RÅDETS FORORDNING (EF) Nr. 791/2007
af 21. maj 2007
om en ordning for godtgørelse af meromkostninger ved afsætning af visse fiskerivarer fra fjernområderne Azorerne, Madeira, De Kanariske Øer, Fransk Guyana og Réunion
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 37 og artikel 299, stk. 2,
under henvisning til forslag fra Kommissionen,
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet (1),
under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (2), og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Fiskerisektoren i Fællesskabets fjernområder er i vanskeligheder og har især meromkostninger ved afsætning af visse fiskerivarer som følge af disse områders særlige ulemper, der er anerkendt i artikel 299, stk. 2, i traktaten, hovedsagelig på grund af transportomkostningerne til det europæiske fastland.
(2)
For at opretholde visse fiskerivarers konkurrenceevne over for fiskerivarer fra andre fællesskabsområder har der siden 1992 været iværksat en række foranstaltninger til godtgørelse af sådanne meromkostninger i fiskerisektoren. Foranstaltningerne for perioden 2003-2006 blev fastsat ved Rådets forordning (EF) nr. 2328/2003 (3). Det er ifølge en rapport fra Kommissionen til Europa-Parlamentet, Rådet og Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg nødvendigt fra 2007 fortsat at opretholde foranstaltninger til udligning af meromkostningerne ved afsætning af visse fiskerivarer.
(3)
På grund af de anderledes afsætningsvilkår i de pågældende fjernområder, udsvingene i fangster og bestande og markedsefterspørgslen bør det overlades til de relevante medlemsstater inden for de samlede tildelinger pr. medlemsstat at fastsætte, hvilke fiskerivarer og hvilke maksimumsmængder heraf der kan ydes godtgørelse for, og hvor stor en godtgørelse der skal ydes.
(4)
Medlemsstaterne bør bemyndiges til inden for den samlede tildeling pr. medlemsstat at differentiere listen over og mængderne af de pågældende fiskerivarer samt godtgørelsens størrelse. De bør også bemyndiges til at justere deres godtgørelsesplaner, hvis det er berettiget, fordi situationen har ændret sig.
(5)
Medlemsstaterne bør fastsætte godtgørelsen således, at der sikres en passende udligning af de meromkostninger, der skyldes de særlige ulemper i fjernområderne og især omkostningerne ved transport af varerne til det europæiske fastland. For at undgå overkompensation bør beløbet være proportionalt med de meromkostninger, som støtten udligner, og den bør under ingen omstændigheder overstige 100 % af transportomkostningerne til det europæiske fastland og andre dermed forbundne omkostninger. I den forbindelse bør der i godtgørelsen også tages hensyn til andre former for offentlig intervention, som har indvirkning på meromkostningernes størrelse.
(6)
For at nå målene i denne forordning som tilsigtet og sikre, at godtgørelsen er forenelig med den fælles fiskeripolitik, bør den begrænses til fiskerivarer, der høstes og forarbejdes efter den fælles fiskeripolitiks regler.
(7)
For at godtgørelsesordningen kan fungere effektivt og korrekt, bør medlemsstaterne også sikre sig, at støttemodtagerne er økonomisk levedygtige, og at gennemførelsesforanstaltningerne gør det muligt at anvende godtgørelsesordningen som foreskrevet.
(8)
For at godtgørelsesordningen kan overvåges på passende vis, bør de relevante medlemsstater indsende årlige rapporter om, hvordan ordningen fungerer.
(9)
For at gøre det muligt at træffe beslutning om, hvorvidt godtgørelsesordningen bør videreføres efter 2013, bør Kommissionen i god tid, inden ordningen udløber, forelægge en rapport for Europa-Parlamentet, Rådet og Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg baseret på en uvildig evaluering.
(10)
Fællesskabets forventede udgifter til godtgørelsesordningen bør afholdes over Den Europæiske Garantifond for Landbruget ved direkte central forvaltning, jf. artikel 3, stk. 2, litra f), i Rådets forordning (EF) nr. 1290/2005 af 21. juni 2005 om finansiering af den fælles landbrugspolitik (4).
(11)
De nødvendige foranstaltninger til gennemførelse af denne forordning bør vedtages i overensstemmelse med Rådets afgørelse 1999/468/EF af 28. juni 1999 om fastsættelse af de nærmere vilkår for udøvelsen af de gennemførelsesbeføjelser, der tillægges Kommissionen (5).
(12)
Ved gennemførelsen af den direkte centrale finansforvaltning anvendes Kommissionens forordning (EF) nr. 2003/2006 af 21. december 2006 om gennemførelsesforanstaltninger til den finansiering, som Den Europæiske Garantifond for Landbruget (EGFL) foretager af udgifter vedrørende den fælles markedsordning for fiskerivarer og akvakulturprodukter (6) -
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:
Artikel 1
Formål
Ved denne forordning indføres der for perioden 2007-2013 en ordning for godtgørelse af de meromkostninger, som aktørerne omhandlet i artikel 3 har ved afsætning af visse fiskerivarer fra følgende fjernområder på grund af de særlige ulemper i disse områder (i det følgende benævnt »godtgørelsen«):
-
Azorerne
-
Madeira
-
De Kanariske Øer
-
Fransk Guyana, og
-
Réunion.
Artikel 2
Definitioner
Ved anvendelsen af denne forordning anvendes definitionen af »fiskerivarer« i artikel 1 i forordning (EF) nr. 104/2000 af 17. december 1999 om den fælles markedsordning for fiskerivarer og akvakulturprodukter (7).
Artikel 3
Aktører
1. Godtgørelsen ydes til følgende aktører, der har meromkostninger ved afsætning af fiskerivarer:
a)
producenter
b)
ejere eller brugere af fartøjer, som er registreret i havne i de i artikel 1 nævnte områder, og som udøver deres virksomhed i disse områder, eller sammenslutninger af sådanne aktører, og
c)
aktører i forarbejdnings- og afsætningssektoren, der har meromkostninger ved afsætning af de pågældende varer, eller sammenslutninger af sådanne aktører.
2. De berørte medlemsstater træffer de fornødne skridt til at sikre, at de aktører, der modtager godtgørelsen, bliver økonomisk levedygtige.
Artikel 4
Støtteberettigede fiskerivarer
1. Hver berørte medlemsstat opstiller for sine områder som omhandlet i artikel 1 en liste over, hvilke fiskerivarer og hvilken mængde heraf der kan ydes godtgørelse for. Listen over fiskerivarer og mængderne kan differentieres for hvert område tilhørende samme medlemsstat.
2. Ved fastsættelse af varelisten og mængderne, jf. stk. 1, tager medlemsstaterne hensyn til alle relevante faktorer, især nødvendigheden af at sikre, at godtgørelsen ikke giver øget pres på biologisk følsomme bestande, meromkostningernes størrelse og kvalitative og kvantitative aspekter ved produktion og afsætning.
3. Fiskerivarer, for hvilke der ydes godtgørelse, skal være høstet og forarbejdet efter den fælles fiskeripolitiks bestemmelser for:
a)
bevarelse og forvaltning
b)
sporbarhed
c)
klassificeringsnormer.
4. Der ydes ikke godtgørelse for fiskerivarer:
a)
fanget af tredjelandsfartøjer, bortset fra fiskerfartøjer, som fører venezuelansk flag og fisker i EF-farvande
b)
fanget af EF-fiskerfartøjer, som er registreret i en anden havn end den, der er omhandlet i artikel 1
c)
importeret fra tredjelande
d)
fra ulovligt, urapporteret eller ureguleret fiskeri.
Litra b) finder ikke anvendelse, hvis de råvarer, der er leveret i henhold til bestemmelserne i denne artikel, ikke er tilstrækkelige til at anvende den eksisterende kapacitet i det pågældende fjernområdes forarbejdningsindustri.
Artikel 5
Godtgørelse
1. Hver medlemsstat fastsætter for sine områder som omhandlet i artikel 1 godtgørelsen for de enkelte fiskerivarer opført på listen i artikel 4, stk. 1. Godtgørelsen kan differentieres både inden for et og samme område og mellem områder tilhørende samme medlemsstat.
2. Ved fastsættelse af godtgørelsen tages der hensyn til følgende:
a)
meromkostningerne som følge af de særlige ulemper i de pågældende områder, især omkostningerne ved transport til det europæiske fastland, pr. fiskerivare, og
b)
enhver anden form for offentlig intervention, der påvirker meromkostningernes størrelse.
3. Godtgørelsen med hensyn til meromkostningerne skal være proportionel med de meromkostninger, den skal udligne. Størrelsen af godtgørelsen med hensyn til meromkostningerne skal behørigt begrundes i godtgørelsesplanen. Godtgørelsen må dog under ingen omstændigheder være på over 100 % af transportomkostningerne og andre dermed forbundne omkostninger i forbindelse med fiskerivarer, som er bestemt til det europæiske fastland.
4. Den samlede godtgørelse pr. år må ikke overstige:
a)
:
for Azorerne og Madeira
:
EUR 4 283 992
b)
:
for De Kanariske Øer
:
EUR 5 844 076
c)
:
for Fransk Guyana og Réunion
:
EUR 4 868 700.
Artikel 6
Justeringer
De berørte medlemsstater kan justere listen over og mængderne af støtteberettigede fiskerivarer, jf. artikel 4, stk. 1, og godtgørelsens størrelse, jf. artikel 5, stk. 1, hvis forholdene skulle ændre sig, idet de samlede beløb i artikel 5, stk. 4, dog ikke må overskrides.
Artikel 7
Indsendelse af godtgørelsesplaner
1. De berørte medlemsstater meddeler senest 6. november 2007 Kommissionen listen og mængderne, jf. artikel 4, stk. 1, og godtgørelsens størrelse, jf. artikel 5, stk. 1 (i det følgende samlet benævnt »godtgørelsesplanen«).
2. Hvis godtgørelsesplanen ikke opfylder kravene i denne forordning, anmoder Kommissionen inden to måneder medlemsstaten om at foretage de nødvendige justeringer. I så fald indsender medlemsstaten sin justerede godtgørelsesplan til Kommissionen.
3. Hvis Kommissionen ikke har reageret senest to måneder efter modtagelse af godtgørelsesplanen omhandlet i stk. 1 og 2, anses godtgørelsesplanen for godkendt.
4. Hvis en medlemsstat foretager ændringer i henhold til artikel 6, indsender den sin ændrede godtgørelsesplan til Kommissionen, og proceduren i stk. 2 og 3 anvendes tilsvarende. Den ændrede plan anses for godkendt, hvis Kommissionen ikke har reageret senest fire uger efter modtagelse af den ændrede godtgørelsesplan.
Artikel 8
Rapportering
1. De enkelte medlemsstater udarbejder en årlig rapport om gennemførelsen af godtgørelsesordningen og indsender den til Kommissionen senest den 30. juni hvert år.
2. Senest den 31. december 2011 forelægger Kommissionen, på basis af en uvildig evaluering, Europa-Parlamentet, Rådet og Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg en rapport om godtgørelsesordningens gennemførelse sammen med eventuelt nødvendige forslag til retsakter.
Artikel 9
Finansielle bestemmelser
1. Medlemsstaters udgifter i henhold til denne forordning anses for udgifter som omhandlet i artikel 3, stk. 2, litra f), i forordning (EF) nr. 1290/2005.
2. Ved gennemførelsen af stk. 1 anvendes forordning (EF) nr. 2003/2006.
Artikel 10
Kontrol
Medlemsstaterne fastsætter passende bestemmelser til at sikre, at betingelserne i denne forordning overholdes, og at foranstaltningerne gennemføres korrekt.
Artikel 11
Gennemførelsesbestemmelser
Der kan vedtages gennemførelsesbestemmelser til denne forordning efter proceduren i artikel 12, stk. 2.
Artikel 12
Udvalg
1. Kommissionen bistås af Forvaltningskomitéen for Fiskerivarer.
2. Når der henvises til dette stykke, anvendes artikel 4 og 7 i afgørelse 1999/468/EF.
Perioden i artikel 4, stk. 3, i afgørelse 1999/468/EF fastsættes til én måned.
Artikel 13
Overgangsforanstaltninger
1. Hvis medlemsstaterne har indsendt anmodninger om justeringer til Kommissionen, jf. artikel 8, stk. 1 og 2, i forordning (EF) nr. 2328/2003, som der ikke er blevet truffet beslutning om senest den 31. december 2006, anvendes artikel 8 i den pågældende forordning fortsat på sådanne anmodninger.
2. Artikel 9 anvendes for udgifter, som medlemsstaterne har afholdt i henhold til forordning (EF) nr. 2328/2003, og som er blevet anmeldt til Kommissionen efter den 15. oktober 2006.
Artikel 14
Ikrafttræden
Denne forordning træder i kraft på dagen for offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Den anvendes i perioden 1. januar 2007-31. december 2013.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 21. maj 2007.
NEUVOSTON ASETUS (EY) N:o 791/2007,
annettu 21 päivänä toukokuuta 2007,
syrjäisimpien alueiden Azorien, Madeiran, Kanariansaarten sekä Ranskan Guyanan ja Réunionin tiettyjen kalastustuotteiden kaupan pitämisessä aiheutuvien lisäkustannusten korvausjärjestelmän käyttöön ottamisesta
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 37 artiklan ja 299 artiklan 2 kohdan,
ottaa huomioon komission ehdotuksen,
ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon (1),
ottaa huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (2),
sekä katsoo seuraavaa:
(1)
Yhteisön syrjäisimpien alueiden kalastusalalla on vaikeuksia, joista voidaan erityisesti mainita tiettyjen kalastustuotteiden kaupan pitämiseen liittyvät, perustamissopimuksen 299 artiklan 2 kohdassa tunnustetuista erityisistä haitoista aiheutuvat lisäkustannukset, jotka johtuvat pääasiassa Manner-Eurooppaan toteutettaviin kuljetuksiin liittyvistä kustannuksista.
(2)
Yhteisö on tiettyjen kalastustuotteiden kilpailukyvyn säilyttämiseksi suhteessa yhteisön muiden alueiden vastaaviin tuotteisiin toteuttanut kalastusalalla vuodesta 1992 alkaen toimenpiteitä, joilla pyritään korvaamaan tällaiset kalastusalan lisäkustannukset. Kaudella 2003-2006 sovellettavat toimenpiteet vahvistetaan neuvoston asetuksessa (EY) N:o 2328/2003 (3). Komission Euroopan parlamentille, neuvostolle ja Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle osoittaman kertomuksen perusteella on tarpeen jatkaa tiettyjen kalastustuotteiden kaupan pitämisessä aiheutuvien lisäkustannusten korvaamista vuodesta 2007 alkaen.
(3)
Kyseisten syrjäisimpien alueiden erilaisten kaupan pitämisen edellytysten sekä saaliiden, kantojen ja markkinoiden kysynnän vaihteluiden vuoksi olisi jätettävä asianomaisten jäsenvaltioiden tehtäväksi määritellä korvauskelpoiset kalastustuotteet, niiden enimmäismäärät ja korvausmäärät jäsenvaltiokohtaisten kokonaismäärärahojen rajoissa.
(4)
Jäsenvaltioille olisi annettava lupa eriyttää kyseisten kalastustuotteiden luetteloa ja määriä sekä korvausmäärää jäsenvaltiokohtaisten kokonaismäärärahojen rajoissa. Niille olisi lisäksi annettava lupa mukauttaa korvaussuunnitelmiaan, jos se on muuttuvien edellytysten vuoksi perusteltua.
(5)
Jäsenvaltioiden olisi vahvistettava korvausmäärä tasolle, joka mahdollistaa syrjäisimpien alueiden erityishaitoista johtuvien ja erityisesti tuotteiden kuljettamisesta Manner-Eurooppaan aiheutuvien lisäkustannusten asianmukaisen korvaamisen. Liiallisten korvausten välttämiseksi määrän olisi oltava oikeassa suhteessa tuella korvattaviin lisäkustannuksiin, eikä sen pitäisi missään tapauksessa ylittää 100:aa prosenttia Manner-Eurooppaan kuljettamisesta aiheutuvista ja muista siihen liittyvistä kustannuksista. Tätä tarkoitusta varten määrässä olisi otettava huomioon myös muut julkisen tuen lajit, joilla on vaikutusta lisäkustannusten tasoon.
(6)
Jotta tämän asetuksen tavoitteet voitaisiin saavuttaa asianmukaisesti sekä varmistaa yhdenmukaisuus yhteisen kalastuspolitiikan kanssa, tuki olisi rajoitettava mainitun politiikan sääntöjen mukaisesti pyydettyihin ja jalostettuihin kalastustuotteisiin.
(7)
Korvausjärjestelmän tehokkaan ja moitteettoman toiminnan takaamiseksi jäsenvaltioiden olisi lisäksi varmistettava, että tuensaajat ovat taloudellisesti elinkelpoisia ja että täytäntöönpanojärjestelmä mahdollistaa järjestelmän sääntöjenmukaisen soveltamisen.
(8)
Korvausjärjestelmän moitteettoman valvonnan mahdollistamiseksi asianomaisten jäsenvaltioiden olisi toimitettava vuotuiset kertomukset sen toiminnasta.
(9)
Komission olisi toimitettava Euroopan parlamentille, neuvostolle ja Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle hyvissä ajoin ennen korvausjärjestelmän voimassaoloajan päättymistä riippumattomaan arviointiin perustuva kertomus, jotta voitaisiin tehdä päätös siitä, jatketaanko järjestelmää vuoden 2013 jälkeen.
(10)
Korvausjärjestelmälle suunnitellut yhteisön menot olisi yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta 21 päivänä kesäkuuta 2005 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1290/2005 (4) 3 artiklan 2 kohdan f alakohdan mukaisesti toteutettava Euroopan maatalouden tukirahaston puitteissa suoraa keskitettyä hallinnointia soveltaen.
(11)
Tämän asetuksen täytäntöönpanemiseksi tarvittavista toimenpiteistä olisi päätettävä menettelystä komissiolle siirrettyä täytäntöönpanovaltaa käytettäessä 28 päivänä kesäkuuta 1999 tehdyn neuvoston päätöksen 1999/468/EY (5) mukaisesti.
(12)
Suoran keskitetyn varainhoidon täytäntöönpanemiseksi olisi sovellettava kalastus- ja vesiviljelytuotealan yhteiseen markkinajärjestelyyn liittyvien menojen rahoittamista Euroopan maatalouden tukirahastosta (maataloustukirahasto) koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 21 päivänä joulukuuta 2006 annettua komission asetusta (EY) N:o 2003/2006 (6),
ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN:
1 artikla
Kohde
Tällä asetuksella otetaan kaudeksi 2007-2013 käyttöön järjestelmä, josta myönnetään korvausta seuraavien syrjäisimpien alueiden tiettyjen kalastustuotteiden kaupan pitämisessä 3 artiklassa tarkoitetuille toimijoille näiden alueiden erityisistä haitoista aiheutuvien lisäkustannusten korvaamiseksi, jäljempänä ’korvaus’:
-
Azorit,
-
Madeira,
-
Kanariansaaret,
-
Ranskan Guyana ja
-
Réunion.
2 artikla
Määritelmät
Tässä asetuksessa sovelletaan kalastus- ja vesiviljelytuotealan yhteisestä markkinajärjestelystä 17 päivänä joulukuuta 1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 104/2000 (7) 1 artiklassa säädettyä ’kalastustuotteiden’ määritelmää.
3 artikla
Toimijat
1. Korvausta maksetaan seuraaville toimijoille, joille aiheutuu kalastustuotteiden kaupan pitämisessä lisäkustannuksia:
a)
tuottajat,
b)
edellä olevassa 1 artiklassa tarkoitettujen alueiden satamissa rekisteröityjen ja näillä alueilla toimintaansa harjoittavien alusten omistajat tai rahtaajat taikka niiden yhteenliittymät, ja
c)
sellaiset jalostusalan ja kaupan pitämisen alan toimijat tai niiden yhteenliittymät, joille aiheutuu lisäkustannuksia kyseisten tuotteiden kaupan pitämisessä.
2. Kyseessä olevien jäsenvaltioiden on toteutettava toimia varmistaakseen korvauksen saavien toimijoiden taloudellisen elinkelpoisuuden.
4 artikla
Tukikelpoiset kalastustuotteet
1. Kunkin asianomaisen jäsenvaltion on määriteltävä 1 artiklassa tarkoitettujen alueidensa osalta korvauskelpoisten kalastustuotteiden luettelo ja kyseisten tuotteiden määrä. Kalastustuotteiden luetteloa ja määriä voidaan eriyttää kunkin samaan jäsenvaltioon kuuluvan alueen välillä.
2. Edellä olevassa 1 kohdassa tarkoitettua luetteloa ja määriä vahvistaessaan jäsenvaltioiden on otettava huomioon kaikki merkitykselliset seikat, erityisesti tarve varmistaa, että korvaus ei lisää biologisesti herkkiin kantoihin, lisäkustannusten tasoon tai tuotantoon ja kaupan pitämiseen liittyviin laadullisiin ja määrällisiin näkökohtiin kohdistuvaa painetta.
3. Kalastustuotteet, joista korvausta myönnetään, on pitänyt pyytää ja jalostaa niiden yhteisen kalastuspolitiikan sääntöjen mukaisesti, jotka koskevat:
a)
säilyttämistä ja hoitoa;
b)
jäljitettävyyttä;
c)
luokitteluvaatimuksia.
4. Korvausta ei myönnetä kalastustuotteille, jotka:
a)
ovat kolmansien maiden alusten pyytämiä, lukuun ottamatta Venezuelan lipun alla purjehtivia yhteisön vesillä toimivia kalastusaluksia;
b)
ovat sellaisten yhteisön alusten pyytämiä, joita ei ole rekisteröity 1 artiklassa tarkoitettujen alueiden satamissa;
c)
on tuotu kolmansista maista;
d)
on saatu laittoman, ilmoittamattoman tai sääntelemättömän kalastuksen harjoittamisesta.
Edellä olevaa b alakohtaa ei sovelleta, jos tässä artiklassa säädettyjen sääntöjen mukaisesti toimitettu raaka-aine ei riitä asianomaisen syrjäisimmän alueen jalostusteollisuuden olemassa olevan kapasiteetin käyttämiseksi.
5 artikla
Korvaus
1. Kunkin asianomaisen jäsenvaltion on määriteltävä 1 artiklassa tarkoitettujen alueidensa osalta korvauksen taso kullekin 4 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuun luetteloon kuuluvalle kalastustuotteelle. Mainittua tasoa voidaan eriyttää yksittäisten alueiden osalta tai samaan jäsenvaltioon kuuluvien alueiden välillä.
2. Korvauksessa on otettava huomioon:
a)
kunkin kalastustuotteen osalta asianomaisten alueiden erityisistä haitoista aiheutuvat lisäkustannukset, erityisesti Manner-Eurooppaan kuljettamisesta aiheutuvat menot; ja
b)
muunlaiset julkiset tuet, jotka vaikuttavat lisäkustannusten tasoon.
3. Lisäkustannuksiin myönnettävän korvauksen on oltava oikeassa suhteessa lisäkustannuksiin, jotka sillä aiotaan korvata. Lisäkustannuksista korvattava osuus on perusteltava asianmukaisesti korvaussuunnitelmassa. Korvaus ei kuitenkaan missään tapauksessa saa ylittää 100:aa prosenttia Manner-Euroopan markkinoille tarkoitettujen kalastustuotteiden kuljettamisesta aiheutuvista ja muista niihin liittyvistä kustannuksista.
4. Korvauksen vuosittainen kokonaismäärä on enintään:
a)
:
Azorit ja Madeira
:
4 283 992 euroa;
b)
:
Kanariansaaret
:
5 844 076 euroa;
c)
:
Ranskan Guyana ja Réunion
:
4 868 700 euroa.
6 artikla
Mukautukset
Asianomaiset jäsenvaltiot voivat mukauttaa 4 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja tukikelpoisten kalastustuotteiden luetteloja ja määriä sekä 5 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua korvauksen tasoa ottaakseen huomioon muuttuvat edellytykset, edellyttäen, että 5 artiklan 4 kohdassa tarkoitettuja kokonaismääriä noudatetaan.
7 artikla
Korvaussuunnitelmien toimittaminen
1. Asianomaisten jäsenvaltioiden on viimeistään 6 päivänä marraskuuta 2007 toimitettava komissiolle 4 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut luettelo ja määrät sekä 5 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu korvauksen taso, jäljempänä ’korvaussuunnitelma’.
2. Jos korvaussuunnitelma ei täytä tämän asetuksen vaatimuksia, komissio pyytää kahden kuukauden kuluessa jäsenvaltiota mukauttamaan suunnitelmaa vastaavasti. Jäsenvaltion on tällöin toimitettava mukautettu korvaussuunnitelmansa komissiolle.
3. Jos komissio ei reagoi kahden kuukauden kuluessa 1 ja 2 kohdassa tarkoitetun korvaussuunnitelman saatuaan, katsotaan, että korvaussuunnitelma on hyväksytty.
4. Jos jäsenvaltio tekee 6 artiklan nojalla mukautuksia, sen on toimitettava muutettu korvaussuunnitelmansa komissiolle, ja 2 ja 3 kohdassa säädettyä menettelyä sovelletaan soveltuvin osin. Muutettu suunnitelma katsotaan hyväksytyksi, jos komissio ei reagoi neljän viikon kuluessa muutetun korvaussuunnitelman vastaanottamisesta.
8 artikla
Kertomukset
1. Kunkin asianomaisen jäsenvaltion on laadittava korvauksen täytäntöönpanosta vuosittainen kertomus ja toimitettava se komissiolle viimeistään kunkin vuoden kesäkuun 30 päivänä.
2. Komissio antaa viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2011 Euroopan parlamentille, neuvostolle ja Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle riippumattomaan arviointiin perustuvan kertomuksen korvauksen täytäntöönpanosta ja liittää siihen tarvittaessa lainsäädäntöehdotuksia.
9 artikla
Rahoitussäännökset
1. Jäsenvaltioiden tämän asetuksen mukaisesti toteuttamia menoja pidetään asetuksen (EY) N:o 1290/2005 3 artiklan 2 kohdan f alakohdassa tarkoitettuina menoina.
2. Edellä olevan 1 kohdan täytäntöönpanemiseksi sovelletaan asetusta (EY) N:o 2003/2006.
10 artikla
Valvonta
Jäsenvaltioiden on annettava kaikki aiheelliset säännökset tässä asetuksessa vahvistettujen vaatimusten ja toimien sääntöjenmukaisuuden noudattamisen varmistamiseksi.
11 artikla
Yksityiskohtaiset säännöt
Tämän asetuksen soveltamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt voidaan antaa 12 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen.
12 artikla
Komitea
1. Komissiota avustaa kalastustuotteiden hallintokomitea.
2. Jos tähän kohtaan viitataan, sovelletaan päätöksen 1999/468/EY 4 ja 7 artiklaa.
Päätöksen 1999/468/EY 4 artiklan 3 kohdassa säädetty määräaika vahvistetaan yhdeksi kuukaudeksi.
13 artikla
Siirtymäsäännökset
1. Jos jäsenvaltiot ovat toimittaneet komissiolle asetuksen (EY) N:o 2328/2003 8 artiklan 1 ja 2 kohdan mukaisesti mukauttamispyyntöjä, joista ei ole tehty päätöstä 31 päivään joulukuuta 2006 mennessä, kyseisiin pyyntöihin sovelletaan edelleen mainitun asetuksen 8 artiklaa.
2. Edellä olevan 9 artiklan säännöksiä sovelletaan jäsenvaltioiden asetuksen (EY) N:o 2328/2003 mukaisesti toteuttamiin menoihin, jotka ilmoitetaan komissiolle 15 päivän lokakuuta 2006 jälkeen.
14 artikla
Voimaantulo
Tämä asetus tulee voimaan päivänä, jona se julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
Sitä sovelletaan 1 päivän tammikuuta 2007 ja 31 päivän joulukuuta 2013 välisenä aikana.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Brysselissä 21 päivänä toukokuuta 2007.