Rådets direktiv 2001/102/EF
af 27. november 2001
om ændring af Rådets direktiv 1999/29/EF om uønskede stoffer og produkter i foderstoffer
(EØS-relevant tekst)
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,
under henvisning til Rådets direktiv 1999/29/EF af 22. april 1999 om uønskede stoffer og produkter i foderstoffer(1), særlig artikel 10, litra a),
under henvisning til forslag fra Kommissionen, og
ud fra følgende betragtninger:
(1) Direktiv 1999/29/EF foreskriver, at fodermidler kun må bringes i omsætning i Fællesskabet, hvis de er af sund og sædvanlig handelskvalitet.
(2) Udtrykket "dioxiner" omfatter en gruppe bestående af 75 polychlorerede dibenzo-p-dioxiner (PCDD) (kongenere) og 135 polychlorerede dibenzofuraner (PCDF) (kongenere), heraf er de 17 toksiske. Den mest toksiske kongener er 2,3,7,8-tetrachlordibenzo-p-dioxin (TCDD), der af Det Internationale Kræftforskningscenter (International Agency for Research on Cancer) og andre anerkendte internationale organisationer er klassificeret som kræftfremkaldende for mennesker. Den Videnskabelige Komité for Levnedsmidler konkluderede på linje med Verdenssundhedsorganisationen (WHO), at dioxiners kræftfremkaldende virkninger ikke forekommer ved værdier under en bestemt grænse. Andre negative virkninger, f.eks. endometriose samt neurologiske og immunosuppressive virkninger, forekommer ved meget lavere værdier og anses derfor for relevante ved fastsættelse af en tolerabel indtagelse.
(3) Polychlorerede biphenyler (PCB) er en gruppe af 209 forskellige kongenere, der kan inddeles i to grupper ud fra deres toksikologiske egenskaber: tolv kongenere har toksikologiske egenskaber, der svarer til dioxiner, og de kaldes derfor ofte "dioxinlignende PCB". De øvrige PCB'er har ikke dioxinlignende toksicitet, men har en anden toksikologisk profil.
(4) Hver kongener af dioxiner eller dioxinlignende PCB'er har et forskelligt toksicitetsniveau. For at kunne opsummere disse forskellige kongeneres toksicitet er begrebet toksicitetsækvivalensfaktor (TEF) blevet indført for at lette risikovurderingen og den forskriftsmæssige kontrol. Det betyder, at analyseresultaterne for hver enkelt af de 17 dioxin-kongenere og af de tolv dioxinlignende PCB-kongenere udtrykkes ved én mængdeenhed, nemlig "TCDD-toksicitetsækvivalent" (TEQ).
(5) Dioxiner og PCB'er er ekstremt modstandsdygtige over for kemisk og biologisk nedbrydning og forbliver derfor i miljøet og opkoncentreres i fødekæden (foder og fødevarer).
(6) Spredningen af dioxiner, PCB'er og dioxinlignende PCB i miljøet forårsager en baggrundsforurening, som påvirker alle landplanter, der afgræsses direkte eller anvendes som råmaterialer til fodermidler, tillige med den akvatiske animalske fødekæde. Det samme gælder jorden, som kan forurene fodermidler eller indtages direkte af dyr. Foruden baggrundsforureningen kan der forekomme direkte, utilsigtet forurening af fodermidler som følge af lokal udledning af dioxiner fra industriaktiviteter, som følge af kontaminering af fodermidlerne under produktion, tilvirkning eller transport og som følge af ulovlig praksis eller ledelsesmæssige fejl under foderproduktionen.
(7) Over 90 % af menneskers eksponering for dioxin hidrører fra fødevarer. Animalske fødevarer bidrager normalt til ca. 80 % af den samlede eksponering. Dioxinbelastningen i dyr hidrører især fra foderstoffer. Derfor giver foderstoffer, og i visse tilfælde jord, anledning til bekymring som dioxinkilder.
(8) Den Videnskabelige Komité for Levnedsmidler vedtog den 30. maj 2001 en udtalelse om risikovurdering af dioxiner og dioxinlignende PCB i fødevarer. Den udgør en ajourføring baseret på nye videnskabelige oplysninger, der er fremkommet siden vedtagelsen af komitéens udtalelse om emnet den 22. november 2000. Den Videnskabelige Komité for Levnedsmidler fastsatte en tolerabel ugentlig indtagelse (TWI) for dioxiner og dioxinlignende PCB'er på 14 pg WHO-TEQ/kg kropsvægt. Skøn over eksponeringen tyder på, at en betragtelig del af Fællesskabets befolkning har en indtagelse via kosten, der overstiger den tolerable indtagelse.
(9) For at sikre forbrugernes beskyttelse er det derfor vigtigt og nødvendigt at nedbringe menneskers eksponering for dioxiner via kosten. Da fødevareforurening hænger direkte sammen med foderforurening, skal der indføres en integreret fremgangsmåde for at nedbringe dioxinforekomsten i hele fødekæden, dvs. fra fodermidler via dyr, som anvendes i fødevareproduktionen, til mennesker. Indførelse af foranstaltninger vedrørende fodermidler og foderstoffer udgør derfor et afgørende skridt i retning af en reduktion af menneskers indtagelse af dioxiner.
(10) Den Videnskabelige Komité for Foder (SCAN) er blevet anmodet om at rådgive om kilderne til forurening af foderstoffer med dioxiner og PCB'er, herunder dioxinlignende PCB, om eksponeringen af dyr, som anvendes i fødevareproduktionen, for dioxiner og PCB, om overførsel af disse forbindelser til animalske fødevarer og om eventuelle dyresundhedsmæssige virkninger af dioxiners og PCB'ers forekomst i foderstoffer. SCAN vedtog en udtalelse den 6. november 2000. Heri blev der peget på fiskemel og fiskeolie som de mest forurenede fodermidler, og produkter af europæisk oprindelse var de allermest forurenede. Animalsk fedt var det næstmest forurenede materiale. Alle øvrige animalske og vegetabilske fodermidler havde relativt lave dioxinforureningsværdier. Dioxinforureningen af grovfoder var meget forskelligartet afhængigt af sted, omfang af forurening med jord og eksponering for kilder til luftforurening.
(11) Der bør træffes foranstaltninger, der tager sigte på at nedbringe forekomst og udledning af dioxinforurening af miljøet, for at reducere miljøforureningens virkninger for forureningen af fodermidler. SCAN anbefalede bl.a., at der skulle lægges vægt på at nedbringe de mest forurenede fodermidlers virkninger for den samlede forurening via kosten.
(12) Grænseværdier for dioxin og dioxinlignende PCB'er burde være et egnet redskab til at undgå, at dyrene eksponeres i et uacceptabelt omfang, og til at imødegå distribution af foderstoffer med et uacceptabelt højt forureningsniveau, f.eks. i tilfælde af utilsigtet forurening og eksponering. Endvidere er det nødvendigt at fastsætte grænseværdier for at kunne gennemføre et forskriftsmæssigt kontrolsystem og for at kunne sikre ensartet anvendelse.
(13) Foranstaltninger, der alene er baseret på fastsættelse af grænseværdier for dioxiner og dioxinlignende PCB i foderstoffer, ville ikke være tilstrækkeligt effektive til at nedbringe menneskers eksponering for dioxiner, medmindre grænserne blev sat så lavt, at en stor del af foderet skulle erklæres for uegnet til foderbrug. Det er generelt anerkendt, at grænseværdier for aktivt at nedbringe forekomsten af dioxiner i foderstoffer bør ledsages af foranstaltninger, der ansporer til en aktiv fremgangsmåde, herunder indgrebsværdier og målværdier for foderstoffer kombineret med foranstaltninger til begrænsning af emissioner. Målværdier angiver de niveauer, der skal opnås for endeligt at nedbringe hovedparten af befolkningens eksponering til den TWI, som Den Videnskabelige Komité for Levnedsmidler har fastsat. Indgrebsværdier er et redskab, som de ansvarlige myndigheder og erhvervslivet kan anvende til at identificere de tilfælde, hvor det er relevant at identificere en forureningskilde, og til at træffe foranstaltninger, der reducerer eller fjerner den, ikke blot i tilfælde af manglende overholdelse af dette direktiv, men også hvis der konstateres dioxinværdier, der ligger markant over de normale baggrundsværdier. Dette vil udmønte sig i en gradvis reduktion af dioxinværdierne i foderstoffer, og målværdierne vil i sidste ende blive nået. Kommissionen retter derfor en henstilling til medlemsstaterne om dette emne.
(14) Fra et toksikologisk synspunkt burde der ganske vist gælde værdier for dioxiner, furaner og dioxinlignende PCB, men indtil videre er der kun fastsat grænseværdier for dioxiner og furaner og ikke for dioxinlignende PCB som følge af de meget begrænsede data, der foreligger om sidstnævntes prævalens. Der vil imidlertid fortsat blive foretaget overvågning, navnlig af forekomsten af dioxinlignende PCB'er, med henblik på at lade disse stoffer blive omfattet af grænseværdier.
(15) Vurderingen af, om dioxinindholdet i foderstoffer er uacceptabelt, bør ske i lyset af de gængse baggrundsværdier for forurening, som varierer fra et fodermiddel til et andet. Grænseværdien bør fastsættes på et strengt, men realistisk niveau, under hensyntagen til baggrundsforureningen.
(16) For at sikre, at alle erhvervsdrivende i hele fødekæden (foder og fødevarer) fortsat gør deres yderste og alt det, der er nødvendigt, for at begrænse forekomsten af dioxiner i foder og fødevarer, bør de gældende grænseværdier inden for et nærmere fastsat tidsrum tages op til revision med henblik på at fastsætte lavere grænseværdier. Senest i 2006 bør menneskers eksponering for dioxiner samlet set være reduceret med mindst 25 %.
(17) Foderblandinger og vegetabilske fodermidler indeholder normalt ikke høje dioxinniveauer. Da vegetabilske fodermidler udgør langt den største del af mange dyrearters kost, bør der også indføres en grænseværdi for disse fodermidler. Jo mere følsom analysemetoden er, jo dyrere og mere tidsforbrugende er dioxinkontrollen. Da det er vigtigt, at der analyseres så mange stikprøver som muligt, ligger de foreslåede grænseværdier lidt højere end normale baggrundsværdier, i betragtning af at de udgør øvre grænser.
(18) Det er særdeles vigtigt, at omfanget af den samlede dioxinforurening af foderstoffer nedbringes. Det er derfor absolut nødvendigt, at der indføres forbud mod at blande fodermidler og foderstoffer, der overholder grænseværdierne, med fodermidler/foderstoffer, der overskrider grænseværdierne.
(19) Direktiv 1999/29/EF bør derfor ændres i overensstemmelse hermed.
(20) Den Stående Foderstofkomité har ikke afgivet en positiv udtalelse. Kommissionen har derfor ikke været i stand til at vedtage de planlagte bestemmelser i henhold til proceduren i artikel 13 i direktiv 1999/29/EF -
UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:
Artikel 1
Bilag I og II til direktiv 1999/29/EF ændres som angivet i bilaget til nærværende direktiv.
Artikel 2
1. Medlemsstaterne vedtager og offentliggør inden den 1. juli 2002 de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme dette direktiv. De underretter straks Kommissionen herom.
Medlemsstaterne anvender disse bestemmelser fra den 1. juli 2002.
Disse love og administrative bestemmelser skal ved vedtagelsen indeholde en henvisning til dette direktiv eller skal ved offentliggørelsen ledsages af en sådan henvisning. De nærmere regler for henvisningen fastsættes af medlemsstaterne.
2. Medlemsstaterne sender Kommissionen de nationale retsforskrifter, de udsteder på direktivets område.
Artikel 3
1. Bestemmelserne i artikel 1 tages første gang op til revision senest den 31. december 2004 på grundlag af nye oplysninger om forekomsten af dioxiner og dioxinlignende PCB, navnlig med henblik på at også dioxinlignende PCB bliver omfattet af de værdier, der fastsættes.
2. Bestemmelserne i artikel 1 tages atter op til revision senest den 31. december 2006 med henblik på en markant nedsættelse af grænseværdierne.
Artikel 4
Dette direktiv træder i kraft på dagen for offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende.
Artikel 5
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.
Udfærdiget i Bruxelles, den 27. november 2001.
Neuvoston direktiivi 2001/102/EY,
annettu 27 päivänä marraskuuta 2001,
haitallisista aineista ja tuotteista eläinten ruokinnassa annetun neuvoston direktiivin 1999/29/EY muuttamisesta
(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,
ottaa huomioon haitallisista aineista ja tuotteista eläinten ruokinnassa 22 päivänä huhtikuuta 1999 annetun neuvoston direktiivin 1999/29/EY(1) ja erityisesti sen 10 artiklan a alakohdan,
ottaa huomioon komission ehdotuksen,
sekä katsoo seuraavaa:
(1) Direktiivissä 1999/29/EY säädetään, että rehuaineet saa laskea liikkeelle yhteisössä ainoastaan, jos ne ovat laadultaan virheettömiä, aitoja ja kauppakelpoisia.
(2) Ilmaisu "dioksiinit" käsittää yhdisteryhmän, jossa on 75 polykloorattua dibentso-p-dioksiinia ("PCDD") ja 135 polykloorattua dibentsofuraania ("PCDF"), joista 17 on myrkyllistä. Kansainvälinen syöväntutkimuskeskus ja muut tunnetut kansainväliset järjestöt ovat luokitelleet 2,3,7,8-tetraklooridibentso-p-dioksiinin (TCDD) ihmiselle syöpää aiheuttavaksi aineeksi. Elintarvikealan tiedekomitea on todennut Maailman terveysjärjestön (WHO) tavoin, että dioksiinien syöpää aiheuttavat vaikutukset eivät ilmene tietyn kynnysarvon alapuolella. Muut haitalliset vaikutukset, kuten endometrioosi, hermostolliset käyttäytymisoireet ja immunosupressiiviset vaikutukset, ilmenevät paljon alemmilla pitoisuuksilla, ja siksi niitä olisi pidettävä relevantteina määritettäessä hyväksyttävää annosta.
(3) Polyklooribifenyylit ("PCB:t") muodostavat 209 yhdisteen ryhmän, joka voidaan jakaa kahteen ryhmään toksikologisten ominaisuuksien mukaan: 12 yhdisteen toksikologiset ominaisuudet vastaavat dioksiinien ominaisuuksia, ja siksi niistä käytetään usein ilmaisua "dioksiinin kaltaiset PCB:t". Muissa PCB:issä ei ole dioksiinin kaltaista toksisuutta ja niiden toksikologiset ominaisuudet ovat erilaiset.
(4) Kullakin dioksiiniyhdisteellä tai dioksiinin kaltaisella PCB:llä on erilainen toksisuustaso. Jotta näiden eri yhdisteiden toksisuutta voidaan verrata, on otettu käyttöön toksisuusekvivalenssikertoimien ("TEF") käsite riskinarvioinnin ja säännösten mukaisen valvonnan helpottamiseksi. Tämä tarkoittaa, että 17 eri dioksiiniyhdisteen ja 12 dioksiinin kaltaisen PCB-yhdisteen analyysitulokset ilmaistaan yhtenä määrällisenä TEQ-yksikkönä ("TCDD toxic equivalent concentration", toksisuus-ekvivalenttipitoisuus).
(5) Dioksiinien ja PCB:iden kemiallinen ja biologinen hajoaminen on hidasta, ja siksi ne säilyvät ympäristössä ja kertyvät rehu- ja ravintoketjuun.
(6) Dioksiinien, PCB:iden ja dioksiinin kaltaisten PCB:iden leviäminen ympäristöön aiheuttaa taustakuormitusta, joka vaikuttaa suoraan laiduntamiseen tai eläinten rehuissa rehuaineina käytettyihin maakasveihin samoin kuin vesiravintoketjuun. Tämä koskee myös maaperää, joka saattaa saastuttaa rehuaineita tai jota voi joutua suoraan eläinten ruuansulatukseen. Taustakuormituksen lisäksi saattaa esiintyä rehuaineiden satunnaista suoraa saastumista, kun teollisuustoiminnan yhteydessä aiheutuu paikallisia dioksiinipäästöjä, tai rehuaineet saattavat saastua valmistuksen, jalostuksen ja kuljetuksen aikana tai lainvastaisten käytäntöjen tai käsittelyyn liittyvien laiminlyöntien vuoksi rehun valmistuksen aikana.
(7) Yli 90 prosenttia ihmisten dioksiinialtistuksesta on peräisin elintarvikkeista. Eläinkunnasta peräisin olevien elintarvikkeiden osuus kokonaisaltistuksesta on yleensä noin 80 prosenttia. Eläimet saavat dioksiinia lähinnä rehuista. Siksi rehut ja joissakin tapauksissa maaperä aiheuttavat huolta mahdollisina dioksiinilähteinä.
(8) Elintarvikealan tiedekomitea antoi 30 päivänä toukokuuta 2001 lausunnon, joka käsittelee elintarvikkeissa esiintyvien dioksiinien ja dioksiinin kaltaisten PCB:iden riskinarviointia; lausunto perustuu uuteen tieteelliseen tietoon, jota on saatu käyttöön sen jälkeen, kun kyseinen komitea antoi asiaa koskevan edellisen lausunnon 22 päivänä marraskuuta 2000. Tiedekomitea vahvisti dioksiinien ja niiden kaltaisten PCB:iden siedettäväksi viikkosaanniksi (TWI) 14 pg WHO-TEQ painokiloa kohti. Altistusarvioiden mukaan huomattavalla osalla yhteisön väestöstä ravinnon kautta tapahtuva saanti ylittää siedettävän saannin.
(9) Ravinnon kautta tapahtuvan ihmisten dioksiinialtistuksen vähentäminen on tämän vuoksi tärkeää ja välttämätöntä kuluttajien suojelun varmistamiseksi. Elintarvikkeiden saastuminen on suorassa yhteydessä rehun saastumiseen, ja siksi on otettava käyttöön yhtenäinen toimintamalli, jotta vähennettäisiin dioksiinin esiintymistä koko ravintoketjussa eli ketjussa, joka ulottuu rehuaineista elintarviketuotantoon käytettävien eläinten kautta ihmisiin. Rehuaineisiin ja rehuihin liittyvien toimenpiteiden käyttöönotto on siten ratkaisevan tärkeää pyrittäessä vähentämään ihmisten dioksiinin saantia.
(10) Eläinten ravitsemusta käsittelevältä tiedekomitealta on pyydetty lausunto dioksiinien ja PCB:iden aiheuttaman rehujen saastumisen lähteistä, mukaan lukien dioksiinin kaltaiset PCB:t, elintarviketuotantoon käytettävien eläinten altistuminen dioksiineille ja PCB:ille, näiden yhdisteiden siirtyminen eläinperäisiin elintarvikkeisiin ja rehuissa esiintyvien dioksiinien ja PCB:iden mahdolliset vaikutukset eläinten terveyteen. Tiedekomitea antoi lausunnon 6 päivänä marraskuuta 2000. Komitean mukaan kalajauhot ja kalaöljyt ovat saastuneimpia rehuaineita ja eurooppalaista alkuperää olevat tuotteet saastumisasteeltaan suurempia. Eläinrasva luokiteltiin saastuneiden aineiden joukossa seuraavalle sijalle. Kaikissa muissa eläin- ja kasvikunnasta peräisin olevissa rehuaineissa dioksiinisaastuminen oli suhteellisen vähäistä. Karkearehun dioksiinisaastuminen vaihteli suuresti sijainnin, maaperän saastumisen ja ilmansaasteille altistumisen mukaan.
(11) Olisi toteutettava toimenpiteitä, joilla pyritään vähentämään dioksiinien esiintymistä ympäristössä ja niiden pääsyä ympäristöön, jotta voidaan vähentää ympäristön saastumisen vaikutuksia rehuaineiden saastumiseen. Eläinten ravitsemusta käsittelevä tiedekomitea suositteli muun muassa, että pääpaino olisi asetettava pyrkimyksiin vähentää saastuneimpien rehuaineiden vaikutusta ruokavalion kautta saatavien vierasaineiden kokonaismäärään.
(12) Dioksiineille ja dioksiinin kaltaisille PCB:ille vahvistettavat enimmäismäärät ovat kuitenkin tarkoituksenmukaisia keinoja, kun halutaan välttää eläinten liika-altistus ja estää sellaisten rehujen levittäminen, jotka ovat liian saastuneita esimerkiksi satunnaisen saastumisen tai altistumisen vuoksi. Lisäksi enimmäistasojen asettaminen on välttämätöntä, jotta voidaan panna täytäntöön säännöksiin perustuva valvontajärjestelmä ja taata sen yhtenäinen käytännön soveltaminen.
(13) Ihmisten dioksiinialtistuksen vähentämiseen tähtäävät toimet, jotka perustuvat yksinomaan dioksiinien ja niiden kaltaisten PCB:iden enimmäismäärien asettamiseen rehujen osalta, olisivat riittävän tehokkaita ainoastaan sillä edellytyksellä, että kyseiset määrät asetettaisiin niin alhaisiksi, että suuri osa rehuista olisi todettava eläinten ravinnoksi kelpaamattomiksi. Yleisesti tunnustetaan, että dioksiinien aktiivinen vähentäminen rehuissa edellyttää enimmäismäärien tueksi toimenpiteitä, joilla edistetään aktiivista toimintamallia, johon kuuluvat toimintarajojen ja tavoitetasojen asettaminen rehujen osalta sekä päästöjen rajoittamistoimenpiteet. Tavoitetasot osoittavat ne pitoisuustasot, joihin on päästävä, jotta suurimmalle osalle väestöä aiheutuva altistus saadaan laskemaan elintarvikealan tiedekomitean asettamaan siedettävään viikkosaantiin. Toimintarajat on toimivaltaisille viranomaisille ja toimijoille tarkoitettu väline niiden tapausten kartoittamiseksi, joissa on asianmukaista määrittää saastumisen lähde ja toteuttaa toimenpiteitä sen vähentämiseksi tai poistamiseksi tilanteissa, joissa tätä direktiiviä ei ole noudatettu, sekä silloin, kun havaitaan tavanomaista taustakuormitusta korkeampia huomattavia dioksiinipitoisuuksia. Tällä tavoin rehujen dioksiinipitoisuuksia voidaan asteittain vähentää ja lopulta saavuttaa tavoitetasot. Tämän vuoksi jäsenvaltioille ollaan toimittamassa komission suositusta tästä aiheesta.
(14) Vaikka toksikologisesta näkökulmasta kynnysarvoja olisi sovellettava dioksiineihin, furaaneihin ja dioksiinin kaltaisiin PCB-yhdisteisiin, toistaiseksi enimmäismäärät on asetettu ainoastaan dioksiineille ja furaaneille eikä dioksiinien kaltaisille PCB:ille, koska viimeksi mainittujen esiintyvyydestä on saatavilla hyvin vähän tietoja. Seurantaa kuitenkin jatketaan varsinkin dioksiinin kaltaisten PCB:iden osalta, ja tarkoituksena on sisällyttää nämä aineet enimmäispitoisuuksiin.
(15) Dioksiinipitoisuuden liiallisuus rehuissa olisi arvioitava nykyisen taustakuormituksen perusteella, joka vaihtelee rehuaineesta toiseen. Enimmäistaso on taustakuormitus huomioon ottaen asetettava tiukasti mutta siten, että sitä voidaan noudattaa.
(16) Sovellettavia enimmäismääriä olisi tarkistettava määritellyn ajanjakson kuluessa enimmäismäärien laskemiseksi, jotta taataan, että kaikki elintarvike- ja rehuketjun toimijat tekevät kaikkensa ja kaiken välttämättömän dioksiinien esiintymisen rajoittamiseksi elintarvikkeissa ja rehuissa. Vuoteen 2006 mennessä olisi ihmisten altistusta dioksiineille vähennettävä kokonaisuudessaan vähintään 25 prosenttia.
(17) Kasviperäisissä rehuseoksissa ja rehuaineissa ei yleensä ole suuria dioksiinipitoisuuksia. Myös näille rehuaineille on asianmukaista asettaa enimmäispitoisuus, koska niitä on monien eläinlajien ravinnossa selvästi eniten. Mitä tarkempaa analyysimenetelmää käytetään, sitä kalliimpaa ja hitaampaa dioksiinin testaus on. On tärkeää analysoida mahdollisimman monia näytteitä, ja siksi ehdotetut enimmäispitoisuudet ovat hieman tavanomaisia taustapitoisuuksia suurempia, koska ne ovat yläraja-arvoja.
(18) On hyvin tärkeää, että rehujen kokonaisdioksiinipitoisuuksia vähennetään. Tämän vuoksi on ehdottomasti kiellettävä enimmäispitoisuuksien mukaisten rehuaineiden ja rehujen sekä kyseiset pitoisuudet ylittävien rehuaineiden ja rehujen sekoittaminen.
(19) Tämän vuoksi direktiiviä 1999/29/EY olisi muutettava.
(20) Pysyvä rehukomitea ei ole antanut puoltavaa lausuntoa, joten komissio ei ole voinut päättää suunnitelluista toimenpiteistä direktiivin 1999/29/EY 13 artiklassa säädetyn menettelyn mukaisesti,
ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:
1 artikla
Muutetaan direktiivin 1999/29/EY liite I ja liite II tämän direktiivin liitteen mukaisesti.
2 artikla
1. Jäsenvaltioiden on hyväksyttävä ja julkaistava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset ennen 1 päivää heinäkuuta 2002. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä.
Niiden on sovellettava näitä säännöksiä 1 päivästä heinäkuuta 2002.
Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne virallisesti julkaistaan. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään.
2. Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle.
3 artikla
1. Edellä 1 artiklassa tarkoitettuja säännöksiä tarkistetaan ensimmäisen kerran ennen 31 päivää joulukuuta 2004 dioksiinien ja dioksiinien kaltaisten PCB:iden esiintymisestä saatujen uusien tietojen perusteella erityisesti, jotta pystyttäisiin vahvistamaan enimmäispitoisuudet myös dioksiinien kaltaisille PCB:ille.
2. Edellä 1 artiklassa tarkoitettuja säännöksiä tarkistetaan uudelleen ennen 31 päivää joulukuuta 2006 pyrkimyksenä vähentää enimmäispitoisuuksia huomattavasti.
4 artikla
Tämä direktiivi tulee voimaan päivänä, jona se julkaistaan Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä.
5 artikla
Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.
Tehty Brysselissä 27 päivänä marraskuuta 2001.