RÅDETS FORORDNING (EF) Nr. 1099/2009
af 24. september 2009
om beskyttelse af dyr på aflivningstidspunktet
(EØS-relevant tekst)
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 37,
under henvisning til forslag fra Kommissionen,
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet (1),
under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (2),
efter høring af Regionsudvalget, og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Rådets direktiv 93/119/EF af 22. december 1993 om beskyttelse af dyr på slagte- eller aflivningstidspunktet (3) indeholder fælles minimumsregler for beskyttelse af dyr på slagte- eller aflivningstidspunktet i Fællesskabet. Dette direktiv er ikke blevet væsentligt ændret siden vedtagelsen.
(2)
Aflivning kan påføre dyr smerte, psykisk belastning, angst eller anden form for lidelse, selv under de bedst mulige tekniske forhold. Visse aktiviteter i relation til aflivning kan være psykisk belastende for dyrene, og der er ulemper forbundet med enhver bedøvelsesteknik. Virksomhedsledere eller enhver, der er involveret i aflivning af dyr, bør træffe de nødvendige foranstaltninger for at undgå smerte og mindske psykisk belastning og lidelse hos dyr, der slagtes eller aflives, idet der tages hensyn til bedste praksis på området og til de tilladte metoder i henhold til denne forordning. Derfor bør smerte, psykisk belastning og lidelse betragtes som undgåelige, hvis virksomhedsledere eller enhver, der er involveret i aflivning af dyr, overtræder en af bestemmelserne i denne forordning eller anvender tilladte metoder uden at overveje, om de afspejler den nyeste tekniske viden, og dermed uagtsomt eller forsætligt påfører dyrene smerte, psykisk belastning eller lidelse.
(3)
Beskyttelse af dyr på slagte- eller aflivningstidspunktet har været omfattet af fællesskabsretten siden 1974 og blev med direktiv 93/119/EF væsentligt forbedret. Der er imidlertid konstateret store forskelle med hensyn til medlemsstaternes gennemførelse af direktivet, og der er peget på alvorlige dyrevelfærdsproblemer og forskelle, der kan påvirke konkurrenceevne mellem de forskellige virksomhedsledere.
(4)
Dyrevelfærden er en fællesskabsværdi, som er nedfældet i protokollen (nr. 33) om dyrebeskyttelse og dyrevelfærd, der er knyttet som bilag til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab (i det følgende benævnt »protokol nr. 33«). Beskyttelse af dyr på slagte- eller aflivningstidspunktet er et anliggende af offentlig interesse, der påvirker forbrugernes holdning til landbrugsprodukter. En forbedring af dyrs beskyttelse på slagtetidspunktet bidrager desuden til en bedre kødkvalitet og har indirekte en positiv effekt på arbejdssikkerheden på slagterier.
(5)
National lovgivning om dyrs beskyttelse på slagte- eller aflivningstidspunktet har indvirkning på konkurrencen og dermed på, hvordan det indre marked for produkter af animalsk oprindelse, der er omfattet af bilag I til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, fungerer. Det er nødvendigt at indføre fælles regler for at sikre en rationel udvikling af det indre marked for disse produkter.
(6)
Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet (EFSA), der er oprettet ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 178/2002 af 28. januar 2002 om generelle principper og krav i fødevarelovgivningen, om oprettelse af Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet og om procedurer vedrørende fødevaresikkerhed (4), har vedtaget to udtalelser om velfærdsaspekterne af de vigtigste systemer til bedøvelse og aflivning af visse dyrearter, nemlig en udtalelse om dyrevelfærdsaspekter af de mest udbredte metoder til bedøvelse og aflivning af de vigtigste kommercielle dyrearter i 2004 og en udtalelse om dyrevelfærdsaspekter af de mest udbredte metoder til bedøvelse og aflivning af kommercielt opdrættede hjortedyr, geder, kaniner, strudse, ænder, gæs og vagtler i 2006. Fællesskabsretten på dette område bør ajourføres for at tage hensyn til disse videnskabelige udtalelser. Henstillinger om udfasning af brugen af kuldioxid til aflivning af svin og af fuglevandbade til bedøvelse af fjerkræ er ikke medtaget i denne forordning, da konsekvensanalysen viste, at sådanne henstillinger i øjeblikket ikke er økonomisk bæredygtige i EU. Det er imidlertid vigtigt at fortsætte denne drøftelse i fremtiden. Kommissionen bør derfor udarbejde en rapport om de forskellige bedøvelsesmetoder for fjerkræ, navnlig bedøvelse i grupper i vandbad, og forelægge den for Europa-Parlamentet og Rådet. Endvidere er der andre henstillinger, der ikke bør indgå i denne forordning, fordi de vedrører tekniske parametre, der bør være en del af gennemførelsesforanstaltningerne eller fællesskabsretningslinjer. Henstillinger om opdrættede fisk er heller ikke inkluderet i denne forordning, fordi der er behov for yderligere videnskabelige udtalelser og økonomisk vurdering på dette område.
(7)
I 2007 vedtog Verdensorganisationen for Dyresundhed (OIE) den zoosanitære kodeks vedrørende landdyr, som indbefatter retningslinjer for slagtning af dyr og for aflivning af dyr i forbindelse med dyresygdomsbekæmpelse. Disse internationale retningslinjer indeholder anbefalinger vedrørende håndtering, fastholdelse, bedøvelse og afblødning af dyr på slagterier og aflivning af dyr i tilfælde af udbrud af smitsomme sygdomme. Der bør i denne forordning også tages hensyn til disse internationale standarder.
(8)
Siden vedtagelsen af direktiv 93/119/EF er der sket en gennemgribende ændring af Fællesskabets fødevaresikkerhedslovgivning for slagterier, idet Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 852/2004 af 29. april 2004 om fødevarehygiejne (5) og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 853/2004 af 29. april 2004 om særlige hygiejnebestemmelser for animalske fødevarer (6) er blevet vedtaget. I disse forordninger understreges fødevarevirksomhedsledernes ansvar for fødevaresikkerheden. Slagterier er også omfattet af en forhåndsgodkendelsesprocedure, hvor den kompetente myndighed undersøger konstruktion, indretning og udstyr for at sikre, at de er i overensstemmelse med de relevante tekniske regler om fødevaresikkerhed. Dyrevelfærdsaspekter bør integreres bedre på slagterier, og der bør tænkes på dyrevelfærden i forbindelse med slagteriers konstruktion, indretning og udstyr.
(9)
Den offentlige kontrol i fødevarekæden er også blevet omorganiseret med vedtagelsen af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 882/2004 af 29. april 2004 om offentlig kontrol med henblik på verifikation af, at foderstof- og fødevarelovgivningen samt dyresundheds- og dyrevelfærdsbestemmelserne overholdes (7), og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 854/2004 af 29. april 2004 om særlige bestemmelser for tilrettelæggelsen af den offentlige kontrol af animalske produkter til konsum (8).
(10)
De forhold, hvorunder dyr, der holdes til landbrugsformål, aflives, har direkte eller indirekte indvirkning på markedet for fødevarer, foderstoffer eller andre produkter og på de berørte virksomhedslederes konkurrenceevne. Derfor bør disse aflivninger være omfattet af fællesskabsretten. Imidlertid kan traditionelle landbrugsdyr såsom heste, æsler, kvæg, får, geder eller svin også holdes til andre formål, f.eks. som selskabsdyr eller som dyr til forevisning, arbejdsformål eller sport. Hvis aflivningen af dyr af disse arter fører til produktion af fødevarer eller andre produkter, bør disse aktiviteter være omfattet af denne forordning. Vilde eller omstrejfende dyr, der aflives for at regulere bestanden, bør derfor ikke være omfattet af denne forordning.
(11)
Fisk og landdyr er fysiologisk set meget forskellige, og slagtning og aflivning af opdrættede fisk foregår under meget anderledes forhold, navnlig med hensyn til inspektionsprocessen. Endvidere er der ikke forsket nær så meget i bedøvelse af fisk som i bedøvelse af andre landbrugsdyr. Der bør fastlægges særskilte standarder for beskyttelse af fisk i forbindelse med aflivning. Bestemmelser gældende for fisk bør derfor i øjeblikket begrænses til de centrale principper. Yderligere initiativer fra Fællesskabets side bør bygge på en videnskabelig risikovurdering for slagtning og aflivning af fisk, som foretages af EFSA, under hensyntagen til de sociale, økonomiske og administrative virkninger.
(12)
Det er en etisk forpligtelse at aflive produktionsdyr, der gennemgår store lidelser, hvis det ikke er muligt at lindre disse smerter på en økonomisk bæredygtig måde. I de fleste tilfælde kan dyr aflives under ordentlige velfærdsmæssige betingelser. Under ekstraordinære omstændigheder, f.eks. ulykker i fjerntliggende områder, hvor kompetent personale og udstyr ikke kan nå frem til dyrene, kan en overholdelse af optimale velfærdsbestemmelser forlænge deres lidelser. Af hensyn til dyrene er det derfor hensigtsmæssigt at udelukke nødaflivning fra anvendelsen af visse af denne forordnings bestemmelser.
(13)
Det forekommer, at dyr kan være farlige for mennesker og bringe menneskeliv i fare, påføre alvorlige skader eller overføre dødelige sygdomme. Man kan normalt undgå disse risici ved at fastholde dyrene på ordentlig måde, men det kan også være nødvendigt at aflive farlige dyr for at eliminere sådanne risici under visse særlige omstændigheder. I sådanne tilfælde kan aflivningen ikke altid udføres under optimale velfærdsbetingelser, fordi der er tale om en nødsituation. Det er derfor nødvendigt at fravige forpligtelsen til at bedøve eller straks aflive dyret i disse tilfælde.
(14)
I forbindelse med jagt eller sportsfiskeri er de betingelser, som aflivningen foregår under, meget forskellige fra dem, der gælder for landbrugsdyr, og jagt er underlagt specifik lovgivning. Aflivning i forbindelse med jagt eller sportsfiskeri bør derfor udelukkes fra denne forordnings anvendelsesområde.
(15)
I protokol nr. 33 understreges også nødvendigheden af at respektere medlemsstaternes love og administrative bestemmelser samt deres skikke, navnlig med hensyn til religiøse ritualer, kulturelle traditioner og regionale skikke, i forbindelse med fastlæggelsen og gennemførelsen af Fællesskabets politikker inden for bl.a. landbrug og det indre marked. Kulturelle arrangementer, hvor overholdelse af dyrevelfærdskrav vil have negativ indvirkning på selve arrangementets karakter, bør derfor udelukkes fra denne forordnings anvendelsesområde.
(16)
Kulturelle traditioner drejer sig om nedarvede, fastlagte eller sædvanlige mønstre for tænkemåde, handling eller adfærd, som overføres fra generation til generation. De er med til at styrke de langvarige sociale forbindelser mellem de forskellige generationer. Under forudsætning af at disse aktiviteter ikke påvirker markedet for produkter af animalsk oprindelse og ikke er begrundet i produktionsformål, bør aflivning af dyr i forbindelse med disse arrangementer udelukkes fra denne forordnings anvendelsesområde.
(17)
Slagtning af fjerkræ, kaniner og harer til privatpersoners eget forbrug finder sted i et omfang, der ikke vil kunne påvirke de kommercielle slagteriers konkurrenceevne. Den indsats, der er nødvendig for, at de offentlige myndigheder kan opspore og kontrollere sådanne aktiviteter, står ikke i rimeligt forhold til de eventuelle problemer, der skal løses. Disse aktiviteter bør derfor udelukkes fra denne forordnings anvendelsesområde.
(18)
Ved direktiv 93/119/EF blev der givet undtagelse fra kravet om bedøvelse i forbindelse med rituel slagtning på slagterier. Eftersom fællesskabsbestemmelserne vedrørende rituel slagtning er blevet gennemført forskelligt afhængigt af den nationale kontekst, og i betragtning af at der i nationale bestemmelser tages hensyn til forhold, der går ud over formålet med denne forordning, er det vigtigt at bibeholde undtagelsen fra kravet om, at dyr skal bedøves før slagtning, idet hver medlemsstat dog gives en vis grad af subsidiaritet. Nærværende forordning respekterer følgelig religionsfriheden og retten til at udøve sin religion eller tro gennem gudstjeneste, undervisning, andagt og overholdelse af religiøse skikke som omhandlet i artikel 10 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder.
(19)
Der foreligger tilstrækkelig videnskabelig dokumentation for, at hvirveldyr er følende væsener, som derfor bør være omfattet af denne forordnings anvendelsesområde. Krybdyr og padder er dog ikke dyr, der normalt holdes som landbrugsdyr i Fællesskabet, og det vil derfor ikke være hensigtsmæssigt eller proportionalt at lade dem være omfattet af forordningen.
(20)
Mange aflivningsmetoder er smertefulde for dyr. Det er derfor nødvendigt at bedøve dyrene, således at de mister bevidstheden og smerteopfattelsen før eller samtidig med, at de aflives. Det er kompliceret at måle manglende bevidsthed og smerteopfattelse hos et dyr, og det kan kun ske ved hjælp af en videnskabelig godkendt metodologi. Der bør dog foretages overvågning ved hjælp af indikatorer for at vurdere procedurens effektivitet i praksis.
(21)
Overvågning af bedøvelsens virkning er hovedsagelig baseret på vurdering af dyrenes bevidsthed og smerteopfattelse. Ved et dyrs bevidsthed forstås først og fremmest dets evne til at føle og kontrollere sine bevægelser. Selv om der er visse undtagelser, som f.eks. elektroimmobilisering eller andre bevidst fremkaldte paralyser, kan et dyr antages at være bevidstløst, når det ikke kan stå oprejst i en naturlig stilling, ikke er vågent eller ikke viser tegn på positive eller negative følelser såsom frygt eller ophidselse. Et dyrs smerteopfattelse er først og fremmest dets evne til at føle smerte. Et dyr antages at være uden smerteopfattelse, når det ikke viser nogen reflekser eller reaktioner over for stimuli som f.eks. lyde, lugte, lys eller fysisk kontakt.
(22)
Nye bedøvelsesmetoder udvikles løbende og udbydes på markedet som svar på nye udfordringer inden for landbruget og kødindustrien. Det er derfor vigtigt at give Kommissionen beføjelse til at godkende nye bedøvelsesmetoder, samtidig med at man sikrer et ensartet og højt niveau for dyrebeskyttelse.
(23)
Det er nyttigt at have fællesskabsretningslinjer, således at virksomhedsledere og kompetente myndigheder nøjagtigt ved, hvilke parametre de skal anvende for at sikre et højt dyrebeskyttelsesniveau, samtidig med at virksomhedslederne sikres lige vilkår. Det er derfor nødvendigt at give Kommissionen beføjelse til at udarbejde sådanne retningslinjer.
(24)
Afhængigt af hvordan de anvendes i slagte- eller aflivningsprocessen, kan visse bedøvelsesmetoder føre til døden, samtidig med at smerte undgås og psykisk belastning eller lidelse mindskes. Andre bedøvelsesmetoder medfører ikke nødvendigvis døden, og dyrene kan komme til bevidsthed eller blive i stand til at føle smerte igen under videre smertefulde procedurer. Sådanne metoder bør derfor suppleres med andre teknikker, der sikrer, at døden indtræffer, inden dyret kommer til bevidsthed. Det er derfor helt afgørende at præcisere, hvilke bedøvelsesmetoder der skal suppleres med en aflivningsmetode.
(25)
Mange faktorer bevirker, at betingelserne for bedøvelse af dyr og resultaterne af denne bedøvelse i praksis varierer. Der bør derfor foretages en regelmæssig vurdering af resultaterne af bedøvelse. Med henblik herpå bør virksomhedslederne fastsætte en repræsentativ stikprøve af dyr til kontrol af deres bedøvelsespraksis' effektivitet, idet der tages hensyn til, hvor homogen gruppen af dyr er, og andre vigtige faktorer som f.eks. det anvendte udstyr og det involverede personale.
(26)
Nogle af de fremgangsmåder, der anvendes ved bedøvelse, kan muligvis vise sig at være tilstrækkelig pålidelige til, at dyrene uigenkaldeligt aflives under alle omstændigheder, forudsat at der anvendes specifikke nøgleparametre. I sådanne tilfælde forekommer det unødvendigt og urimeligt at kontrollere bedøvelsen. Det er derfor hensigtsmæssigt at give mulighed for at give fritagelse fra forpligtelserne vedrørende kontrol af bedøvelsen, hvor der foreligger tilstrækkelig videnskabelig dokumentation for, at en given fremgangsmåde uigenkaldeligt medfører døden for alle dyr under visse kommercielle vilkår.
(27)
Dyrenes velfærd er i vid udstrækning påvirket af de daglige rutiner, og der kan kun opnås pålidelige resultater, hvis virksomhedslederne udvikler overvågningsværktøj til evaluering af deres virkning. Der bør derfor i alle led i produktionen udarbejdes standardprocedurer, som bør være risikobaserede. De bør omfatte klare målsætninger, ansvarlige personer, modus operandi, målelige kriterier samt procedurer for overvågning og registrering. Nøgleparametrene for hver bedøvelsesmetode bør præciseres på en måde, der sikrer reel bedøvelse af samtlige dyr, der gennemgår processen.
(28)
Veluddannet og velkvalificeret personale forbedrer de betingelser, som dyr behandles under. Kompetencer på dyrevelfærdsområdet indebærer viden om de grundlæggende adfærdsmønstre og behov hos de pågældende dyr ligesom tegn på bevidsthed og smerteopfattelse. Det indebærer også teknisk ekspertise vedrørende det anvendte bedøvelsesudstyr. Personale, der udfører visse slagteoperationer, og folk, der har tilsyn med den sæsonbestemte aflivning af pelsdyr, bør derfor have et kompetencebevis, der er relevant for de opgaver, de udfører. Et krav om kompetencebevis for andet personale, der afliver dyr, ville imidlertid ikke stå i rimeligt forhold til de tilsigtede mål.
(29)
Personale med mange års erfaring kan forventes at have en vis ekspertise. Der bør derfor i denne forordning fastsættes en overgangsbestemmelse vedrørende kravene til kompetencebeviset for så vidt angår et sådant personale.
(30)
Bedøvelsesudstyr udvikles og udformes, således at det fungerer effektivt i en specifik sammenhæng. Producenter bør derfor give brugerne detaljerede anvisninger vedrørende de betingelser, hvorunder udstyret bør anvendes og vedligeholdes for at sikre dyrenes velfærd mest muligt.
(31)
Bedøvelses- og fastholdelsesudstyr skal vedligeholdes ordentligt, for at det kan fungere effektivt. Det kan være nødvendigt at udskifte visse dele på udstyr, der anvendes intensivt, og selv effektiviteten af udstyr, der kun anvendes lejlighedsvis, kan blive forringet som følge af korrosion eller andre miljøfaktorer. Noget udstyr skal også kalibreres nøjagtigt. Virksomhedslederne eller enhver, der er involveret i aflivning af dyr, bør derfor indføre vedligeholdelsesprocedurer for dette udstyr.
(32)
Det er nødvendigt at fastholde dyr af hensyn til personalets sikkerhed og korrekt anvendelse af visse bedøvelsesteknikker. Fastholdelse vil imidlertid som regel være en psykisk belastning for dyrene og bør derfor anvendes i så kort tid som muligt.
(33)
Fejl i bedøvelsesprocedurerne kan føre til, at dyr lider. Denne forordning bør derfor indeholde bestemmelser om, at der skal forefindes passende reserveudstyr til bedøvelse for at minimere smerte, psykisk belastning og lidelse hos dyr.
(34)
Omfanget af slagtning af fjerkræ, kaniner og harer til direkte levering af små mængder kød til den endelige forbruger eller til lokale detailvirksomheder, der leverer sådant kød direkte til den endelige forbruger som fersk kød, varierer fra medlemsstat til medlemsstat på grund af de nationale bestemmelser, der gælder for denne aktivitet i overensstemmelse med artikel 1, stk. 3, litra d), og artikel 4 i forordning (EF) nr. 853/2004. Det er imidlertid vigtigt at sikre, at visse minimumskrav til dyrevelfærd også finder anvendelse på disse aktiviteter.
(35)
Med hensyn til slagtning af visse andre kategorier af dyr end fjerkræ, kaniner og harer til privatpersoners eget forbrug findes der allerede visse EU-minimumskrav som f.eks. forudgående bedøvelse samt nationale regler. Det er derfor hensigtsmæssigt at sikre, at minimumskrav til dyrevelfærd også fastsættes i denne forordning.
(36)
I henhold til forordning (EF) nr. 854/2004 skal der udarbejdes en liste over virksomheder, fra hvilke import til Fællesskabet af bestemte animalske produkter er tilladt. Der bør ved udarbejdelsen af denne liste tages hensyn til de generelle krav og de supplerende krav til slagterier, som er fastsat i nærværende forordning.
(37)
Fællesskabet tilstræber at fremme høje velfærdsstandarder i dyrebesætninger i hele verden, navnlig i forbindelse med handel. Det støtter de specifikke standarder og henstillinger vedrørende dyrevelfærd fra OIE, herunder om slagtning af dyr. Sådanne standarder og henstillinger bør tages i betragtning, når der skal sikres overensstemmelse med Fællesskabets krav i henhold til denne forordning med henblik på import.
(38)
Retningslinjer for god praksis, der er udarbejdet af virksomhedslederorganisationer, er værdifulde instrumenter, der kan hjælpe virksomhedsledere med at opfylde visse af denne forordnings krav, f.eks. for så vidt angår udarbejdelse og gennemførelse af standardprocedurer.
(39)
Slagterier og det udstyr, som anvendes dér, er udformet til bestemte kategorier af dyr og til bestemte kapaciteter. Hvis kapaciteten overskrides, eller udstyret anvendes til andre formål end det tiltænkte, vil det have en negativ indvirkning på dyrenes velfærd. Oplysninger om disse aspekter bør derfor meddeles de kompetente myndigheder og bør indgå i godkendelsesproceduren for slagterier.
(40)
Med mobile slagterier mindskes behovet for at transportere dyr over lange afstande, og de kan derfor bidrage til at sikre dyrevelfærden. De tekniske forhold for mobile slagterier adskiller sig dog fra dem, der gælder for stationære slagterier, og det kan derfor være nødvendigt at tilpasse de tekniske regler. Denne forordning bør derfor åbne mulighed for at indføre undtagelser, således at mobile slagterier fritages for kravene vedrørende slagteriers konstruktion, indretning og udstyr. Indtil der vedtages sådanne undtagelser, er det rimeligt at give medlemsstaterne mulighed for at fastsætte eller bibeholde nationale regler for mobile slagterier.
(41)
Der sker løbende videnskabelige og tekniske fremskridt med hensyn til slagteriers konstruktion, indretning og udstyr. Det er derfor vigtigt at give Kommissionen beføjelse til at ændre kravene til slagteriers konstruktion, indretning og udstyr, samtidig med at man bibeholder et ensartet og højt niveau for dyrebeskyttelse.
(42)
For at sikre et højt dyrebeskyttelsesniveau, samtidig med at virksomhedslederne sikres lige vilkår, er det nyttigt at have fællesskabsretningslinjer for virksomhedsledere og kompetente myndigheder, der indeholder specifikke oplysninger om slagteriers konstruktion, indretning og udstyr. Det er derfor nødvendigt at give Kommissionen beføjelse til at vedtage sådanne retningslinjer.
(43)
Slagtning uden bedøvelse kræver et præcist halssnit med en skarp kniv for at minimere dyrenes lidelser. Derudover er der risiko for, at dyr, der ikke fastholdes mekanisk, efter at halssnittet er lagt, afbløder langsommere, og at dyrenes lidelser dermed forlænges unødvendigt. Kvæg, får og geder udgør er de mest almindelige arter, der slagtes efter denne metode. Drøvtyggere, der slagtes uden bedøvelse, bør derfor fastholdes individuelt og mekanisk.
(44)
Der sker løbende videnskabelige og tekniske fremskridt med hensyn til håndtering og fastholdelse af dyr på slagterier. Det er derfor vigtigt at give Kommissionen beføjelse til at ændre kravene til håndtering og fastholdelse af dyr før slagtning, samtidig med at man sikrer et ensartet og højt niveau for dyrebeskyttelse.
(45)
For at sikre et højt dyrebeskyttelsesniveau, samtidig med at virksomhedslederne sikres lige vilkår, er det nyttigt at have fællesskabsretningslinjer for virksomhedsledere og kompetente myndigheder, der indeholder specifikke oplysninger om håndtering og fastholdelse af dyr før slagtning. Det er derfor nødvendigt at give Kommissionen beføjelse til at vedtage sådanne retningslinjer.
(46)
Erfaringer fra visse medlemsstater viser, at udnævnelsen af en særlig kvalificeret person til dyrevelfærdsansvarlig, der koordinerer og følger op på gennemførelsen af dyrevelfærdsprocedurer på slagterier, har været til gavn for dyrevelfærden. Denne foranstaltning bør derfor finde anvendelse i hele Fællesskabet. Den dyrevelfærdsansvarlige bør have tilstrækkelige beføjelser og teknisk kompetence til at kunne give personalet i slagtekæden relevant vejledning.
(47)
Små slagterier, der først og fremmest er involveret i direkte salg af fødevarer til forbrugerne, behøver ikke et kompliceret administrativt system for at gennemføre denne forordnings generelle principper. I disse tilfælde står kravet om en dyrevelfærdsansvarlig ikke i rimeligt forhold til de tilsigtede mål, og ved denne forordning bør der indføres en undtagelse fra dette krav for sådanne slagterier.
(48)
Sanering indebærer ofte krisestyring med sideløbende prioriteringer, som f.eks. dyresundhed, folkesundhed, miljø eller dyrevelfærd. Det er vigtigt, at dyrevelfærdsbestemmelserne overholdes i alle faser af saneringsprocessen, men det kan forekomme, at overholdelsen af disse bestemmelser under særlige omstændigheder kan indebære en fare for menneskers sundhed eller forsinke udryddelsen af en sygdom betragteligt og dermed bevirke, at flere dyr bliver syge og dør.
(49)
Derfor bør de kompetente myndigheder have tilladelse til at fravige visse bestemmelser i denne forordning i konkrete tilfælde, hvis dyresundhedssituationen nødvendiggør nødaflivning af dyr, og/eller hvis der ikke findes egnede alternativer, som kan sikre dem den bedst mulige velfærd. Sådanne fravigelser bør dog ikke træde i stedet for ordentlig planlægning. Således bør planlægningen forbedres, og dyrevelfærd bør integreres ordentligt i beredskabsplanerne for smitsomme sygdomme.
(50)
For så vidt angår procedurerne for anmeldelse af dyresygdomme foretages anmeldelse af sygdomsudbrud i overensstemmelse med direktiv 82/894/EØF af 21. december 1982 om anmeldelse af dyresygdomme inden for Fællesskabet (9) gennem systemet for anmeldelse af dyresygdomme (ADNS). På nuværende tidspunkt giver ADNS ikke specifikke oplysninger om dyrevelfærd, men systemet vil kunne videreudvikles til at gøre det i fremtiden. Der bør derfor med henblik på videreudvikling af ADNS gives mulighed for undtagelse fra indberetningspligten vedrørende dyrevelfærd ved sanering.
(51)
Moderne bedøvelses- og fastholdelsesudstyr bliver stadig mere komplekst og raffineret og kræver særlig ekspertise og analyse. Medlemsstaterne bør derfor sikre, at den kompetente myndighed har adgang til tilstrækkelig videnskabelig støtte, som embedsmænd kan henvende sig til, hvis udstyr og metoder til bedøvelse af dyr skal vurderes.
(52)
Effektiviteten af de enkelte bedøvelsesmetoder vurderes ud fra kontrol af nøgleparametre og regelmæssig evaluering. Udarbejdelse af retningslinjer for god praksis for overvågningsprocedurer og andre procedurer i forbindelse med aflivning af dyr er derfor vigtig, idet virksomhedsledere dermed får nogle egentlige retningslinjer for dyrevelfærd. Et referencecenter eller -netværk i hver medlemsstat bør derfor udføre denne opgave i samarbejde med de relevante interesserede parter.
(53)
Udstedelse af kompetencebeviser bør ske på en ensartet måde. Organer eller enheder, der udsteder kompetencebeviser, bør derfor akkrediteres i overensstemmelse med ensartede standarder, der bør gøres til genstand for en videnskabelig vurdering. Den enhed, der yder videnskabelig støtte i overensstemmelse med artikel 20, bør derfor, hvor det er nødvendigt, afgive udtalelse om evnen og egnetheden hos de organer eller enheder, der udsteder kompetencebeviser.
(54)
Forordning (EF) nr. 882/2004 giver den kompetente myndighed mulighed for at træffe visse foranstaltninger i tilfælde af manglende overholdelse, navnlig med hensyn til dyrevelfærdsbestemmelser. Det er derfor kun nødvendigt at fastsætte de yderligere foranstaltninger, som skal træffes specifikt med henblik på anvendelse af nærværende forordning.
(55)
Ifølge forordning (EF) nr. 178/2002 skal EFSA fremme netværkssamarbejde mellem de organisationer, der arbejder lokalt inden for EFSA's missioner, for at fremme videnskabeligt samarbejde, udveksling af oplysninger, udformning og gennemførelse af fælles projekter samt udveksling af ekspertise og bedste praksis på fødevarelovgivningsområdet.
(56)
Udstedelse af kompetencebeviser og afholdelse af kurser bør ske på en ensartet måde. Nærværende forordning bør derfor fastsætte medlemsstaternes forpligtelser i forbindelse hermed og de nærmere bestemmelser om tildeling, suspension eller inddragelse af kompetencebeviser.
(57)
Borgerne i Europa forventer, at minimumsregler for dyrevelfærd overholdes ved slagtning af dyr. I nogle områder afhænger holdningen over for dyr også af nationale opfattelser, og der er et krav i nogle medlemsstater om at bibeholde eller vedtage mere omfattende dyrevelfærdsregler end dem, der er vedtaget i Fællesskabet. I dyrenes interesse og forudsat, at det ikke har nogen indvirkning på det indre marked, er det hensigtsmæssigt at give medlemsstaterne mulighed for en vis fleksibilitet til at bibeholde eller på visse specifikke områder vedtage mere omfattende nationale regler.
Det er vigtigt at sikre, at sådanne nationale regler ikke anvendes af medlemsstaterne på en måde, der hindrer, at det indre marked fungerer efter hensigten.
(58)
På nogle områder, der er omfattet af denne forordning, har Rådet behov for yderligere videnskabelige, samfundsmæssige og økonomiske oplysninger, inden det kan fastsætte nærmere bestemmelser, navnlig i forbindelse med opdrættede fisk og vedrørende fastholdelse af kvæg ved at dreje det om på ryggen. Det er derfor nødvendigt, at Kommissionen giver Rådet disse oplysninger, inden der fremsættes forslag om ændringer af forordningen for så vidt angår disse områder.
(59)
Slagteriers konstruktion, indretning og udstyr kræver langsigtet planlægning og investering. Der bør derfor ved denne forordning indføres en passende overgangsperiode, så branchen får tilstrækkelig tid til at tilpasse sig de relevante krav, der er fastsat i denne forordning. I den periode bør de krav i direktiv 93/119/EF, der gælder for slagteriers konstruktion, indretning og udstyr, fortsat finde anvendelse.
(60)
Medlemsstaterne bør fastsætte regler for, hvilke sanktioner der skal anvendes ved overtrædelse af denne forordning, og sikre, at de iværksættes. Sanktionerne bør være effektive, stå i rimeligt forhold til overtrædelsen og have afskrækkende virkning.
(61)
Målet for denne forordning, nemlig at sikre en harmoniseret tilgang med hensyn til dyrevelfærdsstandarder på aflivningstidspunktet, kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne og kan derfor på grund af denne forordnings omfang og virkninger bedre gennemføres på fællesskabsplan. Fællesskabet kan derfor træffe foranstaltninger i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet, jf. traktatens artikel 5. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, er det for at virkeliggøre det mål nødvendigt og hensigtsmæssigt at fastsætte bestemmelser om aflivning af dyr med henblik på fremstilling af fødevarer, uld, skind, pelsværk eller andre produkter og om dermed forbundne aktiviteter. Denne forordning går ikke ud over, hvad der er nødvendigt for at nå dette mål.
(62)
De foranstaltninger, som er nødvendige for at gennemføre denne forordning, bør vedtages i overensstemmelse med Rådets afgørelse 1999/468/EF af 28. juni 1999 om fastsættelse af de nærmere vilkår for udøvelsen af de gennemførelsesbeføjelser, der tillægges Kommissionen (10) -
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:
KAPITEL I
FORMÅL, ANVENDELSESOMRÅDE OG DEFINITIONER
Artikel 1
Formål og anvendelsesområde
1. Ved denne forordning fastsættes bestemmelser om aflivning af dyr, der avles eller holdes med henblik på fremstilling af fødevarer, uld, skind, pelsværk og andre produkter, samt aflivning af dyr med henblik på sanering og om dermed forbundne aktiviteter.
For så vidt angår fisk, finder dog kun kravene i artikel 3, stk. 1, anvendelse.
2. Kapitel II (med undtagelse af artikel 3, stk. 1 og 2), kapitel III og kapitel IV (med undtagelse af artikel 19) finder ikke anvendelse på nødaflivning uden for et slagteri eller på de tilfælde, hvor overholdelse af disse bestemmelser ville medføre en umiddelbar og alvorlig risiko for menneskers sundhed eller sikkerhed.
3. Denne forordning finder ikke anvendelse på:
a)
dyr, der aflives
i)
i forbindelse med videnskabelige forsøg udført under tilsyn af en kompetent myndighed
ii)
i forbindelse med jagt eller sportsfiskeri
iii)
i forbindelse med kultur- eller sportsarrangementer
b)
fjerkræ, kaniner og harer, der slagtes uden for et slagteri af deres ejer til dennes eget private forbrug.
Artikel 2
Definitioner
I denne forordning forstås ved:
a) »aflivning«: enhver bevidst fremkaldt proces, som medfører, at et dyr dør
b) »dermed forbundne aktiviteter«: aktiviteter som f.eks. håndtering, opstaldning, fastholdelse, bedøvelse og afblødning af dyr, som finder sted i forbindelse med og på stedet for aflivningen
c) »dyr«: alle hvirveldyr med undtagelse af krybdyr og padder
d) »nødaflivning«: aflivning af tilskadekomne dyr eller dyr, som lider af en sygdom, der er forbundet med store smerter eller lidelser, og hvor der ikke er nogen anden praktisk mulighed for at lindre disse smerter eller lidelser
e) »opstaldning«: anbringelse af dyr i båse, stier, folde eller på overdækkede arealer i forbindelse med eller som en del af et slagteris aktiviteter
f) »bedøvelse«: enhver bevidst fremkaldt proces, som bevirker, at et dyr, uden at det påføres smerter, mister bevidstheden og smerteopfattelsen, herunder enhver metode, som medfører øjeblikkelig død
g) »religiøst ritual«: en række handlinger i forbindelse med slagtning af dyr, som er foreskrevet af en religion
h) »kultur- eller sportsarrangementer«: arrangementer, der altovervejende har tilknytning til veletablerede kulturelle traditioner eller sportsaktiviteter, herunder væddeløb eller andre former for konkurrencer, hvor der ikke finder produktion af kød eller andre animalske produkter sted, eller hvor denne produktion er marginal i forhold til arrangementet som sådan og uden økonomisk betydning
i) »standardprocedurer«: skriftlige instrukser med henblik på at opnå ensartethed i forbindelse med udførelsen af en bestemt funktion eller standard
j) »slagtning«: aflivning af dyr med henblik på konsum
k) »slagteri«: enhver virksomhed, hvor der slagtes landdyr, der er omfattet af anvendelsesområdet for forordning (EF) nr. 853/2004
l) »virksomhedsleder«: enhver fysisk eller juridisk person, som er ansvarlig for et foretagende, der foretager aflivning af dyr eller enhver anden dertil knyttet aktivitet, der er omfattet af denne forordnings anvendelsesområde
m) »pelsdyr«: pattedyr af arter, der hovedsagelig opdrættes til produktion af pels, f.eks. mink, ildere, ræve, vaskebjørne, sumpbævere og chinchillaer
n) »sanering«: aflivning af dyr af hensyn til folkesundheden, dyresundheden, dyrevelfærden eller miljøet under tilsyn af den kompetente myndighed
o) »fjerkræ«: opdrættet fjerkræ, herunder fjerkræ, der ikke betragtes som tamfjerkræ, men som opdrættes som tamfjerkræ, med undtagelse af strudsefugle
p) »fastholdelse«: anvendelse på et dyr af enhver procedure, der har til formål at begrænse dets bevægelser for at lette effektiv bedøvelse og aflivning, samtidig med at dyres skånes for enhver undgåelig smerte, frygt eller ophidselse
q) »kompetent myndighed«: den centrale myndighed i en medlemsstat, der har kompetence til at sikre, at kravene i denne forordning overholdes, eller enhver anden myndighed, som den centrale myndighed har overdraget denne beføjelse til
r) »rygmarvsstødning«: ødelæggelse af centralnervevævet og rygmarven ved hjælp af et langt stavformet instrument, der stødes ind i kraniehulen.
KAPITEL II
ALMINDELIGE BETINGELSER
Artikel 3
Generelle krav til aflivning og dermed forbundne aktiviteter
1. Dyr skal skånes for enhver undgåelig smerte, psykisk belastning eller lidelse under aflivning og dermed forbundne aktiviteter.
2. Med henblik på stk. 1 træffer virksomhedslederne navnlig de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at dyr:
a)
er sikret fysisk komfort og beskyttelse, navnlig ved at de holdes rene, har det tilstrækkelig varmt og forhindres i at falde eller glide
b)
er beskyttet mod skader
c)
håndteres og opstaldes under hensyntagen til deres normale adfærd
d)
ikke viser tegn på undgåelig smerte eller frygt og ikke udviser unormal adfærd
e)
ikke lider under langvarig mangel på foder eller vand
f)
er forhindret i undgåelig interaktion med andre dyr, der vil kunne skade deres velfærd.
3. Anlæg, der anvendes til aflivning og dermed forbundne aktiviteter, skal udformes, indrettes, vedligeholdes og anvendes således, at det sikres, at kravene i stk. 1 og 2 er opfyldt under de forventede betingelser for anlæggets aktiviteter hele året.
Artikel 4
Bedøvelsesmetoder
1. Dyr må kun aflives efter bedøvelse i overensstemmelse med metoderne og de specifikke krav, der er knyttet til anvendelsen af disse metoder, i bilag I. Dyret skal forblive bevidstløst og uden smerteopfattelse indtil sin død.
Metoder i bilag I, der ikke medfører øjeblikkelig død (i det følgende benævnt »simpel bedøvelse«), skal så hurtigt som muligt efterfølges af en procedure, der medfører døden, som f.eks. afblødning, rygmarvsstødning, aflivning med elektrisk strøm eller langvarig eksponering for iltmangel.
2. Bilag I kan ændres for at tage hensyn til den videnskabelige og tekniske udvikling, på grundlag af en udtalelse fra EFSA og efter proceduren i artikel 25, stk. 2.
Enhver sådan ændring skal dog sikre, at niveauet for dyrevelfærd mindst svarer til det niveau, der sikres med de eksisterende metoder.
3. Fællesskabsretningslinjer vedrørende metoderne i bilag I kan vedtages efter proceduren i artikel 25, stk. 2.
4. I forbindelse med dyr, der slagtes ved særlige metoder, der er foreskrevet af religiøse ritualer, finder kravene i stk. 1 ikke anvendelse, forudsat at slagtningen finder sted på et slagteri.
Artikel 5
Kontrol af bedøvelsen
1. Virksomhedsledere skal sikre, at de personer, der er ansvarlige for bedøvelse, eller andet dertil udpeget personale regelmæssigt kontrollerer, at dyrene ikke viser nogen tegn på bevidsthed eller smerteopfattelse i tidsrummet mellem afslutningen af bedøvelsesprocessen og dødens indtræden.
Denne kontrol udføres på en tilstrækkelig repræsentativ stikprøve af dyr, og hyppigheden fastlægges under hensyntagen til resultatet af tidligere kontrol og alle faktorer, der kan have indflydelse på bedøvelsesprocessens effektivitet.
Når resultatet af kontrollen viser, at et dyr ikke er tilstrækkeligt bedøvet, træffer den ansvarlige for bedøvelsen omgående passende foranstaltninger, jf. de standardprocedurer, der er udarbejdet i overensstemmelse med artikel 6, stk. 2.
2. Hvis dyr i medfør af artikel 4, stk. 4, aflives uden forudgående bedøvelse, kontrollerer de ansvarlige for slagtningen systematisk, at de ikke viser tegn på bevidsthed eller smerteopfattelse, før de løses fra fastholdelse, og ikke viser tegn på liv, før de behandles eller skoldes.
3. I forbindelse med stk. 1 og 2 kan virksomhedsledere anvende de kontrolprocedurer, der er beskrevet i de retningslinjer for god praksis, der er omhandlet i artikel 13.
4. I betragtning af at visse bedøvelsesmetoder er yderst pålidelige, kan der i givet fald og på grundlag af en udtalelse fra EFSA indrømmes undtagelser fra kravene i stk. 1 efter proceduren i artikel 25, stk. 2.
Artikel 6
Standardprocedurer
1. Virksomhedslederne planlægger på forhånd aflivning af dyr og dermed forbundne aktiviteter og udfører dem i overensstemmelse med standardprocedurer.
2. Virksomhedslederne udarbejder og gennemfører disse standardprocedurer for at sikre, at aflivning og dermed forbundne aktiviteter udføres i overensstemmelse med artikel 3, stk. 1.
For så vidt angår bedøvelse, skal standardprocedurerne:
a)
tage hensyn til producentens anvisninger
b)
på grundlag af tilgængelig videnskabelig dokumentation for hver anvendt bedøvelsesmetode fastsætte de nøgleparametre, der er nævnt i bilag I, kapitel I, og sikre, at de effektivt bedøver dyrene
c)
præcisere de foranstaltninger, der skal træffes, når den i artikel 5 omhandlede kontrol angiver, at et dyr ikke er tilstrækkeligt bedøvet, eller, når det drejer sig om dyr, der slagtes i overensstemmelse med artikel 4, stk. 4, at dyret stadig viser livstegn.
3. I forbindelse med stk. 2 kan virksomhedsledere anvende de standardprocedurer, der er beskrevet i de retningslinjer for god praksis, der er omhandlet i artikel 13.
4. Virksomhedslederne stiller efter anmodning standardprocedurerne til rådighed for den kompetente myndighed.
Artikel 7
Kompetenceniveau og kompetencebevis
1. Aflivning og dermed forbundne aktiviteter må kun udføres af personer med det fornødne kompetenceniveau uden at forvolde dyrene undgåelig smerte, angst eller lidelse.
2. Virksomhedslederne sikrer, at følgende slagteoperationer kun udføres af personer med et kompetencebevis til sådanne operationer, jf. artikel 21, der viser deres evne til at udføre dem i overensstemmelse med bestemmelserne i denne forordning:
a)
håndtering og pasning af dyr inden fastholdelse
b)
fastholdelse af dyr med henblik på bedøvelse eller aflivning
c)
bedøvelse af dyr
d)
vurdering af bedøvelsens virkning
e)
ophængning eller ophejsning af levende dyr
f)
afblødning af levende dyr
g)
slagtning i overensstemmelse med artikel 4, stk. 4.
3. Uanset kravet i stk. 1 skal aflivning af pelsdyr foregå i tilstedeværelse af og under direkte tilsyn af en person, der har et kompetencebevis, jf. artikel 21, som er udstedt for alle de aktiviteter, der udføres under den pågældende persons tilsyn. Virksomhedslederne på pelsdyrfarme underretter på forhånd den kompetente myndighed om en forestående slagtning af dyr.
Artikel 8
Anvisninger for anvendelse af fastholdelses- og bedøvelsesudstyr
Produkter, der i forbindelse med markedsføring og reklame præsenteres som fastholdelses- eller bedøvelsesudstyr, må kun sælges, hvis de ledsages af passende anvisninger vedrørende brug, således at dyr sikres de bedst mulige velfærdsbetingelser. Producenterne skal også gøre disse anvisninger offentligt tilgængelige via internettet.
Disse anvisninger skal navnlig præcisere:
a)
art, kategori, mængde og/eller vægt af de dyr, som udstyret skal anvendes til
b)
de anbefalede parametre svarende til de forskellige anvendelsesbetingelser, herunder de nøgleparametre, der er fastsat i bilag I, kapitel I
c)
med hensyn til bedøvelsesudstyr en metode til overvågning af udstyrets effektivitet for så vidt angår overholdelse af denne forordnings bestemmelser
d)
anbefalinger vedrørende vedligeholdelse og om nødvendigt kalibrering af bedøvelsesudstyret.
Artikel 9
Anvendelse af fastholdelses- og bedøvelsesudstyr
1. Virksomhedslederne sikrer, at alt udstyr, der anvendes til at fastholde eller bedøve dyr, vedligeholdes og kontrolleres i overensstemmelse med producenternes anvisninger af personer, der er uddannet dertil.
Virksomhedslederne fører optegnelser over vedligeholdelsen. De opbevarer sådanne optegnelser i mindst et år og stiller dem til rådighed for den kompetente myndighed på anmodning.
2. Virksomhedslederne sikrer, at der under bedøvelsesprocessen er umiddelbar adgang til passende reserveudstyr, som tages i anvendelse, hvis det først anvendte bedøvelsesudstyr skulle svigte. Reservemetoden kan adskille sig fra den først benyttede metode.
3. Virksomhedslederne sikrer, at dyr ikke placeres i fastholdelsesudstyr, herunder hovedfastholdelsesudstyr, før den person, der er ansvarlig for bedøvelsen eller afblødningen, er klar til at bedøve eller afbløde dyrene så hurtigt som muligt.
Artikel 10
Privatpersoners eget forbrug
Kun kravene i artikel 3, stk. 1, artikel 4, stk. 1, og artikel 7, stk. 1, finder anvendelse på slagtning af andre dyr end fjerkræ, kaniner og harer og dermed forbundne aktiviteter uden for et slagteri af deres ejer eller af en person på ansvar og under tilsyn af ejeren til privatpersoners eget forbrug.
Også kravene i artikel 15, stk. 3, og i punkt 1.8-1.11, punkt 3.1 og for så vidt det henviser til simpel bedøvelse punkt 3.2 i bilag III finder anvendelse på slagtning af andre dyr end fjerkræ, kaniner og harer, svin, får og geder uden for et slagteri af deres ejer eller af en person på ansvar og under tilsyn af ejeren til privatpersoners eget forbrug.
Artikel 11
Direkte levering af små mængder kød af fjerkræ, kaniner og harer
1. Kun kravene i artikel 3, stk. 1, artikel 4, stk. 1, og artikel 7, stk. 1, finder anvendelse på slagtning af fjerkræ, kaniner og harer på bedriften med henblik på producentens direkte salg af små mængder kød til den endelige bruger eller til lokale detailvirksomheder, der sælger sådant kød direkte til den endelige bruger som fersk kød, forudsat at antallet af dyr, der slagtes på bedriften, ikke overstiger det maksimale antal dyr, der fastsættes i overensstemmelse med proceduren i artikel 25, stk. 2.
2. Kravene i kapitel II og III finder anvendelse på slagtning af sådanne dyr, når deres antal overstiger det maksimale antal, der er nævnt i stk. 1.
Artikel 12
Import fra tredjelande
De krav, der er fastsat i kapitel II og III i denne forordning, finder anvendelse med henblik på artikel 12, stk. 2, litra a), i forordning (EF) nr. 854/2004.
Det sundhedscertifikat, der ledsager kød indført fra tredjelande, suppleres med en attest som dokumentation for, at krav, der mindst svarer til kravene i kapitel II og III i denne forordning, er overholdt.
Artikel 13
Udarbejdelse og udbredelse af retningslinjer for god praksis
1. Medlemsstaterne tilskynder til udarbejdelse og udbredelse af retningslinjer for god praksis for at lette forordningens gennemførelse.
2. Når der fastlægges sådanne retningslinjer for god praksis, skal de udarbejdes og udbredes af virksomhedslederorganisationer:
a)
i samråd med repræsentanter for de ikke-statslige organisationer, de kompetente myndigheder og andre interesserede parter
b)
under hensyntagen til videnskabelige udtalelser som omhandlet i artikel 20, stk. 1, litra c).
3. Den kompetente myndighed vurderer retningslinjerne for god praksis for at sikre, at de er udarbejdet i overensstemmelse med stk. 2, og at de overholder Fællesskabets nuværende retningslinjer.
4. Hvis virksomhedslederorganisationerne ikke udsender retningslinjer for god praksis, kan den kompetente myndighed udarbejde og offentliggøre sine egne retningslinjer for god praksis.
5. Medlemsstaterne sender Kommissionen alle de retningslinjer for god praksis, der er valideret af den kompetente myndighed. Kommissionen opretter og fører et register over disse retningslinjer og giver medlemsstaterne adgang til det.
KAPITEL III
SUPPLERENDE KRAV TIL SLAGTERIER
Artikel 14
Slagteriers indretning, konstruktion og udstyr
1. Virksomhedslederne sikrer, at slagteriers indretning og konstruktion og det deri anvendte udstyr overholder bestemmelserne i bilag II.
2. Med henblik på anvendelse af denne forordning forelægger virksomhedslederne efter anmodning mindst følgende for den kompetente myndighed, der er omhandlet i artikel 4 i forordning (EF) nr. 853/2004, i forbindelse med hvert slagteri:
a)
det maksimale antal dyr pr. time for hver slagtekæde
b)
kategori og vægt af de dyr, som det tilgængelige fastholdelses- eller bedøvelsesudstyr kan anvendes til
c)
den maksimale kapacitet af hvert opstaldningsareal.
Den kompetente myndighed vurderer de forelagte oplysninger i overensstemmelse med første afsnit ved godkendelsen af slagteriet.
3. Der kan efter proceduren i artikel 25, stk. 2, vedtages:
a)
undtagelser fra bestemmelserne i bilag II for mobile slagterier
b)
ændringer, der er nødvendige for at tilpasse bilag II til den videnskabelige og tekniske udvikling.
Indtil de i første afsnit, litra a), omhandlede undtagelser er blevet vedtaget, kan medlemsstaterne indføre eller bibeholde nationale regler for mobile slagterier.
4. Der kan vedtages fællesskabsretningslinjer for gennemførelsen af stk. 2 i denne artikel og bilag II efter proceduren i artikel 25, stk. 2.
Artikel 15
Håndtering og fastholdelse på slagterier
1. Virksomhedslederne sikrer, at de operationelle bestemmelser for slagterier i bilag III overholdes.
2. Virksomhedslederne sikrer, at alle dyr, der aflives i medfør af artikel 4, stk. 4, uden forudgående bedøvelse, fastholdes individuelt; drøvtyggere fastholdes mekanisk.
Der må ikke anvendes systemer, der fastholder kvæg ved at dreje det om på ryggen eller anbringe det i enhver anden unaturlig stilling, undtagen hvis dyrene slagtes i overensstemmelse med artikel 4, stk. 4, og forudsat at de udstyres med en anordning, der begrænser både den laterale og vertikale bevægelse af dyrets hoved og kan tilpasses dyrets størrelse.
3. Følgende fastholdelsesmetoder er forbudt:
a)
ophængning eller ophejsning af dyr, der er ved bevidsthed
b)
mekanisk fastlåsning eller sammenbinding af dyrs ben eller fødder
c)
overskæring af rygmarven ved hjælp af f.eks. en puntilla eller en dolk
d)
anvendelse af elektrisk strøm til immobilisering af dyr, som ikke bedøver eller afliver dyrene under kontrollerede forhold, navnlig enhver anvendelse af elektrisk strøm, der ikke omspænder hjernen.
Litra a) og b) finder dog ikke anvendelse på slagtebøjler til fjerkræ.
4. For at tage hensyn til den videnskabelige og tekniske udvikling, herunder en udtalelse fra EFSA, og efter proceduren i artikel 25, stk. 2, kan bilag III ændres.
5. Der kan vedtages fællesskabsretningslinjer for gennemførelsen af bestemmelserne i bilag III efter proceduren i artikel 25, stk. 2.
Artikel 16
Overvågningsprocedurer på slagterier
1. Med henblik på anvendelse af artikel 5 indfører og iværksætter virksomhedsledere passende overvågningsprocedurer på slagterier.
2. De overvågningsprocedurer, der er nævnt i stk. 1, skal beskrive, hvordan den i artikel 5 omhandlede kontrol skal udføres, og skal mindst omfatte følgende:
a)
navnene på de personer, der er ansvarlige for overvågningsproceduren
b)
indikatorer, som kan påvise tegn på bevidstløshed og bevidsthed eller smerteopfattelse hos dyr; indikatorer, som kan påvise manglende livstegn hos dyr, der slagtes i overensstemmelse med artikel 4, stk. 4
c)
kriterier til bestemmelse af, om de resultater, der påvises af de i litra b) nævnte indikatorer, er tilfredsstillende
d)
forholdene i forbindelse med og/eller tidspunktet for overvågningens gennemførelse
e)
antallet af dyr i hver stikprøve, der skal kontrolleres i forbindelse med overvågningen
f)
egnede procedurer til sikring af, at bedøvelses- eller aflivningsprocesserne tages op til revision, hvis de i litra c) nævnte kriterier ikke er opfyldt, for at klarlægge årsagerne til manglerne og de nødvendige ændringer, der skal foretages i disse processer.
3. Virksomhedslederne skal indføre en specifik overvågningsprocedure for hver slagtekæde.
4. Ved fastlæggelsen af kontrollens hyppighed skal der tages hensyn til de vigtigste risikofaktorer, som f.eks. ændringer i type eller størrelse af dyr, der slagtes, eller personalets arbejdsmønstre, således at resultaterne får et højt pålidelighedsniveau.
5. I forbindelse med stk. 1-4 kan virksomhedslederne anvende de overvågningsprocedurer, der er beskrevet i de retningslinjer for god praksis, der er omhandlet i artikel 13.
6. Fællesskabsretningslinjer vedrørende overvågningsmetoder på slagterier kan vedtages efter proceduren i artikel 25, stk. 2.
Artikel 17
Dyrevelfærdsansvarlig
1. Virksomhedslederne udpeger for hvert slagteri en dyrevelfærdsansvarlig, som skal bistå dem med at overholde bestemmelserne i denne forordning.
2. Den dyrevelfærdsansvarlige er under virksomhedslederens direkte myndighed og rapporterer direkte til virksomhedslederen om forhold vedrørende dyrenes velfærd. Vedkommende kan kræve, at slagteriets personale træffer de nødvendige forholdsregler for at sikre overholdelsen af denne forordnings bestemmelser.
3. Den dyrevelfærdsansvarliges ansvarsområder fastsættes i slagteriets standardprocedurer, og det berørte personale gøres på en effektiv måde opmærksomt herpå.
4. Den dyrevelfærdsansvarlige skal være i besiddelse af et kompetencebevis, jf. artikel 21, som er udstedt for alle de processer, der finder sted på de slagterier, som vedkommende er ansvarlig for.
5. Den dyrevelfærdsansvarlige fører optegnelser over de skridt, der tages til at forbedre dyrevelfærden på det slagteri, hvor vedkommende udfører sine opgaver. Sådanne optegnelser opbevares i mindst et år og stilles til rådighed for den kompetente myndighed på anmodning.
6. Stk. 1-5 finder ikke anvendelse på slagterier, hvor der slagtes under 1 000 husdyrenheder eller 150 000 fugle eller kaniner om året.
Med henblik på første afsnit forstås ved »husdyrenhed« en standardmåleenhed, der gør det muligt at aggregere de forskellige husdyrkategorier, således at de kan sammenlignes.
Når medlemsstaterne anvender første afsnit, bruger de følgende omregningssatser:
a)
voksent kvæg som omhandlet i Rådets forordning (EF) nr. 1234/2007 af 22. oktober 2007 om en fælles markedsordning for landbrugsprodukter og om særlige bestemmelser for visse landbrugsprodukter (fusionsmarkedsordningen) (11) og dyr af hestefamilien: 1 husdyrenhed
b)
andet kvæg: 0,50 husdyrenhed
c)
svin med en levende vægt på over 100 kg: 0,20 husdyrenhed
d)
andre svin: 0,15 husdyrenhed
e)
får og geder: 0,10 husdyrenhed
f)
lam, gedekid og smågrise med en levende vægt på under 15 kg: 0,05 husdyrenhed.
KAPITEL IV
SANERING OG NØDAFLIVNING
Artikel 18
Sanering
1. Den kompetente myndighed, der er ansvarlig for en sanering, udarbejder en handlingsplan for at sikre, at bestemmelserne i denne forordning overholdes, før saneringen påbegyndes.
De planlagte bedøvelses- og aflivningsmetoder og de tilhørende standardprocedurer til sikring af overholdelse af denne forordnings bestemmelser indgår i de beredskabsplaner, som fællesskabsretten om dyresundhed foreskriver, på grundlag af den hypotese, der opstilles i beredskabsplanen, vedrørende omfanget af og stedet for de formodede sygdomsudbrud.
2. Den kompetente myndighed:
a)
sikrer, at saneringen gennemføres i overensstemmelse med den i stk. 1 nævnte handlingsplan
b)
træffer alle fornødne foranstaltninger for at sikre dyrenes velfærd under de bedst mulige betingelser.
3. Ved anvendelsen af denne artikel og under ekstraordinære omstændigheder kan den kompetente myndighed indrømme undtagelser fra en eller flere af denne forordnings bestemmelser, hvis den finder, at overholdelse af bestemmelserne kan påvirke menneskers sundhed eller forsinke udryddelsen af en sygdom betragteligt.
4. Senest den 30. juni hvert år forelægger den i stk. 1 nævnte kompetente myndighed Kommissionen en rapport om de saneringer, der er udført i det foregående år, og gør den offentlig tilgængelig via internettet.
Denne rapport omfatter navnlig følgende oplysninger om hver sanering:
a)
grundene til saneringen
b)
antal aflivede dyr og deres art
c)
de anvendte bedøvelses- og aflivningsmetoder
d)
en beskrivelse af de opståede vanskeligheder og, hvis det er relevant, de løsninger, der er fundet for at lindre eller mindske de berørte dyrs lidelser
e)
enhver undtagelse, der er indrømmet i henhold til stk. 3.
5. Der kan vedtages fællesskabsretningslinjer for udarbejdelsen og gennemførelsen af handlingsplaner for sanering efter proceduren i artikel 25, stk. 2.
6. I givet fald kan der for at tage hensyn til de oplysninger, som er indsamlet gennem ADNS, efter proceduren i artikel 25, stk. 2, vedtages en undtagelse fra rapporteringspligten i stk. 4.
Artikel 19
Nødaflivning
I tilfælde af nødaflivning træffer brugeren af de berørte dyr alle de nødvendige foranstaltninger for at aflive dyrene hurtigst muligt.
KAPITEL V
KOMPETENT MYNDIGHED
Artikel 20
Videnskabelig støtte
1. Hver medlemsstat sikrer ved hjælp af følgende tiltag, at de kompetente myndigheder på anmodning har adgang til tilstrækkelig, uafhængig videnskabelig støtte:
a)
videnskabelig og teknisk ekspertbistand i forbindelse med godkendelse af slagterier som omhandlet i artikel 14, stk. 2, og udvikling af nye bedøvelsesmetoder
b)
videnskabelige udtalelser vedrørende producenternes anvisninger om anvendelsen og vedligeholdelsen af fastholdelses- og bedøvelsesudstyr
c)
videnskabelige udtalelser om retningslinjer for god praksis, der er udarbejdet på medlemsstatens område med henblik på anvendelsen af denne forordning
d)
anbefalinger med henblik på anvendelse af denne forordning, især for så vidt angår inspektioner og revision
e)
udtalelser om selvstændige organers og enheders evne og egnethed til at opfylde kravene i artikel 21, stk. 2.
2. Videnskabelig støtte kan ydes via et netværk, forudsat at alle de opgaver, der er nævnt i stk. 1, udføres for alle relevante aktiviteter, der finder sted i de berørte medlemsstater.
Med henblik herpå udpeger hver medlemsstat ét kontaktpunkt og gør det offentligt tilgængeligt via internettet. Et sådant kontaktpunkt er sammen med tilsvarende kontaktpunkter og Kommissionen ansvarligt for at udveksle tekniske og videnskabelige oplysninger og bedste praksis vedrørende gennemførelsen af denne forordning.
Artikel 21
Kompetencebevis
1. Med henblik på anvendelse af artikel 7 udpeger medlemsstaterne den kompetente myndighed, der skal være ansvarlig for at:
a)
sikre, at der tilbydes kurser til personale, der beskæftiger sig med aflivning og dermed forbundne aktiviteter
b)
udstede kompetencebeviser, hvori det attesteres, at indehaveren har bestået en uafhængig afsluttende prøve; emnerne for denne prøve skal være relevante for de berørte dyrekategorier og svare til de operationer, der er nævnt i artikel 7, stk. 2 og 3, og til de emner, der er anført i bilag IV
c)
godkende uddannelsesprogrammer for de i litra a) nævnte kurser og form og indhold af den i litra b) nævnte prøve.
2. Den kompetente myndighed kan delegere den afsluttende prøve og udstedelsen af kompetencebeviser til et selvstændigt organ eller en selvstændig enhed, som:
a)
har den nødvendige ekspertise samt det nødvendige personale og udstyr med henblik herpå
b)
er uafhængig(t) og uden interessekonflikter for så vidt angår den afsluttende prøve og udstedelsen af kompetencebeviser.
Den kompetente myndighed kan også delegere tilrettelæggelsen af kurserne til et selvstændigt organ eller en selvstændig enhed, som har den nødvendige ekspertise samt det nødvendige personale og udstyr med henblik herpå.
Den kompetente myndighed gør nærmere oplysninger om organer og enheder, der har fået pålagt sådanne opgaver, offentligt tilgængelige via internettet.
3. Kompetencebeviser skal indeholde oplysninger om, hvilke dyrekategorier, hvilken type udstyr og hvilke af de operationer/aktiviteter der er anført i artikel 7, stk. 2 eller 3, beviset gælder for.
4. En medlemsstat anerkender kompetencebeviser, der er udstedt i en anden medlemsstat.
5. Den kompetente myndighed kan udstede midlertidige kompetencebeviser, forudsat:
a)
at ansøgeren er indskrevet på et kursus som omhandlet i stk. 1, litra a)
b)
at ansøgeren skal arbejde i tilstedeværelse af og under direkte tilsyn af en anden person, der er i besiddelse af et kompetencebevis, der er udstedt for den bestemte aktivitet, der skal udføres
c)
at gyldigheden af det midlertidige bevis ikke overstiger tre måneder, og
d)
at ansøgeren fremlægger en skriftlig erklæring om, at der ikke tidligere er udstedt et sådant midlertidigt kompetencebevis med samme anvendelsesområde til vedkommende, eller til den kompetente myndigheds tilfredshed påviser, at han/hun ikke var i stand til at bestå den afsluttende prøve.
6. Med forbehold af en retlig myndigheds eller den kompetente myndigheds afgørelse om forbud mod håndtering af dyr må der kun udstedes et kompetencebevis, herunder et midlertidigt kompetencebevis, hvis ansøgeren fremlægger en skriftlig erklæring om, at vedkommende ikke har begået en grov overtrædelse af fællesskabsretten og/eller den nationale lovgivning om dyrebeskyttelse i de tre år, der ligger forud for datoen for ansøgningen om et sådant bevis.
7. Medlemsstaterne kan anerkende kvalifikationer, der er erhvervet til andre formål, som ligestillet med kompetencebeviser med henblik på anvendelse af denne forordning, forudsat at de er erhvervet på samme betingelser som dem, der er fastsat i denne artikel. Den kompetente myndighed skal via internettet offentliggøre og ajourføre en liste over kvalifikationer, der anerkendes som ligestillet med kompetencebeviset.
8. Der kan vedtages fællesskabsretningslinjer for anvendelsen af stk. 1 efter proceduren i artikel 25, stk. 2.
KAPITEL VI
MANGLENDE OVERHOLDELSE, SANKTIONER OG GENNEMFØRELSESBEFØJELSER
Artikel 22
Manglende overholdelse
1. Med henblik på anvendelse af artikel 54 i forordning (EF) nr. 882/2004 kan den kompetente myndighed navnlig:
a)
kræve, at virksomhedsledere ændrer deres standardprocedurer og især sætter produktionshastigheden ned eller helt standser produktionen
b)
kræve, at virksomhedslederne øger hyppigheden af den kontrol, der er omhandlet i artikel 5, og ændrer de overvågningsprocedurer, der er nævnt i artikel 16
c)
suspendere eller inddrage kompetencebeviser, der er udstedt i medfør af denne forordning, fra en person, der ikke længere viser tilstrækkelig kompetence, viden eller opmærksomhed med hensyn til sine opgaver i forbindelse med de aktiviteter, som beviset var udstedt til
d)
suspendere eller tilbagekalde den delegering af beføjelser, der er omhandlet i artikel 21, stk. 2
e)
kræve ændring af de anvisninger, der er omhandlet i artikel 8, under behørig hensyntagen til de videnskabelige udtalelser, der er afgivet i henhold til artikel 20, stk. 1, litra b).
2. Når en kompetent myndighed suspenderer eller inddrager et kompetencebevis, underretter den den kompetente udstedende myndighed herom.
Artikel 23
Sanktioner
Medlemsstaterne fastsætter regler for. hvilke sanktioner der skal anvendes ved overtrædelse af denne forordning, og træffer alle nødvendige foranstaltninger til at sikre, at de iværksættes. Sanktionerne skal være effektive, stå i et rimeligt forhold til overtrædelsen og have afskrækkende virkning. Medlemsstaterne giver senest den 1. januar 2013 Kommissionen meddelelse om disse bestemmelser og underretter den hurtigst muligt om alle senere ændringer af betydning for bestemmelserne.
Artikel 24
Gennemførelsesbestemmelser
Eventuelle nødvendige gennemførelsesbestemmelser til denne forordning kan vedtages efter proceduren i artikel 25, stk. 2.
Artikel 25
Udvalgsprocedure
1. Kommissionen bistås af Den Stående Komité for Fødevarekæden og Dyresundhed, der er nedsat ved artikel 58 i forordning (EF) nr. 178/2002.
2. Når der henvises til dette stykke, anvendes artikel 5 og 7 i afgørelse 1999/468/EF.
Perioden i artikel 5, stk. 6, i afgørelse 1999/468/EF fastsættes til tre måneder.
KAPITEL VII
AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
Artikel 26
Strengere nationale regler
1. Denne forordning forhindrer ikke medlemsstaterne i at bibeholde nationale regler, der har til formål at sikre en mere omfattende dyrebeskyttelse på aflivningstidspunktet, og som er gældende på tidspunktet for forordningens ikrafttrædelse.
Inden den 1. januar 2013 underretter medlemsstaterne Kommissionen om sådanne nationale regler. Kommissionen orienterer de øvrige medlemsstater herom.
2. Medlemsstaterne kan vedtage nationale regler, der har til formål at sikre en mere omfattende dyrebeskyttelse på aflivningstidspunktet end den, der følger af reglerne i denne forordning, for følgende områder:
a)
aflivning af dyr og dermed forbundne aktiviteter uden for slagterier
b)
slagtning af opdrættet vildt som defineret i bilag I, punkt 1.6, til forordning (EF) nr. 853/2004, herunder rensdyr, og dermed forbundne aktiviteter
c)
slagtning af dyr i overensstemmelse med artikel 4, stk. 4, og dermed forbundne aktiviteter.
Medlemsstaterne underretter Kommissionen om sådanne nationale regler. Kommissionen orienterer de øvrige medlemsstater herom.
3. Hvis en medlemsstat på grundlag af ny videnskabelig dokumentation skønner, at det er nødvendigt at træffe foranstaltninger, der har til formål at sikre en mere omfattende dyrebeskyttelse på aflivningstidspunktet for så vidt angår bedøvelsesmetoder som omhandlet i bilag I, underretter den Kommissionen om de påtænkte foranstaltninger. Kommissionen orienterer de øvrige medlemsstater herom.
Kommissionen forelægger inden en måned efter, at den er blevet underrettet, spørgsmålet for den komité, der er omhandlet i artikel 25, stk. 1, og godkender eller forkaster på grundlag af en udtalelse fra EFSA og i overensstemmelse med proceduren i artikel 25, stk. 2, de pågældende nationale foranstaltninger.
Finder Kommissionen det hensigtsmæssigt, kan den på grundlag af de godkendte nationale foranstaltninger foreslå ændringer til bilag I i overensstemmelse med artikel 4, stk. 2.
4. En medlemsstat må ikke forbyde eller forhindre, at produkter af animalsk oprindelse fra dyr, der er aflivet i en anden medlemsstat, bringes i omsætning på dens område, fordi de pågældende dyr ikke er aflivet i overensstemmelse med dens nationale regler, der har til formål at sikre en mere omfattende dyrebeskyttelse på aflivningstidspunktet.
Artikel 27
Rapportering
1. Senest den 8. december 2014 forelægger Kommissionen Europa-Parlamentet og Rådet en rapport om muligheden for at indføre visse krav vedrørende beskyttelse af fisk på aflivningstidspunktet under hensyntagen til både dyrevelfærdsaspekter, samfundsøkonomiske virkninger og miljøvirkninger. Rapporten ledsages, hvis det er hensigtsmæssigt, af lovgivningsforslag med henblik på ændring af denne forordning ved at medtage specifikke regler om beskyttelse af fisk på aflivningstidspunktet.
Indtil disse foranstaltninger vedtages, kan medlemsstaterne bibeholde eller vedtage nationale regler om beskyttelse af fisk på slagtnings- eller aflivningstidspunktet, og de skal da underrette Kommissionen herom.
2. Senest den 8. december 2012 forelægger Kommissionen Europa-Parlamentet og Rådet en rapport om systemer, der fastholder kvæg drejet om på ryggen eller i enhver anden unaturlig stilling. Rapporten skal bygge på resultaterne af en videnskabelig undersøgelse, hvor sådanne systemer sammenlignes med dem, der fastholder kvæg i opretstående stilling, og de skal tage hensyn til både dyrevelfærdsaspekter og samfundsøkonomiske virkninger, herunder accept fra trossamfundenes side og operatørernes sikkerhed. Rapporten ledsages, hvis det er hensigtsmæssigt, af lovgivningsforslag med henblik på ændring af denne forordning vedrørende systemer, der fastholder kvæg drejet om på ryggen eller i enhver anden unaturlig stilling.
3. Senest den 8. december 2013 forelægger Kommissionen Europa-Parlamentet og Rådet en rapport om de forskellige metoder til bedøvelse af fjerkræ, navnlig bedøvelse i grupper i fuglevandbad, under hensyntagen til dyrevelfærdsaspekter samt samfundsøkonomiske virkninger og miljøvirkninger.
Artikel 28
Ophævelse
1. Direktiv 93/119/EF ophæves.
Med henblik på anvendelse af artikel 29, stk. 1, i nærværende forordning finder følgende bestemmelser i direktiv 93/119/EF dog fortsat anvendelse:
a)
bilag A:
i)
afsnit I, punkt 1
ii)
afsnit II, punkt 1 og punkt 3, andet punktum, samt punkt 6, 7 og 8 og punkt 9, første punktum
b)
bilag C, afsnit II, punkt 3.A.2, punkt 3.B.1, første afsnit, punkt 3.B.2 og 3.B.4 samt punkt 4.2 og 4.3.
2. Henvisninger til det ophævede direktiv gælder som henvisninger til denne forordning.
Artikel 29
Overgangsbestemmelser
1. Indtil den 8. december 2019 finder artikel 14, stk. 1, kun anvendelse på nye slagterier eller enhver ny indretning eller konstruktion eller ethvert udstyr, der er omfattet af bestemmelserne i bilag II, og som ikke er taget i drift inden den 1. januar 2013.
2. Indtil den 8. december 2015 kan medlemsstaterne fastsætte bestemmelser om, at kompetencebeviser, jf. artikel 21, kan udstedes ved en forenklet procedure til personer, som kan dokumentere mindst tre års relevant faglig erfaring.
Artikel 30
Ikrafttræden
Denne forordning træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Den anvendes fra den 1. januar 2013.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 24. september 2009.
NEUVOSTON ASETUS (EY) N:o 1099/2009,
annettu 24 päivänä syyskuuta 2009,
eläinten suojelusta lopetuksen yhteydessä
(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 37 artiklan,
ottaa huomioon komission ehdotuksen,
ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon (1),
ottaa huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (2),
on kuullut alueiden komiteaa,
sekä katsoo seuraavaa:
(1)
Eläinten suojelusta teurastus- tai lopetushetkellä 22 päivänä joulukuuta 1993 annetussa neuvoston direktiivissä 93/119/EY (3) säädetään yhteisistä vähimmäisvaatimuksista, jotka koskevat eläinten suojelua teurastus- tai lopetushetkellä Euroopan yhteisössä. Mainittua direktiiviä ei ole merkittävästi muutettu sen hyväksymisen jälkeen.
(2)
Lopetus voi aiheuttaa eläimelle kipua, tuskaa, pelkoa ja muuta kärsimystä, vaikka olosuhteet olisivat teknisesti parhaat mahdolliset. Eräät lopetukseen liittyvät toiminnot voivat aiheuttaa stressiä, ja kaikki tainnutusmenetelmät ovat tietyiltä osin puutteellisia. Alan toimijoiden tai kenen tahansa eläinten lopetukseen osallistuvan henkilön olisi toteutettava tarvittavat toimenpiteet eläinten kivun välttämiseksi ja tuskan ja kärsimyksen minimoimiseksi teurastuksen ja lopetuksen yhteydessä ottaen huomioon alan parhaat toimintatavat ja tällä asetuksella sallitut menetelmät. Näin ollen kivun, tuskan tai kärsimyksen aiheuttamista olisi pyrittävä välttämään, jos alan toimija tai kuka tahansa eläinten lopetukseen osallistuva henkilö jättää noudattamatta jotakin tämän asetuksen vaatimusta tai käyttää sallittuja mutta ei viimeisintä kehitystä edustavia menetelmiä ja siten aiheuttaa laiminlyönnin seurauksena tai tietoisesti eläimille kipua, tuskaa tai kärsimystä.
(3)
Eläinten suojelu teurastus- tai lopetushetkellä on kuulunut yhteisön oikeuden piiriin vuodesta 1974, ja sääntelyä vahvistettiin tuntuvasti direktiivillä 93/119/EY. Direktiivin täytäntöönpanossa on kuitenkin havaittu suuria eroja jäsenvaltioiden välillä, ja esille on tuotu huomattavia hyvinvointipuutteita ja eroavaisuuksia, jotka voivat vaikuttaa alan toimijoiden kilpailukykyyn.
(4)
Eläinten hyvinvointi on yhteisön arvo, joka on vahvistettu Euroopan yhteisön perustamissopimukseen liitetyssä pöytäkirjassa (N:o 33) eläinten suojelusta ja hyvinvoinnista, jäljempänä ’pöytäkirja N:o 33’. Eläinten suojelu teurastus- tai lopetushetkellä on yleistä kiinnostusta herättävä asia ja vaikuttaa siihen, miten kuluttajat suhtautuvat maataloustuotteisiin. Lisäksi eläinten suojelun parantaminen teurastus- tai lopetushetkellä vaikuttaa myönteisesti lihan laatuun ja välillisesti työturvallisuuteen teurastamoissa.
(5)
Kansallinen lainsäädäntö, joka koskee eläinten suojelua niiden teurastus- tai lopetushetkellä, vaikuttaa kilpailuedellytyksiin ja vastaavasti Euroopan yhteisön perustamissopimuksen liitteessä I mainittujen eläinperäisten tuotteiden sisämarkkinoiden toimintaan. Yhteisten sääntöjen vahvistaminen on tarpeen kyseisten tuotteiden sisämarkkinoiden asianmukaisen kehittymisen varmistamiseksi.
(6)
Elintarvikelainsäädäntöä koskevista yleisistä periaatteista ja vaatimuksista, Euroopan elintarviketurvallisuusviranomaisen perustamisesta sekä elintarvikkeiden turvallisuuteen liittyvistä menettelyistä 28 päivänä tammikuuta 2002 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 178/2002 (4) perustettu Euroopan elintarviketurvallisuusviranomainen (EFSA) on antanut kaksi lausuntoa tiettyjen eläinlajien tainnutukseen ja lopetukseen käytettävien tärkeimpien menetelmien hyvinvointinäkökohdista: vuonna 2004 annettiin lausunto keskeisten kaupallisten eläinlajien tainnuttamisessa ja lopetuksessa käytettävien tärkeimpien menetelmien hyvinvointinäkökohdista, ja vuonna 2006 annettiin lausunto kaupallisesti tarhattujen hirvieläinten, vuohien, kanien, strutsien, ankkojen, hanhien ja viiriäisten tainnuttamisessa ja lopetuksessa käytettävien tärkeimpien menetelmien hyvinvointinäkökohdista. Yhteisön oikeutta tällä alalla olisi saatettava ajan tasalle näiden tieteellisten lausuntojen huomioon ottamiseksi. Suosituksia luopua hiilidioksidin käytöstä sikojen osalta ja vesitainnutuksen käytöstä siipikarjan osalta ei ole sisällytetty tähän asetukseen, koska vaikutustenarviointi osoitti, että nämä suositukset eivät ole EU:ssa tällä hetkellä taloudellisesti toteuttamiskelpoisia. Tätä keskustelua on kuitenkin tärkeää jatkaa vastaisuudessa. Komission olisi laadittava ja toimitettava sitä varten Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomus erilaisista siipikarjan tainnutusmenetelmistä ja erityisesti monista vesitainnutusmenetelmistä, joissa tainnutetaan useita lintuja kerralla. Eräät muut suositukset olisi jätettävä tämän asetuksen ulkopuolelle siitä syystä, että ne koskevat teknisiä parametreja, joiden paikka on täytäntöönpanotoimenpiteissä tai yhteisön ohjeissa. Viljeltyjä kaloja koskevia suosituksia ei ole sisällytetty tähän asetukseen, koska niiden osalta on tarpeen hankkia lisää tieteellisiä lausuntoja ja taloudellisia arviointeja.
(7)
Maailman eläintautijärjestö (OIE) hyväksyi vuonna 2007 maaeläinten terveyttä koskevan säännöstön, joka sisältää eläinten teurastusta ja tautien torjumiseen liittyvää eläinten lopetusta koskevia ohjeita. Kyseisissä kansainvälisissä ohjeissa annetaan suosituksia eläinten käsittelystä, liikkumisen rajoittamisesta, tainnuttamisesta ja verenlaskusta teurastamoissa sekä eläinten lopetuksesta tarttuvien tautien leviämisen estämiseksi. Nämä kansainväliset ohjeet olisi myös otettava huomioon tässä asetuksessa.
(8)
Direktiivin 93/119/EY hyväksymisen jälkeen teurastamoihin sovellettavaa yhteisön elintarviketurvallisuuslainsäädäntöä on muutettu perusteellisesti elintarvikehygieniasta 29 päivänä huhtikuuta 2004 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 852/2004 (5) ja eläinperäisiä elintarvikkeita koskevista erityisistä hygieniasäännöistä 29 päivänä huhtikuuta 2004 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 853/2004 (6). Mainituissa asetuksissa painotetaan elintarvikealan toimijoiden vastuuta elintarvikkeiden turvallisuudesta. Teurastamoihin sovelletaan myös ennakkohyväksyntämenettelyä, jossa toimivaltainen viranomainen tarkastaa, että laitokset vastaavat rakennustavaltaan, tilojen sijoittelultaan ja välineistöltään elintarviketurvallisuuteen liittyviä teknisiä määräyksiä. Eläinten hyvinvointiin liittyvät näkökohdat olisi otettava entistä paremmin huomioon teurastamoiden rakennustavassa, tilojen sijoittelussa ja välineistössä.
(9)
Elintarvikeketjuun liittyvä virallinen valvonta on myös organisoitu uudelleen rehu- ja elintarvikelainsäädännön sekä eläinten terveyttä ja hyvinvointia koskevien sääntöjen mukaisuuden varmistamiseksi suoritetusta virallisesta valvonnasta 29 päivänä huhtikuuta 2004 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 882/2004 (7) ja ihmisravinnoksi tarkoitettujen eläinperäisten tuotteiden virallisen valvonnan järjestämistä koskevista erityissäännöistä 29 päivänä huhtikuuta 2004 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 854/2004 (8).
(10)
Tuotantoeläinten lopetusolosuhteilla on suoria tai välillisiä vaikutuksia elintarvikkeiden, rehujen tai muiden tuotteiden markkinoihin sekä alan toimijoiden kilpailukykyyn. Siksi lopetukseen liittyvien toimien olisi kuuluttava yhteisön oikeuden soveltamisalaan. Toisaalta perinteisiä tuotantoeläimiä, kuten hevosia, aaseja, nautaeläimiä, lampaita, vuohia ja sikoja voidaan pitää myös muussa tarkoituksessa, esimerkiksi lemmikki- ja näytöseläiminä tai työntekoa tai urheilua varten. Kun tällaisten lajien eläinten lopetus johtaa elintarvikkeiden tai muiden tuotteiden saamiseen, toimintojen olisi kuuluttava tämän asetuksen soveltamisalaan. Vastaavasti kannan sääntelemiseksi tapahtuvan villi- tai kulkueläinten lopetuksen ei pitäisi kuulua tämän asetuksen soveltamisalaan.
(11)
Kalojen fysiologiset ominaisuudet poikkeavat merkittävästi maaeläinten ominaisuuksista, ja viljelykalojen teurastus- ja lopetusolosuhteet ovat hyvin toisenlaiset varsinkin tarkastusmenettelyn osalta. Lisäksi kalojen tainnuttamista on tutkittu huomattavasti vähemmän kuin muiden tuotantoeläinten tainnuttamista. Kalojen suojelemiseksi lopetuksen yhteydessä olisi vahvistettava erilliset normit. Siksi kalojen osalta olisi tässä yhteydessä säädettävä vain pääperiaatteesta. Yhteisön myöhemmin tekemien aloitteiden olisi perustuttava EFSA:n tekemiin kalojen teurastusta ja lopetusta koskeviin tieteellisiin riskinarviointeihin ja niissä olisi otettava huomioon sosiaaliset, taloudelliset ja hallinnolliset vaikutukset.
(12)
Ankaraa kipua kärsivien tuotantoeläinten lopetus on eettinen velvollisuus, jos kivun lievittämiseen ei ole taloudellisesti kannattavaa keinoa. Useimmissa tapauksissa eläimet voidaan lopettaa asianmukaiset hyvinvointinäkökohdat huomioon ottaen. Poikkeustapauksissa, kuten onnettomuustilanteessa syrjäisessä paikassa, jossa pätevää henkilöstöä ja asianmukaisia välineitä ei voida tuoda eläinten luokse, kaikkien hyvinvointisäännösten noudattaminen voisi pidentää eläinten kärsimystä. Siksi on eläinten edun mukaista jättää hätälopetus tiettyjen tämän asetuksen säännösten soveltamisen ulkopuolelle.
(13)
Eläimet voivat joskus olla vaaraksi ihmisen hengelle, aiheuttaa vakavia vammoja tai levittää tappavia tauteja. Näitä vaaroja ehkäistään tavallisesti rajoittamalla asianmukaisesti eläinten liikkumista, mutta joissakin olosuhteissa voi riskien torjumiseksi myös olla tarpeen lopettaa vaarallisia eläimiä. Tuolloin lopetusta ei kiireellisyydestä johtuen aina voida suorittaa hyvinvoinnin kannalta parhaissa olosuhteissa. Siksi tällaisissa tapauksissa on tarpeen poiketa tainnuttamista tai välitöntä lopetusta koskevista velvoitteista.
(14)
Metsästys- tai virkistyskalastustoimintaa harjoitetaan tilanteissa, joissa lopetus tapahtuu hyvin erilaisissa olosuhteissa kuin tuotantoeläinten lopetus, ja metsästystä säädellään erityislainsäädännöllä. Sen vuoksi metsästyksen tai virkistyskalastuksen aikana tapahtuvan lopetuksen jättäminen tämän asetuksen soveltamisalan ulkopuolelle on tarkoituksenmukaista.
(15)
Pöytäkirjassa N:o 33 korostetaan myös tarvetta kunnioittaa uskonnollisiin rituaaleihin, kulttuuriin ja alueellisiin perinteisiin liittyviä jäsenvaltioiden lakeja tai hallinnollisia määräyksiä ja tapoja, kun esimerkiksi maatalouteen ja sisämarkkinoihin liittyviä yhteisön politiikkoja muotoillaan ja pannaan täytäntöön. Sen vuoksi on tarkoituksenmukaista jättää tämän asetuksen soveltamisalan ulkopuolelle kulttuuritapahtumat, joiden perimmäistä olemusta eläinten hyvinvointiin liittyvien vaatimusten noudattaminen muuttaisi.
(16)
Lisäksi kulttuuriperinteisiin liittyy peritty, vakiintunut tai totuttu ajattelu-, toiminta- tai käyttäytymismalli, johon sisältyy ajatus jostakin edeltävien sukupolvien välittämästä tai heiltä saadusta. Perinteet auttavat ylläpitämään kestäviä sosiaalisia siteitä sukupolvien välillä. Jos tällainen toiminta ei vaikuta eläinperäisten tuotteiden markkinoihin eikä sen päämääränä ole tuotanto, tällaisten tapahtumien aikana suoritettava eläinten lopetuksen jättäminen tämän asetuksen soveltamisalan ulkopuolelle on tarkoituksenmukaista.
(17)
Siipikarjan, kanien ja jänisten teurastaminen omaan kulutukseen yksityistaloudessa tapahtuu sellaisessa mittakaavassa, että se ei todennäköisesti vaikuta kaupallisten teurastamoiden kilpailukykyyn. Tällaisten toimintojen havaitseminen ja valvonta edellyttäisi lisäksi viranomaisilta työpanosta, joka ei olisi suhteessa mahdollisen ongelman suuruuteen. Tästä syystä tämän asetuksen soveltaminen näihin toimintoihin ei ole tarkoituksenmukaista.
(18)
Direktiivillä 93/119/EY säädettiin tainnutusta koskevasta poikkeuksesta teurastamossa tapahtuvan uskonnollisen teurastuksen yhteydessä. Koska jäsenvaltioiden erilaisista olosuhteista johtuen uskonnolliseen teurastukseen liittyvät yhteisön säännökset on saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä eri tavoin ja koska kansallisissa säännöissä otetaan huomioon näkökohtia, jotka menevät tämän asetuksen tarkoitusta pidemmälle, on tärkeätä, että ennen teurastusta tapahtuvaa eläinten tainnutusta koskeva poikkeus säilytetään niin, että kullekin jäsenvaltiolle jätetään kuitenkin tietty määrä toimivaltaa. Näin ollen tässä asetuksessa kunnioitetaan Euroopan unionin perusoikeuskirjan 10 artiklassa vahvistettua uskonnon vapautta ja oikeutta tunnustaa uskontoa tai vakaumusta jumalanpalveluksissa, opettamalla, hartaudenharjoituksissa ja uskonnollisin menoin.
(19)
Siitä, että selkärankaiset eläimet ovat tuntevia olentoja, on riittävästi tieteellistä näyttöä ja niiden olisi sen vuoksi kuuluttava tämän asetuksen soveltamisalaan. Matelijoita ja sammakkoeläimiä ei tarhata yleisesti yhteisössä, joten niiden sisällyttäminen tämän asetuksen soveltamisalaan olisi epätarkoituksenmukaista tai suhteetonta.
(20)
Monet lopetusmenetelmät ovat eläimille kivuliaita. Tainnuttaminen on sen vuoksi tarpeen tuntemiskyvyn menetyksen ja tajuttomuuden aikaansaamiseksi ennen lopetusta tai samanaikaisesti lopetuksen kanssa. Eläimen tiedottomuuden ja tuntemiskyvyttömyyden mittaaminen on monimutkaista, ja se on tehtävä tieteellisesti hyväksytyin menetelmin. Menettelyn tehokkuutta käytännön olosuhteissa olisi kuitenkin seurattava indikaattoreiden avulla.
(21)
Tainnutuksen tehokkuuden seuranta perustuu pääasiassa eläinten tajuissaan olon ja tuntemiskyvyn arviointiin. Eläimen voidaan katsoa olevan tajuissaan, kun se on tuntemiskykyinen ja pystyy hallitsemaan tahdonalaisia liikkeitään. Joitakin poikkeustilanteita lukuun ottamatta, joita ovat sähköinen tai muu lamaannuttaminen, eläimen voidaan olettaa olevan tajuton, kun se ei pysy luonnollisessa seisoma-asennossaan, ei ole hereillä eikä osoita positiivisia tai negatiivisia tunteita, kuten pelkoa tai hermostuneisuutta. Eläimen tuntemiskyvyllä tarkoitetaan pääasiassa sen kykyä tuntea kipua. Yleensä eläimen voidaan olettaa olevan tuntemiskyvytön, kun äänen, hajun, valon tai fyysisen kosketuksen kaltaiset ärsykkeet eivät aiheuta eläimessä mitään refleksejä tai reaktioita.
(22)
Uusia tainnutusmenetelmiä kehitetään ja tulee markkinoille jatkuvasti, jotta eläintuotannon ja lihateollisuuden uusiin haasteisiin voitaisiin vastata. Sen vuoksi on tärkeää, että komissio valtuutetaan hyväksymään uusia tainnutusmenetelmiä säilyttäen samalla eläinten suojelun yhdenmukaisen ja korkean tason.
(23)
Yhteisön ohjeet ovat hyödyllinen väline, jonka avulla alan toimijoille ja toimivaltaisille viranomaisille voidaan antaa tietoa parametreista, joita käyttämällä voidaan varmistaa eläinten suojelun korkea taso taaten samalla alan toimijoille tasapuolisen toimintaympäristön. Sen vuoksi on tarpeen, että komissio valtuutetaan laatimaan tällaiset ohjeet.
(24)
Käyttötavasta riippuen eräät teurastamisen ja lopetuksen yhteydessä käytettävät tainnutusmenetelmät voivat johtaa eläimen kuolemaan siten, että eläimelle ei aiheudu kipua tai että aiheutuva tuska tai kärsimys on vähäistä. Eräät muut tainnutusmenetelmät eivät välttämättä johda eläimen kuolemaan, ja eläin saattaa palata tajuihinsa tai saada tuntemiskykynsä takaisin seuraavan kivuliaan menettelyn aikana. Tällaisia menetelmiä olisi sen vuoksi täydennettävä muilla tekniikoilla, jotka johtavat varmaan kuolemaan ennen eläimen virkoamista. Näin ollen on olennaista täsmentää, mitä tainnutusmenetelmiä on täydennettävä lopetusmenetelmällä.
(25)
Käytännössä eläinten tainnutusolosuhteet ja tainnuttamisen tulokset vaihtelevat useista tekijöistä johtuen. Sen vuoksi tainnuttamisen tuloksia olisi arvioitava säännöllisesti. Tätä tarkoitusta varten alan toimijoiden olisi määriteltävä tainnutusmenetelmiensä tehokkuuden tarkastamista varten edustava otos siten, että eläinryhmän homogeenisuus sekä muut vaikuttavat tekijät, kuten käytetyt välineet ja suorittava henkilöstö, otetaan huomioon.
(26)
Eräiden tainnutustapojen voidaan osoittaa olevan riittävän luotettavia johtamaan peruuttamattomasti eläimen kuolemaan kaikissa olosuhteissa, jos toimitaan tiettyjen keskeisten parametrien mukaan. Tällaisissa tapauksissa tainnutuksen varmistaminen vaikuttaa tarpeettomalta ja suhteettomalta. Sen vuoksi on tarkoituksenmukaista säätää tainnuttamisen varmistamista koskevista poikkeuksista, joita voidaan myöntää toimittaessa tietyin kaupallisin edellytyksin, kun on riittävää tieteellistä näyttöä siitä, että tietty tainnutustapa johtaa peruuttamattomasti kuolemaan kaikkien eläinten kohdalla.
(27)
Eläinten hyvinvointi riippuu pitkälti siitä, miten päivittäiset toiminnot hoidetaan, ja luotettavia tuloksia voidaan saada vain, jos alan toimijat kehittävät seurantavälineitä toimien vaikutusten arvioimiseksi. Sen vuoksi tuotantoketjun kaikkia vaiheita varten olisi laadittava riskeihin perustuva toimintaohjeisto. Toimintaohjeistoissa olisi esitettävä selkeät tavoitteet, vastuuhenkilöt, toimintatavat ja mitattavissa olevat kriteerit sekä kuvailtava seuranta- ja kirjausmenettelyt. Kutakin tainnutusmenetelmää varten olisi määriteltävä keskeiset parametrit, joita noudattamalla varmistetaan asianmukainen tainnutus kaikkien menettelyn kohteena olevien eläinten osalta.
(28)
Henkilöstön hyvä koulutus ja ammattitaito parantavat eläinten käsittelyolosuhteita. Eläinten hyvinvointiin liittyvään osaamiseen kuuluu kyseisen eläinlajin peruskäyttäytymismallien ja -tarpeiden tuntemus sekä eläimen tajuissaan olemisen ja tuntemiskyvyn merkkien tunnistaminen. Siihen kuuluu myös käytettävien tainnutusvälineiden tekninen tuntemus. Siksi olisi vaadittava, että tiettyjä teurastukseen liittyviä toimia suorittavalla henkilöstöllä ja niillä, jotka valvovat kausittaista turkiseläinten lopetusta, on todistus kelpoisuudesta kyseisiin tehtäviin. Kelpoisuustodistuksen vaatiminen muulta eläimiä lopettavalta henkilöstöltä olisi kuitenkin tavoitteisiin nähden suhteetonta.
(29)
Henkilöillä, joilla on usean vuoden työkokemus, voidaan olettaa olevan tietyn tasoinen asiantuntemus. Sen vuoksi tässä asetuksessa olisi oltava kelpoisuustodistusta koskevaan vaatimukseen liittyvä siirtymäsäännös kokeneen henkilöstön osalta.
(30)
Tainnutusvälineet on kehitetty ja suunniteltu tehokkaiksi tietyissä olosuhteissa. Sen vuoksi valmistajien olisi annettava käyttäjille tarkat ohjeet välineiden käytöstä ja kunnossapidosta eläinten hyvinvoinnin parhaan mahdollisen tason saavuttamiseksi.
(31)
Tehokkuuden varmistamiseksi eläinten tainnuttamiseen ja niiden liikkumisen rajoittamiseen tarkoitetut välineet on pidettävä asianmukaisessa kunnossa. Kovassa käytössä olevien välineiden osia saattaa olla tarpeen vaihtaa, ja myös vähän käytettyjen välineiden teho voi heiketä korroosion tai muiden ympäristötekijöiden vaikutuksesta. Eräitä välineitä on lisäksi tarpeen kalibroida tarkkuuden varmistamiseksi. Alan toimijoiden tai kenen tahansa eläinten lopetukseen osallistuvan henkilön olisi siksi toteutettava kunnossapitomenettelyt kyseisiä välineitä varten.
(32)
Eläinten liikkumisen rajoittaminen on välttämätöntä toimijan turvallisuuden vuoksi ja joidenkin tainnutustekniikkojen käyttämiseksi asianmukaisesti. Todennäköisesti liikkumisen rajoittaminen kuitenkin aiheuttaa eläimille tuskaa, minkä vuoksi sen pitäisi olla mahdollisimman lyhytaikaista.
(33)
Eläimet voivat kärsiä, jos tainnutus epäonnistuu. Sen vuoksi tässä asetuksessa olisi säädettävä siitä, että asianmukaista varatainnutusvälineistöä on pidettävä saatavilla, jotta eläimille aiheutuisi mahdollisimman vähän kipua, tuskaa tai kärsimystä.
(34)
Se, missä määrin siipikarjaa, kaneja ja jäniksiä teurastetaan toimitettavaksi pieninä lihamäärinä suoraan loppukuluttajalle tai tällaista lihaa suoraan loppukuluttajalle tuoreena lihana toimittaville paikallisille vähittäisliikkeille, vaihtelee jäsenvaltiosta toiseen tätä toimintaa asetuksen (EY) N:o 853/2004 1 artiklan 3 kohdan d alakohdan ja 4 artiklan mukaisesti sääntelevien kansallisten sääntöjen perusteella On kuitenkin tärkeää varmistaa, että myös mainittuun toimintaan sovelletaan tiettyjä eläinten hyvinvointia koskevia vähimmäisvaatimuksia.
(35)
Eräiden muiden eläinluokkien kuin siipikarjan, kanien ja jänisten teurastamiseen omaan kulutukseen yksityistaloudessa sovelletaan jo tiettyjä yhteisön vähimmäisvaatimuksia, kuten edeltävää tainnutusta, ja kansallisia sääntöjä. Sen vuoksi on tarkoituksenmukaista varmistaa, että myös tässä asetuksessa vahvistetaan eläinten hyvinvointia koskevat vähimmäisvaatimukset.
(36)
Asetuksessa (EY) N:o 854/2004 säädetään, että laitoksista, joista tiettyjen eläinperäisten tuotteiden tuonti yhteisöön on sallittu, on pidettävä luetteloa. Tämän asetuksen yleiset vaatimukset ja teurastamoja koskevat lisävaatimukset olisi otettava huomioon kyseisessä luettelossa.
(37)
Yhteisö pyrkii edistämään karjaa koskevia korkeita hyvinvointinormeja kaikkialla maailmassa erityisesti kaupan yhteydessä. Se kannattaa OIE:n hyväksymiä eläinten hyvinvointiin, myös eläinten teurastukseen, liittyviä erityisiä normeja ja suosituksia. Nämä normit ja suositukset olisi otettava huomioon määritettäessä tuonnin yhteydessä vastaavuutta tämän asetuksen mukaisten yhteisön vaatimusten kanssa.
(38)
Alan toimijoiden järjestöjen laatimat hyvän toimintatavan oppaat ovat alan toimijoiden kannalta arvokkaita välineitä, jotka helpottavat tiettyjen tässä asetuksessa säädettyjen vaatimusten noudattamista, kuten esimerkiksi toimintaohjeiston kehittämistä ja soveltamista.
(39)
Teurastamot ja niissä käytettävät välineet on suunniteltu tiettyjä eläinluokkia ja teurastusmääriä varten. Jos nämä määrät ylitetään tai välineitä käytetään tarkoituksiin, joihin niitä ei ole suunniteltu, eläinten hyvinvointi vaarantuu. Toimivaltaisille viranomaisille olisi siksi annettava näitä seikkoja koskevat tiedot osana teurastamojen hyväksyntämenettelyä.
(40)
Siirrettävät teurastamot vähentävät tarvetta kuljettaa eläimiä pitkiä matkoja ja voivat siten auttaa eläinten hyvinvoinnin turvaamisessa. Siirrettäviin teurastamoihin liittyy kuitenkin kiinteistä teurastamoista poikkeavia teknisiä rajoituksia, minkä vuoksi teknisiä määräyksiä voi olla tarpeen mukauttaa vastaavasti. Sen vuoksi tässä asetuksessa olisi säädettävä mahdollisuudesta vahvistaa poikkeuksia, joilla siirrettävät teurastamot voidaan vapauttaa teurastamojen tilojen sijoittelua, niiden rakennustapaa ja välineistöä koskevista vaatimuksista. Ennen tällaisten poikkeusten hyväksymistä on tarkoituksenmukaista sallia se, että jäsenvaltiot antavat tai pitävät voimassa siirrettäviin teurastamoihin sovellettavia kansallisia sääntöjä.
(41)
Teurastamojen rakennustapaan, tilojen sijoitteluun ja välineistöön liittyvä tieteellinen tieto lisääntyy ja tekniikka kehittyy jatkuvasti. Sen vuoksi on tärkeää, että komissio valtuutetaan muuttamaan teurastamojen rakennustapaan, tilojen sijoitteluun ja välineistöön liittyviä vaatimuksia säilyttäen samalla eläinten suojelun yhdenmukaisen ja korkean tason.
(42)
Yhteisön ohjeiden avulla alan toimijoille ja toimivaltaisille viranomaisille voidaan antaa teurastamojen rakennustapaan, tilojen sijoitteluun ja välineistöön liittyviä tietoja eläinten suojelun korkean tason varmistamiseksi samalla, kun säilytetään alan toimijoiden tasapuolinen toimintaympäristö. Sen vuoksi on tarpeen, että komissio valtuutetaan antamaan tällaisia ohjeita.
(43)
Teurastus ilman tainnuttamista edellyttää tarkkaa kurkun leikkaamista terävällä veitsellä, jotta eläimen kärsimys olisi mahdollisimman vähäistä. Lisäksi jos eläimen liikkumista ei mekaanisesti rajoiteta leikkaamisen jälkeen, veren poistuminen todennäköisesti hidastuu, mikä pitkittää kärsimystä tarpeettomasti. Naudan-, lampaan- ja vuohensukuiset eläimet ovat yleisimmät tällä menettelyllä teurastettavat lajit. Ilman tainnutusta teurastettavien märehtijöiden liikkumista olisi sen vuoksi rajoitettava yksittäin ja mekaanisesti.
(44)
Teurastamoissa olevien eläinten käsittelyyn ja niiden liikkumisen rajoittamiseen liittyvä tieteellinen tieto lisääntyy ja tekniikka kehittyy jatkuvasti. Sen vuoksi on tärkeää, että komissio valtuutetaan muuttamaan teurastusta edeltävään eläinten käsittelyyn ja niiden liikkumisen rajoittamiseen liittyviä vaatimuksia säilyttäen samalla eläinten suojelun yhdenmukaisen ja korkean tason.
(45)
Yhteisön ohjeiden avulla alan toimijoille ja toimivaltaisille viranomaisille voidaan antaa teurastusta edeltävään eläinten käsittelyyn ja niiden liikkumisen rajoittamiseen liittyviä tietoja eläinten suojelun korkean tason varmistamiseksi samalla, kun säilytetään alan toimijoiden tasapuolinen toimintaympäristö. Siksi on tarpeen, että komissio valtuutetaan antamaan tällaisia ohjeita.
(46)
Eräissä jäsenmaissa saatujen kokemusten perusteella erityispätevöityneen henkilön nimeäminen henkilöksi, joka vastaa eläinten hyvinvoinnista ja koordinoi ja seuraa asiaa koskevan toimintaohjeiston täytäntöönpanoa teurastamoissa, on parantanut eläinten hyvinvointia. Tätä toimenpidettä olisi sen vuoksi sovellettava kaikkialla yhteisössä. Eläinten hyvinvoinnista vastaavalla henkilöllä olisi oltava riittävä toimivalta ja tekninen pätevyys, jotta hän voi antaa asiaan liittyviä ohjeita teurastuslinjan henkilöstölle.
(47)
Pienissä teurastamoissa, joiden toiminta on pääasiassa elintarvikkeiden myyntiä suoraan loppukuluttajalle, ei tarvita monimutkaisia johtamisjärjestelmiä tämän direktiivin periaatteiden panemiseksi täytäntöön. Eläinten hyvinvoinnista vastaavan nimeäminen ei siten olisi niiden osalta oikeassa suhteessa tavoitteena oleviin päämääriin nähden, joten tässä asetuksessa olisi säädettävä pieniä teurastamoja koskevasta poikkeuksesta kyseisen vaatimuksen osalta.
(48)
Joukkolopetukseen liittyy usein kriisinhallintaa ja rinnakkaisia painotuksia, kuten eläinten terveys, kansanterveys, ympäristökysymykset tai eläinten hyvinvointi. On tärkeää, että eläinten hyvinvointia koskevia sääntöjä noudatetaan joukkolopetuksen kaikissa vaiheissa, mutta poikkeuksellisissa olosuhteissa sääntöjen noudattaminen voi vaarantaa ihmisen terveyden tai hidastaa merkittävästi taudin hävittämistä ja aiheuttaa sen, että useammat eläimet altistuvat sairaudelle tai kuolevat.
(49)
Toimivaltaisten viranomaisten olisi näin ollen voitava poiketa eräistä tämän asetuksen säännöksistä tapauskohtaisesti, kun eläinten terveystilanne edellyttää eläinten hätälopetusta ja/tai kun sopivia vaihtoehtoja eläinten hyvinvoinnin parhaan mahdollisen tason saavuttamiseksi ei ole. Tällaiset poikkeukset eivät kuitenkaan saisi muodostua vaihtoehdoksi kunnolliselle suunnittelulle. Tästä syystä suunnittelun tasoa olisi nostettava ja eläinten hyvinvointi otettava asianmukaisesti huomioon valmiussuunnitelmissa.
(50)
Eläintaudeista ilmoittamisesta yhteisössä 21 päivänä joulukuuta 1982 annetun neuvoston direktiivin 82/894/ETY (9) mukaisesti eläintaudeista ilmoittamista koskevissa menettelyissä tiedot taudinpurkauksista toimitetaan eläintautien ilmoitusjärjestelmän (ADNS) kautta. ADNS-järjestelmä ei toimita toistaiseksi erityisiä eläinten hyvinvointiin liittyviä tietoja, mutta sitä voidaan kehittää tähän suuntaan tulevaisuudessa. ADNS-järjestelmän jatkokehittämistä varten olisi tämän johdosta harkittava poikkeusta eläinten hyvinvointiin liittyvästä ilmoittamisvelvoitteesta, kun on kyse eläinten joukkolopetuksesta.
(51)
Nykyaikaiset eläinten tainnuttamiseen ja niiden liikkumisen rajoittamiseen tarkoitetut välineet ovat ominaisuuksiltaan entistä monipuolisempia ja pidemmälle kehitettyjä, ja niiden käyttö edellyttää erityistaitoja ja analysointikykyä. Jäsenvaltioiden olisi sen vuoksi varmistettava, että toimivaltaisen viranomaisen saatavilla on riittävästi tieteellistä tukea, jota viranomaiset voisivat käyttää, kun eläinten tainnuttamisessa käytettäviä välineitä tai menetelmiä on tarpeen arvioida.
(52)
Kunkin tainnutusmenetelmän teho perustuu keskeisten parametrien hallintaan ja menetelmän säännölliseen arviointiin. Hyvän toimintatavan oppaiden laatiminen toiminta- ja seurantamenetelmistä, joita käytetään eläimiä lopetettaessa, on tärkeää tarjottaessa asianmukaista eläinten hyvinvointia koskevaa opastusta alan toimijoille. Tällaisten oppaiden arviointi edellyttää tieteellistä tietoa, käytännön kokemusta ja sidosryhmien välistä yhteisymmärrystä. Sen vuoksi kussakin jäsenvaltiossa asiantuntijalaitoksen tai -verkoston olisi suoritettava tämä tehtävä yhteistyössä asiaan liittyvien osapuolten kanssa.
(53)
Kelpoisuustodistusten antaminen olisi järjestettävä yhdenmukaisella tavalla. Kelpoisuustodistuksia antavat elimet tai yksiköt olisi sen vuoksi akkreditoitava yhdenmukaisten ja tieteellisesti arvioitujen standardien mukaisesti. Näin ollen tieteellistä tukea 20 artiklan mukaisesti antavan yksikön olisi annettava tarvittaessa lausunto kelpoisuustodistuksia antavien elinten ja yksiköiden suorituskyvystä ja soveltuvuudesta.
(54)
Asetuksessa (EY) N:o 882/2004 säädetään tietyistä toimenpiteistä, joihin toimivaltaisen viranomaisen on ryhdyttävä, jos eläinten hyvinvointiin liittyviä sääntöjä ei ole noudatettu. Näin ollen on tarpeen säätää vain lisätoimenpiteistä, jotka liittyvät nimenomaan tähän asetukseen.
(55)
Asetuksessa (EY) N:o 178/2002 säädetään elintarviketurvallisuusviranomaisen velvollisuudesta tukea sen tehtäväalalla toimivien järjestöjen verkostoitumista, minkä tavoitteena on helpottaa tieteellistä yhteistyötä, tiedonvaihtoa, yhteishankkeiden kehittämistä ja toteuttamista sekä asiantuntemuksen ja parhaiden toimintatapojen vaihtoa elintarvikelainsäädännön alalla.
(56)
Kelpoisuustodistusten antaminen ja koulutus olisi järjestettävä yhdenmukaisella tavalla. Siksi tässä asetuksessa olisi säädettävä todistuksiin liittyvistä jäsenvaltioiden velvoitteista ja menettelyistä, joiden mukaisesti kelpoisuustodistuksia annetaan taikka peruutetaan määräajaksi tai kokonaan.
(57)
Euroopan kansalaiset odottavat, että eläimiä teurastettaessa noudatetaan hyvinvointia koskevia vähimmäissäännöksiä. Joillakin aloilla myös kansalliset käsitykset ohjaavat asennoitumista eläimiin, ja joissakin jäsenvaltioissa vaaditaankin yhteisön tasolla hyväksyttyjä säännöksiä laajempien hyvinvointisäännösten voimassapitoa tai käyttöönottoa. Eläinten edun nimissä on tarkoituksenmukaista myöntää jäsenvaltioille tiettyä liikkumavaraa pitää voimassa tai joillakin tietyillä aloilla antaa laajempia kansallisia sääntöjä edellyttäen, ettei tästä aiheudu haittaa sisämarkkinoiden toiminnalle.
On tärkeää varmistaa, etteivät jäsenvaltiot käytä tällaisia kansallisia sääntöjä siten, että se häiritsee sisämarkkinoiden asianmukaista toimintaa.
(58)
Eräillä tämän asetuksen soveltamisaloilla neuvosto tarvitsee lisää tieteellistä, sosiaalista ja taloudellista tietoa ennen yksityiskohtaisten sääntöjen vahvistamista erityisesti viljelykalojen osalta ja mitä tulee nautaeläinten liikkumisen rajoittamiseen ylösalaisin kääntämällä. Näin ollen on tarpeen, että komissio antaa nämä tiedot neuvostolle ennen kuin se ehdottaa muutoksia tämän asetuksen näille aloille.
(59)
Teurastamojen tilojen sijoittelu, rakennustapa ja välineistö edellyttävät pitkän aikavälin suunnittelua ja investointeja. Sen vuoksi tässä asetuksessa olisi säädettävä asianmukaisesta siirtymäajasta, jotta teollisuudella olisi riittävästi aikaa sopeutua tässä asetuksessa vahvistettuihin vaatimuksiin. Kyseisen siirtymäkauden ajan olisi pidettävä edelleen voimassa teurastamoiden tilojen sijoitteluun, rakennustapaan ja välineistöön sovellettavat direktiivin 93/119/EY vaatimukset.
(60)
Jäsenvaltioiden olisi annettava säännökset tämän asetuksen säännösten rikkomiseen sovellettavista seuraamuksista ja varmistettava, että ne pannaan täytäntöön. Seuraamusten on oltava tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia.
(61)
Jäsenvaltiot eivät voi riittävällä tavalla saavuttaa tämän asetuksen tavoitetta eli eläinten hyvinvointia lopetuksen yhteydessä koskevien yhdenmukaisten vaatimusten varmistamista, vaan se voidaan tässä asetuksessa ehdotetun toiminnan laajuuden ja vaikutusten vuoksi saavuttaa paremmin yhteisön tasolla, joten yhteisö voi toteuttaa toimenpiteitä perustamissopimuksen 5 artiklassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Mainitussa artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti on tarpeen ja asianmukaista antaa tuon tavoitteen saavuttamiseksi erityiset säännöt, jotka koskevat elintarvikkeiden, villan, nahan, turkisten ja muiden tuotteiden tuotantoa varten pidettävien eläinten lopetusta ja siihen liittyviä toimia. Tässä asetuksessa ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen kyseisen tavoitteen saavuttamiseksi.
(62)
Tämän asetuksen täytäntöönpanemiseksi tarvittavista toimenpiteistä olisi päätettävä menettelystä komissiolle siirrettyä täytäntöönpanovaltaa käytettäessä 28 päivänä kesäkuuta 1999 tehdyn neuvoston päätöksen 1999/468/EY (10) mukaisesti,
ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN:
I LUKU
KOHDE, SOVELTAMISALA JA MÄÄRITELMÄT
1 artikla
Kohde ja soveltamisala
1. Tällä asetuksella vahvistetaan säännöt, jotka koskevat elintarvikkeiden, villan, nahan, turkisten tai muiden tuotteiden tuotantoa varten kasvatettujen tai pidettyjen eläinten lopetusta sekä joukkolopetustarkoituksessa tapahtuvaa eläinten lopetusta ja näihin liittyviä toimia.
Kalojen osalta sovelletaan kuitenkin vain 3 artiklan 1 kohdan vaatimuksia.
2. II lukua, lukuun ottamatta sen 3 artiklan 1 ja 2 kohtaa, III lukua ja IV lukua, lukuun ottamatta sen 19 artiklaa, ei sovelleta hätälopetukseen teurastamon ulkopuolella tai tilanteissa, joissa kyseisten säännösten noudattaminen aiheuttaisi ihmisen terveyteen tai turvallisuuteen kohdistuvan välittömän ja vakavan riskin.
3. Tätä asetusta ei sovelleta,
a)
kun eläimiä lopetetaan
i)
toimivaltaisen viranomaisen valvonnassa suoritettavien tieteellisten kokeiden aikana;
ii)
metsästyksen tai virkistyskalastuksen yhteydessä;
iii)
osana kulttuuri- tai urheilutapahtumia;
b)
kun omistaja teurastaa siipikarjaa, kaneja ja jäniksiä teurastamon ulkopuolella omaan kulutukseensa yksityistaloudessa.
2 artikla
Määritelmät
Tässä asetuksessa tarkoitetaan
a)
’lopetuksella’ tarkoituksellisesti aikaansaatua prosessia, joka aiheuttaa eläimen kuoleman;
b)
’liittyvillä toimilla’ eläinten lopetuksen yhteydessä ja lopetuspaikassa tapahtuvia toimia, kuten eläinten käsittelyä, säilytystä, liikkumisen rajoittamista, tainnuttamista ja verenlaskua;
c)
’eläimellä’ kaikkia selkärankaisia eläimiä, lukuun ottamatta matelijoita ja sammakkoeläimiä;
d)
’hätälopetuksella’ sellaisten eläinten lopetusta, jotka ovat loukkaantuneet tai joilla on voimakasta kipua tai kärsimystä aiheuttava sairaus, eikä kipua tai kärsimystä voida käytännössä muulla tavoin lievittää;
e)
’säilyttämisellä’ eläinten pitämistä pilttuissa, karsinoissa, katoksessa tai laitumella teurastamotoiminnan yhteydessä;
f)
’tainnuttamisella’ tarkoituksellisesti aikaansaatua tapahtumaa, joka aiheuttaa tuntemiskyvyn menetyksen ja tajuttomuuden kivuttomasti, mukaan luettuina välittömän kuoleman aiheuttavat menetelmät;
g)
’uskonnollisella rituaalilla’ eläinten teurastamiseen liittyvien toimien sarjaa, jonka määrittää uskonto;
h)
’kulttuuri- tai urheilutapahtumalla’ tapahtumaa, joka olennaisesti ja pääasiassa liittyy vakiintuneisiin kulttuuriperinteisiin tai vakiintuneeseen urheilutoimintaan, mukaan luettuina hevoskilpailut ja muunlaiset kilpailut, ja johon ei liity lihan tai muiden eläintuotteiden tuotantoa tai sellainen tuotanto on tapahtumaan itseensä verrattuna hyvin vähäistä ja taloudellisesti merkityksetöntä;
i)
’toimintaohjeistolla’ menettelytapoja koskevia kirjallisia ohjeita, joiden tarkoituksena on tietyn tehtävän suoritustavan tai normin yhdenmukaistaminen;
j)
’teurastuksella’ ihmisravinnoksi tarkoitetun eläimen lopetusta;
k)
’teurastamolla’ maaeläinten teurastukseen käytettävää laitosta, joka kuuluu asetuksen (EY) N:o 853/2004 soveltamisalaan;
l)
’alan toimijalla’ luonnollista tai oikeushenkilöä, jolla on valvonnassaan tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvaa eläinten lopetusta tai siihen liittyviä toimia harjoittava yritys;
m)
’turkiseläimillä’ pääasiassa turkisten tuotantoa varten kasvatettavia nisäkkäitä, joita ovat muiden muassa minkki, hilleri, kettu, pesukarhu, nutria ja tsintsilla;
n)
’joukkolopetuksella’ eläinten lopetusta kansanterveyteen, eläinten terveyteen, eläinten hyvinvointiin tai ympäristöön liittyvistä syistä toimivaltaisen viranomaisen valvonnassa;
o)
’siipikarjalla’ tarhattuja lintuja, mukaan luettuina linnut, joita ei katsota kotieläiminä pidettäviksi linnuiksi mutta joita tarhataan kotieläiminä, lukuun ottamatta sileälastaisia lintuja;
p)
’liikkumisen rajoittamisella’ kaikkia menettelyjä, joilla ilman vältettävissä olevaa kipua, pelkoa tai levottomuutta rajoitetaan eläimen liikkumista tehokkaan tainnutuksen tai lopetuksen mahdollistamiseksi;
q)
’toimivaltaisella viranomaisella’ jäsenvaltion keskusviranomaista, jolla on toimivalta varmistaa tämän asetuksen vaatimusten noudattaminen, tai mitä tahansa muuta viranomaista, jolle tuo keskusviranomainen on siirtänyt tällaisen toimivallan;
r)
’puikotuksella’ keskushermostokudoksen ja selkäytimen vaurioittamista kallon sisään pistetyllä pitkittäisellä sauvanmuotoisella välineellä.
II LUKU
YLEISET VAATIMUKSET
3 artikla
Lopetusta ja siihen liittyviä toimia koskevat yleiset vaatimukset
1. Eläimiä tulee varjella vältettävissä olevalta kivulta, tuskalta ja kärsimykseltä lopetuksen ja siihen liittyvien toimien aikana.
2. Edellä olevan 1 kohdan soveltamiseksi alan toimijoiden on toteutettava tarpeelliset toimenpiteet erityisesti sen varmistamiseksi, että
a)
eläimille tarjotaan fyysinen mukavuus ja suoja erityisesti pitämällä ne puhtaina ja sopivassa lämpötilassa sekä estämällä niitä kaatumasta tai liukastumasta;
b)
eläimiä suojellaan loukkaantumiselta;
c)
eläimiä käsitellään ja säilytetään niin, että niiden normaali käyttäytyminen otetaan huomioon;
d)
eläimissä ei näy merkkejä vältettävissä olevasta kivusta, pelosta tai epänormaalista käyttäytymisestä;
e)
eläimet eivät joudu pitkään kärsimään ravinnon tai veden puutteesta;
f)
eläimiä estetään olemasta vältettävissä olevassa vuorovaikutuksessa niiden hyvinvointia haittaavien muiden eläinten kanssa.
3. Lopetusta ja siihen liittyviä toimia varten tarkoitetut varusteet ja tilat on suunniteltava, rakennettava, pidettävä kunnossa ja niitä on käytettävä niin, että 1 ja 2 kohdassa säädettyjen velvoitteiden täyttäminen voidaan varmistaa odotettavissa olevissa toimintaolosuhteissa kaikkina vuodenaikoina.
4 artikla
Tainnutusmenetelmät
1. Eläimiä saa lopettaa vasta tainnuttamisen jälkeen liitteessä I säädettyjen menetelmien ja näiden menetelmien soveltamiseen liittyvien erityisvaatimusten mukaisesti. Tajuttomuuden ja tuntemiskyvyn menetyksen on säilyttävä eläimen kuolemaan saakka.
Niitä liitteessä I tarkoitettuja menetelmiä, jotka eivät johda välittömään kuolemaan, jäljempänä ’pelkkä tainnuttaminen’, on seurattava mahdollisimman pian kuoleman varmistava menettely, kuten verenlasku, puikotus, kuoleman aiheuttava sähkövirta tai pitkällinen altistus hapettomuudelle.
2. Liitettä I voidaan muuttaa 25 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen EFSA:n lausunnon perusteella tieteen ja tekniikan kehityksen ottamiseksi huomioon.
Tällaisilla muutoksilla on varmistettava vähintään olemassa olevilla menetelmillä saavutettua tasoa vastaava eläinten hyvinvoinnin taso.
3. Liitteessä I säädettyjä menetelmiä koskevia yhteisön ohjeita voidaan hyväksyä 25 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen.
4. Edellä olevan 1 kohdan vaatimuksia ei sovelleta teurastettaessa eläimiä uskonnollisten rituaalien määrittämiä erityismenetelmiä käyttäen, edellyttäen, että teurastus tapahtuu teurastamossa.
5 artikla
Tainnuttamista koskevat tarkastukset
1. Alan toimijoiden on varmistettava, että tainnutuksesta vastaavat henkilöt tai muu siihen nimetty henkilöstö tekee säännöllisiä tarkastuksia sen varmistamiseksi, että eläimet eivät tainnutusprosessin päättymisen ja kuoleman välisenä aikana osoita mitään merkkejä tajuissaan olemisesta tai tuntemiskyvystä.
Tarkastukset on tehtävä riittävän edustavalle otokselle eläimiä, ja niiden tiheys määritetään ottaen huomioon aikaisempien tarkastusten tulokset ja kaikki tekijät, jotka voivat vaikuttaa tainnutusprosessin tehokkuuteen.
Tarkastusten tuloksen osoittaessa, että eläintä ei ole asianmukaisesti tainnutettu, tainnutuksesta vastaavan henkilön on viipymättä toteutettava 6 artiklan 2 kohdan mukaisesti laaditussa toimintaohjeistossa esitetyt asianmukaiset toimenpiteet.
2. Jos 4 artiklan 4 kohtaa sovellettaessa eläimiä lopetetaan ilman edeltävää tainnutusta, teurastuksesta vastaavien henkilöiden on suoritettava järjestelmällisiä tarkastuksia sen varmistamiseksi, etteivät eläimet osoita mitään merkkejä tajuissaan olosta tai tuntemiskyvystä ennen niiden liikkumisen rajoittamisen päättymistä eivätkä mitään elonmerkkejä ennen jatkokäsittelyä tai kalttausta.
3. Edellä olevan 1 ja 2 kohdan soveltamiseksi alan toimijat voivat käyttää 13 artiklassa tarkoitetuissa hyvän toimintatavan oppaissa kuvattuja tarkastusmenettelyjä.
4. Tiettyjen tainnutusmenetelmien korkean luotettavuustason huomioon ottamiseksi 1 kohdassa säädettyihin vaatimuksiin voidaan EFSA:n lausunnon perusteella tarvittaessa hyväksyä poikkeuksia 25 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen.
6 artikla
Toimintaohjeisto
1. Alan toimijoiden on suunniteltava etukäteen eläinten lopetus ja siihen liittyvät toimet ja suoritettava ne toimintaohjeiston mukaisesti.
2. Alan toimijoiden on laadittava toimintaohjeisto ja sovellettava sitä sen varmistamiseksi, että lopetus ja siihen liittyvät toimet suoritetaan 3 artiklan 1 kohdan mukaisesti.
Tainnutuksen osalta toimintaohjeistossa on
a)
otettava huomioon valmistajien suositukset;
b)
määriteltävä saatavilla olevan tieteellisen näytön perusteella kunkin tainnutusmenetelmän osalta liitteessä 1 olevassa 1 luvussa säädetyt keskeiset parametrit, joilla voidaan varmistaa menetelmän tehokkuus eläinten tainnuttamisessa;
c)
määriteltävä toteutettavat toimenpiteet 5 artiklassa tarkoitettujen tarkastusten osoittaessa, ettei eläin ole asianmukaisesti tainnutettu tai, teurastettaessa eläimiä 4 artiklan 4 kohdan mukaisesti, että eläin osoittaa yhä elonmerkkejä.
3. Tämän artiklan 2 kohdan soveltamiseksi alan toimijat voivat käyttää 13 artiklassa tarkoitetuissa hyvän toimintatavan oppaissa kuvattuja toimintaohjeita.
4. Alan toimijoiden on pyynnöstä asetettava toimintaohjeistonsa toimivaltaisen viranomaisen saataville.
7 artikla
Kelpoisuus ja kelpoisuustodistus
1. Eläinten lopetus ja siihen liittyvät toimet voidaan antaa vain sellaisten henkilöiden tehtäväksi, joilla on tarvittava kelpoisuus suorittaa kyseiset tehtävät aiheuttamatta eläimille vältettävissä olevaa kipua, tuskaa ja kärsimystä.
2. Alan toimijoiden on varmistettava, että seuraavia teurastukseen liittyviä toimia suorittavat vain henkilöt, joilla on kyseisiä toimia varten 21 artiklassa tarkoitettu kelpoisuustodistus, joka osoittaa heidän kykynsä suorittaa toimet tämän asetuksen vaatimusten mukaisesti:
a)
eläinten käsittely ja hoito ennen niiden liikkumisen rajoittamista;
b)
eläinten liikkumisen rajoittaminen tainnuttamista tai lopetusta varten;
c)
eläinten tainnuttaminen;
d)
tainnuttamisen tehokkuuden arviointi;
e)
elävien eläinten ripustaminen tai nostaminen;
f)
elävien eläinten verenlasku;
g)
4 artiklan 4 kohdan mukainen teurastaminen.
3. Turkiseläinten lopetus on suoritettava sellaisen henkilön läsnäollessa ja välittömässä valvonnassa, jolla on 21 artiklassa tarkoitettu kelpoisuustodistus, joka on myönnetty kaikkia hänen valvonnassaan suoritettavia toimia varten, sanotun kuitenkaan rajoittamatta tämän artiklan 1 kohdassa säädetyn velvoitteen soveltamista. Turkistarha-alan toimijoiden on ilmoitettava toimivaltaiselle viranomaiselle eläinten lopetuksesta etukäteen.
8 artikla
Liikkumisen rajoittamiseen ja tainnutukseen käytettävien välineiden käyttöohjeet
Liikkumisen rajoittamista ja tainnutusta varten markkinoituja tai mainostettuja tuotteita saa myydä vain varustettuna asianmukaisin käyttöohjein niin, että varmistetaan eläinten hyvinvoinnin kannalta parhaat mahdolliset olosuhteet. Tuotteiden valmistajien on asetettava nuo ohjeet internetin kautta myös julkisesti saataville.
Kyseisissä ohjeissa on täsmennettävä erityisesti
a)
ne eläinlajit, -luokat, -määrät ja/tai -painot, joita varten välineet on tarkoitettu;
b)
eri käyttöolosuhteita vastaavat suositeltavat parametrit, mukaan luettuina liitteessä I olevassa I luvussa säädetyt keskeiset parametrit;
c)
menetelmä tainnutusvälineiden tehokkuuden valvomiseksi tässä asetuksessa säädettyjen sääntöjen noudattamisen osalta;
d)
tainnutusvälineiden kunnossapito- ja tarvittaessa kalibrointisuositukset,
9 artikla
Liikkumisen rajoittamiseen ja tainnutukseen tarkoitettujen välineiden käyttö
1. Alan toimijoiden on varmistettava, että erityisesti tätä tarkoitusta varten koulutetut henkilöt pitävät kunnossa ja tarkastavat kaikki eläinten liikkumisen rajoittamiseen ja tainnutukseen tarkoitetut välineet valmistajan ohjeiden mukaisesti.
Alan toimijoiden on pidettävä kirjaa kunnossapidosta. Kunnossapitotietoja on säilytettävä vähintään vuoden ajan, ja ne on esitettävä toimivaltaiselle viranomaiselle tämän pyynnöstä.
2. Alan toimijoiden on varmistettava, että tainnutuksen aikana teurastuspaikalla on välittömästi saatavilla asianmukaiset varavälineet, joita käytetään, jos ensin käytetyt tainnutusvälineet eivät toimi. Varamenetelmä voi olla erilainen kuin ensin käytetty.
3. Alan toimijoiden on varmistettava, ettei eläimiä aseteta liikkumista rajoittaviin välineisiin, mukaan lukien pään liikkeitä rajoittaviin, ennen kuin tainnutuksesta tai verenlaskusta vastaava henkilö on valmis tainnuttamaan tai laskemaan veren mahdollisimman pian.
10 artikla
Oma kulutus yksityistaloudessa
Muiden eläinten kuin siipikarjan, kanien ja jänisten teurastukseen ja siihen liittyviin toimiin, jotka niiden omistaja tai hänen vastuullaan ja valvonnassaan toimiva henkilö suorittaa teurastamon ulkopuolella omaa yksityistaloudessa tapahtuvaa kulutusta varten, sovelletaan vain 3 artiklan 1 kohdan, 4 artiklan 1 kohdan ja 7 artiklan 1 kohdan vaatimuksia.
Muiden eläinten kuin siipikarjan, kanien ja jänisten sekä sikojen, lampaiden ja vuohien teurastukseen ja siihen liittyviin toimiin, jotka niiden omistaja tai hänen vastuullaan ja valvonnassaan toimiva henkilö suorittaa teurastamon ulkopuolella omaa yksityistaloudessa tapahtuvaa kulutusta varten, sovelletaan kuitenkin myös 15 artiklan 3 kohdan sekä liitteessä III olevien 1.8-1.11 kohdan, 3.1 kohdan ja, siltä osin kuin kyse on pelkästä tainnuttamisesta, 3.2 kohdan vaatimuksia.
11 artikla
Siipikarjan, kanien ja jänisten suora toimittaminen pieninä määrinä
1. Siipikarjan, kanien ja jänisten teurastukseen maatilalla siinä tapauksessa, että tuottaja toimittaa niiden lihan pieninä määrinä suoraan loppukuluttajalle tai paikallisille vähittäisliikkeille, jotka toimittavat sen tuoreena lihana suoraan loppukuluttajalle, sovelletaan vain 3 artiklan 1 kohdan, 4 artiklan 1 kohdan ja 7 artiklan 1 kohdan vaatimuksia edellyttäen, että tilalla teurastettavien eläinten määrä ei ylitä 25 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen vahvistettua eläinten enimmäismäärää.
2. Tällaisten eläinten teurastukseen sovelletaan tämän asetuksen II ja III luvussa säädettyjä vaatimuksia, kun niiden lukumäärä ylittää tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitetun enimmäismäärän.
12 artikla
Tuonti kolmansista maista
Tämän asetuksen II ja III luvussa säädettyjä vaatimuksia on sovellettava asetuksen (EY) N:o 854/2004 12 artiklan 2 kohdan a alakohtaa sovellettaessa.
Kolmansista maista tuodun lihan mukana olevassa terveystodistuksessa on oltava lisäksi todistus, jonka mukaan vähintään tämän asetuksen II ja III luvussa säädettyjä vaatimuksia vastaavat vaatimukset ovat täyttyneet.
13 artikla
Hyvän toimintatavan oppaiden kehittäminen ja levitys
1. Jäsenvaltioiden on rohkaistava hyvän toimintatavan oppaiden kehittämistä ja levitystä tämän asetuksen täytäntöönpanon helpottamiseksi.
2. Alan toimijoita edustavien järjestöjen on kehitettävä ja levitettävä laadittuja hyvän toimintatavan oppaita
a)
valtiosta riippumattomien järjestöjen edustajia, toimivaltaisia viranomaisia tai muita asianosaisia kuullen;
b)
20 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitetut tieteelliset lausunnot huomioon ottaen.
3. Toimivaltaisen viranomaisen on arvioitava hyvän toimintatavan oppaat varmistaakseen, että ne on kehitetty 2 kohdan mukaisesti ja että ne ovat olemassa olevien yhteisön ohjeiden mukaisia.
4. Jos alan toimijoiden järjestöt eivät toimita hyvän toimintatavan oppaita, toimivaltainen viranomainen voi kehittää ja julkaista omat hyvän toimintatavan oppaansa.
5. Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle kaikki toimivaltaisen viranomaisen hyväksymät hyvän toimintatavan oppaat. Komissio hoitaa näille oppaille perustamaansa rekisteröintijärjestelmää ja asettaa sen jäsenvaltioiden saataville.
III LUKU
TEURASTAMOJA KOSKEVAT LISÄVAATIMUKSET
14 artikla
Teurastamojen tilojen sijoittelu, rakennustapa ja välineistö
1. Alan toimijoiden on varmistettava, että teurastamojen tilojen sijoittelu ja rakennustapa sekä niissä käytettävät välineet ovat liitteessä II olevien sääntöjen mukaisia.
2. Alan toimijoiden on tämän asetuksen soveltamiseksi toimitettava pyynnöstä asetuksen (EY) N:o 853/2004 4 artiklassa tarkoitetulle toimivaltaiselle viranomaiselle kunkin teurastamon osalta vähintään seuraavat tiedot:
a)
eläinten enimmäismäärä tunnissa kullakin teurastuslinjalla;
b)
ne eläinluokat ja -painot, joiden käsittelyssä käytössä olevia liikkumisen rajoittamiseen ja tainnutukseen tarkoitettuja välineitä saadaan käyttää;
c)
kunkin säilytykseen tarkoitetun alueen enimmäiskapasiteetti.
Toimivaltaisen viranomaisen on arvioitava toimijan ensimmäisen alakohdan mukaisesti toimittamat tiedot hyväksyessään teurastamon.
3. Seuraavat toimenpiteet voidaan hyväksyä 25 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen:
a)
siirrettäviä teurastamoja koskevat poikkeukset liitteen II säännöistä;
b)
tarvittavat muutokset liitteen II mukauttamiseksi tieteen ja tekniikan kehitykseen.
Ennen ensimmäisen alakohdan a alakohdassa tarkoitettujen poikkeusten hyväksymistä jäsenvaltiot voivat antaa tai pitää voimassa siirrettäviä teurastamoja koskevia kansallisia sääntöjä.
4. Yhteisön ohjeita tämän artiklan 2 kohdan ja liitteen II täytäntöönpanoa varten voidaan hyväksyä 25 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen.
15 artikla
Eläinten käsittely ja liikkumisen rajoittaminen teurastamoissa
1. Alan toimijoiden on huolehdittava siitä, että liitteessä III olevia teurastamojen toimintaan liittyviä sääntöjä noudatetaan.
2. Alan toimijoiden on varmistettava, että kaikkien 4 artiklan 4 kohdan mukaisesti ilman edeltävää tainnutusta lopetettavien eläinten liikkumista rajoitetaan yksilöllisesti; märehtijöiden liikkumista rajoitetaan mekaanisesti.
Nautaeläinten liikkumisen rajoittamiseksi ei saa käyttää järjestelmiä, joissa eläin on ylösalaisin tai muussa luonnottomassa asennossa, paitsi silloin kun eläimet teurastetaan 4 artiklan 4 kohdan mukaisesti ja edellyttäen, että niihin on kiinnitetty laite, joka estää eläimen pään liikkeen sekä vaaka- että pystysuunnassa ja jota voidaan säätää eläimen koon mukaan.
3. Seuraavat menetelmät liikkumisen rajoittamiseksi ovat kiellettyjä:
a)
tajuissaan olevien eläinten ripustaminen tai nostaminen;
b)
eläinten raajojen tai jalkojen kiinnittäminen yhteen tai sitominen mekaanisella laitteella;
c)
selkäytimen katkaiseminen esimerkiksi käyttämällä puntillaa tai tikaria;
d)
sellaisten sähkövirtojen käyttö eläimen lamaannuttamiseksi, jotka eivät tainnuta tai tapa sitä hallituissa olosuhteissa, erityisesti sellaisen sähkövirran käyttö, joka ei kulje aivojen läpi.
Edellä olevaa a ja b kohtaa ei kuitenkaan sovelleta siipikarjaa varten käytettäviin ripustuskoukkuihin.
4. Tieteen ja tekniikan kehityksen sekä EFSA:n lausunnon ottamiseksi huomioon liitettä III voidaan muuttaa 25 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen.
5. Yhteisön ohjeita liitteessä III säädettyjen sääntöjen täytäntöönpanoa varten voidaan hyväksyä 25 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen.
16 artikla
Valvontamenettelyt teurastamoissa
1. Alan toimijoiden on määriteltävä ja pantava täytäntöön asianmukaiset valvontamenettelyt teurastamoissa 5 artiklan soveltamiseksi.
2. Tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitetuissa valvontamenettelyissä on kuvattava tapa, jolla 5 artiklassa tarkoitetut tarkastukset on suoritettava, ja niihin on sisällyttävä ainakin seuraavaa:
a)
valvontamenettelystä vastaavien henkilöiden nimet;
b)
indikaattorit, jotka on suunniteltu tajuttomuustilan tai tajuissaan olon ja tuntemiskyvyn merkkien havaitsemiseen eläimissä; indikaattorit, jotka on suunniteltu elonmerkkien puuttumisen havaitsemiseen teurastettavissa eläimissä 4 artiklan 4 kohdan mukaisesti;
c)
perusteet sen määrittämiseksi, ovatko b alakohdassa tarkoitettujen indikaattoreiden osoittamat tulokset hyväksyttäviä;
d)
olosuhteet joissa ja/tai ajankohta jolloin valvonta on suoritettava;
e)
eläinten lukumäärä kussakin valvonnan aikana tarkastettavassa otoksessa;
f)
soveltuvat menettelyt sen varmistamiseksi, että jos c alakohdassa tarkoitetut perusteet eivät täyty, tainnutus- ja lopetustoimia arvioidaan puutteiden syiden selvittämiseksi ja niihin tehdään tarvittavat muutokset.
3. Alan toimijoiden on määriteltävä erityinen valvontamenettely kutakin teurastuslinjaa varten.
4. Tarkastusten tiheyttä määritettäessä on otettava huomioon tärkeimmät riskitekijät, kuten muutokset, jotka liittyvät teurastettavien eläinten tyyppeihin tai kokoon taikka henkilöstön työskentelytapoihin, ja tarkastustiheys on vahvistettava sellaiseksi, että tulosten luotettavuustaso on korkea.
5. Tämän artiklan 1-4 kohdan soveltamiseksi alan toimijat voivat käyttää 13 artiklassa tarkoitetuissa hyvän toimintatavan oppaissa kuvattuja valvontamenettelyjä.
6. Teurastamojen valvontamenettelyjä koskevia yhteisön ohjeita voidaan hyväksyä 25 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen.
17 artikla
Eläinten hyvinvoinnista vastaava henkilö
1. Alan toimijoiden on nimettävä jokaiseen teurastamoon eläinten hyvinvoinnista vastaava henkilö, joka avustaa niitä sen varmistamisessa, että kyseisessä teurastamossa noudatetaan tässä asetuksessa vahvistettuja sääntöjä.
2. Eläinten hyvinvoinnista vastaava on suoraan alan toimijan alaisuudessa ja raportoi suoraan tälle eläinten hyvinvointiin liittyvissä asioissa. Hänellä on oltava valtuudet vaatia, että teurastamon henkilöstö suorittaa tarvittavat korjaavat toimenpiteet tässä asetuksessa vahvistettujen sääntöjen noudattamisen varmistamiseksi.
3. Eläinten hyvinvoinnista vastaavan velvollisuudet on esitettävä teurastamon toimintaohjeistossa ja saatettava asianomaisen henkilöstön tietoon.
4. Eläinten hyvinvoinnista vastaavalla on oltava 21 artiklassa tarkoitettu kelpoisuustodistus, joka on myönnetty hänen vastuullaan olevissa teurastamoissa suoritettavia kaikkia toimintoja varten.
5. Eläinten hyvinvoinnista vastaavan on pidettävä kirjaa toimista, joita eläinten hyvinvoinnin parantamiseksi on toteutettu siinä teurastamossa, jossa hän suorittaa tehtäviään. Näitä tietoja on säilytettävä vähintään vuoden ajan, ja ne on esitettävä toimivaltaiselle viranomaiselle tämän pyynnöstä.
6. Edellä olevia 1-5 kohtaa ei sovelleta teurastamoihin, joissa teurastetaan vähemmän kuin 1 000 karjayksikköä nisäkkäitä tai vähemmän kuin 150 000 lintua tai kania vuodessa.
Ensimmäistä alakohtaa sovellettaessa ’karjayksiköllä’ tarkoitetaan vakioitua mittayksikköä, jonka avulla voidaan aggregoida erilaisia karjaluokkia niiden vertailua varten.
Ensimmäistä alakohtaa soveltaessaan jäsenvaltioiden on käytettävä seuraavia muuntokertoimia:
a)
maatalouden yhteisestä markkinajärjestelystä ja tiettyjä maataloustuotteita koskevista erityissäännöksistä 22 päivänä lokakuuta 2007 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1234/2007 (yhteisiä markkinajärjestelyjä koskeva asetus) (11) tarkoitetut täysikasvuiset nautaeläimet ja hevoseläimet: 1 karjayksikköä;
b)
muut nautaeläimet: 0,50 karjayksikköä;
c)
siat, joiden elopaino on yli 100 kg: 0,20 karjayksikköä;
d)
muut siat: 0,15 karjayksikköä;
e)
lampaat ja vuohet: 0,10 karjayksikköä;
f)
karitsat, vohlat ja porsaat, joiden elopaino on alle 15 kg: 0,05 karjayksikköä.
IV LUKU
JOUKKO- JA HÄTÄLOPETUS
18 artikla
Joukkolopetus
1. Joukkolopetuksesta vastaavan toimivaltaisen viranomaisen on ennen toimenpiteen käynnistämistä laadittava toimintasuunnitelma, jonka avulla varmistetaan tässä asetuksessa säädettyjen sääntöjen noudattaminen.
Suunnitellut tainnutus- ja lopetusmenetelmät ja niitä vastaava toimintaohjeisto, jonka avulla varmistetaan tässä asetuksessa säädettyjen sääntöjen noudattaminen, on erityisesti sisällytettävä eläinten terveyttä koskevan yhteisön oikeuden edellyttämiin valmiussuunnitelmiin näissä suunnitelmissa vahvistettujen, epäiltyjen taudinpurkausten kokoa ja sijaintia koskevien olettamusten perusteella.
2. Toimivaltaisen viranomaisen on
a)
varmistettava, että toimenpiteet suoritetaan 1 kohdassa tarkoitetun toimintasuunnitelman mukaisesti;
b)
suoritettava tarpeelliset toimet eläinten hyvinvoinnin turvaamiseksi parhaalla mahdollisella tavalla.
3. Tätä artiklaa sovellettaessa ja poikkeuksellisissa olosuhteissa toimivaltainen viranomainen voi myöntää poikkeuksia yhdestä tai useammasta tämän asetuksen säännöksestä, jos se katsoo, että säännösten noudattaminen todennäköisesti vaikuttaisi ihmisen terveyteen tai hidastaisi merkittävästi taudin hävittämistä.
4. Edellä 1 kohdassa tarkoitetun toimivaltaisen viranomaisen on toimitettava komissiolle kunkin vuoden 30 päivään kesäkuuta mennessä kertomus edeltävän vuoden joukkolopetustoimenpiteistä ja asetettava se internetin kautta julkisesti saataville.
Kunkin joukkolopetustoimenpiteen osalta kertomukseen on sisällyttävä erityisesti
a)
joukkolopetuksen syyt;
b)
lopetettujen eläinten määrä ja laji;
c)
käytetyt tainnutus- ja lopetusmenetelmät;
d)
kuvaus kohdatuista ongelmista ja soveltuvin osin ratkaisuista, joilla on lievitetty tai vähennetty eläinten kärsimystä;
e)
selvitys mahdollisista 3 kohdan mukaisesti myönnetyistä poikkeuksista.
5. Yhteisön ohjeita joukkolopetuksen suunnittelua ja toteutusta varten voidaan hyväksyä 25 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen.
6. ADNS-järjestelmässä kerättyjen tietojen huomioon ottamiseksi tämän artiklan 4 kohdassa säädetystä ilmoittamisvelvoitteesta voidaan tarvittaessa hyväksyä poikkeuksia 25 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen.
19 artikla
Hätälopetus
Hätälopetustapauksessa eläintenpitäjän on ryhdyttävä kaikkiin tarvittaviin toimenpiteisiin eläinten lopettamiseksi mahdollisimman pian.
V LUKU
TOIMIVALTAINEN VIRANOMAINEN
20 artikla
Tieteellinen tuki
1. Kunkin jäsenvaltion on varmistettava, että käytettävissä on riittävää riippumatonta tieteellistä tukea toimivaltaisten viranomaisten avustamiseksi näiden pyynnöstä antamaan
a)
14 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuun teurastamojen hyväksyntään ja uusien tainnutusmenetelmien kehittämiseen liittyvää tieteellistä ja teknistä asiantuntija-apua;
b)
tieteellisiä lausuntoja liikkumisen rajoittamiseen ja tainnutukseen tarkoitettujen välineiden käyttöä ja kunnossapitoa koskevista valmistajien antamista ohjeista;
c)
tieteellisiä lausuntoja sen alueella tämän asetuksen soveltamiseksi laadituista hyvien käytäntöjen oppaista;
d)
tämän asetuksen soveltamiseksi erityisesti tarkastuksia koskevia suosituksia;
e)
lausuntoja erillisten elinten ja laitosten kyvystä ja soveltuvuudesta täyttää 21 artiklan 2 kohdassa säädetyt vaatimukset.
2. Tieteellistä tukea voidaan antaa verkoston välityksellä, kunhan kaikki 1 kohdassa luetellut tehtävät suoritetaan kaikkien asianomaisissa jäsenvaltioissa toteutettavien toimien osalta.
Tätä varten kukin jäsenvaltio määrittää yhden yhteyspisteen sekä asettaa sitä koskevat tiedot julkisesti saataville internetin kautta. Tällaisen yhteyspisteen tehtävänä on jakaa muiden yhteyspisteiden ja komission kanssa tämän asetuksen täytäntöönpanoon liittyviä teknisiä ja tieteellisiä tietoja ja parhaita toimintatapoja.
21 artikla
Kelpoisuustodistus
1. Edellä olevan 7 artiklan soveltamiseksi jäsenvaltioiden on nimettävä toimivaltainen viranomainen, jonka tehtävänä on
a)
varmistaa, että eläinten lopetukseen ja siihen liittyviin toimiin osallistuvalle henkilöstölle on tarjolla koulutusta;
b)
antaa kelpoisuustodistuksia, jotka osoittavat, että henkilö on suorittanut hyväksytysti riippumattoman loppututkinnon; tämän tutkinnon aiheiden on oltava kyseisille eläinluokille soveltuvia ja vastattava 7 artiklan 2 ja 3 kohdassa tarkoitettuja toimia sekä liitteessä IV vahvistettuja aihealueita;
c)
hyväksyä a alakohdassa tarkoitetun koulutuksen kurssiohjelmat sekä b alakohdassa tarkoitetun tutkinnon sisältö ja edellytykset.
2. Toimivaltainen viranomainen voi delegoida loppututkinnon järjestämisen ja kelpoisuustodistuksen antamisen erilliselle elimelle tai yksikölle,
a)
jolla on tehtävään tarvittava asiantuntemus, henkilöstö ja välineet;
b)
joka on riippumaton ja jolla ei ole loppututkintoon ja kelpoisuustodistusten myöntämiseen liittyviä eturistiriitoja.
Toimivaltainen viranomainen voi myös delegoida koulutuksen järjestämisen erilliselle elimelle tai yksikölle, jolla on tehtävään tarvittavat asiantuntemus, henkilöstö ja välineet.
Toimivaltaisen viranomaisen on asetettava julkisesti saataville internetin kautta tiedot elimistä tai laitoksista, joille tällaiset tehtävät on delegoitu.
3. Kelpoisuustodistuksesta on käytävä ilmi, mitkä eläinluokat, minkätyyppiset välineet ja mitkä 7 artiklan 2 tai 3 kohdassa luetellut toimet se kattaa.
4. Jäsenvaltioiden on tunnustettava toisessa jäsenvaltiossa annetut kelpoisuustodistukset.
5. Toimivaltainen viranomainen voi antaa väliaikaisia kelpoisuustodistuksia edellyttäen, että
a)
hakija on rekisteröitynyt 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettuun koulutukseen;
b)
hakija työskentelee sellaisen henkilön läsnäollessa ja välittömässä valvonnassa, jolla on suoritettavaa tehtävää varten annettu kelpoisuustodistus;
c)
väliaikainen todistus on voimassa enintään kolme kuukautta; sekä
d)
hakija antaa kirjallisen lausunnon siitä, ettei hänelle ole aikaisemmin annettu samalta alalta toista väliaikaista kelpoisuustodistusta, tai osoittaa toimivaltaista viranomaista tyydyttävällä tavalla, ettei ole voinut suorittaa loppututkintoa.
6. Kelpoisuustodistuksia, mukaan lukien väliaikaiset kelpoisuustodistukset, voidaan antaa ainoastaan, jos hakija antaa kirjallisen lausunnon siitä, ettei hän ole syyllistynyt eläinten suojelua koskevan yhteisön oikeuden ja/tai kansallisen oikeuden vakavaan rikkomiseen tällaisen todistuksen hakemista edeltäneiden kolmen vuoden aikana, sanotun kuitenkaan rajoittamatta eläinten käsittelyn kieltämistä koskevia oikeusviranomaisen tai toimivaltaisen viranomaisen päätöksiä.
7. Jäsenvaltiot voivat tunnustaa muuhun tarkoitukseen hankitut pätevyydet kelpoisuustodistuksia vastaaviksi tämän asetuksen soveltamiseksi, jos ne on saatu tässä artiklassa säädettyjä ehtoja vastaavin ehdoin. Toimivaltaisen viranomaisen on asetettava julkisesti saataville ja pidettävä ajan tasalla internetin kautta luettelo pätevyyksistä, joita pidetään kelpoisuustodistusta vastaavina.
8. Tämän artiklan 1 kohdan säännösten soveltamista koskevat yhteisön ohjeet voidaan antaa 25 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen.
VI LUKU
SÄÄNNÖSTEN NOUDATTAMATTA JÄTTÄMINEN, SEURAAMUKSET JA TÄYTÄNTÖÖNPANOVALTA
22 artikla
Säännösten noudattamatta jättäminen
1. Asetuksen (EY) N:o 882/2004 54 artiklan soveltamiseksi toimivaltainen viranomainen voi erityisesti
a)
vaatia alan toimijoita muuttamaan toimintaohjeistojaan ja erityisesti vähentämään tuotantoaan tai lopettamaan sen;
b)
vaatia alan toimijoita lisäämään 5 artiklassa tarkoitettujen tarkastusten suoritustiheyttä ja muuttamaan 16 artiklassa tarkoitettuja valvontamenettelyjä;
c)
peruuttaa määräajaksi tai kokonaan tämän asetuksen mukaisesti myönnettyjä kelpoisuustodistuksia sellaisilta henkilöiltä, joilla ei enää ole tehtäviensä osalta riittävää pätevyyttä, tietoja tai taitoja suorittaa toimia, joita varten todistus on myönnetty;
d)
peruuttaa määräajaksi tai kokonaan 21 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun valtuuksien delegoinnin;
e)
vaatia 8 artiklassa tarkoitettujen ohjeiden muutosta ottaen asianmukaisesti huomioon 20 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaisesti annetut tieteelliset lausunnot.
2. Toimivaltaisen viranomaisen peruuttaessa kelpoisuustodistuksen joko määräajaksi tai kokonaan sen on ilmoitettava tästä päätöksestä todistuksen antaneelle toimivaltaiselle viranomaiselle.
23 artikla
Seuraamukset
Jäsenvaltioiden on säädettävä tämän asetuksen rikkomiseen sovellettavista seuraamuksista ja toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että ne pannaan täytäntöön. Seuraamusten on oltava tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava näistä säännöksistä komissiolle 1 päivään tammikuuta 2013 mennessä ja ilmoitettava viipymättä niihin vaikuttavista myöhemmistä muutoksista.
24 artikla
Soveltamissäännöt
Yksityiskohtaisia sääntöjä tämän asetuksen soveltamiseksi voidaan hyväksyä 25 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen.
25 artikla
Komiteamenettely
1. Komissiota avustaa asetuksen (EY) N:o 178/2002 58 artiklalla perustettu elintarvikeketjua ja eläinten terveyttä käsittelevä pysyvä komitea.
2. Jos tähän kohtaan viitataan, sovelletaan päätöksen 1999/468/EY 5 ja 7 artiklaa.
Päätöksen 1999/468/EY 5 artiklan 6 kohdassa tarkoitetuksi määräajaksi vahvistetaan kolme kuukautta.
VII LUKU
LOPPUSÄÄNNÖKSET
26 artikla
Tiukemmat kansalliset säännöt
1. Tämä asetus ei estä jäsenvaltioita pitämästä voimassa tämän asetuksen voimaantuloajankohtana voimassa olevia kansallisia sääntöjä, joiden tarkoituksena on varmistaa eläinten laajempi suojelu lopetuksen yhteydessä.
Jäsenvaltioiden on ennen 1 päivää tammikuuta 2013 ilmoitettava komissiolle kyseisistä kansallisista säännöistä. Komissio toimittaa ne muiden jäsenvaltioiden saataville.
2. Jäsenvaltiot voivat antaa kansallisia sääntöjä, joiden tarkoituksena on varmistaa tähän asetukseen sisältyvien sääntöjen takaamaa suojelua laajempi eläinten suojelu lopetuksen yhteydessä seuraavilla aloilla:
a)
eläinten lopetus ja siihen liittyvät toimet teurastamon ulkopuolella;
b)
asetuksen (EY) N:o 853/2004 liitteessä I olevassa 1.6 kohdassa määritellyn tarhatun riistan, porot mukaan lukien, teurastaminen ja siihen liittyvät toimet;
c)
4 artiklan 4 kohdan mukainen eläinten teurastaminen ja siihen liittyvät toimet.
Jäsenvaltioiden on ilmoitettava tällaisista kansallisista säännöistä komissiolle. Komissio toimittaa ne muiden jäsenvaltioiden saataville.
3. Jos jokin jäsenvaltio uuden tieteellisen näytön perusteella katsoo tarpeelliseksi toteuttaa toimenpiteitä, joiden tarkoituksena on varmistaa laajempi eläinten suojelu lopetuksen yhteydessä liitteessä I tarkoitettujen tainnutusmenetelmien osalta, sen on ilmoitettava komissiolle suunnitelluista toimenpiteistä. Komissio toimittaa ne muiden jäsenvaltioiden saataville.
Komissio antaa asian 25 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun komitean käsiteltäväksi kuukauden kuluessa ilmoituksesta ja joko hyväksyy tai hylkää kyseessä olevat kansalliset toimenpiteet EFSA:n lausunnon perusteella ja 25 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen.
Jos komissio katsoo sen tarpeelliseksi, se voi ehdottaa hyväksyttyjen kansallisten toimenpiteiden perusteella 4 artiklan 2 kohdan mukaisesti muutoksia liitteeseen I.
4. Jäsenvaltio ei saa estää tai haitata toisessa jäsenvaltiossa lopetetuista eläimistä saatujen eläinperäisten tuotteiden laskemista liikkeeseen alueellaan sillä perusteella, että kyseessä olevien eläinten lopetuksessa ei ole noudatettu sen kansallisia sääntöjä, joiden tarkoituksena on varmistaa eläinten laajempi suojelu lopetuksen yhteydessä.
27 artikla
Kertomukset
1. Komissio toimittaa viimeistään 8 päivänä joulukuuta 2014 Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomuksen mahdollisuudesta ottaa käyttöön tiettyjä vaatimuksia, jotka koskevat kalojen suojelua lopetuksen yhteydessä ottaen huomioon eläinten hyvinvointiin liittyvät näkökohdat sekä sosioekonomiset ja ympäristövaikutukset. Tähän kertomukseen on tarvittaessa liitettävä lainsäädäntöehdotuksia tämän asetuksen muuttamiseksi lisäämällä siihen erityisiä sääntöjä, jotka koskevat kalojen suojelua lopetuksen yhteydessä.
Siihen saakka kun tällaiset toimenpiteet hyväksytään, jäsenvaltiot voivat pitää voimassa tai antaa kansallisia sääntöjä, jotka koskevat kalojen suojelua teurastuksen tai lopetuksen yhteydessä, ja niiden on ilmoitettava siitä komissiolle.
2. Komissio toimittaa viimeistään 8 päivänä joulukuuta 2012 Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomuksen nautaeläinten liikkumisen rajoittamiseksi käytettävistä järjestelmistä, joissa eläin on ylösalaisin tai muussa luonnottomassa asennossa, Tämä kertomus perustuu sellaisen tieteellisen tutkimuksen tuloksiin, jossa vertaillaan näitä järjestelmiä järjestelmiin, joissa nautaeläimet ovat pystyasennossa, ja siinä otetaan huomioon eläinten hyvinvointiin liittyvät näkökohdat sekä sosioekonomiset vaikutukset, mukaan lukien järjestelmien hyväksyttävyys uskonnollisissa yhteisöissä ja käyttäjien turvallisuus. Tähän kertomukseen liitetään tarvittaessa lainsäädäntöehdotuksia tämän asetuksen muuttamiseksi nautaeläinten liikkumisen rajoittamiseksi käytettävien sellaisten järjestelmien osalta, joissa eläin on ylösalaisin tai muussa luonnottomassa asennossa.
3. Komissio toimittaa viimeistään 8 päivänä joulukuuta 2013 Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomuksen erilaisista siipikarjan tainnutusmenetelmistä ja erityisesti vesitainnutusmenetelmistä, joissa tainnutetaan useita lintuja kerralla, ottaen huomioon eläinten hyvinvointiin liittyvät näkökohdat sekä sosioekonomiset ja ympäristövaikutukset.
28 artikla
Kumoaminen
1. Kumotaan direktiivi 93/119/ETY.
Tämän asetuksen 29 artiklan 1 kohdan soveltamiseksi seuraavia direktiivin 93/119/ETY säännöksiä sovelletaan kuitenkin edelleen:
a)
liite A:
i)
I jakson 1 kohta;
ii)
II jakson 1 kohta ja 3 kohdan toinen virke sekä 6, 7, 8 kohta ja 9 kohdan ensimmäinen virke;
b)
liitteessä C olevan II jakson 3 kohdan A alakohdan 2 alakohta, 3 kohdan B alakohdan 1 alakohdan ensimmäinen alakohta, 3 kohdan B alakohdan 2 alakohta, 3 kohdan B alakohdan 4 alakohta sekä 4 kohdan 2 ja 3 alakohta.
2. Viittauksia kumottuun direktiiviin pidetään viittauksina tähän asetukseen.
29 artikla
Siirtymäsäännökset
1. Joulukuun 8 päivään 2019 saakka 14 artiklan 1 kohtaa sovelletaan vain uusiin teurastamoihin tai uuteen tilojen sijoitteluun, rakennustapaan tai välineistöön, jotka kuuluvat liitteessä II säädettyjen sääntöjen soveltamisalaan ja joita ei ole otettu käyttöön ennen 1 päivää tammikuuta 2013.
2. Jäsenvaltiot voivat 8 päivään joulukuuta 2015 saakka säätää 21 artiklassa tarkoitettujen kelpoisuustodistusten myöntämisestä yksinkertaistetulla menettelyllä henkilöille, joilla todistettavasti on asian kannalta merkityksellinen vähintään kolmen vuoden pituinen työkokemus.
30 artikla
Voimaantulo
Tämä asetus tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
Sitä sovelletaan 1 päivästä tammikuuta 2013.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Brysselissä 24 päivänä syyskuuta 2009.