä yhteisön LIS-alusluetteloon 37 artiklan mukaisesti. Lippuvaltioita pyydetään lisäksi toimittamaan komissiolle tietoja kalastusaluksen omistajista ja tarvittaessa sen käyttäjistä, jotta varmistetaan, että heitä voidaan kuulla 27 artiklan 2 kohdan mukaisesti;
e)
lippuvaltiolle annettava ilmoitus VI ja VII luvun säännöksistä.
3. Komissio ilmoittaa asiasta lippujäsenvaltioille, joiden alukset on yksilöity 1 kohdan mukaisesti, esittäen näille virallisen pyynnön suorittaa niiden lipun alla purjehtivien kyseessä olevien alusten väitettyä LIS-kalastusta koskeva selvitys. Ilmoituksen on sisällettävä
a)
kaikki komission keräämät tiedot epäillystä LIS-kalastuksesta;
b)
lippujäsenvaltiolle osoitettu virallinen pyyntö toteuttaa kaikki tarvittavat asetuksen (ETY) N:o 2847/93 mukaiset toimenpiteet epäillyn LIS-kalastuksen tutkimiseksi tai tarvittaessa toimittaa selvitys kaikista jo toteutetuista toimenpiteistä sen tutkimiseksi sekä tutkinnan tulokset viivytyksettä komissiolle;
c)
lippujäsenvaltiolle osoitettu virallinen pyyntö toteuttaa pikaisesti täytäntöönpanotoimia, jos asianomaista kalastusalusta koskeva epäily osoittautuu aiheelliseksi, ja ilmoittaa komissiolle toteutetuista toimenpiteistä;
d)
lippujäsenvaltiolle osoitettu pyyntö ilmoittaa kyseisen kalastusaluksen omistajalle ja tarvittaessa sen käyttäjälle aiotun luetteloon merkitsemisen yksityiskohtaiset perustelut sekä seuraukset, joita aiheutuisi aluksen merkitsemisestä yhteisön LIS-alusluetteloon 37 artiklan mukaisesti. Lippujäsenvaltiota pyydetään lisäksi toimittamaan komissiolle tietoja kalastusaluksen omistajista ja tarvittaessa sen käyttäjistä, jotta varmistetaan, että heitä voidaan kuulla 27 artiklan 2 kohdan mukaisesti.
4. Komissio toimittaa LIS-kalastuksesta epäiltyjä kalastusaluksia koskevat tiedot kaikille jäsenvaltioille helpottaakseen asetuksen (ETY) N:o 2847/93 täytäntöönpanoa.
27 artikla
Yhteisön LIS-alusluettelon laatiminen
1. Komissio laatii 54 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen yhteisön LIS-alusluettelon. Luettelo sisältää kalastusalukset, joiden on tämän asetuksen mukaisesti saatujen tietojen sekä 25 ja 26 artiklan mukaisesti toteutettujen toimien perusteella todettu harjoittavan LIS-kalastusta ja joiden lippuvaltiot eivät ole noudattaneet 26 artiklan 2 kohdan b ja c alakohdassa sekä 26 artiklan 3 kohdan b ja c alakohdassa tarkoitettuja, tällaisen LIS-kalastuksen johdosta tehtyjä virallisia pyyntöjä.
2. Ennen kalastusaluksen merkitsemistä yhteisön LIS-alusluetteloon komissio toimittaa kalastusaluksen omistajalle ja tarvittaessa sen käyttäjälle aiotun luetteloon merkitsemisen yksityiskohtaiset perustelut ja kaiken kalastusaluksen LIS-kalastuksen harjoittamista koskevaa epäilyä tukevan aineiston. Ilmoituksessa mainitaan oikeus pyytää tai toimittaa lisätietoja, ja siinä annetaan omistajalle ja tarvittaessa käyttäjälle mahdollisuus tulla kuulluksi ja puolustautua, mitä varten heille annetaan riittävästi aikaa ja mahdollisuuksia.
3. Jos kalastusalus päätetään merkitä yhteisön LIS-alusluetteloon, komissio ilmoittaa tästä päätöksestä ja sen perusteista kalastusaluksen omistajalle ja tarvittaessa sen käyttäjälle.
4. Komissiolle 2 ja 3 kohdassa asetettuja velvoitteita sovelletaan rajoittamatta kalastusaluksen lippuvaltion ensisijaista vastuuta kalastusaluksesta ja vain sikäli kuin komissiolla on käytössään kalastusaluksen omistajan ja käyttäjän tunnistetiedot.
5. Komissio ilmoittaa lippuvaltiolle kalastusaluksen merkitsemisestä yhteisön LIS-alusluetteloon ja toimittaa lippuvaltiolle luetteloon merkitsemisen yksityiskohtaiset perusteet.
6. Komissio pyytää niitä lippuvaltioita, joiden kalastusaluksia on yhteisön LIS-alusluettelossa
a)
ilmoittamaan kalastusaluksen omistajalle aluksen merkitsemisestä yhteisön LIS-alusluetteloon, merkitsemisen perustelut sekä siitä aiheutuvat 37 artiklassa säädetyt seuraukset; ja
b)
toteuttamaan kaikki tarvittavat toimenpiteet LIS-kalastuksen lopettamiseksi, mukaan luettuna tarvittaessa kyseisten kalastusalusten rekisteröinnin tai kalastuslisenssin peruuttaminen, ja ilmoittamaan komissiolle toteutetuista toimenpiteistä.
7. Tätä artiklaa ei sovelleta yhteisön kalastusaluksiin, jos lippujäsenvaltio on toteuttanut toimia 8 kohdan mukaisesti.
8. Yhteisön aluksia ei merkitä yhteisön LIS-alusluetteloon, jos lippujäsenvaltio on toteuttanut tämän asetuksen ja asetuksen (ETY) N:o 2847/93 mukaisia toimia sellaisia rikkomuksia vastaan, jotka muodostavat 3 artiklan 2 kohdassa säädetyn vakavan rikkomuksen, sanotun kuitenkaan rajoittamatta alueellisten kalastuksenhoitojärjestöjen toteuttamia toimia.
28 artikla
Kalastusalusten poistaminen yhteisön LIS-alusluettelosta
1. Komissio poistaa kalastusaluksen yhteisön alusluettelosta 54 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen, jos kalastusaluksen lippuvaltio osoittaa, että
a)
alus ei ole harjoittanut sellaista LIS-kalastusta, jonka perusteella se on merkitty luetteloon; tai
b)
kyseisen LIS-kalastuksen osalta on sovellettu oikeasuhteisia, varoittavia ja tehokkaita seuraamuksia, erityisesti sellaisten kalastusalusten osalta, jotka purjehtivat jonkun jäsenvaltion lipun alla, asetuksen (ETY) N:o 2847/93 mukaisesti.
2. Yhteisön LIS-alusluetteloon merkityn kalastusaluksen omistaja tai tarvittaessa käyttäjä voi esittää komissiolle tämän kalastusaluksen aseman uudelleenarviointia koskevan pyynnön, jos lippuvaltio ei ole toteuttanut 1 kohdan mukaisia toimia.
Komissio harkitsee kalastusaluksen poistamista luettelosta vain, jos
a)
omistaja tai käyttäjä esittää todisteet siitä, että kalastusalus ei enää harjoita LIS-kalastusta; tai
b)
luetteloon merkitty kalastusalus on uponnut tai romutettu.
3. Kaikissa muissa tapauksissa komissio harkitsee kalastusaluksen poistamista luettelosta vain, jos seuraavat edellytykset täyttyvät:
a)
kalastusaluksen luetteloon merkitsemisestä on kulunut vähintään kaksi vuotta, joiden aikana komissio ei ole saanut kalastusaluksen väitetystä LIS-kalastuksesta muita 25 artiklan mukaisia ilmoituksia; tai
b)
omistaja toimittaa kalastusaluksen nykyisestä toiminnasta tietoja, jotka osoittavat, että se toimii täysin niiden lakien, asetusten ja/tai säilyttämis- ja hoitotoimenpiteiden mukaisesti, joita sovelletaan siihen kalastustoimintaan, johon se osallistuu; tai
c)
kalastusaluksella, sen omistajalla tai käyttäjällä ei ole minkäänlaisia suoria tai epäsuoria toiminnallisia tai taloudellisia yhteyksiä mihinkään muihin aluksiin, omistajiin tai käyttäjiin, joiden oletetaan tai on todettu harjoittavan LIS-kalastusta.
29 artikla
Yhteisön LIS-alusluettelon sisältö, julkisuus ja ylläpito
1. Yhteisön LIS-alusluettelossa on oltava kustakin kalastusaluksesta seuraavat tiedot:
a)
nimi ja aiemmat nimet;
b)
lippu ja aiemmat liput;
c)
omistaja ja tarvittaessa aiemmat omistajat, mukaan lukien tosiasialliset edunsaajat;
d)
käyttäjä ja tarvittaessa aiemmat käyttäjät;
e)
kutsutunnus ja aiemmat kutsutunnukset;
f)
Lloyds-/IMO-numero, jos saatavilla;
g)
valokuvia, jos saatavilla;
h)
päivä, jona se ensimmäisen kerran merkittiin luetteloon;
i)
tiivistelmä toimista, joiden perusteella alus on merkitty luetteloon, sekä viittaukset kaikkiin asiaa koskeviin asiakirjoihin, joissa on tietoa ja todisteita näistä toimista.
2. Komissio julkaisee yhteisön LIS-alusluettelon Euroopan unionin virallisessa lehdessä ja toteuttaa tarvittavat toimenpiteet varmistaakseen sen julkisuuden, muun muassa asettamalla luettelon verkkosivulleen.
3. Komissio päivittää yhteisön LIS-alusluettelon kolmen kuukauden välein, ja huolehtii järjestelmästä, jolla päivityksistä ilmoitetaan automaattisesti jäsenvaltioille, alueellisille kalastuksenhoitojärjestöille sekä kenelle tahansa kansalaisyhteiskunnan jäsenelle, joka sitä pyytää. Lisäksi komissio toimittaa luettelon FAO:lle sekä alueellisille kalastuksenhoitojärjestöille tehostaakseen yhteisön ja näiden järjestöjen välistä, LIS-kalastuksen ehkäisemiseen, estämiseen ja poistamiseen tähtäävää yhteistyötä.
30 artikla
Alueellisten kalastuksenhoitojärjestöjen laatimat LIS-alusluettelot
1. Yhteisön LIS-alusluetteloon merkitään 54 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen 27 artiklassa tarkoitettujen kalastusalusten lisäksi alueellisten kalastuksenhoitojärjestöjen hyväksymissä LIS-alusluetteloissa olevat kalastusalukset. Tällaisten alusten poistamista yhteisön LIS-alusluettelosta säännellään asianomaisen alueellisen kalastuksenhoitojärjestön niiden osalta tekemillä päätöksillä.
2. Komissio toimittaa vuosittain jäsenvaltioille alueellisilta kalastuksenhoitojärjestöiltä saamansa luettelot kalastusaluksista, joiden oletetaan tai on todettu osallistuvan LIS-kalastukseen.
3. Komissio ilmoittaa jäsenvaltioille viipymättä tämän artiklan 2 kohdassa tarkoitettuihin luetteloihin tehdyistä lisäyksistä, poistoista ja/tai muista muutoksista aina, kun näitä muutoksia tapahtuu. Jäljempänä olevaa 37 artiklaa sovelletaan aluksiin, jotka ovat alueellisten kalastuksenhoitojärjestöjen näin muutetussa LIS-alusluetteloissa, siitä alkaen, kun niistä on ilmoitettu jäsenvaltioille.
VI LUKU
YHTEISTYÖHÖN OSALLISTUMATTOMAT KOLMANNET MAAT
31 artikla
Yhteistyöhön osallistumattomaksi kolmanneksi maaksi toteaminen
1. Komissio yksilöi 54 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen ne kolmannet maat, joiden se ei katso osallistuvan LIS-kalastuksen torjuntaa koskevaan yhteistyöhön.
2. Edellä 1 kohdassa säädetyn yksilöinnin perustana on tarkastelu, joka koskee kaikkia II, III, IV, V, VIII, X ja XI luvun mukaisesti saatuja tietoja tai tarvittaessa mitä tahansa muita asian kannalta merkityksellisiä tietoja, joita voivat olla muun muassa saalistiedot, kansallisista tilastokeskuksista ja muista luotettavista lähteistä saadut kauppaa koskevat tiedot, alusrekisterit ja -tietokannat, alueellisen kalastuksenhoitojärjestön hyväksymät saalisasiakirjat tai tilastointiasiakirjaohjelmat ja LIS-alusluettelot sekä muut satamissa ja kalavesillä saadut tiedot.
3. Kolmas maa voidaan todeta yhteistyöhön osallistumattomaksi kolmanneksi maaksi, jos se laiminlyö sille lippu-, satama-, rannikko- tai markkinavaltiona kansainvälisen oikeuden mukaan kuuluvat LIS-kalastuksen ehkäisemistä, estämistä ja poistamista koskevat velvollisuudet.
4. Edellä olevan 3 kohdan soveltamiseksi komissio tarkastelee ensisijaisesti toimenpiteitä, joita asianomainen kolmas maa on toteuttanut seuraavien näkökohtien osalta:
a)
sen lipun alla purjehtivien kalastusalusten tai sen kansalaisten taikka sen merivesillä toimivien tai sen satamaa käyttävien kalastusalusten harjoittama toistuva ja riittävästi dokumentoitu LIS-kalastus tai tällaisen toiminnan tukeminen; tai
b)
LIS-kalastuksesta peräisin olevien kalastustuotteiden pääsy sen markkinoille.
5. Edellä olevan 3 kohdan soveltamiseksi komissio ottaa huomioon seuraavat seikat:
a)
toimiiko asianomainen kolmas maa tosiasiallisesti yhteistyössä yhteisön kanssa vastaamalla komission esittämiin LIS-kalastuksen ja siihen liittyvän toiminnan tutkimista, siitä raportointia tai sen seurantaa koskeviin pyyntöihin;
b)
onko asianomainen kolmas maa tosiasiallisesti toteuttanut täytäntöönpanotoimenpiteitä LIS-kalastuksesta vastaavien toimijoiden osalta ja erityisesti, onko määrätty riittävän ankaria seuraamuksia, jotta rikkojat eivät saa hyväkseen tällaisesta toiminnasta aiheutuvaa hyötyä;
c)
kyseisen LIS-kalastuksen historia, tyyppi, olosuhteet, laajuus sekä vakavuus;
d)
kehitysmaiden osalta näiden toimivaltaisten viranomaisten valmiudet.
6. Edellä olevan 3 kohdan soveltamiseksi komissio ottaa huomioon myös seuraavat näkökohdat:
a)
onko asianomainen kolmas maa ratifioinut kansainvälisiä kalastussopimuksia tai liittynyt niihin; näitä ovat erityisesti YK:n merioikeusyleissopimus, YK:n kalakantasopimus sekä FAO-sopimus;
b)
asianomaisen kolmannen maan asema alueellisten kalastuksenhoitojärjestöjen sopimuspuolena tai sen sitoumus soveltaa niiden hyväksymiä säilyttämis- ja hoitotoimenpiteitä;
c)
asianomaisen kolmannen maan toimenpiteet tai laiminlyönnit, jotka ovat saattaneet vähentää sovellettavien lakien, asetusten tai kansainvälisten säilyttämis- ja hoitotoimenpiteiden tehokkuutta.
7. Tämän artiklan täytäntöönpanossa otetaan tarvittaessa asianmukaisesti huomioon kehitysmaiden erityiset rajoitukset erityisesti kalastustoimien seurannan, valvonnan ja tarkkailun osalta.
32 artikla
Toimenpiteet yhteistyöhön osallistumattomiin kolmansiin maihin nähden
1. Komissio ilmoittaa viipymättä asianomaisille maille mahdollisuudesta, että ne 31 artiklan perusteiden mukaisesti todetaan yhteistyöhön osallistumattomiksi kolmansiksi maiksi. Ilmoitus sisältää seuraavat tiedot:
a)
toteamisen syy tai syyt ja saatavilla olevat tätä tukevat todisteet;
b)
mahdollisuus vastata komissiolle kirjallisesti niiden aseman toteamista koskevan päätöksen osalta ja toimittaa muita asian kannalta merkityksellisiä tietoja, esimerkiksi todisteita toteamisen kiistämiseksi, tai tarvittaessa tilanteen parantamiseksi laadittu toimintasuunnitelma ja toteutetut toimenpiteet;
c)
oikeus pyytää tai toimittaa lisätietoja;
d)
38 artiklassa säädetyt seuraukset, joita aiheutuu maan toteamisesta yhteistyöhön osallistumattomaksi.
2. Komissio liittää 1 kohdassa tarkoitettuun ilmoitukseen myös kolmannelle maalle osoitetun pyynnön toteuttaa tarvittavat toimenpiteet kyseisten LIS-kalastustoimien lopettamiseksi ja tällaisten toimien estämiseksi vastaisuudessa sekä korjata mahdolliset 31 artiklan 6 kohdan c alakohdassa tarkoitetut toimenpiteet tai laiminlyönnit.
3. Komissio toimittaa ilmoituksensa ja pyyntönsä asianomaiselle kolmannelle maalle useammalla kuin yhdellä viestintävälineellä. Komissio pyytää asianomaista maata toimittamaan sille vahvistuksen ilmoituksen vastaanottamisesta.
4. Komissio antaa asianomaiselle kolmannelle maalle riittävän ajan vastata ilmoitukseen sekä kohtuullisen ajan tilanteen korjaamiseen.
33 artikla
Yhteistyöhön osallistumattomien maiden luettelon laatiminen
1. Neuvosto päättää määräenemmistöllä komission ehdotuksesta yhteistyöhön osallistumattomien kolmansien maiden luettelosta.
2. Komissio ilmoittaa viipymättä asianomaiselle kolmannelle maalle tämän toteamisesta yhteistyöhön osallistumattomaksi maaksi samoin kuin 38 artiklan mukaisesti sovellettavista toimenpiteistä ja esittää sille pyynnön korjata vallitseva tilanne sekä ilmoittaa toimenpiteistä, jotka on toteutettu sen varmistamiseksi, että maan kalastusalukset noudattavat säilyttämis- ja hoitotoimenpiteitä.
3. Sen jälkeen kuin tämän artiklan 1 kohdan mukainen päätös on tehty, komissio ilmoittaa siitä viipymättä jäsenvaltioille ja pyytää niitä varmistamaan 38 artiklassa säädettyjen toimenpiteiden välittömän täytäntöönpanon. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle toimenpiteistä, joita ne ovat toteuttaneet tämän pyynnön perusteella.
34 artikla
Yhteistyöhön osallistumattomien kolmansien maiden luettelosta poistaminen
1. Neuvosto poistaa määräenemmistöllä komission ehdotuksesta kolmannen maan yhteistyöhön osallistumattomien kolmansien maiden luettelosta, jos kyseinen kolmas maa osoittaa, että sen luetteloon merkitsemiseen johtanut tilanne on korjattu. Luettelosta poistamista koskevassa päätöksessä otetaan huomioon myös, onko asianomainen kolmas maa toteuttanut konkreettisia toimenpiteitä, joilla tilannetta voidaan parantaa pysyvällä tavalla.
2. Sen jälkeen kun tämän artiklan 1 kohdan mukainen päätös on tehty, komissio ilmoittaa viipymättä jäsenvaltioille 38 artiklassa säädettyjen toimenpiteiden poistamisesta asianomaisen kolmannen maan osalta.
35 artikla
Yhteistyöhön osallistumattomien kolmansien maiden luettelon julkisuus
Komissio julkaisee yhteistyöhön osallistumattomien kolmansien maiden luettelon Euroopan unionin virallisessa lehdessä ja toteuttaa tarvittavat toimenpiteet varmistaakseen tämän luettelon julkisuuden, muun muassa asettamalla luettelon verkkosivulleen. Komissio päivittää luettelon säännöllisesti ja huolehtii järjestelmästä, jolla päivityksistä ilmoitetaan automaattisesti jäsenvaltioille, alueellisille kalastuksenhoitojärjestöille sekä kenelle tahansa kansalaisyhteiskunnan jäsenelle, joka sitä pyytää. Lisäksi komissio toimittaa yhteistyöhön osallistumattomien kolmansien maiden luettelon FAO:lle sekä alueellisille kalastuksenhoitojärjestöille tehostaakseen yhteisön ja näiden järjestöjen välistä, LIS-kalastuksen ehkäisemiseen, estämiseen ja poistamiseen tähtäävää yhteistyötä.
36 artikla
Kiireelliset toimenpiteet
1. Jos on todisteita siitä, että kolmannen maan toteuttamat toimenpiteet vaarantavat alueellisen kalastuksenhoitojärjestön hyväksymät säilyttämis- ja hoitotoimenpiteet, komissio voi toteuttaa kansainvälisten velvoitteidensa mukaisesti kiireellisiä toimenpiteitä, joiden kesto voi olla enintään kuusi kuukautta. Komissio voi tehdä uuden päätöksen näiden kiireellisten toimenpiteiden jatkamisesta enintään kuudella kuukaudella.
2. Edellä 1 kohdassa tarkoitettuihin kiireellisiin toimenpiteisiin voi sisältyä muun muassa seuraavia toimia:
a)
asianomaisen kolmannen maan lipun alla purjehtiville kalastusaluksille, joilla on lupa kalastaa, ei myönnetä pääsyä jäsenvaltioiden satamiin, ellei kyse ole 4 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun ylivoimaisen esteen tai hätätilan korjaamiseksi välttämättömien palvelujen saamisesta;
b)
jäsenvaltion lipun alla purjehtiville kalastusaluksille ei anneta lupaa harjoittaa yhteisiä kalastustoimia asianomaisen kolmannen maan lipun alla purjehtivien alusten kanssa;
c)
jäsenvaltion lipun alla purjehtiville kalastusaluksille ei anneta lupaa kalastaa asianomaisen kolmannen maan lainkäyttövaltaan kuuluvilla merivesillä, tämän kuitenkaan rajoittamatta kahdenvälisten kalastussopimusten määräysten soveltamista;
d)
ei anneta lupaa elävän kalan toimittamiseen asianomaisen kolmannen maan lainkäyttövaltaan kuuluvilla merivesillä harjoitettavaan kalanviljelyyn;
e)
asianomaisen kolmannen maan lipun alla purjehtivien kalastusalusten pyytämiä eläviä kaloja ei saa hyväksyä jäsenvaltion lainkäyttövaltaan kuuluvilla merivesillä harjoitettavaan kalanviljelyyn.
3. Kiireellisiä toimenpiteitä sovelletaan välittömästi. Niistä ilmoitetaan jäsenvaltioille ja asianomaiselle kolmannelle maalle, ja ne julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
4. Asianomaiset jäsenvaltiot voivat saattaa 1 kohdassa säädetyn komission päätöksen neuvoston käsiteltäväksi kymmenen työpäivän kuluessa siitä, kun ne ovat saaneet sitä koskevan ilmoituksen.
5. Neuvosto voi määräenemmistöllä päättää asiasta toisin yhden kuukauden kuluessa siitä, kun se on saanut asian käsiteltäväkseen.
VII LUKU
LIS-KALASTUKSEEN OSALLISTUVIIN KALASTUSALUKSIIN JA VALTIOIHIN KOHDISTUVAT TOIMENPITEET
37 artikla
Yhteisön LIS-alusluetteloon merkittyihin aluksiin kohdistuvat toimet
Yhteisön LIS-alusluetteloon merkittyihin kalastusaluksiin, jäljempänä ’LIS-kalastusalus’, sovelletaan seuraavia toimenpiteitä:
1)
lippujäsenvaltiot eivät saa esittää komissiolle kalastuslupahakemuksia LIS-kalastusalusten osalta;
2)
lippujäsenvaltioiden LIS-kalastusaluksille myöntämät voimassa olevat kalastusluvat tai erityisluvat on peruutettava;
3)
kolmannen maan lipun alla purjehtiville LIS-kalastusaluksille ei saa antaa lupaa kalastaa yhteisön vesillä, eikä niitä saa rahdata;
4)
jäsenvaltion lipun alla purjehtivat kalastusalukset eivät saa millään tavoin avustaa LIS-kalastusaluksia kalanjalostustoimissa tai osallistua niihin, eivätkä osallistua jälleenlaivaustoimiin tai yhteisiin kalastustoimiin tällaisten kalastusalusten kanssa;
5)
jäsenvaltion lipun alla purjehtiville LIS-kalastusaluksille sallitaan pääsy ainoastaan kotisatamiinsa eikä mihinkään muuhun yhteisön satamaan, ellei kyseessä ole ylivoimainen este tai hätätila. Kolmannen maan lipun alla purjehtivalle LIS-kalastusalukselle ei saa sallia pääsyä jäsenvaltion satamaan, ellei kyseessä ole ylivoimainen este tai hätätila. Vaihtoehtoisesti jäsenvaltio voi sallia LIS-kalastusaluksen pääsyn satamaansa, jos aluksella olevat saaliit ja tarvittaessa pyydykset, jotka alueellisten kalastuksenhoitojärjestöjen hyväksymien säilyttämis- ja hoitotoimenpiteiden mukaisesti ovat kiellettyjä, takavarikoidaan. Jäsenvaltioiden on takavarikoitava myös sellaisella LIS-kalastusaluksella, joka on ylivoimaisen esteen tai hätätilan vuoksi saanut luvan tulla jäsenvaltion satamaan, olevat saaliit ja tarvittaessa pyydykset, jotka ovat tuollaisten toimenpiteiden mukaisesti kiellettyjä;
6)
kolmannen maan lipun alla purjehtiville LIS-kalastusaluksille ei saa toimittaa satamissa elintarvikkeita, polttoainetta tai muita palveluja, ellei kyseessä ole ylivoimainen este tai hätätila;
7)
kolmannen maan lipun alla purjehtivilta LIS-kalastusaluksilta kielletään miehistön vaihtaminen, jollei tämä ole välttämätöntä, kun on kyse ylivoimaisesta esteestä tai hätätilasta;
8)
jäsenvaltioiden on kieltäydyttävä myöntämästä LIS-kalastusaluksille oikeutta purjehtia lippunsa alla;
9)
LIS-kalastusalusten pyytämien kalastustuotteiden tuonti on kielletty, eikä tällaisia tuotteita koskevia saalistodistuksia siten saa hyväksyä eikä varmentaa;
10)
LIS-kalastusalusten kalastustuotteiden vienti ja jälleenvienti jalostusta varten on kielletty;
11)
LIS-kalastusalukset, joilla ei ole kalaa eikä miehistöä, saavat tulla satamaan romutettaviksi, sanotun kuitenkaan rajoittamatta kyseistä alusta ja asianomaista luonnollista tai oikeushenkilöä koskevia syytetoimia ja seuraamuksia.
38 artikla
Yhteistyöhön osallistumattomiin kolmansiin maihin kohdistuvat toimet
Yhteistyöhön osallistumattomiin kolmansiin maihin sovelletaan seuraavia toimenpiteitä:
1)
tällaisten kolmansien maiden lipun alla purjehtivien kalastusalusten pyytämien kalastustuotteiden tuonti yhteisöön on kielletty, eikä tällaisia tuotteita seuraavia saalistodistuksia siten hyväksytä. Jos kolmas maa todetaan yhteistyöhön osallistumattomaksi 31 artiklan mukaisesti sillä perusteella, ettei se ole toteuttanut tarvittavia toimenpiteitä tiettyä kantaa tai lajia koskevan LIS-kalastuksen osalta, tuontia koskevaa kieltoa saa soveltaa ainoastaan kyseiseen kantaan tai lajiin;
2)
yhteisön toimijat eivät saa ostaa tällaisten maiden lipun alla purjehtivaa kalastusalusta;
3)
jäsenvaltion lipun alla purjehtivan kalastusaluksen siirtyminen jonkin tällaisen maan lipun alle on kielletty;
4)
jäsenvaltiot eivät saa antaa lupaa tehdä tällaisten maiden kanssa rahtaussopimuksia, jotka koskevat niiden lipun alla purjehtivia kalastusaluksia;
5)
yhteisön kalastusalusten vienti tällaisiin maihin on kielletty;
6)
jäsenvaltion kansalaisten ja tällaisten maiden kansalaisten väliset yksityiset kauppajärjestelyt, joiden avulla kyseisen jäsenvaltion lipun alla purjehtiva alus voisi käyttää tällaisten valtioiden kalastusmahdollisuuksia, ovat kiellettyjä;
7)
jäsenvaltion lipun alla purjehtivien kalastusalusten yhteiset kalastustoimet tällaisten maiden lipun alla purjehtivien alusten kanssa ovat kiellettyjä;
8)
komissio ehdottaa tällaisten maiden kanssa tehtyjen kahdenvälisten kalastussopimusten tai kalastuskumppanuussopimusten irtisanomista, jos niissä määrätään sopimuksen päättämisestä siinä tapauksessa, että kolmas maa jättää noudattamatta antamiaan sitoumuksia LIS-kalastuksen torjunnan osalta;
9)
komissio ei ryhdy neuvotteluihin kahdenvälisen kalastussopimuksen tai kalastuskumppanuussopimuksen tekemiseksi tällaisten maiden kanssa.
VIII LUKU
KANSALAISET
39 artikla
LIS-kalastusta tukevat tai sitä harjoittavat kansalaiset
1. Jäsenvaltioiden lainkäyttövallan piiriin kuuluvat kansalaiset, jäljempänä ’kansalaiset’, eivät saa tukea eivätkä harjoittaa LIS-kalastusta, mukaan luettuna työskentely yhteisön LIS-alusluetteloon merkityillä kalastusaluksilla tai niiden käyttäjinä tai tosiasiallisina edunsaajina oleminen.
2. Rajoittamatta aluksen lippuvaltion ensisijaista vastuuta jäsenvaltioiden on tehtävä yhteistyötä sekä keskenään että kolmansien maiden kanssa ja toteutettava kaikki asianmukaiset toimenpiteet kansallisen ja yhteisön lainsäädännön mukaisesti tunnistaakseen kansalaiset, jotka tukevat LIS-kalastusta tai harjoittavat sitä.
3. Rajoittamatta aluksen lippuvaltion ensisijaista vastuuta jäsenvaltioiden on sovellettavien lakiensa ja asetustensa mukaisesti toteutettava tarvittavat toimet sellaisten kansalaisten osalta, joiden on todettu tukevan LIS-kalastusta tai harjoittavan sitä.
4. Kunkin jäsenvaltion on ilmoitettava komissiolle niiden toimivaltaisten viranomaisten nimet, jotka vastaavat tässä luvussa tarkoitettujen kansalaisten toimintaa koskevien tietojen keräämisen ja tarkistamisen järjestämisestä, tietojen toimittamisesta komissiolle sekä yhteistyöstä komission kanssa.
40 artikla
Ennaltaehkäisy ja seuraamukset
1. Jäsenvaltion on kannustettava kansalaisia toimittamaan kaikki heidän hallussaan olevat tiedot, jotka koskevat kolmannen maan lipun alla purjehtiviin aluksiin liittyviä oikeudellisia, hyötyä tuottavia tai rahoituksellisia intressejä taikka tällaisiin aluksiin liittyvää määräysvaltaa, sekä kyseisten alusten nimet.
2. Kansalaiset eivät saa myydä eivätkä viedä kalastusaluksia yhteisön LIS-alusluetteloon merkittyjen kalastusalusten toimintaan tai hallinnointiin osallistuville tai niihin omistussuhteessa oleville toimijoille.
3. Jäsenvaltiot eivät saa myöntää valtiontukea kansallisesta tukiohjelmasta tai yhteisön varoista yhteisön LIS-alusluetteloon merkittyjen alusten toimintaan tai hallinnointiin osallistuville tai niihin omistussuhteessa oleville toimijoille, sanotun kuitenkaan rajoittamatta yhteisön lainsäädännössä säädettyjen julkisia varoja koskevien muiden säännösten soveltamista.
4. Jäsenvaltioiden on pyrittävä selvittämään, onko kansalaisten ja jonkin kolmannen maan välillä järjestelyjä, joiden avulla jäsenvaltioiden lipun alla purjehtivat kalastusalukset voivat siirtyä tällaisen kolmannen maan lipun alle. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle toimittamalla sille asianomaisten kalastusalusten luettelo.
IX LUKU
VÄLITTÖMÄT TÄYTÄNTÖÖNPANOTOIMENPITEET, SEURAAMUKSET JA OHEISSEURAAMUKSET
41 artikla
Soveltamisala
Tätä lukua sovelletaan
1)
vakaviin rikkomuksiin, jotka ovat tapahtuneet jäsenvaltioiden sillä alueella, johon sovelletaan perustamissopimusta, tai jäsenvaltioiden lainkäyttövaltaan tai suvereniteettiin kuuluvilla merivesillä, lukuun ottamatta perustamissopimuksen liitteessä II mainittujen alueiden lähivesiä;
2)
vakaviin rikkomuksiin, joihin yhteisön kalastusalukset tai jäsenvaltioiden kansalaiset ovat syyllistyneet;
3)
vakaviin rikkomuksiin, jotka on todettu tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla alueella tai vesillä, mutta jotka on tehty aavalla merellä tai kolmannen maan lainkäyttövaltaan kuuluvalla alueella ja joihin kohdistetaan seuraamuksia 11 artiklan 4 kohdan nojalla.
42 artikla
Vakavat rikkomukset
1. Tässä asetuksessa tarkoitetaan vakavalla rikkomuksella
a)
toimia, joita pidetään LIS-kalastuksena 3 artiklassa vahvistettujen perusteiden mukaisesti;
b)
LIS-kalastukseen suoraan liittyvän liiketoiminnan harjoittamista, mukaan luettuna kalastustuotteiden kauppa tai tuonti;
c)
tässä asetuksessa tarkoitettujen asiakirjojen väärentämistä tai tällaisten väärien tai mitättömien asiakirjojen käyttöä.
2. Jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen arvioi rikkomuksen vakavuuden ottaen huomioon 3 artiklan 2 kohdassa esitetyt perusteet.
43 artikla
Välittömät täytäntöönpanotoimenpiteet
1. Jos luonnollisen henkilön epäillään syyllistyneen vakavaan rikkomukseen tai kun hänet tavataan itse teosta, tai jos oikeushenkilön epäillään syyllistyneen tällaiseen rikkomukseen, jäsenvaltioiden on aloitettava rikkomuksen perusteellinen tutkinta ja toteutettava kansallisen lainsäädäntönsä mukaisia ja rikkomuksen vakavuuteen suhteutettuja välittömiä täytäntöönpanotoimenpiteitä, joita ovat erityisesti seuraavat:
a)
kalastustoimien välitön lopettaminen;
b)
kalastusaluksen ohjaaminen satamaan;
c)
kuljetusvälineen ohjaaminen toiseen sijaintipaikkaan tarkastusta varten;
d)
vakuuden määrääminen;
e)
pyydysten, saaliiden tai kalastustuotteiden takavarikointi;
f)
asianomaisen kalastusaluksen tai kuljetusvälineen väliaikainen käytöstä poisto;
g)
kalastusluvan tilapäinen peruuttaminen.
2. Täytäntöönpanotoimenpiteillä on voitava varmistaa, ettei kyseinen vakava rikkomus jatku ja että toimivaltaiset viranomaiset voivat saattaa päätökseen sitä koskevan tutkinnan.
44 artikla
Vakavista rikkomuksista määrättävät seuraamukset
1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että vakavaan rikkomukseen syyllistyneelle luonnolliselle henkilölle tai vastuussa olevaksi katsotulle oikeushenkilölle voidaan määrätä tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia hallinnollisia seuraamuksia.
2. Jäsenvaltioiden on säädettävä enimmäisseuraamuksesta, joka on suuruudeltaan vähintään viisi kertaa vakavan rikkomuksen kautta saatujen kalastustuotteiden arvo.
Kun on kyse viiden vuoden kuluessa toistuneesta vakavasta rikkomuksesta, jäsenvaltioiden on säädettävä enimmäisseuraamuksesta, joka on suuruudeltaan vähintään kahdeksan kertaa vakavan rikkomuksen kautta saatujen kalastustuotteiden arvo.
Jäsenvaltioiden on näitä seuraamuksia soveltaessaan otettava huomioon myös kyseisille kalavaroille ja meriympäristölle aiheutuneen vahingon arvo.
3. Jäsenvaltiot voivat lisäksi tai vaihtoehtoisesti käyttää tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia rikosoikeudellisia seuraamuksia.
45 artikla
Oheisseuraamukset
Tässä luvussa säädettyihin seuraamuksiin voidaan liittää muita seuraamuksia tai toimenpiteitä, erityisesti
1)
rikkomuksessa osallisena olleen kalastusaluksen vakuustakavarikointi;
2)
kalastusaluksen väliaikainen käytöstä poisto;
3)
kiellettyjen pyydysten, saaliiden tai kalastustuotteiden takavarikointi;
4)
kalastusluvan tilapäinen tai pysyvä peruuttaminen;
5)
kalastusoikeuksien vähentäminen tai peruuttaminen;
6)
uusien kalastusoikeuksien saannin väliaikainen tai pysyvä epääminen;
7)
väliaikainen tai pysyvä oikeuden menettäminen julkisista varoista myönnettävään etuuteen tai tukeen;
8)
edellä olevan 16 artiklan 3 kohdan mukaisesti myönnetyn hyväksytyn taloudellisen toimijan aseman tilapäinen tai pysyvä peruuttaminen.
46 artikla
Seuraamusten ja oheisseuraamusten kokonaistaso
Seuraamusten ja oheisseuraamusten kokonaistaso on laskettava siten, että niillä tosiasiallisesti estetään vakavaan rikkomukseen syyllistyneitä saamasta rikkomuksen tuottamaa taloudellista hyötyä, tämän kuitenkaan rajoittamatta laillista ammatin harjoittamisen oikeutta. Tätä varten on otettava huomioon myös 43 artiklan nojalla toteutetut välittömät täytäntöönpanotoimenpiteet.
47 artikla
Oikeushenkilöiden vastuu
1. Oikeushenkilön on katsottava olevan vastuussa vakavasta rikkomuksesta, jonka on oikeushenkilön hyväksi tehnyt joko yksin tai oikeushenkilön organisaation jäsenenä toimien luonnollinen henkilö, jolla on seuraavien perusteiden nojalla oikeushenkilössä määräävä asema:
a)
oikeus edustaa oikeushenkilöä; tai
b)
valtuus tehdä päätöksiä oikeushenkilön puolesta; tai
c)
valtuus harjoittaa valvontaa oikeushenkilössä.
2. Oikeushenkilön voidaan katsoa olevan vastuussa, jos 1 kohdassa tarkoitetun luonnollisen henkilön harjoittaman ohjauksen tai valvonnan puutteellisuus on mahdollistanut sen, että oikeushenkilön alaisena toimiva luonnollinen henkilö on voinut suorittaa kyseisen oikeushenkilön hyväksi vakavan rikkomuksen.
3. Oikeushenkilön vastuu ei estä menettelyä sellaisia luonnollisia henkilöitä vastaan, jotka ovat tekijöinä, yllyttäjinä tai avunantajina kyseisessä rikkomuksessa.
X LUKU
TIETTYJEN ALUEELLISTEN KALASTUKSENHOITOJÄRJESTÖJEN HYVÄKSYMIEN KALASTUSALUSTEN HAVAINTOJA KOSKEVIEN MÄÄRÄYSTEN TÄYTÄNTÖÖNPANO
48 artikla
Merellä tehtävät havainnot
1. Tämän luvun säännöksiä sovelletaan alueellisten kalastuksenhoitojärjestöjen hyväksymien sellaisten merellä tehtäviä havaintoja koskevien sääntöjen alaisiin kalastustoimiin, jotka ovat yhteisöä sitovia.
2. Jos merellä tehtävistä tarkastuksista vastaava jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen havaitsee LIS-kalastukseksi mahdollisesti katsottavaa toimintaa harjoittavan kalastusaluksen, sen on välittömästi tehtävä ilmoitus tällaisesta havainnosta. Tällaisia ilmoituksia ja kyseisen jäsenvaltioiden asianomaiseen alukseen kohdistaman tutkinnan tuloksia pidetään todisteina tässä asetuksessa säädettyjen eri tunnistus- ja täytäntöönpanomenettelyjen soveltamisessa.
3. Jos yhteisön tai kolmannen maan kalastusaluksen päällikkö havaitsee 2 kohdassa tarkoitettua toimintaa harjoittavan kalastusaluksen, hän voi kerätä tällaisesta havainnosta mahdollisimman paljon tietoja, esimerkiksi:
a)
kalastusaluksen nimi ja kuvaus;
b)
kalastusaluksen kutsutunnus;
c)
kalastusaluksen rekisterinumero ja mahdollinen Lloyds-/IMO-numero;
d)
kalastusaluksen lippuvaltio;
e)
aluksen sijainti (leveysaste, pituusaste), kun se ensimmäisen kerran havaittiin;
f)
päivämäärä/kellonaika (UTC), jolloin alus havaittiin ensimmäisen kerran;
g)
havaintoa tukeva yksi tai useampi valokuva kalastusaluksesta;
h)
asianomaisen kalastusaluksen tarkkailtuja toimia koskevat muut asian kannalta merkitykselliset tiedot.
4. Havaintoilmoitukset on lähetettävä viipymättä havainnon tehneen kalastusaluksen lippujäsenvaltion toimivaltaiselle viranomaiselle, joka toimittaa ne mahdollisimman pian komissiolle tai sen nimeämälle elimelle. Komissio tai sen nimeämä elin ilmoittaa havainnosta välittömästi havaitun aluksen lippuvaltiolle. Komissio tai sen nimeämä elin toimittaa tämän jälkeen havaintoilmoituksen kaikille jäsenvaltioille ja tarvittaessa asianomaisen alueellisen kalastuksenhoitojärjestön pääsihteerille kyseisen järjestön hyväksymien toimenpiteiden mukaisesti toteutettavia jatkotoimia varten.
5. Jäsenvaltion, joka saa alueellisen kalastuksenhoitojärjestön sopimuspuolen toimivaltaiselta viranomaiselta tai sopimuspuolelta sen lipun alla purjehtivan kalastusaluksen toimintaa koskevan havaintoilmoituksen, on annettava tieto ilmoituksesta ja kaikista asiaa koskevista tiedoista mahdollisimman pian komissiolle tai sen nimeämälle elimelle, joka välittää tiedot asianomaisen alueellisen kalastuksenhoitojärjestön pääsihteerille kyseisen järjestön hyväksymien toimenpiteiden mukaisesti toteutettavia mahdollisia jatkotoimia varten.
6. Tätä artiklaa sovelletaan rajoittamatta sellaisten alueellisten kalastuksenhoitojärjestöjen, joiden sopimuspuoli yhteisö on, hyväksymien tiukempien määräysten soveltamista.
49 artikla
Havaittuja kalastusaluksia koskevien tietojen toimittaminen
1. Jäsenvaltioiden, jotka ovat saaneet asianmukaisesti dokumentoituja tietoja havaituista kalastusaluksista, on toimitettava nämä tiedot viipymättä komissiolle tai sen nimeämälle elimelle 54 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun menettelyn mukaisesti määriteltyä mallia noudattaen.
2. Komissio tai sen nimeämä elin tarkastelee myös kansalaisten, kansalaisjärjestöjen, ympäristöjärjestöt mukaan luettuina, sekä kalastusalan tai kalakaupan sidosryhmien edustajien toimittamia asianmukaisesti dokumentoituja tietoja, jotka koskevat havaittuja kalastusaluksia.
50 artikla
Havaittuja kalastusaluksia koskeva tutkinta
1. Jäsenvaltioiden on mahdollisimman pian aloitettava lippunsa alla purjehtivien ja 49 artiklan mukaisesti havaittujen kalastusalusten toimintaa koskeva tutkinta.
2. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava, mahdollisuuksien mukaan sähköisesti, komissiolle tai sen nimeämälle elimelle yksityiskohtaiset tiedot tutkinnan aloittamisesta ja havaitun lippunsa alla purjehtivien kalastusalusten osalta toteutetuista tai suunnitelluista toimista niin pian kuin se on käytännössä mahdollista ja joka tapauksessa kahden kuukauden kuluessa 48 artiklan 4 kohdan mukaisen havaintoilmoituksen saamisesta. Niiden on annettava komissiolle tai sen nimeämälle elimelle säännöllisin väliajoin tietoa havaittujen kalastusalusten toimintaa koskevan tutkinnan edistymisestä. Kun tutkinta on saatu päätökseen, sen tuloksista on toimitettava loppuraportti komissiolle tai sen nimeämälle elimelle.
3. Muiden jäsenvaltioiden kuin asianomaisen lippujäsenvaltion on tarvittaessa tarkistettava, onko kalastusalus, jota havainto koskee, harjoittanut toimintaa niiden lainkäyttövaltaan kuuluvilla merivesillä tai onko tällaisesta aluksesta peräisin olevia kalastustuotteita purettu niiden alueella tai tuotu sinne, ja tutkittava miten alus on aiemmin noudattanut asiaa koskevia säilyttämis- ja hoitotoimenpiteitä. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava tarkistustensa ja tutkimustensa tulokset viipymättä komissiolle tai sen nimeämälle elimelle sekä asianomaiselle lippujäsenvaltiolle.
4. Komissio tai sen nimeämä elin ilmoittaa 2 ja 3 kohdan mukaisesti saadut tiedot kaikille jäsenvaltioille.
5. Tätä artiklaa sovelletaan rajoittamatta asetuksen (EY) N:o 2371/2002 V luvun säännösten sekä sellaisten alueellisten kalastuksenhoitojärjestöjen, joiden sopimuspuoli yhteisö on, hyväksymien määräysten soveltamista.
XI LUKU
KESKINÄINEN AVUNANTO
51 artikla
Keskinäinen avunanto
1. Tämän asetuksen täytäntöönpanosta vastaavien jäsenvaltioiden hallintoviranomaisten on tehtävä yhteistyötä keskenään samoin kuin kolmansien maiden hallintoviranomaisten ja komission kanssa tämän asetuksen noudattamisen varmistamiseksi.
2. Edellä olevan 1 kohdan soveltamiseksi luodaan keskinäisen avunannon järjestelmä, johon sisältyy automatisoitu tietojärjestelmä, LIS-kalastustietojärjestelmä, jota hallinnoi komissio tai sen nimeämä elin, ja jonka tarkoituksena on avustaa toimivaltaisia viranomaisia LIS-kalastuksen estämisessä, tutkinnassa ja siihen liittyvissä syytetoimissa.
3. Yksityiskohtaiset säännöt tämän luvun soveltamisesta annetaan 54 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen.
XII LUKU
LOPPUSÄÄNNÖKSET
52 artikla
Täytäntöönpano
Tämän asetuksen täytäntöönpanon edellyttämät toimenpiteet hyväksytään 54 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen.
53 artikla
Rahoitustuki
Jäsenvaltiot voivat vaatia asianomaisia toimijoita osallistumaan kustannuksiin, jotka liittyvät tämän asetuksen täytäntöönpanoon.
54 artikla
Komiteamenettely
1. Komissiota avustaa asetuksen (ETY) N:o 2371/2002 30 artiklalla perustettu komitea.
2. Jos tähän kohtaan viitataan, sovelletaan päätöksen 1999/468/EY 4 ja 7 artiklaa.
Päätöksen 1999/468/EY 4 artiklan 3 kohdassa tarkoitetuksi määräajaksi vahvistetaan yksi kuukausi.
55 artikla
Kertomuksenantovelvoitteet
1. Jäsenvaltioiden on joka toinen vuosi annettava komissiolle kertomus tämän asetuksen soveltamisesta viimeistään seuraavan kalenterivuoden huhtikuun 30 päivänä.
2. Komissio laatii jäsenvaltioiden kertomusten ja omien havaintojensa perusteella kolmen vuoden välein kertomuksen, joka toimitetaan Euroopan parlamentille ja neuvostolle.
3. Komissio arvioi 29 päivään lokakuuta 2013 mennessä tämän asetuksen vaikutuksia LIS-kalastukseen.
56 artikla
Kumoaminen
Asetuksen (EY) N:o 2847/93 28 b artiklan 2 kohta, 28 e artikla, 28 f artikla, 28 g artikla ja 31 artiklan 2 kohdan a alakohta, asetus (EY) N:o 1093/94, asetus (EY) N:o 1447/1999, asetuksen (EY) N:o 1936/2001 8 artikla, 19 a artikla, 19 b artikla, 19 c artikla, 21 artikla, 21 b artikla, 21 c artikla sekä asetuksen (EY) N:o 601/2004 26 a artikla, 28 artikla, 29 artikla, 30 artikla ja 31 artikla kumotaan 1 päivästä tammikuuta 2010.
Viittauksia kumottuihin asetuksiin pidetään viittauksina tähän asetukseen.
57 artikla
Voimaantulo
Tämä asetus tulee voimaan päivänä, jona se julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
Sitä sovelletaan 1 päivästä tammikuuta 2010.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Brysselissä 29 päivänä syyskuuta 2008.