*****
RAADETS FORORDNING (EOEF) Nr. 1292/89
af 3. maj 1989
om aendring af forordning (EOEF) nr. 3/84 om en ordning for bevaegelser inden for Faellesskabet af varer, der ekspederes fra en medlemsstat med henblik paa varernes midlertidige anvendelse i en eller flere andre medlemsstater
RAADET FOR DE EUROPAEISKE
FAELLESSKABER HAR -
under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab, saerlig artikel 100 A,
under henvisning til forslag fra Kommissionen (1),
i samarbejde med Europa-Parlamentet (2),
under henvisning til udtalelse fra Det OEkonomiske og Sociale Udvlag (3), og
ud fra foelgende betragtninger:
Forordning (EOEF) nr. 3/84 (4) traadte i kraft den 1. juli 1985 for en foerste forsoegsperiode paa tre aar; efter den rapport om gennemfoerelsen af den ved naevnte forordning indfoerte ordning, som Kommissionen forelagde Raadet den 15. marts 1988, blev forordningens gyldighed forlaenget indtil den 30. juni 1989 ved forordning (EOEF) nr. 1227/88 (5);
efter artikel 17, stk. 2, i forordning (EOEF) nr. 3/84 skal Raadet paa grundlag af ovennaevnte rapport traeffe afgoerelse i henhold til Traktatens artikel 235 om endelig anvendelse af naevnte forordning, samt om, hvilke bestemmelser der eventuelt skal aendres, isaer med henblik paa at forenkle dem; efter aendringen af Traktaten ved Den Europaeiske Faelles Akt udgoer artikel 100 A retsgrundlaget for vedtagelse af bestemmelser, der vedroerer det indre markeds oprettelse og funktion; naervaerende forordning boer derfor have hjemmel i sidstnaevnte artikel;
det fremgaar navnlig af naevnte rapport, at ordningen for varebevaegelser inden for Faellesskabet har fundet ret udbredt anvendelse, siden den blev indfoert, og at den opfylder et reelt behov hos brugerne, som bl.a. saetter pris paa, at der ikke skal stilles sikkerhed, og at de nyder godt af lempelser ved graensepassage; det forekommer derfor hensigtsmaessigt, at opretholde ordningen, indtil enhedsmarkedet gennemfoeres;
mange privatpersoner og erhvervsdrivende har klaget over, at forordning (EOEF) nr. 3/84 daekker et alt for begraenset antal varer og begunstigede; ved forordningens vedtagelse blev det anset for hensigtsmaessigt, at den kun skulle omfatte varer, for hvilke alle medlemsstaterne i henhold til internationale konventioner indroemmede afgiftsfritagelse paa ens betingelser ved midlertidig indfoersel; desuden er hovedparten af de begunstigede i henhold til ordningen offentlige, officielle eller autoriserede organisationer;
den situation, der er skitseret ovenfor, har aendret sig staerkt med vedtagelsen af Raadets syttende direktiv 85/362/EOEF af 16. juli 1985 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsaetningsafgifter - fritagelse for mervaerdiafgift ved midlertidig indfoersel af andre goder end transportmidler (6), hvori det fastsaettes, at der indroemmes fritagelse for mervaerdiafgift ved midlertidig indfoersel af en lang raekke faellesskabsvarer til en medlemsstat fra en anden medlemsstat, uden at der i princippet skelnes mellem begunstigede; det forekommer derfor naturligt at udvide anvendelsesomraadet for forordning (EOEF) nr. 3/84 i samme retning; for at ordningen for varebevaegelser inden for Faellesskabet kan spille den rolle, som naturligt tilkommer den i forbindelse med gennemfoerelsen af det indre marked, boer udvidelsen foretages, uden at de nuvaerende fordele ved ovennaevnte ordning bortfalder og isaer uden at der indfoeres krav som sikkerhedstillelse, end ikke fakultativt, mens en saadan mulighed er fastsat i det syttende direktiv;
for at sikre noeje overensstemmelse mellem syttende direktiv og forordning (EOEF) nr. 3/84 er det endvidere noedvendigt at afpasse gyldighedsperioden for faelleskabscarnetet for varebevaegelser, der er indfoert ved naevnte forordning, i analogi med de frister for varernes ophold under ordningen for midlertidig indfoersel, der er fastsat i syttende direktiv;
proceduren med naevnte faellesskabscarnet kan i visse tilfaelde forekomme tung og endog overfloedig; for at afhjaelpe disse ulemper og paa baggrund af Raadets forordning (EOEF) nr. 4283/88 af 21. december 1988 om afskaffelse af visse udgangsformaliteter ved passage af Faellesskabets indre graenser - udviskning af graenseovergangene (1) er der, for saa vidt angaar ovennaevnte carnet, truffet bestemmelse om afskaffelse af de formaliteter, der i oejeblikket skal opfyldes ved udrejse fra transit- og anvendelsesmedlemsstaten, uden at dette dog er til hinder for en korrekt anvendelse af ordningen for varebevaegelser inden for Faellesskabet; i samme forbindelse forekommer det hensigtsmaessigt for visse kategorier af varer, at de under ordningen kan ekspederes uden formaliteter inden for hele Faellesskabet;
i den nuvaerende situation kan varer under et faellesskabscarnet ikke passere gennem tredjelande; denne situation kan undertiden vaere til skade for de paagaeldende varers passage mellem to steder paa Faellesskabets toldomraade; i saadanne tilfaelde vil det, indtil der er fundet en passende loesning i samarbejde med de beroerte tredjelande, vaere hensigtsmaessigt at fastsaette bestemmelser om, at ordningen for varebevaegelser inden for Faellesskabet suspenderes under passagen gennem de paagaeldende lande, og at den genetableres, naar de paagaeldende varer genindfoeres i Faellesskabets toldomraade;
forordning (EOEF) nr. 3/84 finder i henhold til sin artikel 1 anvendelse paa varer, der sendes fra en medlemsstat, og som efter passage i en eller flere andre medlemsstater med henblik paa midlertidig anvendelse der, er bestemt til at blive genindfoert i uaendret stand til afgangsmedlemsstatens omraade; i visse helt praecise og meget begraensede tilfaelde forekommer det hensigtsmaessigt at udvide anvendelsesomraadet for ovennaevnte forordning til ogsaa at omfatte visse varer, som eventuelt ikke skal genindfoeres til den medlemsstat, hvorfra de blev sendt -
UDSTEDT FOELGENDE FORORDNING:
Artikel 1
Forordning (EOEF) nr. 3/84 aendres saaledes:
1) I artikel 1 affattes stk. 1 saaledes og foelgende stk. 1a indsaettes:
»1. Ordningen for varebevaegelser inden for Faellesskabet, i det foelgende benaevnt »ordningen«, anvendes paa varer, der ekspederes eller transporteres fra en medlemsstat med henblik paa midlertidig anvendelse i en eller flere andre medlemsstater, og som ikke i overensstemmelse med Traktaterne og de deraf afledte retsforskrifter er underkastet forbud eller restriktioner, medmindre de opfylder betingelserne i disse retsforskrifter, og som i uaendret stand skal genindfoeres til afgangsmedlemsstaten, jf. dog forordning (EOEF) nr. 4283/88 (1) samt andre faellesskabsbestemmelser og artikel 12a i naervaerende forordning.
1a. Denne forordning omfatter ikke:
a) transportmidler, herunder paller og containere undtagen koeretoejer bestemt for eller saerlig indrettet til anvendelse som koerende kontrolsted, vaerkstedsvogn, laboratoriekoeretoej og som udstyr til brug for pressen eller for radio- og fjernsynsspredning eller til filmoptagelse ved reportager, optagelser, udsendelser eller filmindspilninger samt bilservicevogne
b) forarbejdede pelsskind, aedelstene, taepper og smykker
c) varer, der kan fortaeres, undtagen vareproever, den praesenteres som saadanne, paa betingelse af at de genindfoeres i uaendret stand til afgangsmedlemsstatens omraade
d) de varer, der er naevnt i afsnit III i forordning (EOEF) nr. 3599/82 (2) aendret ved forordning (EOEF) nr. 1620/85 (3), og som er underkastet resttold i medfoer af artikel 31 og 190 i tiltraedelsesakten af 1985, og som ekspederes mellem De Ti, Spanien og Portugal eller mellem de to sidstnaevnte medlemsstater
e) andre kunstvaerker end de i artikel 12a omhandlede.
(1) EFT nr. L 382 af 31. 12. 1988, s. 1.
(2) EFT nr. L 376 af 31. 12. 1982, s. 1.
(3) EFT nr. L 155 af 14. 6. 1985, s. 54.«
2) Artikel 4, stk. 2, litra a), affattes saaledes:
»a) paase, at procedurerne i afsnit II foelges i overensstemmelse med reglerne, og at ordningen afvikles, inden gyldighedsperioden af det i artikel 5 omhandlede carnet udloeber.«
3) Foer artikel 5 indsaettes foelgende:
»Artikel 4a
Ordningen omfatter to procedurer:
1) en normal procedure for alle varer.
2) en forenklet procedure for de i artikel 10a omhandlede varer.
Afdeling I
Normal procedure.«
4) Artikel 5, stk. 1, affattes saaledes:
»1. For at varer kan ekspederes i henhold til ordningen under den normale procedure, skal afgangsmedlemsstatens kompetente myndigheder udstede et faellesskabscarnet for varebevaegelser, i det foelgende benaevnt carnet.«
5) Artikel 6, stk. 2, andet led, affattes saaledes:
»- fastsaetter carnetets gyldighedsperiode, der ikke maa overstige fireogtyve maaneder, jf. dog graensen i artikel 12a. For vaeddeloebsheste er carnetets gyldighedsperiode hoejst seks maaneder.«
6) Artikel 10 affattes saaledes:
»Artikel 10
1. De kompetente myndigheder i den midlertidige anvendelsesmedlemsstat kan paa anmodning af den begunstigede:
a) forlaenge fristen for varernes ophold paa deres omraade inden for carnetets gyldighedsperiode
b) tillade, at varerne anvendes midlertidigt paa deres omraade paa et eller flere andre steder end det/de paa carnetet angivne.
2. De i stk. 1 omhandlede kompetente myndigheder tillader uanset artikel 1, stk. 1, at der foretages reparationer, herunder udskiftning af oedelagte dele, af det materiel eller udstyr, der midlertidigt anvendes paa deres omraade
3. Med henblik herpaa forsyner de carnetet med en paategning herom.«
7) Efter artikel 10 indsaettes foelgende:
»Afdeling II:
Forenklet procedure
Artikel 10a
1. Uanset Afdeling I er
a) alt transportabelt fagligt materiel,
b) udstyr til brug for pressen eller for radio- og fjernsynsspredning, herunder de forskellige koeretoejer, der er saerlig indrettet hertil, samt udstyr, der er indfoert i erhversvsmaessigt oejemed, og som ekspederes i henhold til ordningen, fritaget for enhver formalitet, idet den kompetente myndighed dog efter behov har mulighed for at udoeve sin kontrolret.
2. Ved fagligt materiel forstaas materiel og tilbehoer, der er noedvendigt, for at en person, der er etableret i afgangsmedlemsstaten, kan udoeve sit fag eller sit erhverv i en anden medlemsstat, som han er rejst til for at udfoere et bestemt arbejde.
Afdeling III
Faelles bestemmelser
Artikel 10b
Naar varer, der ekspederes mellem to steder i Faellesskabet i henhold til ordningen, skal passere gennem et tredjelands omraade, suspenderes ordningens virkning under passagen gennem det paagaeldende tredjeland.«
8) Artikel 12, stk. 2, affattes saaledes:
»2. Hvis den medlemsstat, paa hvis omraade en uregelmaessighed er begaaet under eller i forbindelse med varebevaegelser, ikke kan inddrive de forfaldne afgifter, inddriver de kompetente myndigheder i afgangsmedlemsstaten for den anden medlemsstats regning det beloeb, som den begunstigede i henhold til artikel 4, stk. 2, litra c), eventuelt med paaloebne morarenter, skal betale. Medlemsstaten foretager denne inddrivning i henhold til de love eller administrative bestemmelser, der gaelder for inddrivning af afgiftsfordringer. Kan den begunstigede ikke acceptere fordringen, skal kan indgive klage i den medlemsstat, som har forelagt inddrivningskravet. Der tages intet skridt til inddrivning, foer klageproceduren er afsluttet.
Den medlemsstat, der foretager inddrivningen, kan ligeledes anvende de bestemmelser, der er fastsat i henhold til direktiv 76/308/EOEF senest aendret ved akten vedroerende Spaniens og Portugals tiltraedelse.«
9) Efter artikel 12 indsaettes foelgende:
»Afsnit III a
Saerlige bestemmelser
Artikel 12a
Uanset artikel 1, stk. 1, findet denne forordning ogsaa anvendelse paa:
1) de i artikel 29, stk. 1, litra d), i syttende momsdirektiv omhandlede kunstvaerker, der ledsages af deres ophavsmaend eller deres befuldmaegtigede
2) reservedele, som udgoer en normal bestanddel af den udrustning, som medbringes af personer, der tilkaldes med henblik paa vedligeholdelse eller reparation
Gyldighedsperioden for faellesskabscarnetet maa i disse tilfaelde ikke overstige seks maaneder.«
10) Artikel 16, stk. 3, og artikel 17 udgaar.
Artikel 2
Denne forordning traeder i kraft paa tredjedagen efter offentliggoerelsen i De Europaeiske Faellesskabers Tidende.
Den anvendes fra den 1. juli 1989. Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gaelder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfaerdiget i Bruxelles, den 3. maj 1989.