Rådets forordning (EF) nr. 1763/2002
af 30. september 2002
om ændring af forordning (EF) nr. 1950/97 om indførelse af en endelig antidumpingtold på importen af sække og poser af polyethylen eller polypropylen med oprindelse i bl.a. Indien
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,
under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 384/96 af 22. december 1995 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab(1) (i det følgende benævnt "grundforordningen"), særlig artikel 11, stk. 3,
under henvisning til forslag fra Kommissionen efter høring af det rådgivende udvalg, og
ud fra følgende betragtninger:
A. PROCEDURE
1. Tidligere undersøgelser
(1) Ved Rådets forordning (EF) nr. 1950/97(2) blev der indført en endelig antidumpingtold på importen af sække og poser af polyethylen eller polypropylen (i det følgende benævnt "den pågældende vare") med oprindelse i bl.a. Indien.
(2) Denne forordning blev senere ændret ved forordning (EF) nr. 96/1999(3) og (EF) nr. 2744/2000(4) med det formål at fastlægge dumpingmargenerne for nye eksportører som forudset i grundforordningens artikel 11, stk. 4.
2. Den aktuelle undersøgelse
i) Indledning
(3) Den Europæiske Sammenslutning for Polyolefintekstiler (i det følgende benævnt "ansøgeren") indsendte i henhold til grundforordningens artikel 11, stk. 3, en anmodning om en foreløbig undersøgelse, der var begrænset til dumpingaspektet for den pågældende vare med oprindelse i Indien; dette skete på vegne af de europæiske producenter, der tegner sig for en stor del af den samlede produktion i EF af den pågældende vare, i dette tilfælde 65 %.
(4) Kommissionen fastslog efter høring af det rådgivende udvalg, at der forelå tilstrækkelige beviser til at begrunde indledningen af en foreløbig fornyet undersøgelse, og den offentliggjorde en meddelelse herom i De Europæiske Fællesskabers Tidende(5) og iværksatte en sådan undersøgelse.
ii) Undersøgelse og stikprøveudvælgelse
(5) Kommissionen underrettede officielt de eksporterende producenter, som den vidste var berørt af sagen, samt repræsentanterne for oprindelseslandet og ansøgeren om indledningen af en fornyet undersøgelse og gav alle de direkte berørte parter lejlighed til at tilkendegive deres synspunkter skriftligt og til at anmode om at blive hørt mundtligt.
(6) En række eksporterende producenter i de pågældende lande samt importører i EF tilkendegav deres synspunkter skriftligt. Alle de parter, der anmodede om det, fik lejlighed til at blive hørt.
(7) Kommissionen har fastslået, at antallet af eksporterende producenter af den pågældende vare i Indien er steget betragteligt siden den oprindelige undersøgelse. Det er derfor blevet besluttet at anvende stikprøveteknikker i overensstemmelse med grundforordningens artikel 17.
(8) For at sætte Kommissionen i stand til at udvælge en stikprøve blev de eksporterende producenter og deres repræsentanter anmodet om at henvende sig til Kommissionen senest 15 dage efter datoen for offentliggørelse af meddelelsen om indledningen af undersøgelsen og om at fremsende basisoplysninger om deres produktion samt indenlandsk salg og salg til eksport. Myndighederne i det pågældende land blev også kontaktet af Kommissionen og anmodet om at deltage i udvælgelsen af stikprøven.
(9) I alt 45 virksomheder udfyldte og indsendte stikprøvespørgeskemaet inden for den fastsatte frist. Af disse havde 22 produktion og salg til EF af den pågældende vare i perioden mellem den 1. december 1999 og den 30. november 2000 (i det følgende benævnt "undersøgelsesperioden").
(10) Stikprøveudvælgelsen skete efter høring af repræsentanterne for virksomhederne og myndighederne i det pågældende land. Der blev opnået enighed om en stikprøve bestående af otte virksomheder, der dækker mere end 80 % af den samlede eksport af den pågældende vare til EF i undersøgelsesperioden.
(11) Ni virksomheder, der ikke blev udvalgt til stikprøven, har anmodet om en individuel undersøgelse. I betragtning af det store antal anmodninger, som endog oversteg antallet af virksomheder udvalgt i stikprøven, skønnedes det, at sådanne individuelle undersøgelser ville være urimeligt byrdefulde, jf. grundforordningens artikel 17, stk. 3. Derfor kunne ingen af disse anmodninger imødekommes.
(12) Kommissionen sendte spørgeskemaer til de virksomheder, der var udvalgt i stikprøven, og gennemførte kontrolbesøg hos følgende udvalgte virksomheder i Indien:
- Gilt Pack Ltd, Indore
- Hyderabad Polymers Private Ltd, Hyderabad
- Kanpur Plastipack Ltd, Kanpur
- Neo Sack Ltd, Indore
- Polyspin Private Ltd, Rajapalayam og den beslægtede virksomhed Polyspin Exports Ltd, Rajapalayam
- Pithampur Poly Products Ltd, Indore
- Shankar Packaging Ltd, Vadodara.
(13) Efter kontrolbesøgene i Indien indsamlede Kommissionen oplysninger fra importører af den pågældende vare i EF. Følgende importører fik også aflagt besøg:
- Cojubel NV, Lendelede, Belgien
- Eurea BVBA, Antwerpen, Belgien
- Rova NV, Oudenaarde, Belgien
- Texbern SARL, Lyon, Frankrig
- Markopulos SA, Athen, Grækenland
- Alex Pak SA, Athen, Grækenland.
(14) Kommissionen indsamlede også oplysninger fra og besøgte toldmyndighederne i medlemsstaterne.
(15) På grund af sagens indviklede karakter og de konstaterede vanskeligheder har undersøgelsen taget mere end tolv måneder.
B. DEN PÅGÆLDENDE VARE OG SAMME VARE
1. Den pågældende vare
(16) Den vare, der er omfattet af den aktuelle fornyede undersøgelse, er samme vare som den, der var omfattet af forordning (EF) nr. 1950/97.
(17) Den pågældende vare er sække og poser af den art, der anvendes til emballage, ikke af trikotage, fremstillet af strimler af polyethylen eller polypropylen, af vævet stof af vægt 120 g pr. m2 og derunder, og som har oprindelse i Indien. Denne vare tariferes i øjeblikket under KN-kode 6305 32 81, 6305 33 91, ex 3923 21 00, ex 3923 29 10 og ex 3923 29 90.
2. Samme vare
(18) Det blev konstateret, at de sække og poser, der blev solgt på det indiske marked, og de sække og poser, der blev eksporteret fra Indien til EF, var identiske eller mindede meget om hinanden, både med hensyn til fysiske karakteristika og anvendelsesformål. Derfor anses disse sække og poser for at være identiske varer, jf. grundforordningens artikel 1, stk. 4.
C. DUMPING
1. Manglende samarbejde
(19) Kommissionens undersøgelse afslørede, at fire eksportører, der tegner sig for størstedelen af eksporten fra Indien, gav falske og vildledende oplysninger, og i en række tilfælde forfalskede og manipulerede de endog nogle dokumenter. Der er konstateret en række uregelmæssigheder, herunder ukorrekt indrapportering af varetyper, specifikationer, eksportbestemmelsessted, mængde- og/eller beløbsangivelser i fakturaer og forsendelsesdokumenter for at øge den gennemsnitlige eksportpris til over dumpingniveau, bevidst undladelse af at nævne transaktioner eller forelæggelse af upålidelige regnskabsoplysninger. Produktbeskrivelser samt mængde- og vægtangivelser i de officielle dokumenter, som blev fremsendt af ikke-beslægtede importører og toldmyndigheder, viste sig ofte at afvige fra dem, der blev forelagt under kontrolbesøget, og fra de oplysninger, der var givet til Kommissionen i spørgeskemaet. Der blev også modtaget beviser på, at der blev gjort mindst to forsøg på at overtale importører til at fremsende manipulerede dokumenter til Kommissionen.
(20) De ikke-samarbejdende eksportører har hver især fået detaljerede oplysninger om Kommissionens undersøgelsesresultater i så henseende. Nogle af dem har ikke desto mindre gjort gældende, at der ikke bør ses bort fra de verificerede data for indenlandsk salg og produktionsomkostninger, fordi uregelmæssighederne kun vil have betydning for eksportdataene.
(21) Imidlertid rejser arten og omfanget af de falske og vildledende oplysninger tvivl om værdien af de data, som virksomhederne stillede til rådighed, hvad enten det drejer sig om eksport eller det indenlandske marked. Det er derfor blevet besluttet helt at se bort fra alle fremsendte oplysninger og anvende andre foreliggende oplysninger for disse fire virksomheder i overensstemmelse med grundforordningens artikel 18. Der blev ikke beregnet nogen individuel dumpingmargen for disse virksomheder.
(22) For en anden virksomhed, hvis oplysninger om produktionsomkostningerne ikke kunne betragtes som fuldstændigt pålidelige, var det nødvendigt at se bort fra nogle af oplysningerne og gøre delvis brug af de foreliggende fakta i overensstemmelse med grundforordningens artikel 18, stk. 1. Undersøgelsesresultaterne var ikke desto mindre i overvejende grad baseret på oplysningerne fra virksomheden.
(23) For de øvrige tre virksomheder skønnedes det, at der kunne opnås nøjagtige undersøgelsesresultater på grundlag af de givne oplysninger, som om nødvendigt blev justeret i lyset af resultaterne af kontrolbesøgene for at nå frem til en konstatering af, om der har fundet dumping sted.
2. Normal værdi
(24) Den normale værdi blev fastlagt i overensstemmelse med grundforordningens artikel 2. Derfor blev det først fastslået, om virksomhedernes samlede indenlandske salg af den samme vare var repræsentativt i sammenligning med deres samlede eksportsalg af den pågældende vare i EF. Eftersom det samlede indenlandske salg udgjorde mere end 5 % af det samlede eksportsalg til EF, blev det i medfør af grundforordningens artikel 2, stk. 2, bestemt, at det indenlandske salg af samme vare var repræsentativt for tre af de fire virksomheder, for hvilke der blev beregnet en individuel dumpingmargen.
(25) Der blev herefter gennemført en lignende test for hver af de varetyper, der blev solgt på det indenlandske marked, og som var identiske eller direkte sammenlignelige med de typer, der blev solgt til eksport til EF. For hver produkttype blev det fastslået, at det indenlandske salg var tilstrækkeligt repræsentativt i overensstemmelse med grundforordningens artikel 2, stk. 2, når salgsomfanget for denne type oversteg 5 % af salget af identiske eller sammenlignelige typer med henblik på eksport til EF.
(26) Det blev også undersøgt, om det indenlandske salg af hver produkttype kunne anses for at have fundet sted i normal handel, ved at fastsætte andelen af fortjenstgivende salg af den pågældende type til uafhængige kunder. Det indenlandske salg blev anset for fortjenstgivende, når nettosalget svarede til eller lå over de beregnede produktionsomkostninger for hver af de pågældende typer (i det følgende benævnt "fortjenstgivende salg").
(27) Hvad angår produktionsomkostningerne havde ingen af virksomhederne et etableret omkostningsregnskabssystem. Der måtte foretages en række korrektioner af metoderne for omkostningsallokering, som virksomhederne havde opstillet udelukkende med henblik på denne undersøgelse, især hvad angår allokeringen af råvareomkostningerne, hvilket skete på grundlag af resultaterne af kontrolbesøgene.
(28) Produktionsomkostningerne for hver produkttype solgt på det indenlandske marked, med korrektioner som nævnt ovenfor, blev sammenlignet med nettoprisen på det indenlandske marked. I de tilfælde, hvor det fortjenstgivende salg af hver type udgjorde mere end 80 % af det samlede salg, blev den normale værdi baseret på den faktiske indenlandske pris, beregnet som et vejet gennemsnit af priserne på det samlede indenlandske salg af denne type i undersøgelsesperioden, uanset om hele dette salg var fortjenstgivende eller ej. I de tilfælde, hvor andelen af fortjenstgivende salg tegnede sig for mindre end 80 %, men mindst 10 % af den samlede indenlandske salg, blev den normale værdi fastlagt som et vejet gennemsnit af de indenlandske priser i forbindelse med fortjenstgivende salg.
(29) I tilfælde, hvor det fortjenstgivende salg af en hvilken som helst produkttype udgjorde mindre end 10 % af det samlede salg, fandt Kommissionen, at denne bestemte type solgtes i utilstrækkelige mængder til, at den indenlandske pris kunne give et passende grundlag for fastsættelsen af den normale værdi. Dette var med en undtagelse tilfældet for alle varetyper hos en af virksomhederne.
(30) Da der ikke kunne konstateres indenlandsk salg fra andre producenters side som led i deres normale handel, kunne den normale værdi ikke fastsættes på grundlag af andre sælgeres eller producenters priser.
(31) I overensstemmelse med grundforordningens artikel 2, stk. 3, blev den normale værdi derfor beregnet på grundlag af produktionsomkostningerne for de eksporterede typer (om nødvendigt justeret) plus en rimelig margen til dækning af salgs- og administrationsomkostninger og andre generalomkostninger (i det følgende benævnt SA& G) samt en rimelig fortjeneste.
(32) For virksomheder med et repræsentativt salgsvolumen anvendtes deres egne SA& G-udgifter. En virksomhed havde ikke et repræsentativt volumen for indenlandsk salg. For denne virksomhed anvendtes det vejede gennemsnit af de faktiske beløb, der var fastlagt for de andre tre virksomheder, dog i afventning af en undersøgelse af produktion og salg af samme vare på det indenlandske indiske marked, jf. grundforordningens artikel 2, stk. 6, litra a).
(33) Ingen af de samarbejdende virksomheder havde fortjenstgivende salg, der udgjorde 10 % eller derover af det samlede indenlandske salgsvolumen for den pågældende vare. Uden salg af den samme generelle kategori af varer, ud fra hvilket der kunne have været udledt en overskudsgrad, besluttede Kommissionen at anvende en overskudsgrad på 5 % i overensstemmelse med grundforordningens artikel 2, stk. 6, litra c). Det skønnes at være et forsigtigt skøn og er i overensstemmelse med undersøgelsesresultaterne i tidligere undersøgelser.
3. Eksportpris
(34) Alle virksomhedernes eksportsalg til EF gik direkte til uafhængige eksportører. I overensstemmelse med grundforordningens artikel 2, stk. 8, blev deres eksportpriser derfor beregnet på grundlag af de priser, der faktisk blev betalt eller skulle betales af disse uafhængige eksportører.
4. Sammenligning
(35) For at sikre en rimelig sammenligning mellem den normale værdi og eksportprisen, blev der i form af justeringer taget behørigt hensyn til forskelle i omkostningerne til transport, forsikring, håndtering, læsning og hermed beslægtede omkostninger samt kreditomkostninger, kommissioner og handelsniveau, som alle øver indflydelse på prissammenligningen, jf. grundforordningens artikel 2, stk. 10.
(36) Alle virksomhederne anmodede om justeringer for forskelle i handelsled, med den begrundelse, at de sælger til endelige forbrugere på hjemmemarkedet og til handlende på eksportmarkedet.
(37) Undersøgelsen påviste eksportpriser, der gjaldt i et andet handelsled end den normale værdi, og at der var tydelige forskelle i funktioner for disse handelsled, som det kræves i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 10, litra d). Da den eksisterende forskel i handelsled imidlertid ikke kunne kvantificeres, da der manglede de relevante handelsled på det indiske hjemmemarked, blev der indrømmet en særlig justering i henhold til artikel 2, stk. 10, litra d), punkt ii). I mangel af andre oplysninger var denne justering på 10 % af bruttomargenen, som anvendes til beregning af de normale værdier.
(38) Nogle virksomheder krævede en justering for toldgodtgørelse i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 10, litra b). Ingen af virksomhederne kunne imidlertid påvise, at der var pålagt samme vare og materialer, der fysisk indgår heri, nogen importafgifter eller indirekte skatter, når varen er bestemt til forbrug i eksportlandet, jf. grundforordningens artikel 2, stk. 10, litra b). Derfor kunne der ikke indrømmes nogen sådan justering.
(39) Nogle virksomheder krævede en justering af den normale værdi for påståede forskelle i omkostningerne til råvarer, der anvendes til fremstilling af de eksporterede varer, og råvarer, der anvendes til indenlandske varer. De hævdede, at forskellene opstår i tilfælde, hvor råvarerne købes på det indenlandske marked, enten fordi en producent stadig kan kræve godtgørelse af et beløb svarende til toldgodtgørelsen, når produktet eksporteres, eller fordi han kan opnå en importlicens, som han overlader til en indenlandsk leverandør mod til gengæld at få et nedslag i råvareprisen.
(40) Denne form for ordning falder imidlertid ind under grundforordningens artikel 2, stk. 10, litra b), og derfor skal alle krav i så henseende drøftes i forbindelse med denne artikel. Følgelig er der ikke nogen begrundelse for at foretage en justering i henhold til artikel 2, stk. 10, litra k). Som forklaret i betragtning 38 er der heller ikke grundlag for en justering i henhold til artikel 2, stk. 10, litra b).
(41) Adskillige virksomheder hævdede, at der i denne fornyede undersøgelse var anvendt en anden metodologi end den, der blev anvendt i den undersøgelse, der førte til pålæggelse af tolden. Deres påstand var, at Kommissionen havde anmodet om en mere detaljeret produktklassificering end i den oprindelige undersøgelse for at sammenligne den normale værdi med eksportprisen.
(42) Denne påstand kan ikke godtages. Det er ikke Kommissionens opfattelse, at en klar, præcis og realistisk identifikation af de forskellige varetyper, der produceres og sælges, udgør en ændring i metodologien. Undersøgelsen har bekræftet, at Kommissionens anmodning var relevant og rimelig og ikke ville udgøre et urimeligt byrdefuldt krav til de pågældende virksomheder. Det antal specifikationer, der har en indvirkning på produktomkostningerne og produktets markedsværdi, krævede en mere detaljeret produktspecifikation end den, der blev krævet i den oprindelige undersøgelse. Denne mere detaljerede produktbeskrivelse ville sikre en mere præcis sammenligning mellem normal værdi og eksportpris på klart definerede og identiske varetyper. Efter at virksomhederne var blevet konfronteret med de slående forskelle med hensyn til priser og omkostninger inden for, hvad virksomhederne hævdede var samme produkttype, tog en af dem sin afvisning af at indrapportere varetyperne, sådan som var krævet, op til fornyet overvejelse og gav disse oplysninger inden for 24 timer.
5. Dumpingmargen
i) Virksomheder med en individuel dumpingmargen
(43) For de virksomheder inden for stikprøven, for hvilke der ikke blev gjort brug af bestemmelserne i grundforordningens artikel 18 (se betragtning 23), blev dumpingmargenerne fastlagt individuelt på grundlag af en sammenligning af den vejede gennemsnitlige normalværdi efter produkttype med en vejet gennemsnitlig eksportpris efter produkttype.
(44) Det blev i undersøgelsesperioden konstateret, at Polyspin Exports var beslægtet med Polyspin Private. Begge virksomheder har to bestyrelsesmedlemmer til fælles. På grund af de nære forbindelser mellem disse to selskaber ville der være stor risiko for, at antidumpingforanstaltningerne kunne omgås ved at kanalisere eksporten til EF via det selskab, der havde den laveste dumpingmargen, hvis der blev fastlagt to forskellige dumpingmargener. Det blev derfor konkluderet, at der for de to virksomheder kun skulle fastlægges en margen baseret på det vejede gennemsnit af de dumpingmargener, der blev konstateret for hver virksomhed, hvilket også var tilfældet i den oprindelige undersøgelse. Udtrykt i procent af prisen, cif netto frit EF's grænse, ligger dumpingmargenerne før told på:
TABELPOSITION
(45) For den virksomhed, for hvilken der blev gjort delvis brug af bestemmelserne i grundforordningens artikel 18 (se betragtning 22), blev der fastlagt et mønster af eksportpriser, som udviser betydelige forskelle mellem købere og regioner. Eksportpriserne varierede betydeligt efter region og efter køber. Følgelig var det fulde omfang af den praktiserede dumping ikke afspejlet i sammenligningen af en vejet gennemsnitlig normal værdi efter produkttype med en vejet gennemsnitlig eksportpris efter produkttype. Virksomheden anførte, at variationen blandt kunderne og regionerne faktisk kunne tilskrives forskellige varetyper. Imidlertid viser en analyse efter produkttype en lignende variationsrækkevidde for de typer, der sælges i tilstrækkelig mængde til at muliggøre en sådan analyse. Dette argument blev derfor forkastet. En sammenligning af individuelle eksportpriser og individuelle normale værdier for individuelle transaktioner ville på den anden side ikke have været praktisk mulig og ville følgelig ikke have afspejlet det fulde omfang af dumpingen, især på grund af mangelen på et tilstrækkeligt antal sammenlignelige transaktioner. Eftersom det blev konstateret, at der var et mønster af eksportpriser, som afveg betydeligt mellem købere og regioner, og da hverken det vejede gennemsnit eller transaktionen efter transaktionsmetoden ville have afspejlet det fulde omfang af dumpingen, blev dumpingmargenen fastlagt på grundlag af en sammenligning efter produkttype af den vejede gennemsnitlige normale værdi med priserne på alle individuelle eksporttransaktioner i overensstemmelse med grundforordningens artikel 2, stk. 11. Udtrykt i procent af prisen, cif netto frit EF's grænse, ligger dumpingmargenen før told på:
TABELPOSITION
ii) Virksomheder, for hvilke der ikke blev beregnet en individuel margen
(46) Dumpingmargenen for virksomheder, som i god tid fremsendte de nødvendige oplysninger som krævet i grundforordningens artikel 17, som gav udtryk for deres vilje til at samarbejde i stikprøven, og som producerede og eksporterede den pågældende vare til EF i undersøgelsesperioden, men som ikke blev udvalgt i stikprøven og ikke blev undersøgt individuelt, er blevet fastlagt på grundlag af den vejede gennemsnitlige dumpingmargen for virksomhederne i stikprøven i henhold til grundforordningens artikel 9, stk. 6. Eftersom det fastsættes i denne artikel, at der skal ses bort fra de margener, der er fastlagt under de omstændigheder, der er omtalt i grundforordningens artikel 18, repræsenterer stikprøven nu kun 20 % af de samarbejdsvillige virksomheders eksport af den pågældende vare til EF i undersøgelsesperioden. Efter omstændighederne, dvs. det forhold, at det er umuligt at opstille en mere repræsentativ stikprøve, betragtes dette stadig som tilstrækkeligt repræsentativt for den samlede eksport til EF. Det skal også bemærkes, at de virksomheder, som ikke blev udvalgt til stikprøven, kun tegner sig for 20 % af den samlede indiske eksport til EF (se betragtning 10). Udtrykt i procent af prisen, cif netto frit EF's grænse, lå den vejede dumpingmargen på før told 20,6 %.
(47) For de fire virksomheder, for hvilke der ikke kunne beregnes en individuel dumpingmargen af de grunde, der er anført i betragtning 20, gjorde Kommissionen brug af de forhåndenværende oplysninger i henhold til grundforordningens artikel 18. Kommissionen fandt også, at dumpingmargenen for disse virksomheder skulle fastsættes til et sådant niveau, at den, sammenlignet med dumpingmargenen for de samarbejdende virksomheder, ikke ville udgøre et incitament til at ikke at samarbejde. Det blev følgelig besluttet at anvende det vejede gennemsnit af de højeste dumpingmargener, der blev konstateret for en række varetyper, som blev solgt i repræsentative mængder af de virksomheder, for hvilke der kunne foretages en individuel beregning, dvs. 33,5 %. Denne afgift bør også gælde for Naviska Packaging, som er en virksomhed, der er beslægtet med Gilt Pack Ltd, og som ændrede sit navn til Giltpac International India Private Limited efter undersøgelsesperioden.
(48) Dumpingmargenen for alle andre ikke-samarbejdende virksomheder blev i overensstemmelse med de forhåndenværende oplysninger fastsat på samme niveau som for de virksomheder, der er nævnt i betragtning 47. Denne tilgang blev betragtet som nødvendig i betragtning af den høje grad af manglende samarbejde og for at undgå risikoen for omgåelse.
D. FORESLÅET ÆNDRING AF DE UNDERSØGTE FORANSTALTNINGER
(49) I henhold til grundforordningens artikel 9, stk. 4, må antidumpingtolden ikke være højere end den fastsatte dumpingmargen, men den bør være lavere end denne margen, hvis en sådan lavere told vil være tilstrækkelig til at afhjælpe den skade, der er påført den pågældende erhvervsgren i EF. I betragtning af, at denne undersøgelse er begrænset til en undersøgelse af dumpingaspekterne, bør de pålagte toldafgifter ikke være højere end den skade, der blev konstateret i den oprindelige undersøgelse.
(50) Eftersom den skade, der blev konstateret i den oprindelige undersøgelse, i hvert tilfælde er højere end de dumpingmargener, der er konstateret i denne undersøgelse, bør toldafgifternes fastsættes til et niveau svarende til de konstaterede dumpingmargener:
TABELPOSITION
E. VIRKSOMHEDER
(51) I lyset af bestemmelserne i artikel 15 i aftalen om gennemførelse af artikel VI i den almindelige overenskomst om told og udenrigshandel 1994 vedrørende de mindre udviklede medlemslande underrettede Kommissionen de samarbejdende, eksporterende producenter om, at den var rede til at undersøge mulighederne for konstruktive afhjælpningsmidler, herunder ethvert tilbud om pristilsagn.
(52) 14 indiske eksporterende producenter afgav pristilsagn i overensstemmelse med grundforordningens artikel 8, stk. 1.
(53) Undersøgelsen har vist, at den pågældende vare omfatter talrige og stadig nye differentierede træk, som i betydelig grad kan påvirke salgspriserne. Disse træk ville gøre ethvert system med pristilsagn (i form af mindstepriser i forbindelse med import) særdeles kompleks og vanskeligt at håndhæve, især i betragtning af den ringe samarbejdsvilje, der blev udvist i forbindelse med stikprøven.
(54) Desuden var vareklassificeringen i en række tilfælde ikke tilstrækkeligt detaljeret til at muliggøre en grundig overvågning, eller det foreslåede prisniveau gjorde det ikke muligt at fjerne den skadevoldende dumping.
(55) Desuden sælger mange af de eksportører, der tilbød pristilsagn, også lignende varer, der ikke er omfattet af denne undersøgelse (såsom "jumboposer") til stort set de samme kunder i EF og udfører forskellige former for accidensarbejde for andre indiske virksomheder. Der skønnes derfor at være stor risiko for omgåelse af foranstaltningerne via priskompensation og eksportkanalisering.
(56) I betragtning af ovenstående blev det konkluderet, at enhver form for pristilsagn ville skabe store vanskeligheder både med hensyn til overvågning og håndhævelse og medføre uacceptable risici. Det blev derfor ikke fundet passende at acceptere nogen af de tilbudte pristilsagn.
F. MEDDELELSE OM FORANSTALTNINGERNE OG DERES VARIGHED
(57) De pågældende virksomheder fik forelagt de kendsgerninger og betragtninger, på grundlag af hvilke det er hensigten at foreslå en ændring af forordning (EF) nr. 1950/97 og fik lejlighed til at udtale sig. Bemærkningerne blev modtaget og efter omstændighederne taget i betragtning.
(58) Denne fornyede undersøgelse påvirker ikke udløbsdatoen for forordning (EF) nr. 1950/97, jf. artikel 11, stk. 2, i grundforordningen -
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:
Artikel 1
I forordning (EF) nr. 1950/97 affattes artikel 1, stk. 2, litra a), således: "a) 33,5 % for sække og poser med oprindelse i Indien (Taric-tillægskode 8900 ) med undtagelse af importvarer fremstillet af følgende virksomheder, for hvem der gælder følgende toldsatser:
TABELPOSITION "
Artikel 2
Denne forordning træder i kraft dagen efter offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 30. september 2002.
Neuvoston asetus (EY) N:o 1763/2002,
annettu 30 päivänä syyskuuta 2002,
lopullisten polkumyyntitoimenpiteiden käyttöönotosta muun muassa Intiasta peräisin olevien polyeteenistä tai polypropeenista valmistettujen säkkien ja pussien tuonnissa annetun asetuksen (EY) N:o 1950/97 muuttamisesta
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,
ottaa huomioon polkumyynnillä muista kuin Euroopan yhteisön jäsenvaltioista tapahtuvalta tuonnilta suojautumisesta 22 päivänä joulukuuta 1995 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 384/96(1), jäljempänä "perusasetus", ja erityisesti sen 11 artiklan 3 kohdan,
ottaa huomioon komission ehdotuksen, jonka tämä on tehnyt neuvoa-antavaa komiteaa kuultuaan,
sekä katsoo seuraavaa:
A MENETTELY
1 Aiemmat tutkimukset
(1) Neuvosto otti asetuksella (EY) N:o 1950/97(2) käyttöön lopulliset polkumyyntitoimenpiteet tiettyjen muun muassa Intiasta peräisin olevien polyeteenistä tai polypropeenista valmistettujen säkkien ja pussien, jäljempänä "tarkasteltavana oleva tuote", tuonnissa.
(2) Asetusta muutettiin myöhemmin asetuksilla (EY) N:o 96/1999(3) ja (EY) N:o 2744/2000(4) polkumyyntimarginaalien määrittämiseksi uusille viejille perusasetuksen 11 artiklan 4 kohdan mukaisesti.
2 Tämä tutkimus
i) Tutkimuksen vireillepano
(3) European Association for Textile Polyolefins -järjestö, jäljempänä "hakija", esitti perusasetuksen 11 artiklan 3 kohdan mukaisen välivaiheen tarkastelua koskevan pyynnön, joka oli rajattu koskemaan kyseisen Intiasta peräisin olevan tuotteen polkumyyntiin liittyviä näkökohtia, sellaisten eurooppalaisten tuottajien puolesta, joiden tuotanto muodostaa pääosan eli tässä tapauksessa 65 prosenttia tarkasteltavana olevan tuotteen kokonaistuotannosta yhteisössä.
(4) Kuultuaan neuvoa-antavaa komiteaa komissio päätti, että oli olemassa riittävä näyttö välivaiheen tarkastelun panemiseksi vireille, mistä syystä se julkaisi Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä(5) tarkastelun vireillepanoa koskevan ilmoituksen ja pani vireille asiaa koskevan tutkimuksen.
ii) Tutkimus ja otanta
(5) Komissio ilmoitti tarkastelun vireillepanosta virallisesti niille vientiä harjoittaville tuottajille, joita asian tiedettiin koskevan, alkuperämaan edustajille sekä hakijalle ja antoi kaikille osapuolille, joita asia suoraan koski, tilaisuuden esittää kantansa kirjallisesti ja pyytää saada tulla kuulluiksi.
(6) Useat asianomaisten maiden vientiä harjoittavat tuottajat sekä yhteisön tuojat esittivät kantansa kirjallisesti. Kaikille kuulemista pyytäneille osapuolille annettiin mahdollisuus tulla kuulluiksi.
(7) Komissio on tutkimustensa perusteella todennut, että tarkasteltavana olevan tuotteen vientiä harjoittavien tuottajien määrä Intiassa on kasvanut merkittävästi alkuperäisen tutkimuksen jälkeen. Tämän vuoksi päätettiin soveltaa otantamenetelmää perusasetuksen 17 artiklan mukaisesti.
(8) Pystyäkseen valitsemaan otoksen komissio kehotti vientiä harjoittavia tuottajia ja niiden edustajia ilmoittautumaan 15 päivän kuluessa tarkastelun vireillepanoa koskevan ilmoituksen julkaisemisesta ja toimittamaan perustiedot tuotannostaan sekä kotimarkkina- ja vientimyynnistään. Lisäksi komissio otti yhteyttä asianomaisen maan viranomaisiin ja pyysi niitä auttamaan otoksen valinnassa.
(9) Otantaa koskevaan kyselyyn vastasi asetetussa määräajassa yhteensä 45 yritystä. Niistä 22 oli tuottanut tarkasteltavana olevaa tuotetta ja myynyt sitä yhteisöön 1 päivän joulukuuta 1999 ja 30 päivän marraskuuta 2000 välisenä aikana, jäljempänä "tutkimusajanjakso".
(10) Otos valittiin yhteistyössä asianomaisten yritysten edustajien ja viejämaan viranomaisten kanssa. Otokseen sovittiin otettavan kahdeksan yritystä, joiden vienti muodosti yli 80 prosenttia asianomaisen tuotteen koko viennistä yhteisöön tutkimusajanjaksona.
(11) Yhdeksän yritystä, joita ei valittu otokseen, pyysi yksilöllistä tarkastelua. Koska pyyntöjä oli näin paljon ja niiden määrä jopa ylitti otokseen valittujen yritysten määrän, yksilölliset tarkastelut katsottiin perusasetuksen 17 artiklan 3 kohdassa tarkoitetulla tavalla kohtuuttoman vaivalloisiksi. Tästä syystä näihin pyyntöihin ei voitu suostua.
(12) Komissio lähetti kyselylomakkeet otokseen valituille yrityksille ja teki tarkastuksia seuraavien intialaisten yritysten toimitiloissa:
- Gilt Pack Ltd, Indore,
- Hyderabad Polymers Private Ltd, Hyderabad,
- Kanpur Plastipack Ltd, Kanpur,
- Neo Sack Ltd, Indore,
- Polyspin Private Ltd, Rajapalayam, ja siihen etuyhteydessä oleva yritys Polyspin Exports Ltd, Rajapalayam,
- Pithampur Poly Products Ltd, Indore,
- Shankar Packaging Ltd, Vadodara.
(13) Intiassa suoritettujen tarkastusten jälkeen komissio hankki tietoja tarkasteltavana olevan tuotteen tuojilta yhteisössä. Tässä yhteydessä käytiin seuraavien tuojien toimitiloissa:
- Cojubel NV, Lendelede, Belgia,
- Eurea BVBA, Antwerpen, Belgia,
- Rova NV, Oudenaarde, Belgia,
- Texbern SARL, Lyon, Ranska,
- Markopulos SA, Ateena, Kreikka,
- Alex Pak SA, Ateena, Kreikka.
(14) Komissio hankki tietoja myös jäsenvaltioiden tulliviranomaisilta ja teki käyntejä niiden toimipaikkoihin.
(15) Tapauksen monimutkaisuuden ja siinä ilmenneiden vaikeuksien vuoksi tutkimus on kestänyt yli 12 kuukautta.
B TARKASTELTAVANA OLEVA TUOTE JA SAMANKALTAINEN TUOTE
1 Tarkasteltavana oleva tuote
(16) Tarkastelun kohteena oleva tuote on sama kuin asetuksessa (EY) N:o 1950/97 tarkasteltu tuote.
(17) Kyseessä ovat Intiasta peräisin olevat tavaroiden pakkaamiseen käytettävät kudotut säkit ja pussit, muuta kuin neulosta, jotka on valmistettu enintään 120 g/m2 painavaa kudottua kangasta olevista polyeteeni- tai polypropeenikaistaleista tai sen kaltaisista tuotteista. Tuote luokitellaan tällä hetkellä CN-koodeihin 6305 32 81 , 6305 33 91 , ex 3923 21 00 , ex 3923 29 10 ja ex 3923 29 90.
2 Samankaltainen tuote
(18) Intian markkinoilla myytyjen säkkien ja pussien ja Intiasta yhteisöön vietyjen säkkien ja pussien todettiin olevan fyysisiltä ominaisuuksiltaan ja käyttötarkoituksiltaan samanlaisia tai suuresti toisiaan muistuttavia. Tämän vuoksi näitä säkkejä ja pusseja pidettiin samankaltaisina tuotteina perusasetuksen 1 artiklan 4 kohdan mukaisesti.
C POLKUMYYNTI
1 Yhteistyöstä kieltäytyminen
(19) Komission tutkimus osoitti, että neljä viejää, joiden vienti muodosti pääosan Intiasta peräisin olevasta viennistä, toimitti vääriä ja harhaanjohtavia tietoja ja joissakin tapauksissa jopa harkitusti väärensi ja peukaloi asiakirjoja. Todettuihin väärinkäytöksiin kuuluivat muun muassa tuotetyyppien, ominaisuuksien, vientikohteiden, määrien ja/tai arvon virheellinen ilmoittaminen kauppalaskuissa ja kuljetusasiakirjoissa keskimääräisen vientihinnan nostamiseksi polkumyyntihintaa korkeammalle tasolle, liiketoimien tarkoituksellinen ilmoittamatta jättäminen ja epäluotettavien kirjanpitotietojen esittäminen. Etuyhteydettömien tuojien ja tulliviranomaisten toimittamissa virallisessa asiakirjoissa esitetyt tuotteiden kuvaukset, määrät ja painot olivat usein erilaisia kuin yrityksissä tehtyjen tarkastusten yhteydessä annetut vastaavat tiedot ja komissiolle kyselyvastauksissa ilmoitetut tiedot. Lisäksi saatiin näyttöä siitä, että ainakin kahdessa tapauksessa tuojia oli yritetty taivutella toimittamaan komissiolle vääristeltyjä asiakirjoja.
(20) Yhteistyöhön osallistumattomille viejille ilmoitettiin kullekin erikseen komission tähän liittyvistä päätelmistä. Eräät niistä katsoivat, että kotimarkkinamyyntiä ja tuotantokustannuksia koskevat todennetut tiedot olisi joka tapauksessa otettava huomioon, koska mainitut sääntöjenvastaisuudet liittyivät pelkästään vientiä koskeviin tietoihin.
(21) Väärien ja harhaanjohtavien tietojen luonne ja laajuus antavat kuitenkin aihetta epäillä kaikkien kyseisten yritysten toimittamien tietojen todenmukaisuutta, liittyivätpä ne sitten vienti- tai kotimarkkinoihin. Tästä syystä päätettiin, että kaikki toimitetut tiedot jätetään huomioon ottamatta näiden neljän yrityksen osalta ja että niiden sijaan käytetään muita käytettävissä olevia tietoja perusasetuksen 18 artiklan mukaisesti. Näille yrityksille ei määritetty yksilöllisiä polkumyyntimarginaaleja.
(22) Yhden muunkin yrityksen osalta katsottiin, että sen tuotantokustannuksia koskevat tiedot eivät olleet täysin luotettavia, mistä syystä pidettiin välttämättömänä jättää huomiotta osa toimitetuista tiedoista ja käyttää niiden sijasta käytettävissä olevia tietoja perusasetuksen 18 artiklan 1 kohdan mukaisesti. Päätelmät tehtiin kuitenkin pääosin yrityksen toimittamien tietojen perusteella.
(23) Jäljellä olevien kolmen yrityksen osalta katsottiin, että toimitetut tiedot, joita oikaistiin tarvittaessa yrityksissä tehtyjen tarkastusten tulosten huomioon ottamiseksi, antoivat mahdollisuuden tehdä suhteellisen tarkkoja päätelmiä polkumyynnin esiintymisestä.
2 Normaaliarvo
(24) Normaaliarvo määritettiin perusasetuksen 2 artiklan mukaisesti. Ensin määritettiin näin ollen, oliko yritysten samankaltaisen tuotteen kokonaismyynti kotimarkkinoilla edustavaa verrattuna niiden tarkasteltavana olevan tuotteen yhteisöön suuntautuvaan kokonaisvientiin. Samankaltaisen tuotteen kotimarkkinamyyntiä pidettiin perusasetuksen 2 artiklan 2 kohdan mukaisesti edustavana kolmella niistä neljästä yrityksestä, joille määritettiin yksilöllinen polkumyyntimarginaali, sillä niiden kotimarkkinamyynnin kokonaismäärä oli enemmän kuin viisi prosenttia yhteisöön suuntautuvan vientimyynnin kokonaismäärästä.
(25) Vastaava määritys tehtiin tämän jälkeen kaikille kotimarkkinoilla myydyille tuotetyypeille, jotka olivat samanlaisia kuin yhteisöön vietäväksi myydyt tyypit tai niihin suoraan verrattavissa. Kunkin tuotetyypin kotimarkkinamyynnin todettiin olevan perusasetuksen 2 artiklan 2 kohdan mukaisesti riittävän edustavaa, jos sen myynti oli enemmän kuin viisi prosenttia samanlaisten tai siihen verrattavissa olevien yhteisöön vietyjen tuotetyyppien myynnistä.
(26) Komissio tutki myös, voitiinko kunkin tuotetyypin kotimarkkinamyyntiä pitää tavanomaisessa kaupankäynnissä tapahtuneena, määrittämällä, kuinka suuri osuus kyseisen tyypin riippumattomille asiakkaille suuntautuneesta myynnistä oli ollut kannattavaa. Kotimarkkinamyyntiä pidettiin kannattavana, kun nettomyyntiarvo vastasi vähintään asianomaisen tuotetyypin laskennallisia tuotantokustannuksia, jäljempänä "kannattava myynti".
(27) Tuotantokustannuksista voidaan todeta, että yhdelläkään yrityksistä ei ollut vakiintunutta kustannuslaskentajärjestelmää. Kustannusten kohdentamismenetelmiin, joita yritykset olivat kehittäneet pelkästään tätä tutkimusta varten, oli tehtävä useita korjauksia yrityksissä tehtyjen tarkastusten tulosten perusteella erityisesti siltä osin kuin oli kyse raaka-ainekustannusten kohdentamisesta.
(28) Kunkin kotimarkkinoilla myydyn tuotetyypin tuotantokustannuksia, joihin oli tehty edellä selostetut korjaukset, verrattiin sen nettomyyntihintaan kotimarkkinoilla. Tapauksissa, joissa tuotetyypin kannattava myynti oli vähintään 80 prosenttia koko myynnin määrästä, normaaliarvon perusteena käytettiin kotimarkkinoiden todellista myyntihintaa, joka laskettiin määrittämällä kaiken tutkimusajanjakson aikana tapahtuneen kotimarkkinamyynnin hintojen painotettu tuotetyyppikohtainen keskiarvo riippumatta siitä, oliko kaikki myynti kannattavaa vai ei. Tapauksissa, joissa kannattavan myynnin määrä oli alle 80 prosenttia mutta vähintään kymmenen prosenttia kotimarkkinamyynnin kokonaismäärästä, normaaliarvo määritettiin kotimarkkinoiden kannattavassa myynnissä veloitettujen hintojen painotetun keskiarvon perusteella.
(29) Jos tietyn tuotetyypin kannattavan myynnin määrä oli alle kymmenen prosenttia kokonaismyynnin määrästä, kyseisen tyypin myyntiä pidettiin riittämättömänä, eikä kotimarkkinahinnan katsottu soveltuvan normaaliarvon määrittämisperusteeksi. Tämä oli tilanne kaikkien tuotetyyppien osalta yhden yrityksen yhtä tuotetyyppiä lukuun ottamatta.
(30) Koska muut tuottajat eivät myyneet kyseisiä tuotetyyppejä kotimarkkinoilla tavanomaisessa kaupankäynnissä, normaaliarvoa ei voitu määrittää muiden myyjien tai tuottajien hintojen perusteella.
(31) Normaaliarvo muodostettiin tästä syystä laskennallisesti perusasetuksen 2 artiklan 3 kohdan mukaisesti lisäämällä vietävien tuotetyyppien tuotantokustannuksiin, joita oikaistiin tarvittaessa, kohtuullinen prosenttiosuus myynti-, hallinto- ja yleiskustannuksia sekä kohtuullinen voittomarginaali.
(32) Tässä yhteydessä käytettiin yritysten omia myynti-, hallinto- ja yleiskustannuksia, jos niiden kotimarkkinamyynnin määrä oli edustava. Yhden yrityksen kotimarkkinamyynnin määrä ei ollut edustava. Tämän yrityksen osalta käytettiin kolmelle muulle tutkimuksen kohteena olleelle yritykselle Intian kotimarkkinoilla tapahtuneen samankaltaisen tuotteen tuotannon ja myynnin perusteella vahvistettujen tosiasiallisten määrien painotettua keskiarvoa perusasetuksen 2 artiklan 6 kohdan a alakohdan mukaisesti.
(33) Yhdelläkään yhteistyössä toimineella yrityksellä ei ollut kannattavaa myyntiä, jonka määrä olisi ollut vähintään 10 prosenttia tarkasteltavana olevan tuotteen kotimarkkinamyynnin kokonaismäärästä. Koska samaan yleiseen luokkaan kuuluvien tuotteiden myyntiä, jonka perusteella voiton määrä olisi voitu määrittää, ei ollut, komissio päätti käyttää viiden prosentin voitto-osuutta perusasetuksen 2 artiklan 6 kohdan c alakohdan mukaisesti. Tätä pidetään varovaisena arviona, ja se vastaa aiempien tutkimusten päätelmiä.
3 Vientihinta
(34) Kaikki yritykset veivät tuotetta suoraan yhteisön riippumattomille tuojille. Vientihinnat määritettiin tämän vuoksi perusasetuksen 2 artiklan 8 kohdan mukaisesti kyseisten riippumattomien tuojien tosiasiallisesti maksamien tai niiden maksettavaksi tulevien hintojen perusteella.
4 Vertailu
(35) Normaaliarvon ja vientihinnan tasapuolisen vertailun varmistamiseksi otettiin asianmukaisesti huomioon, oikaisujen muodossa, hintojen vertailukelpoisuuteen vaikuttavat kuljetus-, vakuutus-, käsittely-, lastaus- ja liitännäiskustannusten sekä luottokustannusten, palkkioiden ja kaupan portaiden erot perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan mukaisesti.
(36) Kaikki yritykset pyysivät oikaisun tekemistä kaupan portaiden erojen mukaisesti sillä perusteella, että ne myyvät tuotetta kotimarkkinoilla loppukäyttäjille ja vientimarkkinoilla kauppiaille.
(37) Tutkimus osoitti, että vientihinnat olivat normaaliarvoon nähden kaupan eri portaassa ja että näiden kaupan portaiden toiminnoissa oli selviä eroja perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan d alakohdassa edellytetyllä tavalla. Vallitsevaa eroa kaupan eri portaissa ei kuitenkaan voitu määrittää kyseisten kaupan portaiden puuttuessa Intian kotimarkkinoilta, joten tässä tapauksessa tehtiin erityisoikaisu perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan d alakohdan ii alakohdan mukaisesti. Oikaisun määräksi vahvistettiin kymmenen prosenttia normaaliarvojen määrittämisessä käytetystä bruttomarginaalista, koska muita tietoja ei ollut käytettävissä.
(38) Jotkut yritykset pyysivät tullinpalautusta koskevaa oikaisua perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan b alakohdan mukaisesti. Yksikään yrityksistä ei kuitenkaan pystynyt osoittamaan, että samankaltaisesta tuotteesta tai siihen fyysisesti sisältyvistä materiaaleista kannettiin tuontimaksuja tai välillisiä veroja, jos tuote oli tarkoitettu kulutettavaksi viejämaassa, kuten perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan b alakohdassa edellytetään. Tästä syystä tätä oikaisua ei voitu tehdä.
(39) Jotkut yritykset pyysivät normaaliarvon oikaisemista sillä perusteella, että raaka-ainekustannukset olivat niiden mukaan erilaiset vienti- ja kotimarkkinoille tarkoitettujen tuotteiden tuotannossa. Nämä erot johtuvat siitä, että jos raaka-aineet hankitaan kotimaasta, tuottaja voi joko edelleen saada tullinpalautusta vastaavan määrän viedessään tuotteet maasta tai hän voi hankkia tuontilisenssin, siirtää sen kotimaiselle tavarantoimittajalle ja saada vastineeksi alennusta raaka-aineiden hinnasta.
(40) Tällainen järjestelmä kuuluu kuitenkin perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan b alakohdan soveltamisalaan, mistä syystä siihen liittyviä pyyntöjä olisi tarkasteltava kyseisen artiklan säännösten valossa. Näin ollen perusteita 2 artiklan 10 kohdan k alakohdan mukaisen oikaisun tekemiseen ei ole. Kuten edellä johdanto-osan 38 kappaleessa selitettiin, myöskään 2 artiklan 10 kohdan b alakohdan mukainen oikaisu ei ole aiheellinen.
(41) Useat yritykset väittivät, että tässä tarkastelussa käytettiin eri menetelmää kuin tullin käyttöönottoon johtaneessa tutkimuksessa. Ne katsoivat, että komissio oli pyytänyt tarkempaa tuoteluokittelua normaaliarvon vertaamiseksi vientihintaan kuin alkuperäisessä tutkimuksessa.
(42) Tätä väitettä ei voida hyväksyä. Selkeän, tarkan ja totuudenmukaisen erittelyn pyytämistä tuotetun ja myydyn tuotteen eri tyypeistä ei voida pitää menetelmän vaihtamisena. Tutkimus vahvisti, että komission pyyntö oli asianmukainen ja oikeutettu eikä aiheuttaisi kohtuutonta vaivaa asianomaisille yrityksille. Koska tuotteen ominaisuuksilla on vaikutusta sen kustannuksiin ja markkina-arvoon, tarvittiin alkuperäisessä tutkimuksessa käytettyä tarkempi tuote-erittely. Tällainen yksityiskohtaisempi tuotekuvaus mahdollistaisi selvästi määriteltyjen, identtisten tuotetyyppien normaaliarvon ja vientihinnan aiempaa tarkemman vertailun. Kun yrityksille ilmoitettiin niistä ilmiselvistä hinta- ja kustannuseroista, joita oli havaittu yritysten samaksi tuotetyypiksi väittämien tuotteiden välillä, yksi yrityksistä, jotka olivat kieltäytyneet toimittamasta pyydettyjä tuotetyyppikohtaisia tietoja, harkitsi asiaa uudelleen ja toimitti kyseiset tiedot 24 tunnin kuluessa.
5 Polkumyyntimarginaalit
i) Yritykset, joille määritettiin yksilöllinen polkumyyntimarginaali
(43) Polkumyyntimarginaalit määritettiin yksilöllisesti niille otokseen kuuluneille yrityksille, joihin ei sovellettu perusasetuksen 18 artiklan säännöksiä (ks. johdanto-osan 23 kappale), vertaamalla kunkin tuotetyypin painotettua keskimääräistä normaaliarvoa saman tuotetyypin painotettuun keskimääräiseen vientihintaan.
(44) Polyspin Exports -yrityksen ja Polyspin Private -yrityksen todettiin olleen etuyhteydessä toisiinsa tutkimusajanjakson aikana. Yrityksillä on kaksi yhteistä johtajaa. Yritysten tiiviiden yhteyksien vuoksi kahden eri polkumyyntimarginaalin määrittäminen aiheuttaisi huomattavan polkumyyntitoimenpiteiden kiertämisriskin, sillä yhteisöön suuntautuva vienti voitaisiin toteuttaa alhaisemman polkumyyntimarginaalin omaavan yrityksen kautta. Tästä syystä pääteltiin, että kyseisille yrityksille olisi vahvistettava ainoastaan yksi marginaali, joka perustuu kullekin yritykselle määritettyjen polkumyyntimarginaalien painotettuun keskiarvoon, kuten tehtiin myös alkuperäisessä tutkimuksessa. Polkumyyntimarginaalit ilmaistuina prosentteina cif-nettohinnasta vapaasti yhteisön rajalla ennen tullia ovat seuraavat:
TAULUKON PAIKKA
(45) Sen yrityksen osalta, johon sovellettiin osittain perusasetuksen 18 artiklan säännöksiä (ks. johdanto-osan 22 kappale), todettiin, että vientihintojen rakenteessa oli eri ostajien ja alueiden välillä huomattavia eroja. Vientihinnat vaihtelivat merkittävästi alueen ja ostajan mukaan. Näin ollen harjoitetun polkumyynnin tosiasiallinen laajuus ei käynyt ilmi tuotetyyppikohtaisen painotetun keskimääräisen normaaliarvon ja tuotetyyppikohtaisen painotetun keskimääräisen vientihinnan vertailusta. Yritys väitti, että asiakkaiden ja alueiden väliset erot johtuivat itse asiassa siitä, että kyse oli eri tuotetyypeistä. Tuotetyypeittäin tehty erittely kuitenkin osoitti, että samantapaista vaihtelua esiintyy niiden tuotetyyppien osalta, joiden myynti on riittävää tällaisen analyysin tekemiseksi. Näin ollen väite hylättiin. Yksittäisten vientihintojen ja yksittäisten normaaliarvojen vertailu kunkin liiketapahtuman osalta ei puolestaan olisi ollut mahdollista, eikä se näin ollen olisi paljastanut polkumyynnin tosiasiallista laajuutta, mikä johtuu erityisesti siitä, että vertailukelpoisia kotimaisia liiketoimia ei ollut riittävästi. Koska vientihintojen rakenteessa todettiin olevan huomattavia eroja eri ostajien ja alueiden välillä ja koska polkumyynnin tosiasiallinen laajuus ei olisi käynyt ilmi painotettujen keskiarvojen tai yksittäisten liiketapahtumien vertailuun perustuvien menetelmien avulla, polkumyyntimarginaali määritettiin vertaamalla tuotetyyppikohtaista painotettua keksimääräistä normaaliarvoa yksittäisten vientitapahtumien hintoihin perusasetuksen 2 artiklan 11 kohdan mukaisesti. Polkumyyntimarginaali ilmaistuna prosentteina cif-nettohinnasta vapaasti yhteisön rajalla ennen tullia on seuraava:
TAULUKON PAIKKA
ii) Yritykset, joille ei määritetty yksilöllistä marginaalia
(46) Niille yrityksille, jotka olivat toimittaneet perusasetuksen 17 artiklassa vaaditut tiedot määräajassa, jotka olivat ilmoittaneet haluavansa kuulua otokseen ja jotka olivat tuottaneet asianomaista tuotetta ja vieneet sitä yhteisöön tutkimusajanjakson aikana mutta joita ei ollut valittu otokseen eikä tarkasteltu yksilöllisesti, polkumyyntimarginaalit määritettiin otokseen kuuluneiden yritysten polkumyyntimarginaalien painotetun keskiarvon perusteella perusasetuksen 9 artiklan 6 kohdan mukaisesti. Koska kyseisen artiklan mukaan perusasetuksen 18 artiklassa tarkoitetuissa olosuhteissa määritettyjä marginaaleja ei saa ottaa huomioon, otokseen kuuluvien yritysten vienti vastaa nyt vain 20:tä prosenttia yhteistyöhön halukkaiden yritysten yhteisöön tutkimusajanjaksona viemästä tuotemäärästä. Näissä olosuhteissa, eli kun uutta edustavampaa otosta ei ole mahdollista valita, tätä pidetään edelleen riittävän edustavana osuutena kokonaisviennistä yhteisöön. Olisi myös huomattava, että niidenkin yritysten, joita ei valittu otokseen, osuus Intian kokonaisviennistä yhteisöön on vain 20 prosenttia (ks. johdanto-osan 10 kappale). Painotettu keskimääräinen polkumyyntimarginaali ilmaistuna prosentteina cif-nettohinnasta vapaasti yhteisön rajalla ennen tullia on 20,6 prosenttia.
(47) Komissio käytti käytettävissä olevia tietoja perusasetuksen 18 artiklan mukaisesti niiden neljän yrityksen tapauksessa, joille ei voitu määrittää yksilöllistä polkumyyntimarginaalia johdanto-osan 20 kappaleessa selostetuista syistä. Komissio katsoi myös, että näille yrityksille vahvistettavan polkumyyntimarginaalin olisi oltava tasoltaan sellainen suhteessa yhteistyössä toimineille yrityksille vahvistettuun marginaaliin, että se ei kannustaisi yhteistyöstä kieltäytymiseen. Tästä syystä niiden marginaali päätettiin vahvistaa niiden yritysten, joiden osalta voitiin tehdä yksilöllinen laskelma, edustavassa määrin myymille tuotetyypeille määritettyjen korkeimpien polkumyyntimarginaalien painotetun keskiarvon perusteella; marginaalin suuruus on tämän perusteella 33,5 prosenttia. Tätä tullia olisi sovellettava myös Naviska Packaging -yritykseen, joka on etuyhteydessä Gilt Pack Ltd:hen ja joka muutti nimensä Giltpac International India Private Limitediksi tutkimusajanjakson jälkeen.
(48) Kaikkien muiden yhteistyöhön osallistumattomien yritysten polkumyyntimarginaali vahvistettiin käytettävissä olevien tietojen perusteella samantasoiseksi kuin johdanto-osan 47 kappaleessa tarkoitettujen yritysten marginaali. Tätä menettelyä pidettiin välttämättömänä yhteistyöstä kieltäytymisen laajuuden vuoksi ja toimenpiteiden kiertämisriskin välttämiseksi.
D EHDOTUS TARKASTELUN KOHTEENA OLEVIEN TOIMENPITEIDEN MUUTTAMISEKSI
(49) Perusasetuksen 9 artiklan 4 kohdan mukaan tullit eivät saisi ylittää määritettyä polkumyyntimarginaalia vaan niiden olisi oltava tätä marginaalia alhaisempia, jos alhaisempi tulli riittää poistamaan yhteisön tuotannonalalle aiheutuneen vahingon. Koska tämä tarkastelu on rajattu koskemaan polkumyyntiin liittyviä näkökohtia, käyttöön otettavat tullit eivät saisi olla korkeampia kuin alkuperäisessä tutkimuksessa todetut vahinkotasot.
(50) Koska alkuperäisessä tutkimuksessa havaitut vahinkotasot ovat kaikissa tapauksissa korkeampia kuin tässä tarkastelussa määritetyt polkumyyntimarginaalit, tullit olisi vahvistettava määritettyjen polkumyyntimarginaalien suuruisiksi:
TAULUKON PAIKKA
E SITOUMUKSET
(51) Ottaen huomioon vuoden 1994 tullitariffeja ja kauppaa koskevan yleissopimuksen VI artiklan täytäntöönpanosta tehdyn sopimuksen 15 artiklan säännökset kehitysmaajäsenistä komissio ilmoitti yhteistyössä toimineille vientiä harjoittaville tuottajille olevansa valmis selvittämään mahdollisuudet rakentavien keinojen käyttöön, mahdolliset hintasitoumukset mukaan lukien.
(52) Neljätoista intialaista vientiä harjoittavaa tuottajaa tarjosi hintasitoumusta perusasetuksen 8 artiklan 1 kohdan mukaisesti.
(53) Tutkimuksen mukaan tarkasteltavana olevassa tuotteessa on lukuisia ja jatkuvasti kehittyviä erityispiirteitä, jotka voivat vaikuttaa merkittävästi myyntihintaan. Näiden piirteiden vuoksi mahdolliset hintasitoumusjärjestelmät (jotka perustuvat vähimmäistuontihintoihin) olisivat erityisen monimutkaisia ja vaikeita toteuttaa, etenkin kun otetaan huomioon yritysten otantamenettelyn yhteydessä osoittama yhteistyöhaluttomuus.
(54) Esitetty tuotteen luokittelu ei myöskään useissa tapauksissa ollut riittävän yksityiskohtainen asianmukaisen valvonnan mahdollistamiseksi, tai ehdotettu hintataso ei riittänyt vahingollisen polkumyynnin poistamiseen.
(55) Lisäksi useimmat sitoumusta tarjonneet viejät myyvät samankaltaisia mutta tämän tutkimuksen alaan kuulumattomia tuotteita (kuten "suursäkkejä") pääosin samoille asiakkaille yhteisössä ja tekevät erityyppisiä urakkatöitä muille intialaisille yrityksille. Tästä syystä katsotaan, että on olemassa suuri vaara, että toimenpiteitä kierrettäisiin hinnantasausjärjestelyjen ja viennin ohjailun keinoin.
(56) Edellä selostetun perusteella pääteltiin, että sitoumuksista aiheutuisi sekä huomattavia valvonta- ja täytäntöönpano-ongelmia että kohtuuttomia riskejä. Näin ollen yhtään tarjotuista sitoumuksista ei katsottu voitavan hyväksyä.
F TOIMENPITEISTÄ ILMOITTAMINEN JA NIIDEN VOIMASSAOLOAIKA
(57) Asianomaisille yrityksille ilmoitettiin niistä tosiasioista ja huomioista, joiden perusteella aiotaan ehdottaa asetuksen (EY) N:o 1950/97 muuttamista, ja niille annettiin tilaisuus esittää huomautuksensa. Saadut huomautukset otettiin tarpeen mukaan huomioon.
(58) Tämä tarkastelu ei vaikuta päivään, jona asetuksen (EY) N:o 1950/97 voimassaolon on määrä päättyä perusasetuksen 11 artiklan 2 kohdan mukaisesti,
ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN:
1 artikla
Korvataan asetuksen (EY) N:o 1950/97 1 artiklan 2 kohdan a alakohta seuraavasti: "a) 33,5 prosenttia Intiasta peräisin olevien säkkien ja pussien osalta (Taric-lisäkoodi 8900 ), lukuun ottamatta jäljempänä mainittujen yritysten valmistamien tuotteiden tuontia, johon sovelletaan seuraavia tulleja:
TAULUKON PAIKKA "
2 artikla
Tämä asetus tulee voimaan sitä päivää seuraavana päivänä, jona se julkaistaan Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Brysselissä 30 päivänä syyskuuta 2002.