RAADETS FORORDNING (EOEF) Nr. 1248/92 af 30. april 1992 om aendring af forordning (EOEF) nr. 1408/71 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere, selvstaendige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet og forordning (EOEF) nr. 574/72 om regler til gennemfoerelse af forordning (EOEF) nr. 1408/71
RAADET FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER HAR -
under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab, saerlig artikel 51 og 235,
under henvisning til forslag fra Kommissionen(1) , udarbejdet efter hoering af Den Administrative Kommission for Vandrende Arbejdstageres Sociale Sikring,
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet(2) ,
under henvisning til udtalelse fra Det OEkonomiske og Sociale Udvalg(3) , og
ud fra foelgende betragtninger:
Det er noedvendigt at aendre bestemmelserne om fastsaettelse og beregning af pensioner i forordning (EOEF) nr. 1408/71(4) og nr. 574/72(5) , ajourfoert ved forordning (EOEF) nr. 2001/83(6) og senest aendret ved forordning (EOEF) nr. 1249/92(7) ; visse af disse aendringer er en foelge af Domstolens retspraksis inden for dette omraade, og andre aendringer har til formaal at rette op paa eksisterende mangler;
det er noedvendigt at slette ottende betragtning i forordning (EOEF) nr. 1408/71, som er blevet overfloedig paa grund af Domstolens retspraksis vedroerende naevnte forordnings artikel 46, stk. 3; denne slettelse noedvendiggoer en ny affattelse af syvende betragtning i forordning (EOEF) nr. 1408/71;
de aendringer, der skal foretages i afsnit III, kapitel 3, i forordning (EOEF) nr. 1408/71, noedvendiggoer en tilpasning af naevnte forordnings artikel 12, stk. 2;
det er noedvendigt at aendre artikel 38 og 45 i forordning (EOEF) nr. 1408/71 for at opnaa stoerre klarhed i reglerne for medregning af forsikrings- eller bopaelsperioder, som er tilbagelagt i to eller flere medlemsstater af arbejdstagere og selvstaendige erhvervsdrivende og/eller efter en almindelig ordning og en saerordning;
det er noedvendigt i bilag IV, afsnit B, at anfoere alle saerordninger for selvstaendige erhvervsdrivende i den i artikel 38 og 45 i forordning (EOEF) nr. 1408/71 anfoerte forstand;
i artikel 39 i forordning (EOEF) nr. 1408/71 boer indfoejes en bestemmelse om, at reglerne i forordningens kapitel 3 om samtidig ret til flere forskellige ydelser ligeledes finder anvendelse paa invalidepensioner, der fastsaettes i henhold til kapitel 2;
det nye begreb ydelser af samme art i den i afsnit III, kapitel 3, i forordning (EOEF) nr. 1408/71 anfoerte forstand noedvendiggoer en ny udformning af naevnte forordnings artikel 40, stk. 2;
det er noedvendigt at aendre teksten til artikel 40, stk. 3, litra a), nr. ii), i forordning (EOEF) nr. 1408/71 for at goere det muligt liegeledes at anvende naevnte litra i de tilfaelde, hvor der i anledning af invaliditet er blevet tilkendt en ydelse, der ikke baerer betegnelsen ydelse ved invaliditet; det er derfor noedvendigt at aendre affattelsen af artikel 40, stk. 3, litra b, nr. i), i forordning (EOEF) nr. 1408/71;
den nye affattelse af artikel 43, stk. 1, og indfoejelsen af et nyt stykke 3 i artikel 43 noedvendiggoer en aendring af overskriften til afsnit III, kapitel 2, afdeling 4, i forordning (EOEF) nr. 1408/71;
det er noedvendigt at indsaette supplerende bestemmelser i artikel 43, stk. 2, i forordning (EOEF) nr. 1408/71 for at sikre, at der, naar en medlemsstats lovgivning ikke indeholder bestemmelser om overgang fra ydelser ved invaliditet til ydelser ved alderdom fortsat bestaar ret til den ydelse, hvortil der er erhvervet ret i medfoer af denne lovgivning, saa laenge ydelsesmodtageren opfylder de foreskrevne betingelser for opnaaelse heraf;
erfaringerne med anvendelsen af artikel 43 i forordning (EOEF) nr. 1408/71, har vist, at der mangler bestemmelser for de tilfaelde, hvor en ydelse ved alderdom traeder i stedet for en ydelse ved invaliditet, fastsat i overensstemmelse med naevnte forordnings artikel 39, uden at den paagaeldende opfylder de foreskrevne aldersbetingelser i den anden medlemsstats lovgivning for at have ret til denne ydelse; det er noedvendigt at rette op paa denne mangel ved i ovennaevnte artikel 43 at indsaette et nyt stk. 3 om, at den kompetente institution i den medlemsstat, der hidtil har vaeret fritaget for at udbetale en invalidepension, fra tidspunktet for pensionens overgang i den anden medlemsstat, udbetaler en invalidepension, der fastsaettes i overensstemmelse med afsnit III, kapitel 3, i forordning (EOEF) nr. 1408/71;
det er noedvendigt at aendre det nuvaerende stk. 3 i artikel 43 i forordning (EOEF) nr. 1408/71 til stk. 4 og forenkle affattelsen heraf;
der boer indsaettes en bestemmelse i artikel 45 i forordning (EOEF) nr. 1408/71 for at sikre, at forsikringsperioder tilbagelagt efter en saerordning i en medlemsstat, med henblik paa erhvervelse, bevarelse eller generhvervelse af ret til ydelser, medregnes efter den almindelige ordning i den anden medlemsstat, selv om disse perioder allerede er blevet taget i betragtning i sidstnaevnte medlemsstat efter en saerordning;
for at opnaa en forenkling og stoerre klarhed boer der i artikel 45 i forordning (EOEF) nr. 1408/71 indsaettes en bestemmelse om indfoejelse i bilag VI af alle saerbestemmelser om ligestilling af visse forsikringsbetingelser med henblik paa erhvervelse, bevarelse eller generhvervelse af ret til ydelser under hensyn til saeregenheder i de beroerte nationale lovgivninger;
ifoelge Domstolens faste retspraksis har Raadet ikke kompetence til at fastsaette regler, som begraenser retten til to eller flere pensioner, som der er erhvervet ret til i forskellige medlemsstater, ved at nedsaette det pensionsbeloeb, som der er erhvervet ret til i medfoer af den nationale lovgivning alene; ifoelge Domstolen henhoerer denne kompetence under den nationale lovgiver, eftersom det paahviler faellesskabslovgiveren at fastsaette de graenser, inden for hvilke de nationale bestemmelser om nedsaettelse, midlertidig inddragelse eller bortfald af ydelser kan finde anvendelse; det er noedvendigt at fastsaette et pensionsbeloeb, som beregnes efter metoden med sammenlaegning af perioder og prorataberegning, og som er sikret ved faellesskabsretten, naar anvendelsen af den nationale lovgivning, herunder bestemmelserne om nedsaettelse, midlertidig inddragelse eller bortfald af ydelser, viser sig at vaere mindre gunstig end den naevnte metode; det er endvidere noedvendigt at give de kompetente institutioner mulighed for at undlade at foretage beregningen efter metoden om sammenlaegning af perioder og prorataberegning, hvis det fremkomne beloeb svarer til eller er lavere end det beloeb, der fremkommer ved beregningen efter den nationale lovgivning alene; i bilag IV, afsnit C, boer for hver enkelt medlemsstats vedkommende naevnes alle de tilfaelde, hvor de to beregninger giver et saadant resultat;
for at beskytte de vandrende arbejdstagere og deres efterladte mod en alt for streng anvendelse af de nationale bestemmelser om nedsaettelse, midlertidig inddragelse eller bortfald af ydelser er det noedvendigt i forordning (EOEF) nr. 1408/71 at indsaette en bestemmelse, som strengt afgraenser anvendelsen af disse bestemmelser;
af samme aarsag boer der i forordning (EOEF) nr. 1408/71 indsaettes en bestemmelse, som i de tilfaelde, hvor der bestaar samtidig ret til flere ydelser af samme art, kun goer det muligt at anvende disse regler paa visse ydelser og i saertilfaelde;
i bilag IV, afsnit D, boer anfoeres de ydelser, paa hvilke de naevnte regler kan finde anvendelse, naar der bestaar samtidig ret til flere ydelser af samme art;
i forordning (EOEF) nr. 1408/71 boer der indsaettes en bestemmelse, som i saertilfaelde goer det muligt for to eller flere medlemsstater at indgaa en aftale, som begraenser samtidig ret til flere ydelser af samme art; disse aftaler skal anfoeres i bilag IV, afsnit D;
i forordning (EOEF) nr. 1408/71 boer der indsaettes en bestemmelse om, at bestemmelserne i en medlemsstats lovgivning om, at en ydelse skal nedsaettes, stilles i bero eller bortfalde, naar der bestaar samtidig ret til flere ydelser af samme art, ikke finder anvendelse paa en ydelse, der fastsaettes efter metoden om sammenlaegning af perioder og prorataberegning;
i overensstemmelse med Domstolens retspraksis boer ved sammenfald af ydelser af samme art i den i afsnit III, kapitel 3, i forordning (EOEF) nr. 1408/71 anfoerte forstand forstaas samtidig ret til ydelser ved invaliditet, alderdom og doedsfald, som beregnes eller udredes paa grundlag af forsikrings- og/eller bopaelsperioder, der er tilbagelagt af en og samme person, og ved sammenfald af ydelser af forskellig art forstaas samtidig ret til flere ydelser, der ikke er af samme art;
i forordning (EOEF) nr. 1408/71 er det noedvendigt at indsaette bestemmelser, som sikrer, at samtidig anvendelse af to eller flere medlemsstaters bestemmelser om, at en ydelse skal nedsaettes, stilles i bero eller bortfalde, naar der bestaar samtidig ret til flere forskellige ydelser, ikke faar ugunstig virkning for vandrende arbejdstagere eller deres ydelsesberettigede paaroerende; i forordning (EOEF) nr. 1408/71 er det noedvendigt at indsaette en bestemmelse, som har til formaal at forhindre, at en pension i henhold til en medlemsstats lovgivning stilles i bero eller helt bortfalder, naar der samtidig oppebaeres en lavere ydelse af forskellig art fra en anden medlemsstat; baggrunden for ovennaevnte bestemmelser gaelder ligeledes de tilfaelde, hvor en pension i henhold til en medlemsstats lovgivning ikke kan tilkendes, naar der oppebaeres en anden ydelse;
det er noedvendigt at goere udformningen af artikel 48, stk. 1, i forordning (EOEF) nr. 1408/71 mere tydelig ved at praecisere betingelserne for dette stykkes anvendelse;
det er noedvendigt at rette op paa en mangel i teksten til artikel 49, stk. 1, foerste punktum, i forordning (EOEF) nr. 1408/71 ved at indsaette en henvisning til forordningens artikel 40, stk. 3; det er noedvendigt at indsaette supplerende bestemmelser i de to foerste stykker i artikel 49 i forordning (EOEF) nr. 1408/71 for at goere det muligt at anvende dem i de i forordningens artikel 44, stk. 2, andet punktum, omhandlede tilfaelde;
aendringen af artikel 12, stk. 2, noedvendiggoer indsaettelsen af et nyt litra d) i artikel 60, stk. 1, i forordning (EOEF) nr. 1408/71;
i forordning (EOEF) nr. 1408/71 er det noedvendigt at indsaette overgangsbestemmelser om naervaerende forordnings anvendelse;
indsaettelsen af afsnit B, C og D i bilag IV til forordning (EOEF) nr. 1408/71 medfoerer, at det nuvaerende bilag IV bliver bilag IV, afsnit A;
i bilag VI til forordning (EOEF) nr. 1408/71 er det noedvendigt at ophaeve de nuvaerende bestemmelser i rubrik B. Danmark, punkt 7, rubrik G. Irland, punkt 4 og rubrik L. Det Forenede Kongerige, punkt 9, da disse bestemmelser er blevet overfloedige som foelge af indfoerelsen af begrebet ydelser af samme art i den i forordningens afsnit III, kapitel 3, anfoerte forstand;
det er ikke noedvendigt at paalaegge den danske kompetente institution at anvende bestemmelserne i forordning (EOEF) nr. 1408/71 og (EOEF) nr. 574/72, som har til formaal at beskytte vandrende arbejdstagere og deres ydelsesberettigede paaroerende mod de negative virkninger af to eller flere medlemsstaters samtidige anvendelse af bestemmelserne om, at en ydelse skal nedsaettes, stilles i bero eller bortfalde, naar der samtidig bestaar ret til andre ydelser, da en saadan garanti er fastsat i dansk lovgivning;
paa grund af en saeregenhed i dansk pensionslovgivning er det noedvendigt i rubrik B. Danmark i bilag VI til forordning (EOEF) nr. 1408/71 at indsaette en bestemmelse, som ved anvendelse af dansk lovgivning har til formaal at udvide begrebet ydelser af samme art i den i forordningens afsnit III, kapitel 3, anfoerte forstand;
i bilag VI til forordning (EOEF) nr. 1408/71 er det i rubrik D. Spanien, rubrik E. Frankrig og rubrik J. Nederlandene noedvendigt at indsaette bestemmelser for at praecisere reglerne for ligestilling af visse forsikringsbetingelser med henblik paa erhvervelse, bevarelse eller generhvervelse af ret til de i forordningens artikel 45 omhandlede ydelser for saa vidt angaar Spanien, Frankrig og Nederlandene;
i rubrik D. Spanien i bilag VI til forordning (EOEF) nr. 1408/71 er det noedvendigt at indsaette en bestemmelse for at praecisere reglerne for gennemfoerelse af forordningens artikel 47 for saa vidt angaar Spanien;
paa grund af saeregenheder i graesk lovgivning er det noedvendigt at indsaette en bestemmelse i bilag VI, rubik F. Graekenland, for at forhindre, at anvendelsen af artikel 49, stk. 2, i forordning 1408/71 faar ugunstige virkninger for personer, der har vaeret forsikret i Graekenland;
som foelge af en aendring af nederlandsk lovgivning boer rubrik J. Nederlandene, punkt 4, i bilag VI til forordning (EOEF) nr. 1408/71 tilpasses;
det er noedvendigt at aendre teksten til artikel 15, stk. 1, og artikel 35, 39, 46, 47, 48, 49 og 107 i forordning (EOEF) nr. 574/72 for at tage hensyn til de aendringer, der foretages ved naervaerende forordning;
bestemmelserne i artikel 7, stk. 1, litra b) og c), i forordning (EOEF) nr. 574/72, boer ophaeves, da de er blevet formaalsloese paa grund af de nye artikler 46 og 46c i forordning (EOEF) nr. 1408/71;
det er noedvendigt at aendre artikel 7, stk. 1, i forordning (EOEF) nr. 574/72 ved at indfoere en begraensning i anvendelsen af bestemmelserne om at undgaa dobbeltydelser i udtrykkeligt de tilfaelde, hvor to eller flere ydelser samtidig skal nedsaettes, stilles i bero eller bortfalde;
i artikel 7, stk. 2, i forordning (EOEF) nr. 574/72 er det noedvendigt at indfoeje en henvisning til de nye artikler 46a, 46b og 46c i forordning (EOEF) nr. 1408/71 -
UDSTEDT FOELGENDE FORORDNING:
Artikel 1
Betragtningerne i forordning (EOEF) nr. 1408/71 aendres saaledes:
1) Syvende betragtning affattes saaledes:
»de koordinationsregler, der er fastsat med henblik paa gennemfoerelse af Traktatens artikel 51, skal goere det muligt for arbejdstagere og selvstaendige erhvervsdrivende, der flytter inden for Faellesskabet, at bevare de rettigheder og fordele, de har erhvervet;«
2) Ottende betragtning udgaar.
Artikel 2
Forordning (EOEF) nr. 1408/71 aendres saaledes:
1) Artikel 12, stk. 2, affattes saaledes:
»2. Indeholder en medlemsstats lovgivning bestemmelser om, at en ydelse skal nedsaettes, stilles i bero, eller bortfalde, naar modtageren samtidig faar udbetalt andre sociale ydelser eller har andre indtaegter af enhver art, finder disse bestemmelser, medmindre der er fastsat andre bestemmelser i denne forordning, tillige anvendelse, selv om det drejer sig om ydelser, som den paagaeldende har opnaaet i henhold til en anden medlemsstats lovgivning, eller om indtaegter, han har modtaget paa en anden medlemsstats omraade.«
2) Afsnit III, kapitel 2 affattes saaledes:
»KAPITEL 2
INVALIDITET
Afdeling 1
Arbejdstagere eller selvstaendige erhvervsdrivende, der udelukkende har vaeret omfattet af lovgivninger, hvorefter stoerrelsen af ydelser ved invaliditet er uafhaengig af forsikringsperiodernes laengde
Artikel 37
Almindelige bestemmelser
1. En arbejdstager eller en selvstaendig erhvervsdrivende, som successivt eller skiftevis har vaeret omfattet af to eller flere medlemsstaters lovgivning, og som udelukkende har tilbagelagt forsikringsperioder i henhold til lovgivninger, hvorefter stoerrelsen af ydelser ved invaliditet er uafhaengig af forsikringsperiodernes laengde, modtager ydelser efter artikel 39. Denne artikel vedroerer ikke boernetillaeg til pensioner, som ydes efter reglerne i kapitel 8.
2. I bilag IV, afsnit A, er for hver af de paagaeldende medlemsstater anfoert de lovgivninger af den i stk. 1 angivne art, der gaelder paa disse staters omraade.
Artikel 38
Medregning af forsikrings- eller bopaelsperioder, tilbagelagt efter lovgivninger, som arbejdstageren eller den selvstaendige erhvervsdrivende har vaeret omfattet af, med henblik paa erhvervelse, bevarelse eller generhvervelse af ret til ydelser
1. Saafremt erhvervelse, bevarelse eller generhvervelse af ret til ydelser efter en ordning, som ikke er en saerordning i den i stk. 2 eller 3 omhandlede forstand, i henhold til en medlemsstats lovgivning er betinget af, at der er tilbagelagt forsikrings- eller bopaelsperioder, skal den kompetente institution i denne medlemsstat i fornoedent omfang medregne alle forsikrings- eller bopaelsperioder tilbagelagt efter enhver anden medlemsstats lovgivning, uden hensyn til om de er tilbagelagt efter en almindelig ordning eller en saerordning, og ligeledes uden hensyn til om de er tilbagelagt efter en ordning for arbejdstagere eller en ordning for selvstaendige erhvervsdrivende. Med henblik herpaa medregnes disse perioder, som om det drejede sig om perioder, der var tilbagelagt efter den for institutionen gaeldende lovgivning.
2. Saafremt tilkendelse af visse ydelser efter en medlemsstats lovgivning er betinget af, at forsikringsperioderne udelukkende er tilbagelagt inden for et fag, for hvilket der gaelder en saerordning for arbejdstagere, eller i givet fald inden for en bestemt beskaeftigelse, skal perioder, der er tilbagelagt efter andre medlemsstaters lovgivning, kun medregnes ved tilkendelsen af disse ydelser, saafremt perioderne er tilbagelagt efter en tilsvarende ordning, eller, hvis en saadan ikke findes, inden for det samme fag eller i givet fald inden for den samme beskaeftigelse.
Saafremt den paagaeldende ikke ved medregning af de saaledes tilbagelagte perioder opfylder de foreskrevne betingelser for ret til de naevnte ydelser, medregnes disse perioder ved tilkendelse af ydelser efter den almindelige ordning eller, hvis en saadan ikke findes, efter den for arbejdstagere eller funktionaerer gaeldende ordning, alt efter omstaendighederne, forudsat at den paagaeldende har vaeret omfattet af en af disse ordninger.
3. Saafremt tilkendelse af visse ydelser efter en medlemsstats lovgivning er betinget af, at forsikringsperioderne udelukkende er tilbagelagt inden for et fag, for hvilket der gaelder en saerordning for selvstaendige erhvervsdrivende, skal perioder, der er tilbagelagt efter andre medlemsstaters lovgivning, kun medregnes ved tilkendelsen af disse ydelser, saafremt perioderne er tilbagelagt efter en tilsvarende ordning eller, hvis en saadan ikke findes, inden for det samme fag. I bilag IV, afsnit B, er for hver af de paagaeldende medlemsstater anfoert de i dette stykke omhandlede saerordninger for selvstaendige erhvervsdrivende.
Saafremt den paagaeldende ikke ved medregning af de i dette stykke omhandlede perioder opfylder de foreskrevne betingelser for ret til de naevnte ydelser, medregnes disse perioder ved tilkendelse af ydelser efter den almindelige ordning eller, hvis en saadan ikke findes, efter den for arbejdere eller funktionaerer gaeldende ordning, alt efter omstaendighederne, forudsat at den paagaeldende har vaeret omfattet af en af disse ordninger.
Artikel 39
Ydelsernes fastsaettelse
1. Institutionen i den medlemsstat, hvis lovgivning fandt anvendelse paa det tidspunkt, da uarbejdsdygtighed med paafoelgende invaliditet indtraadte, afgoer paa grundlag af denne lovgivning, om den paagaeldende opfylder de foreskrevne betingelser for ret til ydelser, i givet fald under iagttagelse af artikel 38.
2. En person, der opfylder de i stk. 1 naevnte betingelser, modtager ydelser udelukkende fra den naevnte institution i henhold til den for denne institution gaeldende lovgivning.
3. En person, der ikke har ret til ydelser i henhold til stk. 1, modtager de ydelser, som han endnu har ret til efter en anden medlemsstats lovgivning, i givet fald under iagttagelse af artikel 38.
4. Saafremt den i stk. 2 eller 3 omhandlede lovgivning foreskriver, at der ved fastsaettelse af ydelsernes stoerrelse skal tages hensyn ogsaa til andre familiemedlemmer end boern, skal den kompetente institution ligeledes tage hensyn til de af den paagaeldendes familiemedlemmer, der er bosat paa en anden medlemsstats omraade, som om de var bosat paa den kompetente stats omraade.
5. Saafremt den i stk. 2 eller 3 omhandlede lovgivning indeholder bestemmelser om, at en ydelse skal nedsaettes, stilles i bero eller bortfalde, naar modtageren samtidig faar udbetalt andre ydelser i den i artikel 46a, stk. 2, omhandlede forstand eller har andre indtaegter, finder artikel 46a, stk. 3, og artikel 46c, stk. 5, tilsvarende anvendelse.
6. En fuldtidsledig arbejdstager, som er omfattet af artikel 71, stk. 1, litra a), nr. ii), eller litra b), nr. ii), foerste punktum, modtager indvaliditetsydelser, udredet af den kompetente institution i den medlemsstat, paa hvis omraade han er bosat, og efter den for denne institution gaeldende lovgivning, som om han havde vaeret omfattet af denne lovgivning under sin seneste beskaeftigelse, i givet fald under iagttagelse af artikel 38 og/eller artikel 25, stk. 2. Disse ydelser udredes af institutionen i bopaelslandet.
Hvis det i den lovgivning, som denne institution anvender, er fastsat, at beregningen af ydelserne foretages paa grundlag af en loen, tager denne institution hensyn til loen, der er oppebaaret i det seneste beskaeftigelsesland og i bopaelslandet efter den for institutionen gaeldende lovgivning. Er der ikke oppebaaret loen i bopaelslandet, laegger den kompetente institution efter de naermere retningslinjer i lovgivningen den loen, der er oppebaaret i det seneste beskaeftigelsesland, til grund.
Afdeling 2
Arbejdstagere eller selvstaendige erhvervsdrivende, der enten udelukkende har vaeret omfattet af lovgivninger, hvorefter stoerrelsen af ydelser ved invaliditet afhaenger af forsikrings- eller bopaelsperiodernes laengde, eller af lovgivninger af denne art og af den i afdeling 1 omhandlede art
Artikel 40
Almindelige bestemmelser
1. En arbejdstager eller en selvstaendig erhvervsdrivende, som successivt eller skiftevis har vaeret omfattet af to ellere flere medlemsstaters lovgivning, skal, saafremt mindst en af disse staters lovgivning ikke er af den i artikel 37, stk. 1, omhandlede art, modtage ydelser efter bestemmelserne i kapitel 3, der under iagttagelse af bestemmelserne i stk. 4 finder tilsvarende anvendelse.
2. En person, der paadrager sig invaliditet i tilslutning til en uarbejdsdygtighed, mens han er omfattet af en i bilag IV, afsnit A, anfoert lovgivning, skal dog modtage ydelser i overensstemmelse med artikel 37, stk. 1, paa foelgende betingelser:
- at han opfylder de i naevnte lovgivning eller andre lovgivninger af samme art foreskrevne betingelser, i givet fald under iagttagelse af artikel 38, men uden at forsikringsperioder, der er tilbagelagt efter en lovgivning, der ikke er anfoert i bilag IV, afsnit A, behoever at medregnes, og
- at han ikke opfylder de foreskrevne betingelser for ret til ydelser ved invaliditet efter lovgivning, der ikke er anfoert i bilag IV, afsnit A, og
- at han ikke goer krav paa ydelser ved alderdom under iagttagelse af artikel 44, stk. 2, andet punktum.
3. a) Ved fastsaettelsen af ret til ydelser i henhold til en i bilag IV, afsnit A, anfoert lovgivning i en medlemsstat, som goer tilkendelse af ydelser ved invaliditet betinget af, at den paagaeldende i en naermere angiven periode har oppebaaret kontantydelser ved sygdom eller har vaeret uarbejdsdygtig, medregnes, naar en arbejdstager eller en selvstaendig erhvervsdrivende, som har vaeret omfattet af denne lovgivning, paadrager sig invaliditet i tilslutning til en uarbejdsdygtighed, mens han er omfattet af lovgivningen i en anden medlemsstat, dog med forbehold af artikel 37, stk. 1:
i) enhver periode, i hvilken den paagaeldende i anledning af denne uarbejdsdygtighed og i medfoer af sidstnaevnte medlemsstats lovgivning har modtaget kontantydelser ved sygdom, eller i stedet for disse fortsat har oppebaaret loenindtaegt
ii) enhver periode, i hvilken den paagaeldende i anledning af den invaliditet, som er fulgt efter denne uarbejdsdygtighed, og i medfoer af sidstnaevnte medlemsstats lovgivning har modtaget ydelser i den i afsnit III, kapitel 2 og 3, omhandlede forstand,
som om han i denne periode havde modtaget kontantydelser ved sygdom i henhold til lovgivningen i foerstnaevnte medlemsstat eller havde vaeret uarbejdsdygtig efter denne lovgivnings kriterier.
b) Ret til ydelser ved invaliditet erhverves i henseende til den foerstnaevnte medlemsstats lovgivning enten ved udloebet af den forudgaaende periode for ydelse af kompensation ved sygdom, der er foreskrevet i denne lovgivning, eller ved udloebet af den forudgaaende uarbejdsdygtighedsperiode, der er foreskrevet i denne lovgivning, dog tidligst:
i) paa tidspunktet for erhvervelse af ret til de i litra a), nr. ii), omhandlede ydelser i henhold til lovgivningen i sidstnaevnte medlemsstat, eller
ii) paa dagen efter den sidste dag, paa hvilken den paagaeldende har ret til kontantydelser ved sygdom i henhold til lovgivningen i sidstnaevnte medlemsstat.
4. En afgoerelse, der er truffet af en medlemsstats institution angaaende en ansoegers invaliditet, er bindende for institutionen i enhver anden beroert medlemsstat, forudsat at det er anerkendt i bilag V, at der er overensstemmelse mellem de i disse staters lovgivning fastlagte kriterier for invaliditet.
Afdeling 3
Forvaerring af en invaliditet
Artikel 41
1. I tilfaelde af forvaerring af en invaliditet, for hvilken en arbejdstager eller en selvstaendig erhvervsdrivende kun modtager ydelser efter lovgivningen i en medlemsstat, gaelder foelgende regler:
a) Saafremt den paagaeldende, efter at han har opnaaet ydelser, ikke har vaeret omfattet af lovgivningen i en anden medlemsstat, er den kompetente institution i den foerstnaevnte stat forpligtet til at udrede ydelserne, under hensyntagen til den indtraadte forvaerring, efter den for denne institution gaeldende lovgivning
b) saafremt den paagaeldende, efter at han har opnaaet ydelser, har vaeret omfattet af lovgivningen i en eller flere af de oevrige medlemsstater, skal ydelserne, under hensyntagen til den indtraadte forvaerring, tilkendes ham efter reglerne i artikel 37, stk. 1, eller artikel 40, stk. 1 eller 2, alt efter omstaendighederne
c) saafremt den samlede stoerrelse af den eller de ydelser, der skal udredes efter litra b), er lavere end stoerrelsen af den ydelse, som den paagaeldende har modtaget fra den institution, som tidligere var pligtig at udrede ydelsen, skal den sidstnaevnte institution yde ham et tillaeg, der svarer til forskellen mellem de naevnte beloeb
d) saafremt det i det i litra b) omhandlede tilfaelde er en nederlandsk institution, der er kompetent institution med hensyn til den oprindelige uarbejdsdygtighed, og saafremt
i) den lidelse, der har medfoert forvaerringen, er den samme som den, der har begrundet tilkendelse af ydelser efter nederlandsk lovgivning
ii) naevnte lidelse ifoelge lovgivningen i den medlemsstat, som den paagaeldende senest har vaeret omfattet af, er en erhvervssygdom og giver ret til ydelse af det i artikel 60, stk. 1, litra b), omhandlede tillaeg, samt
iii) den eller de lovgivninger, som den paagaeldende har vaeret omfattet af, efter at han har opnaaet ydelser, er anfoert i bilag IV, afsnit A,
skal den nederlandske institution fortsat udrede den oprindelige ydelse efter den indtraadte forvaerring, og den ydelse, der skal udredes efter lovgivningen i den medlemsstat, som den paagaeldende senest har vaeret omfattet af, nedsaettes med stoerrelsen af den nederlandske ydelse
e) saafremt den paagaeldende i det i litra b) omhandlede tilfaelde ikke har ret til ydelser fra en anden medlemsstats institution, er den kompetente institution i den foerstnaevnte stat pligtig at udrede ydelserne efter denne stats lovgivning, under hensyntagen til forvaerringen og i givet fald under iagttagelse af artikel 38.
2. I tilfaelde af forvaerring af en invaliditet, for hvilken en arbejdstager eller en selvstaendig erhvervsdrivende modtager ydelser efter lovgivningen i to eller flere medlemsstater, skal ydelserne, under hensyntagen til den indtraadte forvaerring, tilkendes ham efter artikel 40, stk. 1.
Afdeling 4
Genoptagelse af udbetaling af ydelser, efter at disse har vaeret stillet i bero eller er bortfaldet - Overgang fra ydelser ved invaliditet til ydelser ved alderdom - Fornyet beregning af ydelser, fastsat i henhold til artikel 39
Artikel 42
Bestemmelse af, hvilken institution det paahviler at udrede ydelser ved invaliditet i tilfaelde, hvor udbetaling af saadanne ydelser genoptages
1. Saafremt udbetalingen af ydelser, der har vaeret stillet i bero, genoptages skal ydelserne udredes af den eller de institutioner, som det paahvilede at udrede dem paa det tidspunkt, da de blev stillet i bero jf. dog artikel 43.
2. Saafremt den paagaeldendes tilstand paa ny begrunder ret til ydelser, efter at disse har vaeret stillet i bero, skal ydelserne udredes i overensstemmelse med artikel 37, stk. 1, eller artikel 40, stk. 1 eller 2, alt efter omstaendighederne.
Artikel 43
Overgang fra ydelser ved invaliditet til ydelser ved alderdom - Fornyet beregning af ydelser, fastsat i henhold til artikel 39
1. Ydelser ved alderdom skal i givet fald traede i stedet for ydelser ved invaliditet paa de betingelser, der er fastsat i den eller de lovgivninger, hvorefter de paagaeldende ydelser er tilkendt, og i overensstemmelse med kapitel 3.
2. Enhver institution, som det paahviler at udrede ydelser ved invaliditet efter en medlemsstats lovgivning, skal fortsat i overensstemmelse med artikel 49 yde en person, der modtager saadanne ydelser, og som kan goere krav paa ydelser ved alderdom efter lovgivningen i én eller flere af de oevrige medlemsstater, de ydelser ved invaliditet, han har ret til efter den for den paagaeldende institution gaeldende lovgivning, indtil det tidspunkt, da bestemmelserne i stk. 1 kommer til anvendelse for denne institutions vedkommende, eller saa laenge, den paagaeldende opfylder de foreskrevne betingelser for at opnaa disse ydelser.
3. Naar ydelser ved alderdom traeder i stedet for de ydelser ved invaliditet, der er fastsat i overensstemmelse med artikel 39 i henhold til en medlemsstats lovgivning, og den paagaeldende endnu ikke opfylder de foreskrevne betingelser efter lovgivningen eller lovgivningerne i én eller flere af de oevrige medlemsstater for at opnaa disse ydelser, faar den paagaeldende, med virkning fra den dag, overgangen finder sted, af denne eller disse medlemsstater udredet ydelser ved invaliditet, fastsat i overensstemmelse med kapitel 3, som om dette kapitel fandt anvendelse paa det tidspunkt, da uarbejdsdygtigheden med efterfoelgende invaliditet indtraadte, indtil han opfylder de foreskrevne betingelser efter lovgivningen i den eller de andre beroerte medlemsstater for at opnaa ret til ydelser ved alderdom, eller, saafremt der ikke er fastsat bestemmelser om en saadan overgang, saa laenge han har ret til ydelser ved invaliditet efter den eller de beroerte lovgivninger.
4. De ydelser ved invaliditet, der er fastsat i overensstemmelse med artikel 39, fastsaettes paa ny i henhold til bestemmelserne i kapitel 3, naar ydelsesmodtageren opfylder de foreskrevne betingelser for erhvervelse af ret til ydelser ved invaliditet i henhold til en lovgivning, der ikke er anfoert i bilag IV, afsnit A, eller naar han faar tilkendt ydelser ved alderdom efter lovgivningen i en anden medlemsstat.«
3) Afsnit III, kapitel 3 i forordning nr. 1408/71 affattes saaledes:
»KAPITEL 3
ALDERDOM OG DOEDSFALD (PENSIONER)
Artikel 44
Almindelige bestemmelser om fastsaettelse af ydelser, naar arbejdstageren eller den selvstaendige erhvervsdrivende har vaeret omfattet af lovgivningen i to eller flere medlemsstater
1. Naar en arbejdstager eller en selvstaendig erhvervsdrivende har vaeret omfattet af lovgivningen i to eller flere medlemsstater, fastsaettes hans eller hans efterladtes ret til ydelser efter bestemmelserne i dette kapitel.
2. Naar arbejdstageren eller den selvstaendige erhvervsdrivende har indgivet begaering om fastsaettelse af ydelser, skal disse, jf. dog artikel 49, fastsaettes efter samtlige de lovgivninger, den paagaeldende har vaeret omfattet af. Dette gaelder dog ikke, hvis den paagaeldende udtrykkeligt anmoder om, at fastsaettelsen af de ydelser ved alderdom, han maatte have erhvervet ret til i medfoer af lovgivningen i én eller flere medlemsstater, stilles i bero.
3. Dette kapitel finder hverken anvendelse paa boernetillaeg eller paa pensioner til boern, der har mistet deres foraeldre eller én af dem; disse ydes i overensstemmelse med kapitel 8.
Artikel 45
Medregning af forsikrings- eller bopaelsperioder tilbagelagt efter lovgivninger, som arbejdstageren eller den selvstaendige erhvervsdrivende har vaeret omfattet af, med henblik paa erhvervelse, bevarelse eller generhvervelse af ret til ydelser
1. Saafremt erhvervelse, bevarelse eller generhvervelse af ret til ydelser efter en ordning, som ikke er en saerordning i den i stk. 2 eller 3 omhandlede forstand, i henhold til en medlemsstats lovgivning er betinget af, at der er tilbagelagt forsikrings- eller bopaelsperioder, skal den kompetente institution i fornoedent omfang medregne forsikrings- eller bopaelsperioder, der er tilbagelagt efter enhver anden medlemsstats lovgivning, uden hensyn til om de er tilbagelagt efter en almindelig ordning eller en saerordning, og ligeledes uden hensyn til om de er tilbagelagt efter en ordning for arbejdstagere eller en ordning for selvstaendige erhvervsdrivende. Med henblik herpaa medregnes disse perioder, som om det drejede sig om perioder, der var tilbagelagt efter den for institutionen gaeldende lovgivning.
2. Saafremt tilkendelse af visse ydelser efter lovgivningen i en medlemsstat er betinget af, at forsikringsperioderne udelukkende er tilbagelagt inden for et fag, for hvilket der gaelder en saerordning for arbejdstagere, eller i givet fald inden for en bestemt beskaeftigelse, skal perioder, der er tilbagelagt efter andre medlemsstaters lovgivning kun medregnes ved tilkendelse af disse ydelser, saafremt perioderne er tilbagelagt inden for en tilsvarende ordning eller, hvis en saadan ikke findes, inden for det samme fag eller i givet fald inden for den samme beskaeftigelse. Saafremt den paagaeldende ikke ved medregning af de saaledes tilbagelagte perioder opfylder de foreskrevne betingelser for ret til de naevnte ydelser, medregnes disse perioder ved tilkendelse af ydelser efter den almindelige ordning eller, hvis en saadan ikke findes, efter den for arbejdere eller funktionaerer gaeldende ordning, alt efter omstaendighederne, forudsat at den paagaeldende har vaeret omfattet af en af disse ordninger.
3. Saafremt tilkendelse af visse ydelser efter lovgivningen i en medlemsstat er betinget af, at forsikringsperioderne udelukkende er tilbagelagt inden for et fag, for hvilket der gaelder en saerordning for selvstaendige erhvervsdrivende, skal perioder, der er tilbagelagt efter andre medlemsstaters lovgivning, kun medregnes ved tilkendelse af disse ydelser, saafremt perioderne er tilbagelagt efter en tilsvarende ordning eller, hvis en saadan ikke findes, inden for det samme fag. I bilag IV, afsnit B, er for hver af de paagaeldende medlemsstater anfoert de i dette stykke omhandlede saerordninger for selvstaendige erhvervsdrivende. Saafremt den paagaeldende ikke ved medregning af de i dette stykke omhandlede perioder opfylder de foreskrevne betingelser for ret til de naevnte ydelser, medregnes disse perioder ved tilkendelse af ydelser efter den almidelige ordning eller, hvis en saadan ikke findes, efter den for arbejdere eller funktionaerer gaeldende ordning, alt efter omstaendighederne, forudsat at den paagaeldende har vaeret omfattet af en af disse ordninger.
4. Forsikringsperioder, der er tilbagelagt efter en saerordning i en medlemsstat, medregnes efter den almindelige ordning eller, hvis en saadan ikke findes, efter den for arbejdere eller funktionaerer gaeldende ordning i en anden medlemsstat, alt efter omstaendighederne, med henblik paa erhvervelse, bevarelse eller generhvervelse af ret til ydelser, forudsat at den paagaeldende har vaeret omfattet af en af disse ordninger, selv om disse perioder allerede i sidstnaevnte medlemsstat er blevet medregnet efter en i stk. 2 eller stk. 3, foerste punktum, omhandlet saerordning.
5. Saafremt erhvervelse, bevarelse eller generhvervelse af ret til ydelser efter en medlemsstats lovgivning er betinget af, at den paagaeldende er forsikret paa tidspunktet for forsikringsbegivenhedens indtraeden, anses denne betingelse for opfyldt, saafremt den paagaeldende er forsikret efter lovgivningen i en anden medlemsstat, ifoelge de i bilag VI for hver enkelt medlemsstat fastsatte regler.
6. En periode med fuld arbejdsloeshed, hvor en arbejdstager oppebaerer ydelser i henhold til artikel 71, stk. 1, litra a), nr. ii), eller litra b), nr. ii), foerste punktum, medregnes af den kompetente institution i den medlemsstat, paa hvis omraade arbejdstageren er bosiddende, efter den for denne institution gaeldende lovgivning, som om han under sin seneste beskaeftigelse havde vaeret omfattet af denne lovgivning.
Hvis perioden med fuld arbejdsloeshed, som den paagaeldende har tilbagelagt i bopaelslandet, kun kan medregnes, hvis der er tilbagelagt bidragsperioder i samme stat, anses denne betingelse for opfyldt, hvis der er tilbagelagt bidragsperioder i en anden medlemsstat.
Artikel 46
Ydelsernes fastsaettelse
1. Saafremt de foreskrevne betingelser i en medlemsstats lovgivning for erhvervelse af ret til ydelser er opfyldt, uden at hverken artikel 45 eller artikel 40, stk. 3, behoever at bringes i anvendelse, gaelder foelgende regler:
a) Den kompetente institution beregner det ydelsesbeloeb, der skal udredes:
i) dels i henhold til den for institutionen gaeldende lovgivning alene
ii) dels i henhold til stk. 2.
b) Den kompetente institution kan imidlertid undlade at foretage beregningen i henhold til litra a), nr. ii) saafremt det beloeb, der fremkommer, svarer til eller er lavere end det beloeb, der fremkommer ved beregningen i henhold til litra a), nr. i), idet der ses bort fra forskelle med hensyn til afrunding, for saa vidt denne institution ikke anvender en lovgivning, hvori der er fastsat bestemmelser om forbud mod dobbeltydelser som de i artikel 46b og 46c omhandlede, eller saafremt lovgivningen indeholder bestemmelser herom i det i artikel 46c omhandlede tilfaelde forudsat, at den kun indeholder bestemmelser om medregning af andre ydelser svarende til forholdet mellem de forsikrings- og bopaelsperioder, der er tilbagelagt efter denne lovgivning alene, og de forsikrings- og bopaelsperioder, der efter denne lovgivning kraeves for at opnaa en fuldstaendig ydelse.
I bilag IV, afsnit C, er for hver medlemsstat anfoert de tilfaelde, hvor begge beregninger giver et saadant resultat.
2. Saafremt de foreskrevne betingelser i en medlemsstats lovgivning for erhvervelse af ret til ydelser kun opfyldes ved anvendelse af artikel 45 og/eller artikel 40, stk. 3, gaelder foelgende regler:
a) Den kompetente institution beregner det teoretiske beloeb for den ydelse, som den paagaeldende ville kunne goere krav paa, hvis samtlige forsikrings- og/eller bopaelsperioder, der er tilbagelagt i de medlemsstater, hvis lovgivning arbejdstageren eller den selvstaendige erhvervsdrivende har vaeret omfattet af, havde vaeret tilbagelagt i den omhandlede medlemsstat og efter den lovgivning, der gaelder for den paagaeldende institution paa det tidspunkt, da ydelsen skal fastsaettes. Saafremt ydelsesbeloebet efter naevnte lovgivning er uafhaengig af laengden af de tilbagelagte perioder, anses dette beloeb for at vaere det i naervaerende litra omhandlede teoretiske beloeb
b) den kompetente institution fastsaetter derefter det faktiske beloeb for ydelsen paa grundlag af det i litra a) naevnte teoretiske beloeb efter forholdet mellem laengden af de forsikrings- eller bopaelsperioder, der er tilbagelagt efter den for institutionen gaeldende lovgivning forud for forsikringsbegivenhedens indtraeden, og den samlede laengde af de forsikrings- og bopaelsperioder, der er tilbagelagt efter lovgivningen i alle de beroerte medlemsstater forud for forsikringsbegivenhedens indtraeden.
3. Den paagaeldende har fra den kompetente institution i hver af de beroerte medlemsstater ret til de hoejeste ydelsesbeloeb beregnet i henhold til stk. 1 og 2, medmindre andet eventuelt foelger af anvendelsen af bestemmelserne om nedsaettelse, midlertidig inddragelse eller bortfald af ydelser, som er fastsat i den lovgivning, hvorefter denne ydelse skal udbetales.
Hvis dette er tilfaeldet, foretages sammenligningen mellem de ydelsesbeloeb, der fremkommer efter anvendelsen af de naevnte bestemmelser.
4. Saafremt summen af de ydelser, der af de kompetente institutioner i to eller flere medlemsstater skal udbetales i form af pensioner eller renter ved invaliditet, alderdom eller til efterladte efter reglerne i en i artikel 6, litra b), omhandlet multilateral konvention om social sikring, er mindre end det beloeb, som det ville paahvile disse medlemsstater at udrede i medfoer af stk. 1 til 3, er det bestemmelserne i dette kapitel, der skal finde anvendelse paa den paagaeldende.
Artikel 46a
Almindelige bestemmelser om nedsaettelse, midlertidig inddragelse eller bortfald af ydelser ved invaliditet, alderdom eller til efterladte i henhold til medlemsstaternes lovgivning
1. Ved sammenfald af ydelser af samme art forstaas i dette kapitel: Sammenfald af ydelser ved invaliditet, alderdom og til efterladte, som beregnes eller udredes paa grundlag af forsikrings- og/eller bopaelsperioder, der er tilbagelagt af en og samme person.
2. Ved sammenfald af ydelser af forskellig art forstaas i dette kapitel: Sammenfald af ydelser, der ikke kan betragtes som ydelser af samme art i den i stk. 1 naevnte forstand.
3. Ved anvendelse af bestemmelser i en medlemsstats lovgivning om, at en ydelse skal nedsaettes, stilles i bero eller bortfalde, naar der samtidig bestaar ret til en ydelse ved invaliditet, alderdom eller til efterladte og en ydelse af samme art eller en anden ydelse eller andre indtaegter, gaelder foelgende regler:
a) Der tages kun hensyn til ydelser, som der er erhvervet ret til efter lovgivningen i en anden medlemsstat, eller andre indtaegter, der er opnaaet i en anden medlemsstat, saafremt lovgivningen i foerstnaevnte medlemsstat indeholder bestemmelser om medregning af ydelser eller indtaegter, der er opnaaet i udlandet
b) der tages hensyn til det ydelsesbeloeb, der skal udbetales af en anden medlemsstat inden fradrag af skat, sociale sikringsbidrag og andre individuelle indeholdelser
c) der tages ikke hensyn til det ydelsesbeloeb, som der er erhvervet ret til efter lovgivningen i en anden medlemsstat, og som udredes paa grundlag af en frivillig eller en frivillig fortsat forsikring
d) saafremt der anvendes bestemmelser om nedsaettelse, midlertidig inddragelse eller bortfald i henhold til en enkelt medlemsstats lovgivning, fordi den paagaeldende modtager ydelser af samme eller af anden art i henhold til andre medlemsstaters lovgivning eller andre indtaegter, der er erhvervet paa andre medlemsstaters omraade, kan ydelsen efter foerstnaevnte medlemsstats lovgivning hoejst nedsaettes med et beloeb, der svarer til beloebet for de ydelser, der skal udredes efter de andre medlemsstaters lovgivning, eller for de indtaegter, der er erhvervet paa disses omraade.
Artikel 46b
Saerlige bestemmelser om sammenfald af ydelser af samme art, der udbetales i henhold til lovgivningen i to eller flere medlemsstater
1. Bestemmelserne i en medlemsstats lovgivning om nedsaettelse, midlertidig inddragelse eller bortfald af ydelser finder ikke anvendelse paa en ydelse, der beregnes i henhold til artikel 46, stk. 2.
2. Bestemmelserne i en medlemsstats lovgivning om nedsaettelse, midlertidig inddragelse eller bortfald af ydelser finder kun anvendelse paa en ydelse, der beregnes i henhold til artikel 46, stk. 1, litra a), nr. i), saafremt det drejer sig om:
a) en ydelse, hvis stoerrelse er uafhaengig af laengden af de tilbagelagte forsikrings- eller bopaelsperioder, og som er anfoert i bilag IV, afsnit D, eller
b) en ydelse, hvis stoerrelse fastsaettes paa grundlag af en fiktiv periode, der anses for at vaere tilbagelagt mellem tidspunktet for forsikringsbegivenhedens indtraeden og et senere tidspunkt. I sidstnaevnte finder de naevnte bestemmelser kun anvendelse, saafremt der samtidig bestaar ret til en saadan ydelse og:
i) enten en ydelse af samme art, medmindre to eller flere medlemsstater har indgaaet aftale om ikke at medregne samme fiktive periode to eller flere gange
ii) eller en ydelse af den i litra a) omhandlede art.
De i litra b) omhandlede ydelser og aftaler er anfoert i bilag IV, afsnit D.
Artikel 46c
Saerlige bestemmelser om samtidig ret til en eller flere af de i artikel 46a, stk. 1, omhandlede ydelser og en eller flere andre ydelser eller indtaegter, naar to eller flere medlemsstater er beroert
1. Saafremt oppeboersel af andre ydelser eller indtaegter medfoerer, at to eller flere af de i artikel 46, stk. 1, litra a), nr. i), omhandlede ydelser samtidig skal nedsaettes, stilles i bero eller bortfalde, divideres de beloeb, som ikke udbetales ved en streng anvendelse af de i de beroerte medlemsstaters lovgivning fastsatte bestemmelser om nedsaettelse, midlertidig inddragelse eller bortfald af ydelser, med det antal ydelser, som skal nedsaettes, stilles i bero eller bortfalde.
2. Saafremt det drejer sig om en ydelse, der beregnes i henhold til artikel 46, stk. 2, medregnes den anden eller de andre ydelser fra de oevrige medlemsstater eller andre indtaegter samt alle andre bestanddele, der er fastsat i medlemsstatens lovgivning med henblik paa anvendelsen af bestemmelserne om nedsaettelse, midlertidig inddragelse eller bortfald af ydelser, forholdsmaessigt svarende til de i artikel 46, stk. 2, litra b), omhandlede forsikrings- og/eller bopaelsperioder, der er taget i betragtning ved beregningen af den naevnte ydelse.
3. Saafremt oppeboersel af andre ydelser eller andre indtaegter medfoerer, at baade en eller flere af de i artikel 46, stk. 1, litra a), nr. i), omhandlede ydelser og en eller flere af de i artikel 46, stk. 2, omhandlede ydelser skal nedsaettes, stilles i bero eller bortfalde, gaelder foelgende regler:
a) Saafremt det drejer sig om den eller de i artikel 46, stk. 1, litra a), nr. i), omhandlede ydelser, divideres de beloeb, som ikke udbetales ved en streng anvendelse af de i de beroerte medlemsstaters lovgivning fastsatte bestemmelser om nedsaettelse, midlertidig inddragelse eller bortfald af ydelser, med det antal ydelser, som skal nedsaettes, stilles i bero eller bortfalde
b) saafremt det drejer sig om den eller de ydelser, der beregnes i henhold til artikel 46, stk. 2, nedsaettes, inddrages eller bortfalder ydelsen eller ydelserne i overensstemmelse med stk. 2.
4. Saafremt en medlemsstats lovgivning i de i stk. 1 og stk. 3. litra a) omhandlede tilfaelde indeholder bestemmelser om, at andre ydelser og/eller andre indtaegter samt alle andre bestanddele, ved anvendelse af bestemmelserne om bortfald, midlertidig inddragelse eller nedsaettelse af ydelser, skal medregnes paa grundlag af forholdet mellem de i artikel 46, stk. 2, litra b), omhandlede forsikringsperioder, finder den i ovennaevnte stykker fastsatte division ikke anvendelse for denne medlemsstats vedkommende.
5. Samtlige ovennaevnte bestemmelser finder tilsvarende anvendelse, saafremt lovgivningen i en eller flere medlemsstater indeholder bestemmelser om, at der ikke kan erhverves ret til en ydelse, naar der samtidig oppebaeres en anden ydelse som skal udbetales i henhold til en anden medlemsstats lovgivning eller andre indtaegter.
Artikel 47
Supplerende regler om beregning af ydelser
1. For beregningen af det i artikel 46, stk. 2, omhandlede teoretiske beloeb og proratabeloeb gaelder foelgende regler:
a) Saafremt den samlede laengde af de forsikrings- og bopaelsperioder, der er tilbagelagt efter lovgivningen i samtlige beroerte medlemsstater forud for forsikringbegivenhedens indtraeden, overstiger den laengste forsikringstid, der efter en af de paagaeldende staters lovgivning kraeves tilbagelagt for opnaaelse af en fuld ydelse, skal den kompetente institution i naevnte stat tage denne laengste forsikringstid i betragtning i stedet for den samlede laengde af de naevnte perioder. Denne beregningsmetode kan ikke medfoere pligt for den paagaeldende institution til at udrede en hoejere ydelse end den fulde ydelse, der er hjemlet i den for denne institution gaeldende lovgivning. Denne bestemmelse finder ikke anvendelse paa ydelser, hvis stoerrelse ikke afhaenger af forsikringsperiodernes laengde
b) de naermere regler for medregning af sammenfaldende perioder fastsaettes i den i artikel 98 omhandlede gennemfoerelsesforordning
c) den kompetente institution i en medlemsstat, efter hvis lovgivning ydelserne beregnes paa grundlag af en gennemsnitlig indtjening, et gennemsnitlig bidrag eller et gennemsnitlig tillaeg eller efter det i forsikringsperioderne bestaaende forhold mellem den paagaeldendes bruttoindtjening og den gennemsnitlige bruttoindtjening for samtlige forsikrede med undtagelse af laerlinge, skal fastsaette disse gennemsnits- eller forbeholdstal udelukkende paa grundlag af de forsikringsperioder, der er tilbagelagt efter den naevnte stats lovgivning, eller af den bruttoindtjening, den paagaeldende har haft i disse perioder
d) den kompetente institution i en medlemsstat, efter hvis lovgivning ydelserne beregnes paa grundlag af stoerrelsen af indtjening, bidrag eller tillaeg, skal fastsaette de indtjeningsbeloeb, bidrag eller tillaeg, der skal laegges til grund, for saa vidt angaar forsikrings- eller bopaelsperioder, der er tilbagelagt efter lovgivningen i andre medlemsstater, paa grundlag af gennemsnittet af de indtjeningsbeloeb, bidrag eller tillaeg, der er konstateret for de forsikringsperioder, der er tilbagelagt efter den for denne institution gaeldende lovgivning
e) den kompetente institution i en medlemsstat, efter hvis lovgivning ydelserne beregnes paa grundlag af en fikseret indtjening eller et fikseret beloeb, skal anse den indtjening eller det beloeb, der skal laegges til grund, for saa vidt angaar de efter lovgivningen i andre medlemsstater tilbagelagte forsikrings- eller bopaelsperioder, for at vaere lig med den fikserede indtjening eller det fikserede beloeb eller i givet fald med gennemsnittet af de fikserede indtjeningsstoerrelser eller de fikserede beloeb, som svarer til de forsikringsperioder, der er tilbagelagt efter den for denne institution gaeldende lovgivning
f) den kompetente institution i en medlemsstat, efter hvis lovgivning ydelserne for visse perioders vedkommende beregnes paa grundlag af indtjeningens stoerrelse og for andre perioders vedkommende paa grundlag af en fikseret indtjening eller et fikseret beloeb, skal laegge de efter reglerne i litra d) eller e) fastsatte indtjeningsstoerrelser eller beloeb, henholdsvis gennemsnittet af disse til grund, for saa vidt angaar forsikrings- eller bopaelsperioder, der er tilbagelagt efter andre medlemsstaters lovgivning; saafremt ydelserne, for saa vidt angaar samtlige perioder, der er tilbagelagt efter den for denne institution gaeldende lovgivning, beregnes paa grundlag af en fikseret indtjening eller et fikseret beloeb, skal institutionen anse den indtjening, der skal laegges til grund, for saa vidt angaar de efter lovgivningen i andre medlemsstater tilbagelagte forsikrings- eller bopaelsperioder, for at vaere lig med en fiktiv indtjening, svarende til naevnte fikserede indtjening eller fikserede beloeb
g) den kompetente institution i en medlemsstat, efter hvis lovgivning ydelserne beregnes paa grundlag af en gennemsnitlig bidragsbasis, fastsaetter denne gennemsnitsbasis udelukkende paa grundlag af de forsikringsperioder, der er tilbagelagt efter lovgivningen i den paagaeldende stat.
2. En medlemsstats lovregler om regulering af bestanddele af en ydelse, der er indgaaet i beregningen af ydelsen, finder i givet fald anvendelse paa de bestanddele, der er taget i betragtning af den kompetente institution i denne stat efter stk. 1, for saa vidt angaar de efter lovgivningen i andre medlemsstater tilbagelagte forsikrings- eller bopaelsperioder.
3. Saafremt en medlemsstats lovgivning foreskriver, at der ved fastsaettelsen af ydelsernes stoerrelse skal tages hensyn til ogsaa andre familiemedlemmer end boern, skal den kompetente institution i denne stat ligeledes tage hensyn til de af den paagaeldendes familiemedlemmer, der er bosat paa en anden medlemsstats omraade, som om de var bosat paa den kompetente stats omraade.
4. Hvis det i henhold til den lovgivning, som den kompetente institution i en medlemsstat anvender, er noedvendigt, at der med henblik paa beregning af ydelserne tages hensyn til en loen, naar artikel 45, stk. 6, foerste og andet afsnit, er blevet anvendt, og hvis de eneste perioder, der i denne medlemsstat tages i betragtning med henblik paa fastsaettelse af pensionen, er perioder med fuldtidsledighed, for hvilke der er modtaget ydelser i medfoer af artikel 71, stk. 1, litra a), nr. ii), eller litra b), nr. ii), foerste punktum, fastsaetter den kompetente institution i denne medlemsstats pensionen paa basis af den loen, som den har anvendt som referenceloen ved beregningen af de paagaeldende arbejdsloeshedsydelser, og efter den for denne institution gaeldende lovgivning.
Artikel 48
Forsikrings- eller bopaelsperioder paa under et aar
1. Uanset artikel 46, stk. 2, er en medlemsstats institution ikke forpligtet til at tilkende ydelser paa grundlag af perioder, der er tilbagelagt efter den for denne institution gaeldende lovgivning, og som skal tages i betragtning ved forsikringsbegivenhedens indtraeden, saafremt
- de naevnte perioder sammenlagt er paa under ét aar, og
- der ikke alene paa grundlag af disse perioder bestaar ret til ydelser i medfoer af bestemmelserne i denne lovgivning.
2. Den kompetente institution i hver af de oevrige beroerte medlemsstater skal medregne de i stk. 1 naevnte perioder ved anvendelsen af artikel 46, stk. 2, med undtagelse af litra b).
3. Saafremt anvendelsen af stk. 1 ville medfoere, at samtlige institutioner i de paagaeldende stater blev fritaget for pligten til at udrede ydelser, skal ydelserne udredes alene efter lovgivningen i den stat, hvis betingelser den paagaeldende senest har opfyldt, som om samtlige forsikrings- og bopaelsperioder, der er tilbagelagt og medregnet efter artikel 45, stk. 1 til 4, havde vaeret tilbagelagt efter den paagaeldende stats lovgivning.
Artikel 49
Beregning af ydelser, naar den paagaeldende ikke samtidig opfylder de foreskrevne lovmaessige betingelser i alle de medlemsstater, efter hvis lovgivning der er tilbagelagt forsikrings- eller bopaelsperioder, eller naar den paagaeldende udtrykkeligt har anmodet om, at fastsaettelsen af ydelser ved alderdom stilles i bero.
1. Saafremt den paagaeldende paa et bestemt tidspunkt ikke opfylder de foreskrevne betingelser for at kunne faa tilkendt ydelser efter samtlige de medlemsstaters lovgivning, som han har vaeret omfattet af, i givet fald under iagttagelse af artikel 45 og/eller artikel 40, stk. 3, men alene opfylder de omhandlede betingelser i en eller flere af disse lovgivninger, gaelder foelgende regler:
a) Hver af de kompetente institutioner, der anvender en lovgivning, hvis betingelser er opfyldt, beregner ydelsens stoerrelse efter artikel 46
b) dog saaledes, at:
i) hvis den paagaeldende opfylder betingelserne i mindst to medlemsstaters lovgivning, uden at det er noedvendigt at medregne forsikrings- eller bopaelsperioder, der er tilbagelagt efter en lovgivning, hvis betingelser ikke er opfyldt, tages disse perioder ikke i betragtning ved anvendelse af artikel 46, stk. 2
ii) hvis den paagaeldende alene opfylder betingelserne i én medlemsstats lovgivning, uden at det er noedvendigt at medregne forsikrings- eller bopaelsperioder, der er tilbagelagt efter lovgivninger, hvis betingelser ikke er opfyldt, beregnes ydelsens stoerrelse alene efter bestemmelserne i den lovgivning, hvis betingelser er opfyldt, og alene under hensyntagen til de perioder, der er tilbagelagt efter denne lovgivning.
Bestemmelserne i dette stykke finder tilsvarende anvendelse, naar den paagaeldende udtrykkeligt har anmodet om, at fastsaettelsen af ydelserne ved alderdom stilles i bero i overensstemmelse med artikel 44, stk. 2, andet punktum.
2. Den eller de ydelser, der i det i stk. 1, omhandlede tilfaelde er tilkendt efter lovgivningen i en eller flere af de beroerte medlemsstater, skal i givet fald under iagttagelse af artikel 45 og paa ny i givet fald stk. 1, automatisk omberegnes efter artikel 46, efterhaanden som de foreskrevne betingelser i en eller flere af de oevrige medlemsstaters lovgivning, som den paagaeldende har vaeret omfattet af, opfyldes. Dette stykke finder tilsvarende anvendelse, naar en person anmoder om fastsaettelse af ydelser ved alderdom, som der er erhvervet ret til i medfoer af lovgivningen i en eller flere medlemsstater, naar denne fastsaettelse har vaeret stillet i bero i overensstemmelse med artikel 44, stk. 2, andet punktum.
3. Naar de i lovgivningen i en eller flere af de paagaeldende medlemsstater foreskrevne betingelser ikke laengere er opfyldt, skal der, medmindre andet foelger af artikel 40, stk. 2, automatisk foretages en omberegning efter stk. 1.
Artikel 50
Ydelse af tillaeg, naar summen af de ydelser, der skal udbetales efter lovgivningen i de enkelte medlemsstater, er lavere end det minimumsbeloeb, der er fastsat i lovgivningen i den af disse stater, hvor modtageren er bosat
Der kan ikke i den stat, hvor en person, der modtager ydelser i medfoer af dette kapitel, er bosat, og efter hvis lovgivning der tilkommer ham en ydelse, ydes ham et beloeb, der er lavere end den minimumsydelse, der i den naevnte lovgivning er fastsat for en forsikrings- eller bopaelsperiode, der svarer til samtlige de perioder, der efter bestemmelserne i de foregaaende artikler er taget i betragtning ved ydelsens fastsaettelse. Den kompetente institution i den paagaeldende stat skal i givet fald gennem hele det tidsrum, hvor han er bosat i denne stat, yde ham et tillaeg, der svarer til forskellen mellem summen af de ydelser, der tilkommer ham i medfoer af dette kapitel, og stoerrelsen af minimumsydelsen.
Artikel 51
Regulering og fornyet beregning af ydelser
1. Saafremt ydelserne i de paagaeldende medlemsstater aendres med en bestemt procentdel eller et bestemt beloeb som foelge af stigningen i leveomkostningerne, aendringer i loenniveauet eller andre forhold, som giver anledning til regulering, finder en saadan aendring direkte anvendelse paa de ydelser, der er fastsat efter artikel 46, uden at der skal foretages fornyet beregning i henhold til naevnte artikel.
2. Derimod skal der, i tilfaelde af aendring af reglerne for fastsaettelse eller beregning af ydelser, foretages fornyet beregning efter artikel 46.«
4) I artikel 60, stk. 1, indsaettes foelgende litra:
»d) En medlemsstats lovbestemmelser om nedsaettelse, midlertidig inddragelse eller bortfald af ydelser, finder ikke anvendelse paa en modtager af ydelser, der er fastsat af institutionerne i to medlemsstater i henhold til litra b).«
5) Artikel 94, stk. 10, affattes saaledes:
»10. De rettigheder, der tilkommer personer, hvis pension er blevet fastsat foer ikrafttraedelsen af artikel 45, stk. 6, kan efter anmodning fastsaettes paa ny paa grundlag af bestemmelserne i artikel 45, stk. 6.«
6) Foelgende artikel indsaettes:
»Artikel 95a
Overgangsbestemmelser for anvendelse af forordning (EOEF) nr. 1248/92
1. Forordning (EOEF) nr. 1248/92 giver ikke ret til ydelser for noget tidsrum, der ligger forud for den 1. juni 1992.
2. Enhver forsikrings- eller bopaelsperiode, der er tilbagelagt efter en medlemsstats lovgivning forud for den 1. juni 1992 skal medregnes ved afgoerelsen af ret til ydelser efter bestemmelserne i forordning (EOEF) nr. 1248/92.
3. Med forbehold af bestemmelserne i stk. 1 kan rettigheder tilkendes i medfoer af forordning (EOEF) nr. 1248/92, ogsaa selv om de vedroerer en begivenhed, der er indtraadt foer den 1. juni 1992.
4. Rettigheder, der tilkommer personer, som har faaet tillagt pension foer den 1. juni 1992, kan paa begaering tages op til revision under hensyntagen til bestemmelserne i forordning (EOEF) nr. 1248/92.
5. Saafremt den i stk. 4 omhandlede begaering indgives inden for en frist paa to aar efter den 1. juni 1992, erhverves rettigheder i medfoer af forordning (EOEF) nr. 1248/92 med virkning fra naevnte dato, uden at nogen medlemsstats lovbestemmelser om bortfald eller foraeldelse af rettigheder kan goeresgaeldende over for de paagaeldende.
6. Saafremt den i stk. 4 omhandlede begaering indgives efter udloebet af fristen paa to aar efter den 1. juni 1992, erhverves de rettigheder, der ikke er bortfaldet eller foraeldet, fra datoen for begaeringens indgivelse, med forbehold af gunstigere bestemmelser i en medlemsstats lovgivning.«
7) Bilag IV affattes saaledes:
»BILAG IV
(Forordningens artikel 37, stk. 2, artikel 38, stk. 3, artikel 45, stk. 3, artikel 46, stk. 1, litra b), og artikel 46b, stk. 2)
A.
De i forordningens artikel 37, stk. 1, omhandlede lovgivninger, hvorefter stoerrelsen af ydelser ved invaliditet er uafhaengig af forsikringsperiodernes laengde
A. BELGIEN
Lovgivningen vedroerer den almindelige invalideordning, den saerlige invalideordning for minearbejdere, den saerlige ordning for soefolk af handelsflaaden og lovgivningen om forsikring af selvstaendige erhvervsdrivende mod uarbejdsdygtighed.
B. DANMARK
Ingen.
C. TYSKLAND
Ingen.
D. SPANIEN
Lovgivningen vedroerende invalideforsikring under den almindelige ordning og saerordningerne.
E. FRANKRIG
1. Arbejdstagere
Hele lovgivningen vedroerende invalideforsikring med undtagelse af lovgivningen vedroerende invalideforsikring inden for minearbejdernes sociale sikringsordning.
2. Selvstaendige erhvervsdrivende
Lovgivningen vedroerende invalideforsikring for selvstaendige erhvervsdrivende inden for landbruget.
F. GRAEKENLAND
Lovgivningen vedroerende forsikringsordningen for landbruget.
G. IRLAND
Del II, kapitel 10, i kodificeret lov af 1981 om social sikring og sociale ydelser (Social Welfare (Consolidation) Act, 1981).
H. ITALIEN
Ingen.
I. LUXEMBOURG
Ingen.
J. NEDERLANDENE
a) Lov af 18. februar 1966 om forsikring mod uarbejdsdygtighed, som aendret.
b) Lov af 11. december 1975 om almindelig forsikring mod uarbejdsdygtighed, som aendret.
K. PORTUGAL
Ingen.
L. DET FORENEDE KONGERIGE
a) Storbritannien
Artikel 15
i lov om social sikring 1975 (Social Security Act 1975).
Artikel 14
til 16 i lov om sociale sikringspensioner 1975 (Social Security Pensions Act 1975).
b) Nordirland
Artikel 15
i lov om social sikring (Nordirland) 1975 (Social Security (Northern Ireland) Act 1975).
Artikel 16
til 18 i lov om sociale sikringspensioner (Nordirland) 1975 (Social Security Pensions (Northern Ireland) Order 1975)
B.
Saerordninger for selvstaendige erhvervsdrivende i den i forordningens artikel 38, stk. 3, og artikel 45, stk. 3, omhandlede forstand
A. BELGIEN
Ingen.
B. DANMARK
Ingen.
C. TYSKLAND
Alderdomsforsikringen for landbrugere (Altershilfe fuer Landwirte).
D. SPANIEN
Ordning om nedsaettelse af pensionsalderen for selvstaendige soefarende, der udoever de i kongelig anordning nr. 2309 af 23. juli 1970 omhandlede beskaeftigelser.
E. FRANKRIG
Ingen.
F. GRAEKENLAND
Ingen.
G. IRLAND
Ingen.
H. ITALIEN
Pensionsforsikringsordningerne for (Assicurazione pensioni per):
- laeger (medici)
- apotekere (farmacisti)
- dyrlaeger (veterinari)
- jordemoedre (ostetriche)
- ingenioerer og arkitekter (ingegneri e architetti)
- landinspektoerer (geometri)
- advokater og sagfoerere (avvocati e procuratori)
- oekonomer (dottori commercialisti)
- revisorer og oekonomiske raadgivere (ragionieri e periti commerciali)
- arbejdskonsulenter (consulenti del lavoro)
- notarer (notai)
- speditoerer (spedizionieri doganali).
I. LUXEMBOURG
Ingen.
J. NEDERLANDENE
Ingen.
K. PORTUGAL
Ingen.
L. DET FORENEDE KONGERIGE
Ingen.
C.
De i forordningens artikel 46, stk. I, litra b), omhandlede tilfaelde, hvor ydelsen ikke beregnes i overensstemmelse med forordningens artikel 46, stk. 2
A. BELGIEN
Ingen.
B. DANMARK
Alle ansoegninger om pension fastsat i overensstemmelse med lov om social pension, med undtagelse af de i bilag IV, afsnit D, naevnte pensioner.
C. TYSKLAND
Ingen.
D. SPANIEN
Ingen.
E. FRANKRIG
Ingen.
F. GRAEKENLAND
Ingen.
G. IRLAND
Alle ansoegninger om bidragspligtig alders- og alderdomspension samt enkepension.
H. ITALIEN
Alle ansoegninger om invalide-, alders- og efterladtepension til arbejdstagere samt foelgende kategorier af selvstaendige erhvervsdrivende: Landbrugere, halvtaegtsfaestere, faestere og haandvaerkere samt personer, der udoever selvstaendig virksomhed inden for handel.
I. LUXEMBOURG
Ingen.
J. NEDERLANDENE
Alle ansoegninger om alderdomspension i henhold til lov af 31. maj 1956 om almindelige alderdomsforsikring, som aendret.
K. PORTUGAL
Alle ansoegninger om invalide-, alderdoms- og efterladtepension.
L. DET FORENEDE KONGERIGE
Alle ansoegninger om alders- og enkepension, der fastsaettes i henhold til bestemmelserne i forordningens afsnit III, kapitel 3, med undtagelse af de ansoegninger, for hvilke den paagaeldende i et hvilket som helst indkomstskatteaar efter den 6. april 1975, har tilbagelagt forsikrings-, beskaeftigelses- eller bopaelsperioder i henhold til lovgivningen i Det Forenede Kongerige og en anden medlemsstat.
D.
De i forordningens artikel 46b, stk. 2, omhandlede ydelser og aftaler
1. De i forordningens artikel 46b, stk. 2, litra a), omhandlede ydelser, hvis stoerrelse ikke afhaenger af forsikrings- eller bopaelsperiodernes laengde:
a) De ydelser ved invaliditet, der er fastsat i de i dette bilag, afsnit A, anfoerte lovgivninger
b) den danske folkepension, som opnaas efter ti aars bopael, af personer, som har faaet tilkendt pension med virkning fra senest den 1. oktober 1989
c) den nederlandske enkepension i henhold til lov af 9. april 1959 om forsikring for enker og boern, der har mistet begge foraeldre eller en af dem, som aendret
d) spanske efterladtepensioner, der tilkendes efter den almindelige ordning og saerordningerne
e) efterladteydelsen fra forsikringen for efterlevende aegtefaelle i den almindelige franske sociale sikringsordning eller i ordningen for beskaeftigede i landbruget, samt
f) invalidepensionen til efterlevende aegtefaelle i den almindelige franske sociale sikringsordning eller i ordningen for beskaeftigede i landbruget, naar den beregnes paa grundlag af en afdoed aegtefaelles invalidepension, der er fastsat i medfoer af artikel 46, stk. 1, litra a). nr. i).
2. De i forordningens artikel 46b, stk. 2, litra b), omhandlede ydelser, hvis stoerrelse afhaenger af en fiktiv periode, der anses for tilbagelagt mellem tidspunktet for forsikringsbegivenhedens indtraeden og et senere tidspunkt:
a) de danske foertidspensioner, hvis stoerrelse fastsaettes i henhold til gaeldende lovgivning foer den 1. oktober 1984
b) de tyske invalide- og efterladtepensioner, i forbindelse med hvilke der tages hensyn til en tillaegsperiode, og de tyske alderdomspensioner, i forbindelse med hvilke der tages hensyn til en allerede optjent tillaegsperiode
c) de luxembourgske invalide- og efterladtepensioner
d) de italienske uarbejdsdygtighedspensioner (»inabilità«).
3. De i forordningens artikel 46b, stk. 2, litra b), nr. i), omhandlede aftaler om ikke at medregne samme fiktive periode to eller flere gange:
Aftale mellem regeringen i Storhertugdoemmet Luxembourg og regeringen i Forbundsrepublikken Tyskland om forskellige sociale sikringsspoergsmaal af 20. juli 1978.«
8) Bilag VI aendres saaledes:
a) I rubrik A (Belgien) indsaettes foelgende punkter:
»9. Ved beregningen af det teoretiske beloeb for en invalidepension som omhandlet i forordningens artikel 46, stk. 2, bygger den kompetente belgiske institution paa indtaegterne fra det erhverv, den paagaeldende senest har udoevet.
10. En arbejdstager eller selvstaendig erhvervsdrivende, der ikke laengere er forsikret i Belgien i henhold til belgisk lovgivning om syge- og invalideforsikring - hvorefter retten til ydelser ligeledes er betinget af, at den paagaeldende er forsikret paa tidspunktet for forsikringsbegivenhedens indtraeden - anses ved anvendelse af bestemmelserne i forordningens afsnit III, kapitel 3, for at vaere forsikret paa tidspunktet for forsikringsbegivenhedens indtraeden, saafremt den paagaeldende er forsikret mod samme risiko i henhold til en anden medlemsstats lovgivning.
11. Hvis den paagaeldende i henhold til forordningens artikel 45 har ret til en belgisk invaliditetsydelse, fastsaettes denne ydelse efter reglerne i forordningens artikel 46, stk. 2:
a) efter bestemmelserne i lov af 9. august 1963 om en obligatorisk syge- og invalideforsikringsordning, hvis den paagaeldende paa det tidspunkt, da uarbejdsdygtigheden indtraadte, var forsikret mod denne risiko i henhold til en anden medlemsstats lovgivning som arbejdstager i den i forordningens artikel 1, litra a), anfoerte forstand
b) efter bestemmelserne i kongelig anordning af 20. juli 1971 om forsikring af selvstaendige erhvervsdrivende mod uarbejdsdygtighed, hvis den paagaeldende paa det tidspunkt, da uarbejdsdygtigheden indtraadte, var arbejdstager i den i forordningens artikel 1, litra a), anfoerte forstand.«
b) Rubrik B (Danmark) aendres saaledes:
i) Punkt 7 affattes saaledes:
»7. Forordningens artikel 46a, stk. 3, litra d), og artikel 46c, stk. 1 og 3, og gennemfoerelsesforordningens artikel 7, stk. 1, finder ikke anvendelse paa pensioner, der fastsaettes efter dansk lovgivning.«
ii) Punkt 9 affattes saaledes:
»9. Saafremt en person, der oppebaerer en dansk alderspension eller eventuelt foertidspension, ligeledes har ret til en efterladtepension fra en anden medlemsstat, anses disse pensioner ved anvendelsen af dansk lovgivning for at vaere ydelser af samme art i den i forordningens artikel 46a, stk. 1, omhandlede forstand, forudsat at den paagaeldende, hvis forsikrings- eller bopaelsperioder danner grundlag for beregningen af efterladtepensioner, har tilbagelagt bopaelsperioder i Danmark.«
c) I rubrik D (Spanien) indsaettes foelgende punkter:
»3. En arbejdstager eller selvstaendig erhvervsdrivende, som ikke laengere er forsikret i henhold til spansk lovgivning, anses ved anvendelse af bestemmelserne i forordningens afsnit III, kapitel 3, for at vaere forsikret paa tidspunktet for forsikringsbegivenhedens indtraeden, saafremt han paa dette tidspunkt er forsikret i henhold til en anden medlemsstats lovgivning, eller, hvis dette ikke er tilfaeldet, saafremt han kan goere krav paa en ydelse efter en anden medlemsstats lovgivning for samme forsikringsbegivenhed. Denne betingelse anses dog for opfyldt i det i artikel 48, stk. 1, omhandlede tilfaelde.
4. a) Ved anvendelse af forordningens artikel 47 beregnes den spanske teoretiske ydelse paa grundlag af den forsikredes faktiske bidragsbasis i aarene umiddelbart forud for indbetalingen af det sidste bidrag til den spanske sociale sikring.
b) Det saaledes fastsatte pensionsbeloeb forhoejes og reguleres for hvert af de efterfoelgende aar indtil aaret forud for forsikringsbegivenhedens indtraeden, paa samme maade som andre pensioner af samme art.«
d) I rubrik E (Frankrig) indsaettes foelgende punkt:
»8. En arbejdstager, som ikke laengere er omfattet af fransk lovgivning om forsikring for efterlevende aegtefaelle i den almindelige franske sociale sikringsordning eller ordningen for beskaeftigede i landbruget, anses ved anvendelse af bestemmelserne i forordningens afsnit III, kapitel 3, for at have status som forsikret i henhold til denne lovgivning paa tidspunktet for forsikringsbegivenhedens indtraeden, saafremt han paa dette tidspunkt er forsikret som arbejdstager i henhold til lovgivningen i en anden medlemsstat, eller, hvis dette ikke er tilfaeldet, saafremt han kan goere krav paa en efterladteydelse i henhold til lovgivningen for arbejdstagere i en anden medlemsstat. Denne betingelse anses dog for opfyldt i det i artikel 48, stk. 1, omhandlede tilfaelde.«
e) I rubrik F (Graekenland) indsaettes foelgende punkt:
»4. Efter graesk lovgivning er anvendelsen af forordningens artikel 49, stk. 2, betinget af, at den i den naevnte artikel omhandlede omberegning ikke er til ulempe for den paagaeldende.«
f) I rubrik G (Irland) udgaar punkt 4.
g) Rubrik J (Nederlandene) aendres saaledes:
i) Punkt 3 affattes saaledes:
»3. a) En arbejdstager eller selvstaendig erhvervsdrivende, som ikke laengere er omfattet af nederlandsk lovgivning om forsikring for enker og boern, der har mistet begge foraeldre eller en af dem, anses ved anvendelse af bestemmelserne i forordningens afsnit III, kapitel 3, for at vaere forsikret i henhold til denne lovgivning paa tidspunktet for forsikringsbegivenhedens indtraeden, saafremt han paa dette tidspunkt er forsikret mod samme risiko efter lovgivningen i en anden medlemsstat, eller, hvis dette ikke er tilfaeldet, saafremt han kan goere krav paa en efterladteydelse i henhold til en anden medlemsstats lovgivning. Denne betingelse anses dog for opfyldt i det i artikel 48, stk. 1, omhamdlede tilfaelde.
b) Saafremt en enke ved anvendelse af litra a) har ret til enkepension efter nederlandsk lovgivning om almindelig forsikring for enker og boern, der har mistet begge foraeldre eller en af dem, beregnes denne pension i overensstemmelse med forordningens artikel 46, stk. 2.
Ved anvendelse af disse bestemmelser anses ogsaa perioder foer den 1. oktober 1959, i hvilke arbejdstageren eller den selvstaendige erhvervsdrivende efter sit fyldte 15, aar har vaeret bosat paa nederlandsk omraade eller har haft loennet beskaeftigelse i Nederlandene for en arbejdsgiver i naevnte land, mens han var bosat paa en anden medlemsstats omraade, som forsikringsperioder tilbagelagt efter den naevnte nederlandske lovgivning.
c) Perioder, der medregnes i medfoer af litra b), skal dog lades ude af betragtning, naar de falder sammen med forsikringsperioder tilbagelagt efter en anden medlemsstats lovgivning om pensioner eller renter til efterladte.
d) Ved anvendelse af forordningens artikel 46, stk. 2, anses som forsikringsperioder kun forsikringsperioder, der efter det fyldte 15. aar er tilbagelagt efter nederlandsk lovgivning om forsikring for enker og foraeldreloese boern (AWW).«
ii) Punkt 4 affattes saaledes:
»4. a) En arbejdstager eller selvstaendig erhversdrivende, som ikke laengere er forsikret efter lov af 18. februar 1966 om forsikring mod uarbejdsdygtighed (WAO) og/eller efter lov af 11. december 1975 om uarbejdsdygtighed (AAW), anses ved anvendelse af bestemmelserne i forordningens afsnit III, kapitel 3, for endnu at vaere forsikret paa tidspunktet for forsikringsbegivenhedens indtraeden, saafremt han er forsikret mod samme risiko efter lovgivningen i en anden medlemsstat, eller, hvis dette ikke er tilfaeldet, saafremt der for samme forsikringsbegivenhed bestaar ret til en ydelse efter lovgivningen i en anden medlemsstat. Denne sidstnaevnte betingelse anses dog for opfyldt i det i artikel 48, stk. 1, omhandlede tilfaelde.
b) Saafremt den paagaeldende i henhold til litra a) har ret til en nederlandsk ydelse ved invaliditet, fastsaettes denne ydelse efter de i forordningens artikel 46, stk. 2, fastsatte bestemmelser:
i) i henhold til bestemmelserne i ovennaevnte lov af 18. februar 1966 (WAO), saafremt den paagaeldende paa det tidspunkt, hvor uarbejdsdygtigheden indtraadte, som arbejdstager i den i forordningens artikel 1, litra a), omhandlede forstand var forsikret mod denne risiko efter lovgivningen i en anden medlemsstat
ii) i henhold til bestemmelserne i ovennaevnte lov af 11. december 1975 (AAW), saafremt den paagaeldende paa det tidspunkt, hvor uarbejdsdygtigheden indtraadte:
- var forsikret mod denne risiko efter lovgivningen i en anden medlemsstat uden at have status som arbejdstager i den i forordningens artikel 1, litra a), omhandlede forstand, eller
- ikke var forsikret mod denne risiko efter lovgivningen i en anden medlemsstat, men kan goere krav paa ydelser efter lovgivningen i en anden medlemsstat.
Saafremt det ydelsesbeloeb, der beregnes i henhold til nr. i), er lavere end det beloeb, der fremkommer ved anvendelse af nr. ii), udbetales sidstnaevnte ydelsesbeloeb.
c) Ved beregningen af ydelser, der fastsaettes i henhold til ovennaevnte lov af 18. februar 1966 (WAO) eller ovennaevnte lov af 11. december 1975 (AAW), tager de nederlandske institutioner hensyn til:
- de perioder med loennet arbejde og dermed ligestillede perioder, der er tilbagelagt i Nederlandene foer den 1. juli 1967
- de forsikringsperioder, der er tilbagelagt i henhold til ovennaevnte lov af 18. februar 1966 (WAO)
- de forsikringsperioder, der efter det fyldte 15. aar er tilbagelagt i henhold til lov af 11. december 1975 om uarbejdsdygtighed (AAW), saafremt de ikke er sammenfaldende med de forsikringsperioder, der er tilbagelagt i henhold til ovennaevnte lov af 18. februar 1966 (WAO).
d) Ved beregningen af den nederlandske ydelse ved invaliditet i henhold til forordningens artikel 40, stk. 1, tager de nederlandske institutioner ikke det tillaeg i betragtning, som i givet fald tilkendes ydelsesmodtageren i henhold til loven om supplerende ydelser (Toeslagenwet, TW). Retten til dette tillaeg og stoerrelsen heraf beregnes udelukkende paa grundlag af bestemmelserne i loven om supplerende ydelser.«
h) I rubrik L (Det Forenede Kongerige) udgaar punkt 9.
Artikel 3
Forordning (EOEF) nr. 574/72 aendres saaledes:
1) Artikel 7 affattes saaledes:
»Artikel 7
Almindelige regler om gennemfoerelse af bestemmelserne om undgaaelse af dobbeltydelse
1. Naar de ydelser, der kan kraeves udbetalt efter lovgivningen i to eller flere medlemsstater, samtidig vil kunne nedsaettes, stilles i bero eller bortfalde, divideres de ydelsesbeloeb, som ikke udbetales ved en streng anvendelse af de i de beroerte medlemsstaters lovgivning fastsatte bestemmelser om nedsaettelse, midlertidig inddragelse eller bortfald af ydelser, med det antal ydelser, som skal nedsaettes, stilles i bero eller bortfalde.
2. Ved anvendelsen af forordningens artikel 12, stk. 2, 3 og 4, artikel 46a, 46b og 46c, meddeler de kompetente institutioner paa begaering hinanden alle noedvendige oplysninger.«
2) I artikel 15, stk. 1, litra a), aendres udtrykket »forordningens artikel 46, stk. 2, litra c),« til »forordningens artikel 47, stk. 1, litra a)«.
3) Overskriften til artikel 35 affattes saaledes:
»Begaering om ydelser ved invaliditet i tilfaelde, hvor arbejdstageren eller den selvstaendige erhvervsdrivende udelukkende har vaeret omfattet af de i bilag IV, afsnit A, til forordningen anfoerte lovgivninger, samt i det i forordningens artikel 40, stk. 2, omhandlede tilfaelde«.
4) Overskriften til artikel 39 affattes saaledes:
»Behandling af begaeringer om ydelser ved invaliditet i tilfaelde, hvor arbejdstageren eller den selvstaendige erhvervsdrivende udelukkende har vaeret omfattet af de i bilag IV, afsnit A, til forordningen anfoerte lovgivninger«.
5) Artikel 46 affattes saaledes:
»Artikel 46
Ydelser, der svarer til forsikringsperioder i henhold til en frivillig eller frivillig fortsat ordning, og som ikke skal medregnes i henhold til gennemfoerelsesforordningens artikel 15, stk. 1, litra b),
Ved beregningen af ydelsens teoretiske og faktiske beloeb efter forordningens artikel 46, stk. 2, litra a) og b), finder reglerne i gennemfoerelsesforordningens artikel 15, stk. 1, litra b), c) og d), anvendelse.
Det faktiske beloeb, der er beregnet i henhold til forordningens artikel 46, stk. 2, forhoejes med det beloeb, der svarer til forsikringsperioderne i henhold til en frivillig eller frivillig fortsat ordning, som ikke er blevet medregnet i henhold til gennemfoerelsesforordningens artikel 15, stk. 1, litra b). Dette tillaeg beregnes ifoelge bestemmelserne i den medlemsstats lovgivning, hvorefter forsikringsperioderne for en frivillig eller frivillig fortsat ordning er tilbagelagt.
Den i forordningens artikel 46, stk. 3, omhandlede sammenligning foretages under hensyntagen til det naevnte tillaeg.«
6) Artikel 47 affattes saaledes:
»Artikel 47
Beregning af de ydelsesbeloeb, der svarer til forsikringsperioder tilbagelagt efter en frivillig eller frivillig fortsat ordning
Institutionen i hver medlemsstat beregner i henhold til den for denne institution gaeldende lovgivning det beloeb, der svarer til forsikringsperioder tilbagelagt efter en frivillig eller frivillig fortsat ordning, som i henhold til forordningens artikel 46a, stk. 3, litra c), ikke er undergivet reglerne om nedsaettelse, midlertidig inddragelse eller bortfald af ydelser i en anden medlemsstat.«
7) Artikel 48, stk. 1, affattes saaledes:
»1. De endelige afgoerelser, der er truffet af de enkelte beroerte institutioner, meddeles til den behandlende institution. Hver af disse afgoerelser skal angive den i den paagaeldende lovgivning fastsatte klageadgang samt fristerne for klage. Efter modtagelsen af alle disse afgoerelser underretter den behandlende institution ansoegeren herom paa hans eget sprog ved en sammenfattende meddelelse, ledsaget af de naevnte afgoerelser. Klagefristerne loeber foerst fra tidspunktet for ansoegerens modtagelse af den sammenfattende meddelelse.«
8) Artikel 49 affattes saaledes:
»Artikel 49
Fornyet beregning af ydelser
1. Ved anvendelsen af forordningens artikel 43, stk. 3 og 4, artikel 49, stk. 2 og 3, samt artikel 51, stk. 2, finder gennemfoerelsesforordningens artikel 45 tilsvarende anvendelse.
2. I tilfaelde af, at ydelsen nyberegnes, bortfalder eller stilles i bero, underretter den institution, som har truffet afgoerelse herom, straks den paagaeldende samt hver af de institutioner, hvorfra den paagaeldende har ret til ydelser, eventuelt gennem den behandlende institution. Afgoerelsen skal angive den i den paagaeldende lovgivning fastsatte klageadgang samt fristerne for klage. Disse frister begynder foerst at loebe fra den paagaeldendes modtagelse af afgoerelsen.«
9) Artikel 107, stk. 1, affattes saaledes:
»1. Ved anvendelse af foelgende bestemmelser:
a) Forordningens artikel 12, stk. 2, 3 og 4, artikel 19, stk. 1, litra b), sidste punktum, artikel 22, stk. 1, nr. ii), sidste punktum, artikel 25, stk. 1, litra b), naestsidste punktum, artikel 41, stk. 1, litra c) og d), artikel 46, stk. 4, artikel 46a, stk. 3, artikel 50, artikel 52, litra b), sidste punktum, artikel 55, stk. 1, nr. ii), sidste punktum, artikel 70, stk. 1, foerste afsnit, og artikel 71, stk. 1, litra b), nr. ii) naestsidste punktum
b) gennemfoerelsesforordningens artikel 34, stk. 1, og artikel 120, stk. 2,
sker omregningen til en given national valuta af beloeb udtrykt i en anden national valuta til den kurs, der i loebet af den i stk. 2 fastlagte referenceperiode beregnes af Kommissionen paa grundlag af det maanedlige gennemsnit af de valutakurser, som for vedkommende valutaer meddeles Kommissionen med henblik paa anvendelsen af Det Europaeiske Monetaere System.«
Artikel 4
Denne forordning traeder i kraft den foerste dag i den maaned, der foelger efter offentliggoerelsen i De Europaeiske Faellesskabers Tidende.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gaelder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfaerdiget i Luxembourg, den 30. april 1992.
NEUVOSTON ASETUS (ETY) N:o 1248/92,
annettu 30 päivänä huhtikuuta 1992,
sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä annetun asetuksen (ETY) N:o 1408/71 sekä asetuksen (ETY) N:o 1408/71 täytäntöönpanomenettelystä annetun asetuksen (ETY) N:o 574/72 muuttamisesta
EUROOPAN YHTEISÖJEN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 51 ja 235 artiklan,
ottaa huomioon komission ehdotuksen(1), jonka se on tehnyt kuultuaan siirtotyöläisten sosiaaliturvan hallintotoimikuntaa,
ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon(2),
ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon(3),
sekä katsoo, että
on tarpeen muuttaa neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71(4) ja (ETY) N:o 574/72(5) eläkkeiden myöntämistä ja laskemista koskevia säännöksiä sellaisina kuin ne ovat ajan tasalle saatettuina asetuksella (ETY) N:o 2001/83(6) ja viimeksi muutettuina asetuksella (ETY) N:o 1249/92(7); eräät näistä muutoksista liittyvät Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen tämän alan oikeuskäytäntöön, kun taas muilla muutoksilla on tarkoitus poistaa olemassa olevia aukkokohtia,
on suotavaa poistaa asetuksen (ETY) N:o 1408/71 johdanto-osan kahdeksas kappale, joka on käynyt tarpeettomaksi sanotun asetuksen 46 artiklan 3 kohtaa koskevan Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen tulkinnan vuoksi; tämän poistamisen seurauksena asetuksen (ETY) N:o 1408/71 johdanto-osan seitsemättä kappaletta on muutettava,
asetuksen (ETY) N:o 1408/71 III osaston 3 lukuun tehtävien muutosten vuoksi on mukautettava sanotun asetuksen 12 artiklan 2 kohtaa,
on tarpeen muuttaa asetuksen (ETY) N:o 1408/71 38 ja 45 artiklaa sellaisten vakuutus- tai asumiskausien huomioon ottamista koskevien sääntöjen täsmentämiseksi, jotka ovat täyttyneet kahdessa tai useammassa jäsenvaltiossa palkattuna työntekijänä ja itsenäisenä ammatinharjoittajana tai yleisjärjestelmän ja erityisjärjestelmän alaisena,
on tarpeellista liittää liitteessä IV olevaan B osaan kaikki asetuksen (ETY) N:o 1408/71 38 ja 45 artiklassa tarkoitetut itsenäisten ammatinharjoittajien erityisjärjestelmät,
on tarpeellista lisätä asetuksen (ETY) N:o 1408/71 39 artiklaan säännös, jonka mukaan erilaisten etuuksien ollessa päällekkäisiä sovelletaan 3 luvun sääntöjä myös 2 luvun mukaan myönnettyihin työkyvyttömyyseläkkeisiin,
asetuksen III osaston 3 luvussa olevan uuden samanlaisten etuuksien käsitteen vuoksi on tarpeellista muuttaa asetuksen (ETY) N:o 1408/71 40 artiklan 2 kohtaa,
on tarpeen muuttaa asetuksen (ETY) N:o 1408/71 40 artiklan 3 kohdan a alakohdan ii alakohdan tekstiä niin, että sanottua alakohtaa voidaan soveltaa myös silloin, kun työkyvyttömyyden perusteella myönnetään etuus, jota ei kutsuta työkyvyttömyysetuudeksi; tämän vuoksi on tarpeellista muuttaa sanotun asetuksen 40 artiklan 3 kohdan b alakohdan i alakohtaa,
sen vuoksi, että asetuksen (ETY) N:o 1408/71 43 artiklan 1 kohtaa muutetaan ja 43 artiklaan lisätään uusi 3 kohta, on tarpeen muuttaa myös asetuksen III osaston 2 luvun 4 jakson otsikkoa,
on tarpeellista laajentaa asetuksen (ETY) N:o 1408/71 43 artiklan 2 kohtaa sen takaamiseksi, että siinä tapauksessa, ettei jäsenvaltion lainsäädännössä ole säännöstä työkyvyttömyysetuuden muuttamisesta vanhuusetuudeksi, tämän lainsäädännön mukaista etuutta maksetaan edelleen niin kauan kuin mainitun etuuden saaja täyttää tarpeelliset edellytykset,
asetuksen (ETY) N:o 1408/71 43 artiklan soveltamisesta saatu kokemus on paljastanut aukon tapauksessa, jossa sanotun asetuksen 39 artiklan mukaisesti myönnetty työkyvyttömyysetuus muutetaan vanhuusetuudeksi ilman että se, jonka etua asia koskee, olisi täyttänyt toisen jäsenvaltion lainsäädännössä vaadittuja ikää koskevia edellytyksiä tätä etuutta koskevan oikeuden saavuttamiseksi; tämä puute on korjattava lisäämällä 43 artiklaan uusi 3 kohta, jossa säädetään, että sen jäsenvaltion toimivaltainen laitos, joka tähän asti on jättänyt työkyvyttömyyseläkkeen maksamatta, myöntää työkyvyttömyyseläkkeen asetuksen (ETY) N:o 1408/71 III osaston 3 luvun mukaisesti toisessa jäsenvaltiossa tapahtuneesta muuntamispäivästä alkaen,
asetuksen (ETY) N:o 1408/71 43 artiklan nykyinen 3 kohta on tarpeen numeroida 4 kohdaksi ja samalla yksinkertaistaa sen sanamuotoa,
asetuksen (ETY) N:o 1408/71 45 artiklaan olisi lisättävä säännös, jonka mukaan etuutta koskevien oikeuksien saavuttamisen, säilyttämisen tai takaisinsaamisen turvaamiseksi vakuutuskaudet, jotka ovat täyttyneet jäsenvaltion erityisjärjestelmässä, on otettava huomioon toisen jäsenvaltion yleisessä järjestelmässä, vaikka nämä kaudet on jo otettu huomioon viimeksi mainitun valtion erityisjärjestelmässä,
on suotavaa yksinkertaisuuden ja selvyyden vuoksi lisätä asetuksen (ETY) N:o 1408/71 45 artiklaan säännös, jossa säädetään kaikkien sellaisten erityismääräysten sisällyttämisestä liitteeseen VI, jotka määrittävät etuuksia koskevan oikeuden saavuttamista, säilyttämistä ja takaisinsaamista koskevien tiettyjen vakuutusedellytysten yhtäläistämisen ottaen huomioon kyseessä olevien kansallisten lainsäädäntöjen erityispiirteet,
Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan neuvosto ei ole toimivaltainen antamaan sääntöjä, joilla rajoitetaan eri jäsenvaltioissa ansaitun kahden tai useamman eläkkeen päällekkäisyyttä pienentämällä yksinomaan kansallisen lainsäädännön nojalla ansaitun eläkkeen määrää; yhteisöjen tuomioistuimen mukaan tämä toimivalta kuuluu kansalliselle lainsäätäjälle, kuitenkin niin, että yhteisön lainsäätäjälle kuuluu niiden rajojen määrääminen, joissa etuuksien pienentämistä, keskeyttämistä tai peruuttamista koskevia kansallisia säännöksiä sovelletaan; on tarpeellista säätää eläkkeen määrän laskemisesta yhteenlasku- ja suhteellisuusmenetelmällä ja säätää tästä takeet yhteisön oikeudessa, jos kansallisen lainsäädännön soveltaminen, mukaan lukien pienentämistä, keskeyttämistä tai peruuttamista koskevien sääntöjen noudattaminen, johtaisi epäedullisempaan tulokseen kuin edellä mainittu menetelmä; toisaalta on tarpeellista suoda toimivaltaisille laitoksille mahdollisuus luopua laskemisesta yhteenlasku- ja suhteellisuusmenetelmää noudattaen, jos tulos tästä laskemisesta on sama tai pienempi kuin se, joka seuraa laskemisesta yksinomaan kansallisen lainsäädännön mukaan; kunkin jäsenvaltion osalta on lueteltava liitteessä IV olevassa C osassa kaikki tapaukset, joissa nämä kaksi laskumenetelmää voisivat tuottaa tällaisen tuloksen,
siirtotyöläisten ja heidän jälkeenjääneidensä suojelemiseksi etuuksien pienentämistä, keskeyttämistä ja peruuttamista koskevien kansallisten lainsäädäntöjen säännösten liian ankaralta soveltamiselta on tarpeellista liittää asetukseen (ETY) N:o 1408/71 säännös, jossa säädetään tarkasti näiden säännösten soveltamisesta,
samoin perustein on aiheellista lisätä asetukseen (ETY) N:o 1408/71 säännös, jossa säädetään, että samanlaisten etuuksien ollessa päällekkäisiä näitä säännöksiä sovelletaan vain tiettyihin etuuksiin ja vain erityistapauksissa,
on tarpeen luetella liitteessä IV olevassa D osassa ne etuudet, joihin edellä mainittuja säännöksiä voidaan soveltaa samanlaisten etuuksien ollessa päällekkäisiä,
asetukseen (ETY) N:o 1408/71 on aiheellista ottaa säännös, jonka mukaan erityistapauksissa kahdella tai useammalla jäsenvaltiolla on oikeus solmia sopimus, jonka tarkoituksena on samanlaisten etuuksien päällekkäisyyden estäminen; nämä sopimukset on mainittava liitteessä IV olevassa D osassa,
asetukseen (ETY) N:o 1408/71 on tarpeen ottaa säännös, jonka mukaan niissä tapauksissa, joissa samanlaiset etuudet ovat päällekkäisiä, etuuksien pienentämistä, keskeyttämistä tai peruuttamista koskevia jäsenvaltion säännöksiä ei sovelleta yhteenlasku- ja suhteellisuusmenetelmää käyttäen laskettuun etuuteen,
on tarpeen, että Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaisesti asetuksen (ETY) N:o 1408/71 III osaston 3 luvun mukaisella samanlaisten etuuksien päällekkäisyydellä tarkoitetaan sellaisten työkyvyttömyysetuuksien, vanhuusetuuksien ja jälkeenjääneiden etuuksien päällekkäisyyttä, jotka on laskettu tai myönnetty saman henkilön osalta täyttyneiden vakuutus- tai asumiskausien perusteella, ja erilaisten etuuksien päällekkäisyydellä tarkoitetaan muiden kuin samanlaisten etuuksien päällekkäisyyttä,
asetukseen (ETY) N:o 1408/71 on tarpeen ottaa säännökset sen takaamiseksi, että kahden tai useamman jäsenvaltion soveltaessa yhdessä etuuksien pienentämistä, keskeyttämistä tai peruuttamista koskevia kansallisia säännöksiä silloin kun on kyse erilaisten etuuksien päällekkäisyydestä, tämä soveltaminen ei vaikuta haitallisesti siirtotyöläisiin tai heidän oikeudenomistajiinsa; asetukseen (ETY) N:o 1408/71 on aiheellista ottaa säännös sen tilanteen estämiseksi, että jäsenvaltion lainsäädännön mukaan eläke peruutetaan tai lakkautetaan kokonaan, koska kyseessä oleva henkilö saa pienempää erilaista etuutta toisesta jäsenvaltiosta; samat perusteet, jotka oikeuttavat edellä mainitut säännökset, koskevat myös tapauksia, joissa jäsenvaltion lainsäädännön mukaan eläkettä ei myönnetä, koska etuudensaaja saa erilaista etuutta,
on tärkeää, että asetuksen (ETY) N:o 1408/71 48 artiklan 1 kohdan tekstiä selvennetään täsmentämällä edellytykset tämän kohdan soveltamiselle,
on tarpeen täydentää asetuksen (ETY) N:o 1408/71 49 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä virkkeessä oleva aukko lisäämällä siihen viittaus asetuksen 40 artiklan 3 kohtaan; on tarpeellista laajentaa asetuksen (ETY) N:o 1408/71 49 artiklan kahta ensimmäistä kohtaa, jotta niitä voidaan soveltaa asetuksen 44 artiklan 2 kohdan toisessa virkkeessä tarkoitetuissa tapauksissa,
asetuksen 12 artiklan 2 kohdan muuttaminen tekee tarpeelliseksi uuden d alakohdan lisäämisen asetuksen (ETY) N:o 1408/71 60 artiklan 1 kohtaan,
on tarpeen ottaa asetukseen (ETY) N:o 1408/71 tämän asetuksen soveltamista koskevia siirtymäsäännöksiä,
uuden B, C ja D osan lisääminen asetuksen (ETY) N:o 1408/71 liitteeseen IV merkitsee, että nykyinen liite IV siirretään liitteessä IV olevaksi A osaksi,
on aiheellista poistaa asetuksen (ETY) N:o 1408/71 liitteestä VI säännökset, jotka ovat nykyisessä otsikon "B. TANSKA" 7 kohdassa, otsikon "G. IRLANTI" 4 kohdassa ja otsikon "L. YHDISTYNYT KUNINGASKUNTA" 9 kohdassa ja jotka ovat tulleet tarpeettomiksi samanlaisia etuuksia koskevan käsitteen lisäämisellä asetuksen III osaston 3 lukuun,
olisi tarpeetonta vaatia Tanskan toimivaltaista laitosta soveltamaan asetuksen (ETY) N:o 1408/71 ja (ETY) N:o 574/72 niitä säännöksiä, jotka suojelevat siirtotyöläisiä ja heidän oikeudenomistajiaan haitallisilta vaikutuksilta kahden tai useamman jäsenvaltion soveltaessa yhdessä etuuksien pienentämistä, keskeyttämistä tai peruuttamista koskevia säännöksiä erilaisten etuuksien ollessa päällekkäisiä, koska tästä on jo säädetty Tanskan lainsäädännössä,
eläkkeitä koskevan Tanskan lainsäädännön erityispiirteiden vuoksi on tarpeellista lisätä asetuksen (ETY) N:o 1408/71 liitteen VI otsikon "B. TANSKA" alle säännös, jonka tarkoituksena on laajentaa asetuksen III osaston 3 luvussa olevaa samanlaisten etuuksien käsitettä Tanskan lainsäädäntöä sovellettaessa,
asetuksen (ETY) N:o 1408/71 liitteen VI otsikkoon "D. ESPANJA", "E. RANSKA" ja "J. ALANKOMAAT" on tarpeen ottaa määräykset asetuksen 45 artiklassa tarkoitettujen etuuksien saavuttamista, säilyttämistä ja takaisinsaamista koskevien tiettyjen vakuutusedellytysten yhtenäistämismenettelyjen täsmentämisestä Espanjan, Ranskan ja Alankomaiden osalta,
on tarpeellista ottaa asetuksen (ETY) N:o 1408/71 liitteen VI otsikkoon "D. ESPANJA" määräys yksityiskohtaisten sääntöjen määrittämiseksi asetuksen 47 artiklan soveltamisesta Espanjaan,
on aiheellista Kreikan lainsäädännön erityispiirteiden vuoksi ottaa määräys liitteen VI otsikkoon "F. KREIKKA", jotta vältettäisiin tilanne, jossa asetuksen 49 artiklan 2 kohdan soveltaminen voisi aiheuttaa epäedullisia seurauksia Kreikassa vakuutettuina olleille työntekijöille,
Alankomaiden lainsäädäntöön tehtyjen muutosten vuoksi asetuksen (ETY) N:o 1408/71 liitteen VI otsikon "J. ALANKOMAAT" 4 kohta on mukautettava,
on tarpeellista muuttaa asetuksen (ETY) N:o 574/72 15 artiklan 1 kohdan ja 35, 39, 46, 47, 48, 49 ja 107 artiklan sanamuotoa tässä asetuksessa tehtyjen muutosten huomioon ottamiseksi,
asetuksen (ETY) N:o 574/72 7 artiklan 1 kohdan b ja c alakohta olisi poistettava, koska ne ovat tulleet tarpeettomiksi asetuksen (ETY) N:o 1408/71 uuden 46 ja 46 c artiklan vuoksi,
on suotavaa muuttaa asetuksen (ETY) N:o 574/72 7 artiklan 1 kohtaa lisäämällä siihen päällekkäisyyttä estävien säännösten soveltamisraja erityisesti silloin, kun kyse on kahden tai useamman etuuden molemminpuolisesta pienentämisestä, keskeyttämisestä tai peruuttamisesta, ja
on tarpeen ottaa asetuksen (ETY) N:o 574/72 7 artiklan 2 kohtaan viittaus asetuksen (ETY) N:o 1408/71 uuteen 46 a, 46 b ja 46 c artiklaan,
ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN:
1 artikla
Muutetaan asetuksen (ETY) N:o 1408/71 johdanto-osan kappaleita seuraavasti:
1. Korvataan johdanto-osan seitsemäs kappale seuraavasti:
"Perustamissopimuksen 51 artiklan soveltamiseksi hyväksyttyjen yhteensovittamissäännösten on taattava yhteisön alueella liikkuville työntekijöille heidän ansaitsemansa oikeudet ja edut,".
2. Poistetaan johdanto-osan kahdeksas kappale.
2 artikla
Muutetaan asetusta (ETY) N:o 1408/71 seuraavasti:
1. Korvataan 12 artiklan 2 kohta seuraavasti:
"2. Jollei tässä asetuksessa toisin säädetä, etuuksien pienentämistä, keskeyttämistä tai peruuttamista koskevia jäsenvaltion lainsäädännön säännöksiä voidaan soveltaa muiden sosiaaliturvaetuuksien ollessa päällekkäisiä tai muun tulon vuoksi, vaikka tällaiset etuudet saavutettiin toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan tai tällainen tulo ansaittiin toisen jäsenvaltion alueella."
2. Korvataan III osaston 2 luku seuraavasti:
"2 LUKU
TYÖKYVYTTÖMYYS
1 jakso
Palkatut työntekijät tai itsenäiset ammatinharjoittajat, jotka ovat yksinomaan sellaisen lainsäädännön alaisia, jonka mukaan työkyvyttömyysetuuksien määrä on riippumaton vakuutuskausien kestosta
37 artikla
Yleisiä säännöksiä
1. Palkattu työntekijä tai itsenäinen ammatinharjoittaja, joka on peräkkäin tai vuorottain ollut kahden tai useamman jäsenvaltion lainsäädännön alainen ja jonka osalta vakuutuskaudet ovat täyttyneet yksinomaan sellaisen lainsäädännön mukaan, jossa työkyvyttömyysetuuksien määrä on riippumaton vakuutuskausien kestosta, saa etuudet 39 artiklan säännösten mukaisesti. Tämä artikla ei vaikuta lasten perusteella eläkkeeseen maksettaviin korotuksiin tai lisiin, jotka myönnetään 8 luvun säännösten mukaisesti.
2. Liitteessä IV olevassa A osassa luetellaan jokaisen jäsenvaltion osalta, jota asia koskee, niiden alueella voimassa oleva, 1 kohdassa tarkoitetun tyyppinen lainsäädäntö.
38 artikla
Sen lainsäädännön mukaan täyttyneiden vakuutus- tai asumiskausien huomioon ottaminen, jonka alainen palkattu työntekijä tai itsenäinen ammatinharjoittaja on etuuksia koskevan oikeuden ansaitsemisesta, säilyttämisestä tai takaisinsaamisesta määrättäessä
1. Jos jäsenvaltion lainsäädännössä edellytetään muun kuin 2 tai 3 kohdassa tarkoitettuun erityisjärjestelmään kuuluvaa etuutta koskevan oikeuden saavuttamiseksi, säilyttämiseksi tai takaisinsaamiseksi, että vakuutus- tai asumiskaudet täyttyvät, tämän jäsenvaltion toimivaltaisen laitoksen on otettava huomioon tarpeellisessa määrin ne vakuutus- tai asumiskaudet, jotka ovat täyttyneet toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan joko yleisessä järjestelmässä tai erityisjärjestelmässä ja joko palkattuna työntekijänä tai itsenäisenä ammatinharjoittajana. Se ottaa huomioon nämä kaudet ikään kuin ne olisivat sen soveltaman lainsäädännön mukaan täyttyneitä kausia.
2. Jos jäsenvaltion lainsäädännön mukaan tiettyjen etuuksien myöntämisen edellytyksenä on, että vakuutuskaudet täyttyvät vain ammatissa, joka kuuluu palkattujen työntekijöiden erityisjärjestelmään tai tapauksen mukaan erityisen työn piiriin, muiden jäsenvaltioiden lainsäädäntöjen mukaan täyttyneet kaudet otetaan huomioon näitä etuuksia myönnettäessä vain, jos ne ovat täyttyneet vastaavassa järjestelmässä tai, jollei tällaista ole, samassa ammatissa tai tapauksen mukaan samassa työssä.
Jos, sen jälkeen kun näin täyttyneet kaudet on otettu huomioon, se, jonka etua asia koskee, ei täytä näiden etuuksien saamiseksi asetettuja edellytyksiä, nämä kaudet otetaan huomioon myönnettäessä etuuksia yleisestä järjestelmästä tai, jos tällaista ei ole, järjestelmästä, jota sovelletaan ruumiillisen työn tekijään tai toimihenkilöön tapauksen mukaan edellyttäen, että se, jonka etua asia koskee, on ollut vakuutettu jommassakummassa näistä järjestelmistä.
3. Jos jäsenvaltion lainsäädännön mukaan tiettyjen etuuksien myöntäminen riippuu siitä, että vakuutuskaudet ovat täyttyneet vain ammatissa, joka kuuluu itsenäisten ammatinharjoittajien erityisjärjestelmään, muiden jäsenvaltioiden lainsäädännön mukaan täyttyneet kaudet otetaan huomioon myönnettäessä tällaisia etuuksia vain, jos ne ovat täyttyneet vastaavassa järjestelmässä tai, jollei tällaista ole, samassa ammatissa. Liitteessä IV olevassa B osassa luetellaan jokaisen jäsenvaltion osalta, jota asia koskee, tässä kohdassa tarkoitetun tyyppiset itsenäisiin ammatinharjoittajiin sovellettavat järjestelmät.
Jos sen jälkeen kun tässä kohdassa tarkoitetut kaudet on otettu huomioon, se, jonka etua asia koskee, ei täytä näiden etuuksien saamiseksi asetettuja edellytyksiä, nämä kaudet otetaan huomioon myönnettäessä etuuksia yleisestä järjestelmästä tai, jollei tällaista ole, järjestelmästä, jota sovelletaan ruumiillisen työn tekijään tai toimihenkilöön tapauksen mukaan edellyttäen, että se, jonka etua asia koskee on ollut vakuutettu jommassakummassa näistä järjestelmistä.
39 artikla
Etuuksien myöntäminen
1. Sen jäsenvaltion vakuutuslaitos, jonka lainsäädäntöä sovellettiin silloin, kun työkyvyttömyyteen johtanut kykenemättömyys tehdä työtä ilmaantui, määrää tämän lainsäädännön mukaisesti, täyttääkö kysymyksessä oleva henkilö edellytykset oikeuden saamiseksi etuuksiin, ottaen tarvittaessa huomioon 38 artiklan.
2. Henkilö, joka täyttää 1 kohdassa tarkoitetut edellytykset, saa etuudet yksinomaan mainitusta vakuutuslaitoksesta sen soveltaman lainsäädännön mukaisesti.
3. Henkilö, jolla ei 1 kohdan mukaan ole oikeutta etuuksiin, saa etuudet, joihin hänellä vielä on oikeus toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan, ottaen tarvittaessa huomioon 38 artikla.
4. Jos 2 tai 3 kohdassa tarkoitetun lainsäädännön mukaan edellytetään, että etuuksien määrää määrättäessä on otettava huomioon muut perheenjäsenet kuin lapset, toimivaltaisen vakuutuslaitoksen on otettava myös huomioon asianomaisen henkilön perheenjäsenet, jotka asuvat toisen jäsenvaltion alueella, niin kuin he asuisivat toimivaltaisen valtion alueella.
5. Jos 2 tai 3 kohdassa tarkoitetussa lainsäädännössä säädetään etuuksien pienentämisestä, keskeyttämisestä tai peruuttamisesta niiden ollessa päällekkäisiä muun tulon tai 46 a artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen erilaisten etuuksien kanssa, 46 a artiklan 3 kohtaa ja 46 c artiklan 5 kohtaa sovelletaan soveltuvin osin.
6. Kokonaan työtön työntekijä, johon sovelletaan 71 artiklan 1 kohdan a alakohdan ii alakohdan ja 71 artiklan 1 kohdan b alakohdan ii alakohdan ensimmäisen virkkeen säännöksiä, saa työkyvyttömyysetuudet sen jäsenvaltion toimivaltaisesta laitoksesta, jonka alueella hän asuu ja sen soveltaman lainsäädännön mukaisesti, niin kuin hän olisi ollut tämän lainsäädännön alainen viimeisen työskentelynsä aikana, ottaen tarvittaessa huomioon 38 artikla ja/tai 25 artiklan 2 kohta. Asuinmaan laitos vastaa näiden etuuksien maksamisesta.
Jos tämän laitoksen soveltaman lainsäädännön mukaan edellytetään, että etuuksien laskemisen on perustuttava palkkoihin, laitoksen on otettava huomioon viimeisessä työskentelymaassa ja asuinmaassa saadut palkat soveltamansa lainsäädännön mukaan. Jos palkkaa ei ole saatu asuinmaassa, toimivaltainen laitos ottaa huomioon lainsäädännön määräämien sääntöjen mukaisesti viimeisessä työskentelymaassa saadut palkat.
2 jakso
Palkatut työntekijät tai itsenäiset ammatinharjoittajat, jotka ovat joko yksinomaan sellaisen lainsäädännön alaisia, jonka mukaan työkyvyttömyysetuuden määrä riippuu vakuutus- tai asumiskausien kestosta, tai tällaisen ja 1 jaksossa tarkoitetun lainsäädännön alaisia
40 artikla
Yleisiä säännöksiä
1. Palkattu työntekijä tai itsenäinen ammatinharjoittaja, joka on peräkkäin tai vuorottain ollut kahden tai useamman jäsenvaltion sellaisen lainsäädännön alainen, joista ainakin yksi ei ole 37 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua tyyppiä, saa etuudet 3 luvun säännösten mukaan, joita sovelletaan soveltuvin osin ottaen huomioon 4 kohdan säännökset.
2. Kuitenkin henkilö, joka kärsii sellaisesta työkyvyttömyydestä johtuvasta kykenemättömyydestä työhön, jonka hän on saanut ollessaan liitteessä IV olevassa A osassa luetellun lainsäädännön alainen, saa etuudet 37 artiklan 1 kohdan mukaisesti seuraavin edellytyksin:
- hän täyttää, ottaen tarvittaessa huomioon 38 artikla, tässä lainsäädännössä tai muissa samaa tyyppiä olevissa lainsäädännöissä säädetyt edellytykset ilman, että sellaisten lainsäädäntöjen mukaan täyttyneitä vakuutuskausia, joita ei ole lueteltu liitteessä IV olevassa A osassa, otetaan huomioon
ja
- hän ei täytä edellytyksiä oikeuden saamiseksi etuuksiin sellaisen lainsäädännön mukaan, jota ei ole lueteltu liitteessä IV olevassa A osassa
ja
- hän ei hae vanhuusetuuksia ottaen huomioon 44 artiklan 2 kohdan toinen virke.
3. a) Oikeuden määräämiseksi etuuksiin liitteessä IV olevassa A osassa luetellun jäsenvaltion lainsäädännön mukaan, jossa työkyvyttömyysetuuksien myöntämiseksi edellytetään, että se, jonka etua asia koskee, on tiettynä aikana sairauden perusteella saanut rahaetuuksia tai ollut kykenemätön työhön, ja jos palkattu työntekijä tai itsenäinen ammatinharjoittaja, joka on ollut tämän lainsäädännön alainen, kärsii sellaisesta työkyvyttömyydestä johtuvasta kykenemättömyydestä työhön, jonka hän on saanut ollessaan toisen jäsenvaltion lainsäädännön alainen, on otettava huomioon rajoittamatta kuitenkaan 37 artiklan 1 kohdan soveltamista:
i) jokainen kausi, jonka aikana hän on tämän työhön kykenemättömyyden osalta toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan saanut sairauden perusteella rahaetuuksia tai niiden sijasta edelleen saanut palkkaansa;
ii) jokainen kausi, jonka aikana hän on saanut sen työkyvyttömyyden osalta, joka seurasi tätä kykenemättömyyttä työhön, III osaston 2 ja 3 luvun mukaista etuutta toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan,
niin kuin kyseessä olisi kausi, jonka aikana sairauden perusteella annettavia rahaetuuksia olisi maksettu hänelle ensiksi mainitun jäsenvaltion lainsäädännön mukaan tai jonka aikana hän oli kykenemätön työhön tämän lainsäädännön mukaan.
b) Oikeuden työkyvyttömyysetuuksiin ensiksi mainitun jäsenvaltion lainsäädännön mukaan on oltava saavutettu joko tämän lainsäädännön alkuperäisen sairauskorvauksen kauden päättymisen jälkeen tai tämän lainsäädännön vaatiman alkuperäisen työkyvyttömyyden kauden päättymisen jälkeen ja aikaisintaan:
i) päivänä, jolloin oikeus a alakohdan ii alakohdassa tarkoitettuihin etuuksiin saavutetaan toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan, tai
ii) päivänä, joka seuraa viimeistä päivää, jolta sillä, jonka etua asia koskee, on sairauden perusteella oikeus rahaetuuteen toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan.
4. Jäsenvaltion laitoksen tekemä päätös, joka koskee hakijan työkyvyttömyyden astetta, sitoo kyseisen toisen jäsenvaltion laitosta edellyttäen, että näiden valtioiden lainsäädäntöjen keskinäinen vastaavuus työkyvyttömyysasteen edellytysten osalta on tunnustettu liitteessä V.
3 jakso
Työkyvyttömyyden paheneminen
41 artikla
1. Sellaisen työkyvyttömyyden pahentuessa, josta palkattu työntekijä tai itsenäinen ammatinharjoittaja saa etuuksia yhden ainoan jäsenvaltion lainsäädännön mukaan, sovelletaan seuraavia säännöksiä:
a) jos se, jonka etua asia koskee, ei ole ollut toisen jäsenvaltion lainsäädännön alainen sinä aikana, kun hän on saanut etuuksia, ensiksi mainitun valtion toimivaltainen laitos myöntää etuudet sen soveltaman lainsäädännön mukaisesti ottaen pahenemisen huomioon;
b) jos se, jonka etua asia koskee, on ollut yhden tai useamman muun jäsenvaltion lainsäädännön alainen sinä aikana, kun hän on saanut etuuksia, etuudet myönnetään hänelle ottaen paheneminen huomioon 37 artiklan 1 kohdassa tai 40 artiklan 1 tai 2 kohdassa tarkoitettujen säännösten mukaisesti tapauksen mukaan;
c) jos b alakohdan säännösten mukaan maksettavan etuuden tai maksettavien etuuksien kokonaismäärä on pienempi kuin sen etuuden määrä, jonka asianomainen henkilö sai aikaisemmin suorituksesta vastanneen laitoksen kustannuksella, tämä laitos maksaa hänelle lisän, joka on suuruudeltaan sanottujen määrien välinen erotus;
d) jos b alakohdassa tarkoitetussa tapauksessa alkuperäisestä työkyvyttömyydestä vastuussa oleva laitos on Alankomaiden laitos ja jos:
i) sairaus, joka aiheutti pahenemisen, on sama, joka aiheutti etuuksien myöntämisen Alankomaiden lainsäädännön mukaan;
ii) tämä sairaus on ammattitauti sen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan, jonka lainsäädännön alainen hän viimeksi oli, ja sen perusteella hänellä on oikeus 60 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettua lisää koskevaan suoritukseen; ja
iii) lainsäädäntö, jonka tai lainsäädännöt, joiden alainen se, jonka etua asia koskee, oli sinä aikana, jona hän on saanut etuuksia, on jokin liitteessä IV olevassa A osassa lueteltu lainsäädäntö,
Alankomaiden laitos jatkaa alkuperäisen etuuden suorittamista sen jälkeen kun paheneminen ilmenee, ja viimeisen sellaisen jäsenvaltion lainsäädännön mukainen etuus, jonka alainen se, jonka etua asia koskee, oli, vähennetään Alankomaiden etuuden määrällä;
e) jos b alakohdassa tarkoitetussa tapauksessa sillä, jonka etua asia koskee, ei ole oikeutta etuuksiin toisen jäsenvaltion laitoksen kustannuksella, ensiksi mainitun valtion toimivaltainen laitos myöntää etuudet tämän valtion lainsäädännön mukaisesti ottaen huomioon pahenemisen ja tarpeen mukaan 38 artiklan.
2. Niissä tapauksissa, joissa työkyvyttömyys, josta palkattu työntekijä tai itsenäinen ammatinharjoittaja saa etuuksia kahden tai useamman jäsenvaltion lainsäädännön mukaan, pahenee, etuudet myönnetään hänelle, ottaen paheneminen huomioon, 40 artiklan 1 kohdan säännösten mukaisesti.
4 jakso
Etuuksien antamisen jatkaminen keskeyttämisen tai peruuttamisen jälkeen - Työkyvyttömyysetuuksien muuttaminen vanhuusetuuksiksi - Niiden etuuksien uudelleen laskeminen, jotka on myönnetty 39 artiklan mukaan
42 artikla
Vastuussa olevan laitoksen määrääminen etuuksien suorittamiseksi, kun työkyvyttömyysetuuksia aletaan suorittaa uudelleen
1. Jos etuuksien antaminen on aloitettava uudelleen niiden keskeyttämisen jälkeen, siitä on vastuussa se laitos tai ne laitokset, joka oli tai jotka olivat vastuussa etuuksien suorittamisesta niiden keskeyttämisen aikana, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 43 artiklan soveltamista.
2. Jos etuuksien peruuttamisen jälkeen sen, jonka etua asia koskee, tila oikeuttaa etuuksien myöntämiseen uudelleen, ne myönnetään tapauksen mukaan 37 artiklan 1 kohdassa tai 40 artiklan 1 tai 2 kohdassa tarkoitettujen säännösten mukaan.
43 artikla
Työkyvyttömyysetuuksien muuttaminen vanhuusetuuksiksi - Niiden etuuksien uudelleen laskeminen, jotka on myönnetty 39 artiklan mukaan
1. Työkyvyttömyysetuudet muutetaan tarvittaessa vanhuusetuuksiksi siinä lainsäädännössä tai niissä lainsäädännöissä säädetyin edellytyksin, jonka tai joiden mukaan ne on myönnetty ja 3 luvun säännösten mukaisesti.
2. Työkyvyttömyysetuuksien suorittamisesta jäsenvaltion lainsäädännön mukaan vastaava laitos jatkaa sellaisten työkyvyttömyysetuuksien suorittamista työkyvyttömyysetuutta saavalle henkilölle, joihin tällä on oikeus yhden tai useamman jäsenvaltion soveltaman lainsäädännön mukaan, jos tämä voi 49 artiklan säännösten mukaisesti hakea vanhuusetuutta toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan, kunnes 1 kohdan säännökset tulevat sovellettaviksi tämän laitoksen osalta tai kunnes se, jonka etua asia koskee, täyttää tarvittavat edellytykset etuuksien saamiseksi.
3. Jos 39 artiklan mukaisesti jäsenvaltion lainsäädännön nojalla myönnetyt työkyvyttömyysetuudet on muutettu vanhuusetuuksiksi ja jos se, jonka etua asia koskee, ei vielä täytä edellytyksiä, joita vaaditaan yhden tai useamman kansallisen lainsäädännön mukaan näiden etuuksien saamiseksi, asianomainen henkilö saa tästä jäsenvaltiosta tai näistä jäsenvaltioista muuttamispäivästä alkaen 3 luvun säännösten mukaisesti myönnettäviä työkyvyttömyysetuuksia, ikään kuin tätä lukua olisi sovellettava silloin kun työkyvyttömyyteen johtanut kykenemättömyys tehdä työtä ilmeni, kunnes se, jonka etua asia koskee, täyttää vanhuusetuutta koskevan oikeuden saamisen edellytykset, joista on säädetty kyseessä olevassa kansallisessa lainsäädännössä tai muissa lainsäädännöissä, tai jos tällaista muuttamista ei tehdä, niin kauan kuin hänellä on oikeus työkyvyttömyysetuuksiin kyseessä olevan lainsäädännön tai lainsäädäntöjen nojalla.
4. Työkyvyttömyysetuudet, jotka on myönnetty 39 artiklan mukaisesti, myönnetään uudelleen 3 luvun säännösten mukaisesti heti, kun etuutta saava henkilö täyttää työkyvyttömyysetuuksia koskevan oikeuden saamisen edellytykset sellaisen lainsäädännön nojalla, jota ei ole lueteltu liitteessä IV olevassa A osassa, tai kun hän saa vanhuusetuuksia toisen jäsenvaltion lainsäädännön nojalla."
3. Korvataan III osaston 3 luku seuraavasti:
"3 LUKU
VANHUUS JA KUOLEMA (ELÄKKEET)
44 artikla
Yleisiä säännöksiä etuuksien myöntämisestä, kun palkattu työntekijä tai itsenäinen ammatinharjoittaja on ollut kahden tai useamman jäsenvaltion lainsäädännön alainen
1. Palkatun työntekijän tai itsenäisen ammatinharjoittajan, joka on ollut kahden tai useamman jäsenvaltion lainsäädännön alainen, tai hänen jälkeenjääneensä oikeudet etuuksiin muodostuvat tämän luvun säännösten mukaisesti.
2. Jollei 49 artiklasta muuta johdu ja kun etuuden myöntämistä koskeva hakemus on toimitettu, sen myöntämisessä on otettava huomioon kaikki lainsäädännöt, joiden alainen palkattu työntekijä tai itsenäinen ammatinharjoittaja on ollut. Tästä säännöstä poiketaan, jos se, jonka etua asia koskee, nimenomaisesti pyytää sellaisen vanhuuseläkkeen myöntämisen siirtämistä, johon hänellä olisi oikeus yhden tai useamman jäsenvaltion lainsäädännön mukaan.
3. Tätä lukua ei sovelleta sellaisiin lasten osalta suoritettaviin eläkkeiden korotuksiin tai lisiin eikä orvoneläkkeisiin, jotka myönnetään 8 luvun säännösten mukaisesti.
45 artikla
Sellaisten lainsäädäntöjen mukaan täyttyneiden vakuutus- tai asumiskausien huomioon ottaminen etuuksia koskevien oikeuksien saavuttamiseksi, säilyttämiseksi tai takaisinsaamiseksi, joiden alainen palkattu työntekijä tai itsenäinen ammatinharjoittaja on ollut
1. Jos jäsenvaltion lainsäädännön mukaan etuuksia koskevan oikeuden saavuttamiseksi, säilyttämiseksi tai takaisinsaamiseksi järjestelmässä, joka ei ole 2 tai 3 kohdan mukainen erityisjärjestelmä, edellytetään vakuutus- tai asumiskausien täyttymistä, tämän jäsenvaltion toimivaltainen vakuutuslaitos ottaa huomioon tarpeellisessa määrin muiden jäsenvaltioiden lainsäädännön mukaan täyttyneet vakuutus- tai asumiskaudet, olivatpa ne täyttyneet yleisessä järjestelmässä tai erityisjärjestelmässä ja joko palkattuna työntekijänä tai itsenäisenä ammatinharjoittajana. Nämä kaudet otetaan huomioon ikään kuin ne olisivat sovellettavan lainsäädännön mukaisesti täyttyneitä kausia.
2. Jos jäsenvaltion lainsäädännön mukaan tiettyjen etuuksien myöntäminen riippuu siitä, että vakuutuskaudet ovat täyttyneet vain palkattujen työntekijöiden erityisjärjestelmään kuuluvassa ammatissa tai tapauksesta riippuen tietyssä työssä, muiden jäsenvaltioiden lainsäädäntöjen mukaan täyttyneet kaudet otetaan huomioon myönnettäessä tällaisia etuuksia vain, jos ne ovat täyttyneet vastaavassa järjestelmässä tai, jos tällaista ei ole, samassa ammatissa tai tarvittaessa samassa työssä. Jos näin täyttyneet kaudet huomioon ottaen se, jonka etua asia koskee, ei täytä näiden etuuksien saamiseksi asetettuja edellytyksiä, nämä kaudet otetaan huomioon myönnettäessä etuuksia yleisestä järjestelmästä tai, jollei tällaista ole, tapauksen mukaan ruumiillisen työn tekijöihin tai toimihenkilöihin sovellettavasta järjestelmästä, edellyttäen että se, jonka etua asia koskee, on vakuutettu jommassakummassa näistä järjestelmistä.
3. Jos jäsenvaltion lainsäädännön mukaan tiettyjen etuuksien myöntämisen edellytyksenä on, että vakuutuskaudet ovat täyttyneet vain itsenäisten ammatinharjoittajien erityisjärjestelmään kuuluvassa ammatissa, toisten jäsenvaltioiden lainsäädäntöjen mukaan täyttyneet kaudet otetaan huomioon myönnettäessä tällaisia etuuksia vain, jos ne on täyttyneet vastaavassa järjestelmässä tai, jollei sellaista ole, samassa ammatissa. Tässä kohdassa tarkoitetut itsenäisten ammatinharjoittajien erityisjärjestelmät luetellaan jokaisen jäsenvaltion osalta liitteessä IV olevassa B osassa. Jos tässä kohdassa tarkoitetut kaudet huomioon ottaen se, jonka etua asia koskee, ei täytä näiden etuuksien saamiseksi asetettuja edellytyksiä, nämä kaudet otetaan huomioon myönnettäessä etuuksia yleisestä järjestelmästä tai, jollei sellaista ole, tapauksen mukaan ruumiillisen työn tekijöihin tai toimihenkilöihin sovellettavasta järjestelmästä edellyttäen, että asianomainen henkilö on myös ollut vakuutettu jommassakummassa näistä järjestelmistä.
4. Vakuutuskaudet, jotka ovat täyttyneet jäsenvaltion erityisjärjestelmässä, otetaan huomioon yleisessä järjestelmässä tai jos sellaista ei ole, tapauksen mukaan toisen jäsenvaltion ruumiillisiin työntekijöihin tai toimihenkilöihin sovellettavassa järjestelmässä, kun kysymys on etuuksia koskevan oikeuden saavuttamisesta, säilyttämisestä tai takaisinsaamisesta edellyttäen, että se, jonka etua asia koskee, on ollut vakuutettu jommassakummassa näistä järjestelmistä, vaikka nämä kaudet on jo otettu huomioon viimeksi mainitun valtion 2 kohdassa tai 3 kohdan ensimmäisessä virkkeessä tarkoitetussa järjestelmässä.
5. Jos jäsenvaltion lainsäädännön mukaan etuutta koskevan oikeuden saavuttamisen, säilyttämisen tai takaisinsaamisen edellytyksenä on, että se, jonka etua asia koskee, on vakuutettu riskin toteutumishetkellä, tämä edellytys katsotaan täytetyksi, kun on kyse toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesta vakuutuksesta, kunkin kysymyksessä olevan jäsenvaltion liitteessä VI määräämän menettelyn mukaisesti.
6. Sen jäsenvaltion toimivaltainen laitos, jonka alueella palkattu työntekijä asuu, ottaa huomioon täyden työttömyyden kauden ja sen aikana 71 artiklan 1 kohdan a alakohdan ii alakohdan tai b alakohdan ii alakohdan ensimmäisen virkkeen mukaan myönnetyt etuudet soveltamansa lainsäädännön mukaan niin kuin palkattu työntekijä olisi ollut tämän lainsäädännön alainen hänen viimeisen työpaikkansa aikana.
Jos täyden työttömyyden kausi sen henkilön asuinmaassa, jonka etua asia koskee, voidaan ottaa huomioon vain, jos vakuutusmaksukaudet ovat täyttyneet tässä maassa, tämä edellytys katsotaan täyttyneeksi, jos vakuutusmaksukaudet ovat täyttyneet toisessa jäsenvaltiossa.
46 artikla
Etuuksien myöntäminen
1. Jos jäsenvaltion lainsäädännön mukaan vaaditut edellytykset etuuksia koskevan oikeuden saamiseksi ovat täyttyneet ilman, että 45 artiklan tai 40 artiklan 3 kohdan säännösten soveltaminen on välttämätöntä, sovelletaan seuraavia sääntöjä:
a) toimivaltainen laitos laskee sille kuuluvan etuuden määrän:
i) yhtäältä ainoastaan sen soveltaman lainsäädännön säännösten mukaan;
ii) toisaalta soveltaen 2 kohdan säännöksiä;
b) toimivaltainen laitos voi kuitenkin luopua a kohdan ii alakohdan mukaisesta laskemisesta, jos tämän laskemisen tulos, ottamatta huomioon eroja, jotka syntyvät pyöreiden lukujen käyttämisestä, on sama tai pienempi kuin sen laskennan tulos, joka suoritetaan a kohdan i alakohdan säännösten mukaan, niiltä osin kuin tämä laitos ei sovella lainsäädäntöä, joka sisältää 46 b ja 46 c artiklassa tarkoitettuja sääntöjä päällekkäisyyden estämiseksi, tai jos edellä mainittu laitos soveltaa lainsäädäntöä, joka sisältää 46 c artiklassa tarkoitettuja päällekkäisyyttä koskevia sääntöjä edellyttäen, että sanottu lainsäädäntö määrää, että erilaiset etuudet on otettava huomioon vain tämän lainsäädännön mukaan täyttyneiden vakuutus- tai asumiskausien suhteessa tässä lainsäädännössä vaadittuihin vakuutus- tai asumiskausiin, jotta täysi oikeus etuuksiin myönnettäisiin.
Liitteessä IV olevassa C osassa luetellaan kunkin kysymyksessä olevan jäsenvaltion osalta tapaukset, joissa kaksi laskutapaa voisi johtaa tällaiseen tulokseen.
2. Jos jäsenvaltion lainsäädännön vaatimat edellytykset oikeudesta etuuksiin eivät täyty, ellei oteta huomioon 45 artiklan ja/tai 40 artiklan 3 kohdan säännöksiä, sovelletaan seuraavia sääntöjä:
a) toimivaltainen laitos laskee sen etuuden teoreettisen määrän, jota kysymyksessä oleva henkilö voisi hakea, jos kaikki vakuutus- tai asumiskaudet, jotka ovat täyttyneet niiden jäsenvaltioiden lainsäädäntöjen mukaan, joiden alainen palkattu työntekijä tai itsenäinen ammatinharjoittaja on, olisivat täyttyneet kyseisessä jäsenvaltiossa ja sen soveltaman lainsäädännön mukaan etuuden myöntämispäivänä. Jos tämän lainsäädännön mukaan etuuden määrä on riippumaton täyttyneiden vakuutuskausien kestosta, määrää pidetään tässä a alakohdassa tarkoitettuna teoreettisena määränä;
b) toimivaltainen laitos määrää sen jälkeen etuuden todellisen määrän a alakohdassa tarkoitetun teoreettisen määrän perusteella ja tämän laitoksen soveltaman lainsäädännön mukaan ennen riskin toteutumista täyttyneiden vakuutus- tai asumiskausien keston suhteessa niiden vakuutus- tai asumiskausien kokonaispituuteen, jotka ovat täyttyneet kaikissa kyseessä olevissa jäsenvaltioissa ennen riskin toteutumista.
3. Sillä, jonka etua asia koskee, on oikeus 1 ja 2 kohdan säännösten mukaan laskettuun korkeimpaan määrään kunkin jäsenvaltion toimivaltaiselta laitokselta tämän rajoittamatta niiden pienentämistä, keskeyttämistä tai peruuttamista koskevien säännösten soveltamista, joista säädetään etuuden myöntävässä lainsäädännössä.
Jos edellä mainittuja säännöksiä sovelletaan, vertailu tehdään soveltamisen jälkeen jäävien määrien kesken.
4. Jos työkyvyttömyys-, vanhuus- tai jälkeenjääneiden eläkkeiden osalta kahden tai useamman jäsenvaltion toimivaltaisten laitosten maksettavien etuuksien kokonaismäärä 6 artiklan b alakohdassa tarkoitettujen monenvälisten sosiaaliturvasopimusten säännösten mukaisesti on pienempi kuin se kokonaismäärä, joka maksettaisiin 1-3 kohdan mukaan tällaisista jäsenvaltioista, asianomaisen henkilön eduksi sovelletaan tämän luvun säännöksiä.
46 a artikla
Työkyvyttömyyden, vanhuuden tai jälkeenjääneisyyden perusteella jäsenvaltioiden lainsäädännön mukaisesti myönnettyjen etuuksien pienentämistä, keskeyttämistä tai peruuttamista koskevia yleisiä säännöksiä
1. Tässä luvussa samanlaisten etuuksien päällekkäisyydellä tarkoitetaan: kaikkien sellaisten työkyvyttömyys-, vanhuus- ja jälkeenjääneiden etuuksien päällekkäisyyttä, jotka on laskettu tai myönnetty saman henkilön osalta täyttyneiden vakuutus- tai asumiskausien perusteella.
2. Tässä luvussa erilaisten etuuksien päällekkäisyydellä tarkoitetaan kaikkien sellaisten etuuksien päällekkäisyyttä, joiden ei voida katsoa olevan 1 kohdan mukaan samanlaisia.
3. Seuraavia sääntöjä sovelletaan sellaisten pienentämistä, keskeyttämistä tai peruuttamista koskevien säännösten soveltamiseen, joista säädetään jäsenvaltion lainsäädännössä työkyvyttömyys-, vanhuus- tai jälkeenjääneen etuuden ollessa päällekkäinen samanlaisen etuuden, erilaisen etuuden tai muun tulon kanssa:
a) Etuudet, jotka on ansaittu toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan, tai toisessa jäsenvaltiossa ansaittu muu tulo otetaan huomioon vain, jos ensiksi mainitun jäsenvaltion lainsäädännössä säädetään ulkomailla ansaittujen etuuksien tai tulon huomioonottamisesta;
b) huomioon otetaan toisesta jäsenvaltiosta myönnettävien etuuksien määrä ennen verojen, sosiaaliturvamaksujen ja muiden henkilökohtaisten pidätysten vähentämistä;
c) huomioon ei oteta niiden toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan ansaittujen etuuksien määrää, jotka on myönnetty vapaaehtoisen vakuutuksen tai jatkuvan valinnaisen vakuutuksen perusteella;
d) jos pienentämistä, keskeyttämistä tai peruuttamista koskevia säännöksiä sovelletaan vain yhden jäsenvaltion lainsäädännön nojalla siksi, että se, jonka etua asia koskee, saa samanlaisia tai erilaisia etuuksia toisten jäsenvaltioiden lainsäädännön mukaan tai muiden jäsenvaltioiden alueella ansaittua muuta tuloa, ensiksi mainitun jäsenvaltion lainsäädännön mukaan maksettavaa etuutta voidaan alentaa vain muiden jäsenvaltioiden lainsäädännön mukaan maksettavien etuuksien tai niiden alueella ansaitun tulon määrällä.
46 b artikla
Erityissäännöksiä, joita sovelletaan samanlaisten etuuksien ollessa päällekkäisiä kahden tai useamman jäsenvaltion lainsäädännön mukaan
1. Jäsenvaltion lainsäädännön säännöksiä, jotka koskevat etuuksien pienentämistä, keskeyttämistä tai peruuttamista, ei sovelleta etuuteen, joka on laskettu 46 artiklan 2 kohdan säännösten mukaisesti.
2. Jäsenvaltion lainsäädännön säännöksiä, jotka koskevat etuuksien pienentämistä, keskeyttämistä tai peruuttamista, sovelletaan 46 artiklan 1 kohdan a alakohdan i alakohdan säännösten mukaisesti laskettuun etuuteen ainoastaan, jos kysymyksessä oleva etuus on:
a) joko etuus, jota tarkoitetaan liitteessä IV olevassa D osassa ja jonka määrä on riippumaton täyttyneiden vakuutus- tai asumiskausien kestosta;
tai
b) etuus, jonka määrä lasketaan täyttyneeksi katsotun riskin toteutumispäivän ja myöhemmän päivän välisen laskennallisen kauden perusteella. Viimeksi mainitussa tapauksessa sanottuja säännöksiä sovelletaan tällaisen etuuden ollessa päällekkäinen:
i) joko samanlaisen etuuden kanssa, paitsi jos kahden tai useamman jäsenvaltion välillä on tehty sopimus, jonka tarkoituksena on estää saman laskennallisen kauden huomioon ottaminen kahdesti tai useammin;
ii) tai a kohdassa tarkoitetun etuuden kanssa.
Etuudet ja sopimukset, joita tarkoitetaan b kohdassa, on lueteltu liitteessä IV olevassa D osassa.
46 c artikla
Erityissäännöksiä, joita sovelletaan yhden tai useamman 46 a artiklan 1 kohdassa tarkoitetun etuuden ollessa päällekkäinen yhden tai useamman erilaisen etuuden tai muun tulon kanssa, jos asia koskee kahta tai useampaa jäsenvaltiota.
1. Jos erilaisten etuuksien tai muun tulon saaminen johtaa kahden tai useamman sellaisen etuuden pienentämiseen, keskeyttämiseen tai peruuttamiseen, joita tarkoitetaan 46 artiklan 1 kohdan a alakohdan i alakohdassa, määrät, joita ei maksettaisi sovellettaessa ankarasti etuuksien pienentämistä, keskeyttämistä tai peruuttamista koskevia kyseisten jäsenvaltioiden lainsäädäntöjen säännöksiä, jaetaan niiden etuuksien lukumäärällä, joita pienentäminen, keskeyttäminen tai peruuttaminen koskee.
2. Jos kyseessä on 46 artiklan 2 kohdan mukaisesti laskettu etuus, otetaan huomioon muista jäsenvaltioista saatava erilainen etuus tai erilaiset etuudet tai muu tulo ja kaikki muut jäsenvaltion lainsäädännössä säädetyt etuudet pienentämistä, keskeyttämistä tai peruuttamista koskevia säännöksiä sovellettaessa 46 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettujen vakuutus- tai asumiskausien välisessä suhteessa ja käytetään mainitun etuuden laskemiseksi.
3. Jos erilaisten etuuksien tai muun tulon saaminen johtaa yhden tai useamman 46 artiklan 1 kohdan a alakohdan i alakohdassa tarkoitetun etuuden ja yhden tai useamman 46artiklan 2 kohdassa tarkoitetun etuuden pienentämiseen, keskeyttämiseen tai peruuttamiseen, sovelletaan seuraavia sääntöjä:
a) jos kyse on 46 artiklan 1 kohdan a alakohdan i alakohdassa tarkoitetusta etuudesta tai etuuksista, määrät, joita ei maksettaisi sovellettaessa ankarasti etuuksien pienentämistä, keskeyttämistä tai peruuttamista koskevia kyseisten jäsenvaltioiden lainsäädäntöjen säännöksiä, jaetaan niiden etuuksien lukumäärällä, joihin pienentäminen, keskeyttäminen tai peruuttaminen kohdistuu;
b) jos kyse on 46 artiklan 2 kohdan mukaisesti laskettavista etuuksista, pienentäminen, keskeyttäminen tai peruuttaminen tehdään 2 kohdan mukaisesti.
4. Jos 1 kohdan ja 3 kohdan a alakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa jäsenvaltion lainsäädännössä säädetään, että pienentämistä, keskeyttämistä tai peruuttamista koskevia säännöksiä sovellettaessa otetaan huomioon erilaiset etuudet tai muu tulo ja kaikki muut erät suhteessa 46 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettuihin vakuutuskausiin, mainituissa kohdissa säädetty jakaminen ei koske tätä jäsenvaltiota.
5. Kaikkia edellä mainittuja säännöksiä sovelletaan soveltuvilta osin, jos yhden tai useamman jäsenvaltion lainsäädännössä säädetään, että oikeutta etuuteen ei voida saavuttaa silloin kun se, jonka etua asia koskee, saa toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaista erilaista etuutta tai muuta tuloa.
47 artikla
Täydentäviä säännöksiä etuuksien laskemiseksi
1. Asetuksen 46 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun teoreettisen ja pro rata-määrän laskemiseksi sovelletaan seuraavia sääntöjä:
a) jos niiden vakuutus- ja asumiskausien kokonaiskesto, jotka ovat täyttyneet ennen riskin toteutumista kaikkien kyseessä olevien jäsenvaltioiden lainsäädännön mukaan, on pidempi kuin enimmäisaika, joka vaaditaan yhden näiden valtioiden lainsäädännön mukaan täyden etuuden saamiseksi, tämän valtion toimivaltainen laitos ottaa huomioon tämän enimmäisajan täyttyneiden kausien kokonaispituuden sijasta. Tämä laskutapa ei saa aiheuttaa kyseessä olevalle laitokselle suurempaa maksuvelvollisuutta kuin sen soveltaman lainsäädännön mukainen täyden edun määrä. Tätä säännöstä ei sovelleta etuuksiin, joiden määrä on riippumaton vakuutuksen kestosta;
b) päällekkäisten kausien huomioon ottamisesta säädetään 98 artiklassa tarkoitetussa täytäntöönpanoasetuksessa;
c) jos jäsenvaltion lainsäädännön mukaan etuudet lasketaan keskimääräisten ansioiden, keskimääräisten maksujen tai keskimääräisen korotuksen perusteella tai perustuen siihen suhteeseen, joka oli vakuutuskausien aikana hakijan bruttoansioiden ja keskimääräisten kaikkien muiden vakuutettujen henkilöiden kuin oppisopimuksen perusteella työskentelevien henkilöiden bruttoansioiden välillä, tällaiset keskimääräiset luvut tai suhteet määrää tämän valtion toimivaltainen laitos yksinomaan sanotun valtion lainsäädännön mukaan täyttyneiden vakuutuskausien perusteella tai ainoastaan asianomaisen henkilön näiden kausien aikana saamien bruttoansioiden perusteella;
d) jos jäsenvaltion lainsäädännön mukaan etuudet lasketaan ansioiden, maksujen tai korotusten määrän perusteella, tämän valtion toimivaltainen laitos määrää ansiot, maksut ja korotukset, jotka on otettava huomioon toisen valtion lainsäädännön mukaan täyttyneiden vakuutus- tai asumiskausien osalta sellaisten keskimääräisten ansioiden, maksujen tai korotusten perusteella, jotka on rekisteröity sen soveltaman lainsäädännön mukaan täyttyneiden vakuutuskausien osalta;
e) jos jäsenvaltion lainsäädännön mukaan etuudet lasketaan vakioansioiden tai kiinteän määrän perusteella, tämän valtion toimivaltainen laitos pitää vakioansioita tai kiinteää määrää, joka sen on otettava huomioon toisten jäsenvaltioiden lainsäädäntöjen mukaan täyttyneiden vakuutus- tai asumiskausien osalta, yhtäläisinä niiden vakioansioiden tai kiinteiden määrien tai tapauksen mukaan vakioansioiden tai kiinteiden määrien keskiarvon kanssa, jotka vastaavat sen soveltaman lainsäädännön mukaan täyttyneitä vakuutuskausia;
f) jos jäsenvaltion lainsäädännön mukaan etuudet lasketaan joidenkin kausien osalta ansioiden määrän perusteella ja toisten kausien osalta vakioansioiden tai kiinteiden määrien perusteella, tämän valtion toimivaltainen laitos ottaa toisten jäsenvaltioiden lainsäädäntöjen mukaan täyttyneiden vakuutus- tai asumiskausien osalta huomioon ansiot tai kiinteät määrät, jotka määrätään edellä olevien d tai e alakohdan säännösten mukaisesti, tai tarvittaessa näiden ansioiden tai kiinteiden määrien keskiarvon; jos etuudet lasketaan vakioansioiden tai kiinteiden määrien perusteella kaikkien sen soveltaman lainsäädännön mukaan täyttyneiden kausien osalta, toimivaltainen laitos pitää ansioita, jotka sen on otettava huomioon muiden jäsenvaltioiden lainsäädäntöjen mukaan täyttyneiden vakuutus- tai asumiskausien osalta, yhtäläisinä sellaisten laskennallisten ansioiden kanssa, jotka vastaavat vakioansioita tai kiinteää määrää;
g) jos jäsenvaltion lainsäädännön mukaan etuudet lasketaan keskimääräisten vakuutusmaksujen perusteella, tämän valtion toimivaltainen laitos määrää tämän keskimääräisen luvun yksinomaan sanotun valtion lainsäädännön mukaan täyttyneiden vakuutuskausien perusteella.
2. Jäsenvaltion lainsäädännön säännöksiä, jotka koskevat etuuksien laskemisessa huomioon otettavien tekijöiden rahanarvon säilyttämistä, sovelletaan 1 kohdan mukaisesti tietyissä tapauksissa tekijöihin, jotka tämän valtion toimivaltaisen laitoksen tulee ottaa huomioon, kun kysymys on muiden jäsenvaltioiden lainsäädännön mukaan täyttyneistä vakuutus- tai asumiskausista.
3. Jos jäsenvaltion lainsäädännön mukaan etuuksien määrä määrätään ottaen huomioon muut perheenjäsenet kuin lapset, tämän valtion toimivaltainen laitos ottaa myös huomioon asianomaisen henkilön ne perheenjäsenet, jotka asuvat toisen jäsenvaltion alueella, niin kuin he asuisivat toimivaltaisen valtion alueella.
4. Jos jäsenvaltion toimivaltaisen vakuutuslaitoksen soveltaman lainsäädännön mukaan on palkka otettava huomioon etuuksia laskettaessa, jos on sovellettu 45 artiklan 6 kohdan ensimmäistä ja toista alakohtaa, ja jos tässä jäsenvaltiossa eläkkeitä myönnettäessä otetaan huomioon vain 71 artiklan 1 kohdan a alakohdan ii alakohtaa tai 71 artiklan 1 kohdan b alakohdan ii alakohdan ensimmäistä virkettä soveltaen hyvitetyt täyden työttömyyden kaudet, tämän jäsenvaltion toimivaltainen laitos myöntää eläkkeen soveltamansa lainsäädännön mukaisesti sen palkan perusteella, jota se käytti viitepalkkana myöntäessään mainitut työttömyysetuudet.
48 artikla
Alle vuoden pituiset vakuutus- tai asumiskaudet
1. Sen estämättä mitä 46 artiklan 2 kohdassa säädetään, jäsenvaltion laitos ei ole velvollinen myöntämään etuuksia sen soveltaman lainsäädännön mukaan täyttyneiden sellaisten kausien osalta, jotka on otettava huomioon riskin toteutumishetkellä, jos:
- sanottujen kausien kesto ei ole yhtä vuotta,
ja
- jos tämän lainsäädännön mukaan oikeutta etuuteen ei saavuteta vain näiden kausien perusteella.
2. Jokaisen muun jäsenvaltion toimivaltainen laitos ottaa huomioon 1 kohdassa tarkoitetut kaudet soveltaessaan 46 artiklan 2 kohtaa, lukuun ottamatta b alakohdan säännöksiä.
3. Jos 1 kohdan säännösten soveltamisen tuloksena olisi vapautus kaikille kyseisten jäsenvaltioiden laitoksille velvoitteistaan, etuudet myönnetään yksinomaan viimeisen sellaisen valtion lainsäädännön mukaan, jonka mukaiset edellytykset täyttyvät, niin kuin kaikki täyttyneet ja 45 artiklan 1-4 kohdan säännösten mukaan huomioon otetut vakuutus- ja asumiskaudet olisivat täyttyneet tämän valtion lainsäädännön mukaan.
49 artikla
Etuuksien laskeminen, kun se, jonka etua asia koskee, ei samanaikaisesti täytä kaikkien niiden lainsäädäntöjen mukaisia edellytyksiä, joiden mukaan vakuutus- tai asumiskaudet ovat täyttyneet, tai kun hän on nimenomaisesti pyytänyt vanhuusetuuksien myöntämisen siirtämistä
1. Jos se, jonka etua asia koskee, ei tiettynä hetkenä täytä kaikkien jäsenvaltioiden sellaisten lainsäädäntöjen mukaisia etuuden myöntämisen edellytyksiä, joiden alainen hän on ollut, ottaen tarvittaessa huomioon 45 artikla tai 40 artiklan 3 kohta, vaan täyttää näistä vain yhden tai useamman lainsäädännön mukaiset edellytykset, sovelletaan seuraavia säännöksiä:
a) jokainen sellaista lainsäädäntöä soveltavista toimivaltaisista laitoksista, jonka mukaiset edellytykset täytetään, laskee sen maksettavaksi kuuluvan etuuden määrän 46 artiklan mukaisesti;
b) kuitenkin:
i) jos se, jonka etua asia koskee, täyttää ainakin kahden lainsäädännön mukaiset edellytykset ottamatta huomioon sellaisten lainsäädäntöjen mukaisesti täyttyneitä vakuutus- tai asumiskausia, joiden edellytyksiä ei täytetä, näitä kausia ei oteta huomioon 46 artiklan 2 kohtaa sovellettaessa;
ii) jos se, jonka etua asia koskee, täyttää vain yhden lainsäädännön edellytykset ottamatta huomioon sellaisten lainsäädäntöjen mukaisesti täyttyneitä vakuutus- tai asumiskausia, joiden edellytyksiä ei täytetä, maksettavan etuuden määrä lasketaan vain sen lainsäädännön mukaisesti, jonka edellytykset täytetään, ottaen huomioon vain tämän lainsäädännön mukaan täyttyneet kaudet.
Tämän kohdan säännöksiä sovelletaan vastaavasti, jos se, jonka etua asia koskee, on nimenomaisesti pyytänyt vanhuusetuuksien myöntämisen siirtämistä 44 artiklan 2 kohdan toisen virkkeen säännösten mukaisesti.
2. Etuus tai etuudet, jotka on myönnetty yhden tai useamman kyseeseen tulevan lainsäädännön mukaan 1 kohdassa tarkoitetussa tapauksessa, lasketaan ilman eri toimenpiteitä uudelleen 46 artiklan mukaisesti sikäli kuin yhdessä tai useammassa muussa sellaisessa lainsäädännössä säädetyt edellytykset, joiden alainen henkilö on ollut, täyttyvät, ja siten kuin ne olisivat täyttyneet, ottaen huomioon tarpeen mukaan 45 artikla ja ottaen tarpeen mukaan uudelleen huomioon 1 kohta. Tätä kohtaa sovelletaan vastaavasti, kun henkilö pyytää yhden tai useamman jäsenvaltion lainsäädännön nojalla saavutettujen vanhuusetujen myöntämistä, jota oli siihen saakka lykätty 44 artiklan 2 kohdan toisen virkkeen mukaisesti.
3. Uudelleen laskeminen tehdään ilman eri toimenpiteitä 1 kohdan mukaisesti ja noudattaen, mitä 40 artiklan 2 kohdassa säädetään, kun yhdessä tai useammassa kyseeseen tulevassa lainsäädännössä säädetyt edellytykset eivät enää täyty.
50 artikla
Lisän myöntäminen, kun eri jäsenvaltioiden lainsäädäntöjen mukaan maksettavien etuuksien kokonaismäärä ei yllä vähimmäismäärään sen valtion lainsäädännön mukaisesti, jonka alueella etuuden saaja asuu
Sellaiselle etuuksien saajalle, johon tätä lukua sovelletaan, ei voida siinä valtiossa, jonka alueella hän asuu ja jonka lainsäädännön mukaista etuutta hänelle maksetaan, myöntää etuutta, joka on pienempi kuin sanotun lainsäädännön mukainen vähimmäisetuus sellaiselta vakuutus- tai asumiskaudelta, joka on yhtä pitkä kuin kaikki suoritusta varten huomioon otetut vakuutuskaudet edeltävien artiklojen säännösten mukaisesti. Tämän valtion toimivaltainen laitos maksaa hänelle tarvittaessa koko hänen asuinaikansa ajan sen alueella lisän, joka on yhtä suuri kuin tämän luvun mukaisesti maksettavien etuuksien kokonaismäärän ja vähimmäisetuuden määrän erotus.
51 artikla
Etuuksien arvon säilyttäminen ja uudelleen laskeminen
1. Jos elinkustannusten nousun tai ansiotason muutosten tai muiden tarkistusta vaativien seikkojen vuoksi kyseeseen tulevien valtioiden etuuksia muutetaan kiinteällä prosenttimäärällä tai muulla määrällä, tällaista prosenttimäärää tai määrää on sovellettava sellaisenaan etuuksiin, jotka määräytyvät 46 artiklan mukaisesti ilman, että uudelleenlaskemista tuon artiklan mukaisesti tarvitaan.
2. Toisaalta jos etuuksien määräytymistapaa tai laskemissääntöjä muutettaisiin, uudelleenlaskeminen tehdään 46 artiklan mukaisesti."
4. Lisätään 60 artiklan 1 kohtaan alakohta seuraavasti:
"d) pienentämistä, keskeyttämistä tai peruuttamista koskevia jäsenvaltion lainsäädännön säännöksiä ei sovelleta edunsaajiin, jotka saavat kahden jäsenvaltion laitosten myöntämiä etuuksia b alakohdan mukaisesti."
5. Korvataan 94 artiklan 10 kohta seuraavasti:
"10. Sellaisten henkilöiden oikeuksia, joille myönnettiin eläke ennen 45 artiklan 6 kohdan voimaantuloa, voidaan asianosaisen hakemuksesta tarkistaa ottaen huomioon 45 artiklan 6 kohdan säännökset."
6. Lisätään artikla seuraavasti:
"95 a artikla
Asetuksen (ETY) N:o 1248/92 soveltamista koskevia siirtymäsäännöksiä
1. Asetuksen (ETY) N:o 1248/92 nojalla ei saavuteta oikeuksia ajalta ennen 1 päivää kesäkuuta 1992.
2. Kaikki jäsenvaltion vakuutus- tai asumiskaudet, jotka ovat täyttyneet jäsenvaltion lainsäädännön mukaan ennen 1 päivää kesäkuuta 1992, otetaan huomioon määrättäessä asetuksen (ETY) N:o 1248/9 2 säännösten mukaisesti saavutettuja oikeuksia.
3. Jollei 1 kohdan säännöksistä muuta johdu, oikeus saavutetaan asetuksen (ETY) N:o 1248/92 mukaan, vaikka se liittyy tapahtumaan, joka on sattunut ennen 1 päivää kesäkuuta 1992.
4. Sellaisten henkilöiden oikeuksia, joille myönnettiin eläke ennen 1 päivää kesäkuuta 1992, voidaan asianosaisen hakemuksesta muuttaa ottaen huomioon asetuksen (ETY) N:o 1248/92 säännökset.
5. Jos 4 kohdassa tarkoitettu hakemus tehdään kahden vuoden kuluessa 1 päivästä kesäkuuta 1992, asetuksen (ETY) N:o 1248/92 mukaan saavutetut oikeudet tulevat voimaan siitä päivästä alkaen, eikä jäsenvaltion oikeuksien menettämistä tai rajoittamista koskevia säännöksiä sovelleta henkilöön, jonka etua asia koskee.
6. Jos 4 kohdassa tarkoitettu hakemus tehdään myöhemmin kuin kahden vuoden kuluttua 1 päivästä kesäkuuta 1992, oikeudet, joita ei ole lakkautettu tai jotka eivät ole aikaan sidottuja, tulevat voimaan sinä päivänä, jona hakemus tehtiin, jollei jäsenvaltion lainsäädännön asianomaiselle edullisemmista säännöksistä muuta johdu."
7. Korvataan liite IV seuraavasti:
"LIITE IV
(Asetuksen 37 artiklan 2 kohta, 38 artiklan 3 kohta, 45 artiklan 3 kohta, 46 artiklan 1 kohdan b alakohta ja 46 b artiklan 2 kohta)
A
Asetuksen 37 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut lainsäädännöt, joiden mukaan työkyvyttömyysetuuksien määrä on riippumaton vakuutuskausien kestosta
A. BELGIA
Lainsäädäntö, joka koskee yleistä työkyvyttömyysjärjestelmää, kaivostyöntekijöiden erityistä työkyvyttömyysjärjestelmää ja kauppalaivaston merimiesten erityisjärjestelmää, sekä lainsäädäntö, joka koskee itsenäisten ammatinharjoittajien työkyvyttömyysvakuutusta.
B. TANSKA
Ei mitään.
C. SAKSA
Ei mitään.
D. ESPANJA
Yleisen järjestelmän ja erityisjärjestelmien työkyvyttömyysvakuutusta koskeva lainsäädäntö.
E. RANSKA
1. Palkatut työntekijät:
Työkyvyttömyysvakuutusta koskeva lainsäädäntö, lukuun ottamatta kaivostyöntekijöiden sosiaaliturvajärjestelmän työkyvyttömyysvakuutusta koskevaa lainsäädäntöä.
2. Itsenäiset ammatinharjoittajat:
Maatalousyrittäjien työkyvyttömyysvakuutusta koskeva lainsäädäntö.
F. KREIKKA
Maatalouden vakuutusjärjestelmää koskeva lainsäädäntö.
G. IRLANTI
Vuoden 1981 (yhdistetyn) sosiaalihuoltolain [Social Welfare (Consolidation) Act 1981] II osan 10 luku.
H. ITALIA
Ei mitään.
I. LUXEMBURG
Ei mitään.
J. ALANKOMAAT
a) Laki työkyvyttömyysvakuutuksesta 18 päivältä helmikuuta 1966 muutoksineen.
b) Laki yleisestä työkyvyttömyysvakuutuksesta 11 päivältä joulukuuta 1975 muutoksineen.
K. PORTUGALI
Ei mitään.
L. YHDISTYNYT KUNINGASKUNTA
a) Iso-Britannia:
Vuoden 1975 sosiaaliturvalain (Social Security Act 1975) 15 jakso.
Vuoden 1975 sosiaaliturvaeläkelain (Social Security Pensions Act 1975) 14-16 jakso.
b) Pohjois-Irlanti:
Vuoden 1975 sosiaaliturvalain (Pohjois-Irlanti) [Social Security (Northern Ireland) Act 1975] 15 jakso.
Vuoden 1975 sosiaaliturvaeläkepäätöksen (Pohjois-Irlanti) [Social Security Pensions (Northern Ireland) Order 1975] 16-18 artikla.
B
Asetuksen (ETY) N:o 1408/71 38 artiklan 3 kohdan ja 45 artiklan 3 kohdassa tarkoitetut itsenäisten ammatinharjoittajien erityisjärjestelmät
A. BELGIA
Ei mitään.
B. TANSKA
Ei mitään.
C. SAKSA
Maanviljelijöiden vanhuusvakuutus (`Altershilfe für Landwirte`).
D. ESPANJA
Sellaisten merenkulun alalla työskentelevien itsenäisten ammatinharjoittajien eläkeiän alentamisjärjestelmä, jotka harjoittavat 23 päivänä heinäkuuta 1970 annetussa kuninkaallisessa asetuksessa tarkoitettua toimintaa.
E. RANSKA
Ei mitään.
F. KREIKKA
Ei mitään.
G. IRLANTI
Ei mitään.
H. ITALIA
Seuraavien alojen eläkevakuutusjärjestelmät (Assicurazione pensioni per):
- lääkärit (`medici`),
- farmaseutit (`farmacisti`),
- eläinlääkärit (`veterinari`),
- kätilöt (`ostetriche`),
- insinöörit ja arkkitehdit (`ingegneri ed architetti`),
- maanmittaajat (`geometri`),
- asianajajat ja oikeusavustajat (`avvocati e procuratori`),
- taloustieteilijät (`dottori commercialisti`),
- tilintarkastajat ja teollisuusasiantuntijat (`ragionieri e periti commerciali`),
- työvoima-asiantuntijat (`consulenti del lavoro`),
- notaarit (`notai`)
- tulliedustajat (`spedizionieri doganali`).
I. LUXEMBURG
Ei mitään.
J. ALANKOMAAT
Ei mitään.
K. PORTUGALI
Ei mitään.
L. YHDISTYNYT KUNINGASKUNTA
Ei mitään.
C
Asetuksen 46 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetut tapaukset, joissa etuuden laskemisesta 46 artiklan 2 kohdan mukaisesti voidaan luopua
A. BELGIA
Ei mitään.
B. TANSKA
Sosiaalieläkelaissa tarkoitettuja eläkkeitä koskevat hakemukset, lukuun ottamatta liitteessä IV olevassa D jaksossa lueteltuja eläkkeitä.
C. SAKSA
Ei mitään.
D. ESPANJA
Ei mitään.
E. RANSKA
Ei mitään.
F. KREIKKA
Ei mitään.
G. IRLANTI
Vanhuuseläkkeitä, maksuihin perustuvia vanhuuseläkkeitä ja leskeneläkkeitä koskevat hakemukset.
H. ITALIA
Työkyvyttömyys-, vanhuus- ja jälkeenjääneiden eläkkeet, jotka koskevat palkattuja työntekijöitä ja seuraavia itsenäisten ammatinharjoittajien ryhmiä: varsinaista maanviljelyä harjoittavat maanviljelijät, vuokraviljelijät, maanviljelijät, käsityöläiset ja kaupallisen alan edustajat.
I. LUXEMBURG
Ei mitään.
J. ALANKOMAAT
Yleisestä vanhuusvakuutuksesta 31 päivänä toukokuuta 1956 annetun lain mukaisia vanhuuseläkkeitä koskevat hakemukset.
K. PORTUGALI
Työkyvyttömyys-, vanhuus- ja leskeneläkkeitä koskevat hakemukset.
L. YHDISTYNYT KUNINGASKUNTA
Asetuksen III osaston 3 luvussa tarkoitettua vanhuuseläkettä ja leskeneläkettä koskevat hakemukset lukuun ottamatta niitä hakemuksia, joihin liittyviä asianomaisen henkilön vakuutus-, työskentely- tai asumiskausia on sekä Yhdistyneen kuningaskunnan että toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti täyttynyt sellaisen verovuoden aikana, joka on alkanut 6 päivänä huhtikuuta 1975 tai myöhemmin.
D
Asetuksen 46 b artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitetut etuudet ja sopimukset
1. Asetuksen 46 b artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitetut etuudet, joiden määrä on riippumaton täytettyjen vakuutus- tai asumiskausien pituudesta:
a) työkyvyttömyysetuudet, joita tarkoitetaan tämän liitteen A osassa luetelluissa lainsäädännöissä;
b) sellaisen henkilön 10 vuoden asumisella ansaitsema täysi Tanskan kansaneläkkeen vanhuuseläke, jolle eläke on myönnetty viimeistään 1 päivänä lokakuuta 1989;
c) lesken ja orpojen yleisestä vakuutuksesta 9 päivänä huhtikuuta 1959 annetun lain mukainen Alankomaiden leskeneläke;
d) Espanjan hautausavustukset ja jälkeenjääneiden eläkkeet, jotka on myönnetty yleisissä ja erityisissä järjestelmissä;
e) Ranskan yleisen sosiaaliturvajärjestelmän tai maatalousalan palkattujen työntekijöiden järjestelmän leskille annettavan vakuutuksen mukainen leskien avustus;
f) Ranskan yleisen sosiaaliturvajärjestelmän tai maatalouden palkattujen työntekijöiden järjestelmän mukainen leskien työkyvyttömyyseläke, jos se on laskettu kuolleen puolison työkyvyttömyyseläkkeen perusteella ja maksettu 46 artiklan 1 kohdan a alakohdan i alakohdan mukaisesti.
2. Asetuksen 46 b artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitetut etuudet, joiden suuruus määrätään sellaisen laskennallisen kauden perusteella, joka katsotaan täytetyksi riskin toteutumispäivän ja myöhemmän päivämäärän välillä:
a) Tanskan varhaiseläkkeet, joiden määrä määrätään ennen 1 päivää lokakuuta 1984 voimassa olleen lainsäädännön mukaan;
b) Saksan työkyvyttömyys- ja jälkeenjääneiden eläkkeet, joihin otetaan huomioon lisäkausi, ja Saksan vanhuuseläkkeet, joihin otetaan huomioon jo ansaittu lisäkausi;
c) Luxemburgin työkyvyttömyys- ja jälkeenjääneiden eläkkeet;
d) Italian täyden työkyvyttömyyden eläkkeet (`inabilità`).
3. Asetuksen 46 b artiklan 2 kohdan b alakohdan i alakohdassa viitatut sopimukset, jotka ovat tarkoitetut estämään saman laskennallisen kauden huomioon ottamisen kahdesti tai useammin:
Luxemburgin suurherttuakunnan hallituksen ja Saksan liittotasavallan hallituksen välillä 20 päivänä heinäkuuta 1978 tehty sopimus, joka koskee erilaisia sosiaaliturva-asioita.;"
8. Muutetaan liitettä VI seuraavasti:
a) Lisätään seuraavat alakohdat otsikkoon "A. Belgia":
"9. Laskettaessa asetuksen 46 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua työttömyyseläkkeen teoreettista määrää Belgian toimivaltainen laitos ottaa perustaksi tulon, jonka se, jonka etua asia koskee, on ansainnut viimeksi harjoittamassaan ammatissa.
10. Palkattu työntekijä tai itsenäinen ammatinharjoittaja, joka ei ole enää Belgiassa vakuutettu Belgian sairaus- tai työkyvyttömyyslainsäädännön nojalla, jonka mukaan etuutta koskevan oikeuden saamisen edellytyksenä on, että asianosainen on riskin toteutumishetkellä vakuutettu, katsotaan asetuksen III osaston 3 luvun säännöksiä sovellettaessa edelleen vakuutetuksi riskin toteutumishetkellä, jos hän on vakuutettu toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan saman riskin varalta.
11. Jos sillä, jonka etua asia koskee, on asetuksen 45 artiklan mukaan oikeus Belgian työkyvyttömyysetuuteen, tämä etuus myönnetään asetuksen 46 artiklan 2 kohdan määräämien sääntöjen mukaisesti:
a) pakollisen sairaus- ja työkyvyttömyysvakuutusjärjestelmän perustamisesta ja järjestämisestä 9 päivänä elokuuta 1963 annetun lain säännösten mukaisesti, jos se, jonka etua asia koskee, oli työkyvyttömyyden alkamishetkellä vakuutettu saman riskin varalta toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan asetuksen 1 artiklan a kohdan tarkoittamana palkattuna työntekijänä;
b) itsenäisten ammatinharjoittajien työkyvyttömyysvakuutusjärjestelmästä 20 päivänä heinäkuuta 1971 annetun kuninkaallisen asetuksen säännösten mukaisesti, jos se, jonka etua asia koskee, oli työkyvyttömyyden alkamishetkellä asetuksen 1 artiklan a kohdan tarkoittama itsenäinen ammatinharjoittaja;"
b) Muutetaan otsikkoa "B. Tanska" seuraavasti:
i) Korvataan 7 kohta seuraavasti:
"7. Asetuksen 46 a artiklan 3 kohdan d alakohtaa ja 46 c artiklan 1 ja 3 kohtaa ja täytäntöönpanoasetuksen 7 artiklan 1 kohtaa ei sovelleta Tanskan lainsäädännön mukaisesti myönnettäviin eläkkeisiin."
ii) Korvataan 9 kohta seuraavasti:
"9. Jos tanskalaisen vanhuuseläkkeen tai varhaiseläkkeen saajalla on myös oikeus toisen jäsenvaltion myöntämään jälkeenjääneen eläkkeeseen, näitä eläkkeitä pidetään Tanskan lainsäädäntöä sovellettaessa asetuksen 46 a artiklan 1 kohdan tarkoittamina samanlaisina etuuksina edellyttäen kuitenkin, että sen henkilön osalta, jonka vakuutus- tai asumiskausia käytetään perustana jälkeenjääneen eläkkeen laskemisessa, on täyttynyt asumiskausia Tanskassa."
c) Lisätään otsikon "D. Espanja" alle seuraavat kohdat:
"3. Palkatun työntekijän tai itsenäisen ammatinharjoittajan katsotaan olevan vielä vakuutettu riskin toteutumishetkellä asetuksen III osaston 3 luvun säännöksiä sovellettaessa, jos hän on vakuutettu toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan riskin toteutumishetkellä, tai jos näin ei ole, siinä tapauksessa, että hänellä on saman riskin osalta oikeus etuuteen toisen jäsenvaltion lainsäädännön nojalla. Viimeksi mainittu edellytys katsotaan kuitenkin täyttyneeksi 48 artiklan 1 kohdassa tarkoitetussa tapauksessa.
4. a) Asetuksen 47 artiklan mukaisesti Espanjan teoreettinen etuus lasketaan niiden vakuutetun tosiasiallisten maksujen perusteella, jotka kuuluvat viimeisen vakuutusmaksun espanjalaiseen sosiaaliturvaan maksamista välittömästi edeltäneille vuosille.
b) Saatua eläkkeen määrää korotetaan lisien määrällä ja rahanarvon muutoksilla laskettuna jokaista vuotta kohti siihen vuoteen saakka, joka edeltää samanlaisia eläkkeitä koskevan riskin toteutumista."
d) Lisätään otsikon "E. Ranska" alle seuraava kohta:
"8. Palkatun työntekijän, joka ei enää ole Ranskan yleisen sosiaaliturvajärjestelmän leskeysvakuutusta koskevan lainsäädännön tai maatalouden palkattujen työntekijöiden järjestelmän alainen, katsotaan asetuksen III osaston 3 luvun säännöksiä sovellettaessa säilyttävän tämän lainsäädännön mukaisen vakuutetun henkilön asemansa riskin toteutumishetkellä, jos henkilö on vakuutettu työntekijänä toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan riskin toteutumishetkellä tai, jollei näin ole, jos hänellä on oikeus jälkeenjääneen etuuteen toisen jäsenvaltion työntekijöitä koskevan lainsäädännön nojalla. Tämä edellytys katsotaan kuitenkin täyttyneeksi 48 artiklan 1 kohdassa tarkoitetussa tapauksessa."
e) Lisätään otsikon "F. Kreikka" alle seuraava kohta:
"4. Kreikan lainsäädännössä asetuksen 49 artiklan 2 kohdan soveltaminen edellyttää, että mainitussa artiklassa tarkoitettu uusi laskeminen ei ole asianomaisen henkilön etujen vastainen."
f) Poistetaan otsikon "G. Irlanti" alla oleva 4 kohta.
g) Muutetaan otsikkoa "J. Alankomaat" seuraavasti:
i) Korvataan 3 kohta seuraavasti:
"3. a) Palkatun työntekijän tai itsenäisen ammatinharjoittajan, joka ei enää ole Alankomaiden leskeysvakuutusta koskevan lainsäädännön alainen, katsotaan asetuksen III osaston 3 luvun säännöksiä sovellettaessa olevan vakuutettu riskin toteutumishetkellä tämän lainsäädännön mukaan, jos hän on vakuutettu saman riskin varalta toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan, tai jos näin ei ole, siinä tapauksessa, että hänen oikeutensa jälkeenjääneen etuuteen perustuu toisen jäsenvaltion lainsäädäntöön. Viimeksi mainittu edellytys katsotaan kuitenkin täyttyneeksi 48 artiklan 1 kohdassa tarkoitetussa tapauksessa.
b) Jos edellä olevaa a alakohtaa sovellettaessa leskellä on Alankomaiden yleistä vakuutusta leskille ja orvoille koskevan lainsäädännön mukaan oikeus leskeneläkkeeseen, tämä eläke lasketaan asetuksen 46 artiklan 2 kohdan säännösten mukaisesti.
Näitä säännöksiä sovellettaessa kaudet ennen 1 päivää lokakuuta 1959, joiden aikana palkattu työntekijä tai itsenäinen ammatinharjoittaja asui Alankomaiden alueella 15 vuotta täytettyään, tai jona aikana, asuessaan toisen jäsenvaltion alueella, hän harjoitti toimintaa palkattuna työntekijänä Alankomaissa sellaisen työnantajan palveluksessa, jolla oli toimipaikka tässä valtiossa, otetaan myös huomioon vakuutuskausina, jotka ovat täyttyneet Alankomaiden edellä mainitun lainsäädännön mukaan.
c) Kausia, jotka otetaan huomioon b alakohdan säännösten mukaan, ei oteta huomioon, jos ne ovat päällekkäisiä sellaisten vakuutuskausien kanssa, jotka ovat täyttyneet toisen jäsenvaltion jälkeenjääneiden eläkkeitä koskevan lainsäädännön mukaan.
d) Asetuksen 46 artiklan 2 kohtaa sovellettaessa otetaan huomioon täyttyneinä vakuutuskausina vain kaudet, jotka ovat täyttyneet leskien ja orpojen yleisen vakuutusjärjestelmän (AWW) mukaan 15 ikävuoden saavuttamisen jälkeen."
ii) Korvataan 4 kohta seuraavasti:
"4. a) Palkattu työntekijä tai itsenäinen ammatinharjoittaja, joka ei enää ole vakuutettu 18 päivänä helmikuuta 1966 annetun työkyvyttömyysvakuutuslain (WAO) tai 11 päivänä joulukuuta 1975 annetun työkyvyttömyyslain (AAW) mukaan, katsotaan edelleen vakuutetuksi riskin toteutumishetkellä asetuksen III osaston 3 luvun säännöksiä sovellettaessa, jos hän on vakuutettu saman riskin varalta toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan tai, jollei näin ole, siinä tapauksessa, että asianosaisella on oikeus etuuteen toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan saman riskin osalta. Viimeksi mainittu edellytys katsotaan kuitenkin täyttyneeksi 48 artiklan 1 kohdassa tarkoitetussa tapauksessa.
b) Jos tämän kohdan a alakohtaa sovellettaessa sillä, jonka etua asia koskee, on oikeus Alankomaiden työkyvyttömyysetuuteen, tämä etuus myönnetään asetuksen 46 artiklan 2 kohdan säännösten mukaisesti:
i) edellä mainitun 18 päivänä helmikuuta 1966 annetun lain (WAO) säännösten mukaisesti, jos henkilö silloin kun kykenemättömyys työhön ilmeni oli vakuutettu saman riskin varalta toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan asetuksen 1 artiklan a kohdan mukaisena palkattuna työntekijänä;
ii) edellä mainitun 11 päivänä joulukuuta 1975 annetun lain (AAW) säännösten mukaisesti, jos henkilö silloin, kun kykenemättömyys työhön ilmeni:
- oli vakuutettu riskin varalta toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan, mutta ei asetuksen 1 artiklan a kohdan mukaisena työntekijänä, tai
- ei ollut vakuutettu riskin varalta toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan, mutta voi hakea etuuksia toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan.
Jos i alakohdan säännöstä soveltaen laskettu etuuden määrä on pienempi kuin ii alakohdan säännöksiä soveltaen laskettu määrä, etuus maksetaan viimeksi mainitun määrän mukaisesti.
c) Edellä mainitun 18 päivänä helmikuuta 1966 annetun lain (WAO) tai 11 päivänä joulukuuta 1975 annetun lain (AAW) mukaisesti myönnettäviä etuuksia laskettaessa Alankomaiden laitosten on otettava huomioon:
- ansiotyön kaudet tai vastaavat kaudet, jotka ovat täyttyneet Alankomaissa ennen 1 päivää heinäkuuta 1967,
- vakuutuskaudet, jotka ovat täyttyneet edellä mainitun 18 päivänä helmikuuta 1966 annetun lain (WAO) mukaan,
- vakuutuskaudet, jotka asianomaisen henkilön osalta ovat täyttyneet sen jälkeen kun hän on saavuttanut 15 vuoden iän edellä mainitun 11 päivänä joulukuuta 1975 annetun lain (AAW) mukaan, jos ne eivät ole päällekkäisiä niiden vakuutuskausien kanssa, jotka ovat täyttyneet edellä mainitun 18 päivänä helmikuuta 1966 annetun lain (WAO) mukaan.
d) Viranomaiset eivät laskiessaan Alankomaiden työkyvyttömyysetuutta ota huomioon etuudensaajalle lisiä koskevan lain nojalla mahdollisesti myönnettävää lisää. Tätä lisää koskeva oikeus ja lisän määrä lasketaan vain lisiä koskevan lain säännösten perusteella."
h) Poistetaan 9 kohta otsikon "L. Yhdistynyt kuningaskunta" alta.
3 artikla
Muutetaan asetusta (ETY) N:o 574/72 seuraavasti:
1. Korvataan 7 artikla seuraavalla:
"7 artikla
Yleisiä sääntöjä etuuksien päällekkäisyyden estämistä koskevien säännösten soveltamisesta
1. Jos kahden tai useamman jäsenvaltion lainsäädännön mukaan myönnettävät etuudet voivat olla molemminpuolisen pienentämisen, keskeyttämisen tai peruuttamisen kohteena, määrät, joita ei maksettaisi sovellettaessa ankarasti etuuksien pienentämistä, keskeyttämistä tai peruuttamista koskevia kyseisten jäsenvaltioiden lainsäädäntöjen säännöksiä, jaetaan niiden etuuksien lukumäärällä, jotka ovat pienentämisen, keskeyttämisen tai peruuttamisen kohteena.
2. Sovellettaessa asetuksen 12 artiklan 2, 3 ja 4 kohdan, 46 a artiklan, 46 b artiklan ja 46 c artiklan säännöksiä kyseessä olevat toimivaltaiset laitokset antavat toisilleen pyynnöstä kaiken tarpeellisen tiedon."
2. Sanat "ja asetuksen 46 artiklan 2 kohdan c alakohdan" korvataan 15 artiklan 1 kohdan a alakohdassa sanoilla "ja asetuksen 47 artiklan 1 kohdan a alakohdan".
3. Korvataan 35 artiklan otsikko seuraavalla:
"Työkyvyttömyysetuuksia koskevat hakemukset, jos palkattuun työntekijään tai itsenäiseen ammatinharjoittajaan on sovellettu yksinomaan asetuksen liitteessä IV olevassa A osassa mainittua lainsäädäntöä ja tapauksessa, jota tarkoitetaan asetuksen 40 artiklan 2 kohdassa".
4. Korvataan 39 artiklan otsikko seuraavalla:
"Työkyvyttömyysetuuksia koskevien hakemusten käsittely tapauksessa, jossa palkattuun työntekijään tai itsenäiseen ammatinharjoittajaan on sovellettu yksinomaan asetuksen liitteessä IV olevassa A osassa eriteltyä lainsäädäntöä".
5. Korvataan 46 artikla seuraavalla:
"46 artikla
Vapaaehtoisen vakuutuksen tai valinnaisen jatkuvan vakuutuksen kausiin perustuvat määrät, joita täytäntöönpanoasetuksen 15 artiklan 1 kohdan b alakohdan säännösten mukaan ei saa ottaa huomioon
Etuuden teoreettisen ja todellisen määrän laskemiseksi asetuksen 46 artiklan 2 kohdan a ja b alakohdan mukaisesti sovelletaan täytäntöönpanoasetuksen 15 artiklan 1 kohdan b, c ja d alakohdassa säädettyjä sääntöjä.
Asetuksen 46 artiklan 2 kohdan mukaisesti laskettua todellista maksettavaa määrää korotetaan vapaaehtoisen tai valinnaisen jatkuvan vakuutuksen sellaisia kausia vastaavalla määrällä, joita ei ole otettu huomioon täytäntöönpanoasetuksen 15 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaan. Tämä korotus lasketaan sen jäsenvaltion lainsäädännön säännösten mukaisesti, jonka mukaan vapaaehtoisen tai valinnaisen jatkuvan vakuutuksen kaudet ovat täyttyneet.
Asetuksen 46 artiklan 3 kohdassa tarkoitettu vertailu on tehtävä edellä sanottu korotus huomioon ottaen."
6. Korvataan 47 artikla seuraavalla:
"47 artikla
Vapaaehtoisen tai valinnaisen jatkuvan vakuutuksen kausia vastaavien maksettavien määrien laskeminen
Jäsenvaltion laitos laskee soveltamansa lainsäädännön mukaan vapaaehtoisen tai valinnaisen jatkuvan vakuutuksen kausia vastaavan maksettavan määrän, johon asetuksen 46 a artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaan ei sovelleta toisen jäsenvaltion peruuttamista, alentamista tai keskeyttämistä koskevia sääntöjä."
7. Korvataan 48 artiklan 1 kohta seuraavalla:
"1. Lopulliset päätökset, jotka jokainen kyseessä oleva laitos on tehnyt, toimitetaan edelleen käsittelevälle laitokselle. Jokaisessa päätöksessä on eriteltävä oikeussuojakeinot ja määräajat, jotka kyseisessä lainsäädännössä on säädetty muutoksenhaulle. Saadessaan kaikki tällaiset päätökset käsittelevä laitos antaa ne tiedoksi hakijalle tämän omalla kielellä yhteenvetona esitetyssä selvityksessä, johon mainitut päätökset liitetään. Määräajat muutoksenhakua varten alkavat vasta päivästä, jolloin hakija saa yhteenvetona esitetyn selvityksen."
8. Korvataan 49 artikla seuraavalla:
"49 artikla
Etuuksien laskeminen uudelleen
1. Asetuksen 43 artiklan 3 ja 4 kohdan, 49 artiklan 2 ja 3 kohdan ja 51 artiklan 2 kohdan säännöksiä sovellettaessa sovelletaan täytäntöönpanoasetuksen 45 artiklan säännöksiä soveltuvin osin.
2. Kun on kysymys etuuden uudelleen laskemisesta, peruuttamisesta tai keskeyttämisestä, tällaisen päätöksen tehnyt laitos antaa asiasta viipymättä tiedon sille, jonka etua asia koskee, ja jokaiselle laitokselle, josta sanotulla henkilöllä on vahvistettu oikeus etuuteen, jos on tarpeellista, käsittelevän laitoksen välityksellä. Päätöksestä on eriteltävä oikeussuojakeinot ja määräajat, jotka kyseisessä lainsäädännössä on säädetty muutoksenhaulle. Määräajat muutoksenhakua varten alkavat vasta päivästä, jolloin se, jonka etua asia koskee, saa päätöksen."
9. Korvataan 107 artiklan 1 kohta seuraavalla:
"1. Seuraavia säännöksiä sovellettaessa:
a) asetus: 12 artiklan 2, 3 ja 4 kohta, 19 artiklan 1 kohdan b alakohdan viimeinen virke, 22 artiklan 1 kohdan ii alakohdan viimeinen virke, 25 artiklan 1 kohdan b alakohdan viimeistä edellinen virke, 41 artiklan 1 kohdan c ja d alakohta, 46 artiklan 4 kohta, 46 a artiklan 3 kohta, 50 artikla, 52 artiklan b kohdan viimeinen virke, 55 artiklan 1 kohdan ii alakohdan viimeinen virke, 70 artiklan 1 kohdan ensimmäinen alakohta ja 71 artiklan 1 kohdan b alakohdan ii alakohdan viimeistä edellinen virke;
b) täytäntöönpanoasetus: 34 artiklan 1 kohta ja 120 artiklan 2 kohta;
toisessa kansallisessa valuutassa osoitettujen määrien muuntokurssi kansalliseksi valuutaksi on komission laskema kurssi ja perustuu 2 kohdassa määritellyn viitekauden aikaiseen kuukausittaiseen keskimäärään näiden valuuttojen vaihtokurssissa, joka annetaan komissiolle tiedoksi Euroopan valuuttajärjestelmää varten."
4 artikla
Tämä asetus tulee voimaan sen kuukauden ensimmäisenä päivänä, joka seuraa sen julkaisemista Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Luxemburgissa 30 päivänä huhtikuuta 1992.