Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/80/EF
af 23. oktober 2001
om begrænsning af visse luftforurenende emissioner fra store fyringsanlæg
EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 175, stk. 1,
under henvisning til forslag fra Kommissionen(1),
under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg(2),
efter høring af Regionsudvalget,
efter proceduren i traktatens artikel 251(3), på grundlag af Forligsudvalgets fælles udkast af 2. august 2001, og
ud fra følgende betragtninger:
(1) Rådets direktiv 88/609/EØF af 24. november 1988 om begrænsning af visse luftforurenende emissioner fra store fyringsanlæg(4) har bidraget til at begrænse og bekæmpe luftforurenende emissioner fra store fyringsanlæg. Det bør omarbejdes af hensyn til klarheden.
(2) I femte handlingsprogram på miljøområdet(5) opstilles som mål, at de kritiske belastninger og niveauer for en række forsurende stoffer som svovldioxid (SO2) og nitrogenoxider (NOx) ikke på noget tidspunkt bør overskrides, og for så vidt angår luftkvalitet, at hele befolkningen bør beskyttes effektivt mod anerkendte sundhedsrisici som følge af luftforurening.
(3) Samtlige medlemsstater har undertegnet Göteborg-protokollen af 1. december 1999 til De Forenede Nationers Økonomiske Kommission for Europas (UNECE's) konvention af 1979 om grænseoverskridende luftforurening over store afstande med henblik på at nedbringe forsuring, eutrofiering og ozon ved jordoverfladen, som bl.a. indeholder forpligtelser til at reducere SO2- og NOx-emissioner.
(4) Kommissionen har offentliggjort en meddelelse om en EF-strategi til bekæmpelse af forsuring, hvori en ændring af direktiv 88/609/EØF indgår som et integreret led i denne strategi med det langsigtede mål at reducere emissionerne af SO2 og NOx så meget, at deposition og koncentrationer kommer til at ligge under de kritiske belastninger og niveauer.
(5) Målsætningen om at begrænse forsurende emissioner fra store fyringsanlæg kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne enkeltvis, og foranstaltninger, der ikke er samordnede, indebærer ingen garanti for, at de ønskede mål kan nås, og de kan derfor, i betragtning af behovet for at begrænse forsurende emissioner i hele Fællesskabet, i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet i traktatens artikel 5 bedre gennemføres på fællesskabsplan.
(6) Bestående store fyringsanlæg bidrager signifikant til emission af SO2 og NOx i Fællesskabet, og det er nødvendigt at begrænse disse emissioner. Det er derfor nødvendigt, at metoden tilpasses til de forskellige karakteristika ved sektoren for store fyringsanlæg i medlemsstaterne.
(7) I Rådets direktiv 96/61/EF af 24. september 1996 om integreret forebyggelse og bekæmpelse af forurening(6) er der fastsat en integreret metode til forebyggelse og bekæmpelse af forurening, hvori alle aspekter ved et anlægs miljømæssige præstationer vurderes på en integreret måde. Fyringsanlæg med en nominel termisk effekt på 50 MW og derover er omfattet af nævnte direktivs anvendelsesområde. I henhold til artikel 15, stk. 3, i nævnte direktiv offentliggør Kommissionen hvert tredje år en oversigt over de vigtigste emissioner og forureningskilder på grundlag af oplysninger fra medlemsstaterne. I henhold til artikel 18 i samme direktiv fastsætter Rådet på forslag af Kommissionen og i overensstemmelse med de i traktaten fastsatte procedurer emissionsgrænseværdier for stoffer, for hvilke der er konstateret behov for en fællesskabsaktion, bl.a. på grundlag af udvekslingen af oplysninger i henhold til artikel 16 i nævnte direktiv.
(8) Overholdelse af de emissionsgrænseværdier, der er fastsat i nærværende direktiv, bør betragtes som en nødvendig, men ikke tilstrækkelig, betingelse for overholdelse af kravene i direktiv 96/61/EF med hensyn til anvendelsen af den bedste tilgængelige teknik. En sådan overholdelse kan omfatte strengere emissionsgrænseværdier, emissionsgrænseværdier for andre stoffer og for andre medier samt andre hensigtsmæssige betingelser.
(9) Industrien har indhøstet erfaringer med anvendelsen af metoder til begrænsning af forurenende emissioner fra store fyringsanlæg over en periode på 15 år.
(10) Protokollen om tungmetaller til UNECE-konventionen om grænseoverskridende luftforurening over store afstande anbefaler, at der træffes foranstaltninger til at reducere tungmetaller, der udledes af visse anlæg. Det er velkendt, at reduktion af støvemissioner ved hjælp af støvreduceringsudstyr vil give fordele ved at reducere partikelbundne emissioner af tungmetaller.
(11) Elværker udgør en væsentlig del af sektoren for store fyringsanlæg.
(12) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 96/92/EF af 19. december 1996 om fælles regler for det indre marked for elektricitet(7) tilsigter bl.a., at ny produktionskapacitet fordeles blandt nyankomne i sektoren.
(13) Fællesskabet har forpligtet sig til at begrænse CO2-emissionerne. Kombineret kraftvarmeproduktion er, når det er muligt, en passende lejlighed til en væsentlig forbedring af den samlede effektivitet af brændselsanvendelsen.
(14) Der er allerede en væsentlig stigning på vej i anvendelsen af naturgas til elproduktion, og denne stigning vil sandsynligvis fortsætte, navnlig på grund af anvendelsen af gasturbiner.
(15) Som følge af forøgelsen af produktionen af energi fra biomasse bør der fastlægges specifikke emissionsstandarder for dette brændstof.
(16) I Rådets resolution af 24. februar 1997 om en EF-strategi for affaldshåndtering(8) understreger Rådet behovet for at fremme nyttiggørelse af affald, og det mener, at der til sikring af et højt miljøbeskyttelsesniveau bør opstilles passende emissionsnormer for anlæg, der forbrænder affald.
(17) Industrien har haft erfaringer med metoder og udstyr til måling af de vigtigste forurenende stoffer, der udledes fra store fyringsanlæg. Den Europæiske Standardiseringsorganisation (CEN) har påtaget sig at arbejde på at udvikle en ramme, som sikrer sammenlignelige måleresultater inden for Fællesskabet og garanterer, at sådanne målinger er af høj kvalitet.
(18) Der er behov for bedre viden om emissionen af de vigtigste forurenende stoffer fra store fyringsanlæg. For virkelig at være repræsentative for et anlægs forureningsniveau bør disse oplysninger også være forbundet med viden om anlæggets energiforbrug.
(19) Dette direktiv berører ikke de tidsfrister, inden for hvilke medlemsstaterne skal gennemføre og anvende direktiv 88/609/EØF -
UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:
Artikel 1
Dette direktiv vedrører fyringsanlæg med en nominel termisk effekt på 50 MW og derover, uanset brændselstype (fast, flydende eller gasformigt).
Artikel 2
I dette direktiv forstås ved
1) "emission": udledning i luften af stoffer fra fyringsanlæg
2) "røggas": gasformigt udslip, der indeholder faste, flydende eller gasformige emissioner; deres volumenstrøm udtrykkes i kubikmeter pr. time ved normal temperatur (273 K) og normalt tryk (101,3 kPa) og efter fradrag af vanddampindhold (Nm3/h)
3) "grænseværdier for emission": den tilladte mængde af et stof i røggas fra et fyringsanlæg, der i et givet tidsrum kan udledes i luften; den bestemmes som masse i forhold til røggassens volumen, udtrykt i mg/Nm3, ved et iltindhold i røggassen på 3 volumenprocent for flydende og gasformigt brændsel og 6 volumenprocent for fast brændsel og 15 % for gasturbiner
4) "procentsats for afsvovling": forholdet mellem den svovlmængde, der ikke afgives til luften i fyringsanlægget i en given periode, og den svovlmængde, der er indeholdt i det brændsel, der tilføres fyringsanlægget og bruges i samme periode
5) "driftsleder": en fysisk eller juridisk person, der driver fyringsanlægget, eller som har eller har fået overdraget den afgørende økonomiske dispositionsret over anlægget
6) "brændsel": ethvert fast, flydende eller gasformigt brændbart stof, som føder fyringsanlægget, med undtagelse af affald, der er omfattet af Rådets direktiv 89/369/EØF af 8. juni 1989 om forebyggelse af luftforurening fra nye kommunale affaldsforbrændingsanlæg(9), Rådets direktiv 89/429/EØF af 21. juni 1989 om nedbringelse af luftforurening fra bestående kommunale affaldsforbrændingsanlæg(10) og Rådets direktiv 94/67/EF af 16. december 1994 om forbrænding af farligt affald(11) eller en senere EF-retsakt, der ophæver og træder i stedet for et eller flere af disse direktiver
7) "fyringsanlæg": teknisk indretning, hvori brændsel oxyderes med henblik på anvendelse af den således frembragte varme.
Dette direktiv omfatter kun fyringsanlæg, der er bestemt til energiproduktion med undtagelse af sådanne, der direkte anvender forbrændingsprodukter i fabrikationsprocessen. Dette direktiv finder især ikke anvendelse på følgende fyringsanlæg:
a) anlæg, hvor forbrændingsprodukterne anvendes til direkte opvarmning, tørring eller enhver anden behandling af genstande eller materialer, som f.eks. opvarmningsovne eller varmebehandlingsovne
b) efterforbrændingsanlæg, dvs. teknisk udstyr, som er bestemt til at rense røggassen ved forbrænding, og som ikke drives som uafhængigt fyringsanlæg
c) anlæg til regenerering af katalysatorer til katalytisk krakning
d) anlæg til omdannelse af hydrogensulfid til svovl
e) reaktorer, der bruges i den kemiske industri
f) koksovnsblokke
g) cowpers
h) tekniske anordninger, der anvendes til fremdrift af køretøjer, skibe eller fly
i) gasturbiner, der anvendes på offshoreplatforme
j) gasturbiner, for hvilke der er meddelt godkendelse inden den 27. november 2002, eller for hvilke der efter den kompetente myndigheds opfattelse er indgivet fuldstændig anmodning om godkendelse inden den 27. november 2002, hvis anlægget sættes i drift senest den 27. november 2003, jf. dog artikel 7, stk. 1, og bilag VIII, del A og B.
Anlæg, der drives af diesel-, benzin- og gasmotorer, er ikke omfattet af dette direktiv.
Installeres to eller flere særskilte nye anlæg således, at røggassen herfra, de tekniske og økonomiske forhold taget i betragtning, efter de kompetente myndigheders vurdering vil kunne udledes gennem en fælles skorsten, betragtes en sådan kombination af anlæg som en enhed
8) "blandet anlæg": fyringsanlæg, som kan fødes samtidig eller skiftevis med to eller flere brændselstyper
9) "nyt anlæg": ethvert fyringsanlæg, hvortil den oprindelige godkendelse til opførelse eller, i mangel af en sådan procedure, den oprindelige driftstilladelse er givet fra og med den 1. juli 1987
10) "bestående anlæg": ethvert fyringsanlæg, hvortil den oprindelige godkendelse til opførelse eller, i mangel af en sådan procedure, den oprindelige driftstilladelse er givet før den 1. juli 1987
11) "biomasse": produkter bestående af vegetabilsk materiale, helt eller dele heraf, hidrørende fra landbrug eller skovbrug, der kan anvendes til udnyttelse af energiindholdet, og følgende affald, der anvendes som brændsel:
a) vegetabilsk affald fra landbrug og skovbrug
b) vegetabilsk affald fra levnedsmiddelindustrien, hvis forbrændingsvarmen genanvendes
c) fiberholdigt vegetabilsk affald fra fremstilling af jomfrupulp og fremstilling af papir fra pulp, hvis det medforbrændes på produktionsstedet, og forbrændingsvarmen genanvendes
d) korkaffald
e) træaffald undtagen træaffald, der kan indeholde halogenerede organiske forbindelser eller tungmetaller som følge af behandling med træbeskyttelsesmidler eller overfladebehandling, herunder navnlig sådant træaffald fra bygge- og nedrivningsaffald
12) "gasturbine": en roterende maskine, der omdanner termisk energi til mekanisk arbejde, og som hovedsagelig består af en kompressor, en termisk anordning, hvori brændslet oxyderes med henblik på at opvarme arbejdsvæsken, og en turbine
13) "regionerne i Fællesskabets yderste periferi": de franske oversøiske departementer for så vidt angår Frankrig, Azorerne og Madeira for så vidt angår Portugal, og de Kanariske Øer for så vidt angår Spanien.
Artikel 3
1. Medlemsstaterne udarbejder senest den 1. juli 1990 egnede programmer med henblik på gradvis at reducere de samlede årlige emissioner fra bestående anlæg. Programmerne indeholder ud over tidsfrister ligeledes de nærmere bestemmelser for gennemførelsen heraf.
2. I overensstemmelse med de programmer, der nævnes i stk. 1, skal medlemsstaterne fortsat overholde de emissionslofter og den tilsvarende procentvise reduktion, som er fastsat for SO2 i bilag I, kolonne 1-6, og for NOx i bilag II, kolonne 1-4, på de tidspunkter, som er anført i disse bilag, indtil gennemførelsen af de bestemmelser i artikel 4, der finder anvendelse på bestående anlæg.
3. Under programmernes gennemførelse bestemmer medlemsstaterne ligeledes de samlede årlige emissioner i henhold til bilag VIII, del C.
4. Sker der en betydelig og uventet ændring i energiefterspørgslen, eller er visse former for brændsel eller visse kraftværker ikke længere disponible i samme omfang som før, og skaber dette alvorlige tekniske vanskeligheder for, at en medlemsstat kan gennemføre det program, der er beskrevet i stk. 1, træffer Kommissionen efter anmodning fra den pågældende medlemsstat og under hensyntagen til anmodningens art afgørelse om for denne medlemsstat at ændre emissionslofterne og/eller de datoer, der er fastsat i bilag I og II, og meddeler denne afgørelse til Rådet og medlemsstaterne. Enhver medlemsstat kan inden tre måneder forelægge Kommissionens afgørelse for Rådet. Rådet, der træffer afgørelse med kvalificeret flertal, kan inden tre måneder træffe anden beslutning.
Artikel 4
1. Med forbehold af artikel 17 træffer medlemsstaterne passende foranstaltninger for at sikre, at alle godkendelser til opførelse eller, hvis der ikke kræves sådanne, til drift af nye anlæg, for hvilke der efter den kompetente myndigheds mening er indgivet fuldstændig anmodning om godkendelse inden den 27. november 2002, hvis anlægget sættes i drift senest den 27. november 2003, indeholder krav om overholdelse af de grænseværdier, der er fastlagt i del A i bilag III-VII for emissioner af SO2, NOx og støv.
2. Medlemsstaterne træffer passende foranstaltninger til at sikre, at alle godkendelser til opførelse eller, hvis der ikke kræves sådanne, til drift af nye anlæg bortset fra dem, der er omfattet af stk. 1, indeholder betingelser vedrørende overholdelse af emissionsgrænseværdierne i del B i bilag III-VII for SO2, NOx og støv.
3. Med forbehold af direktiv 96/61/EF og Rådets direktiv 96/62/EF af 27. september 1996 om vurdering og styring af luftkvalitet(12) skal medlemsstaterne senest den 1. januar 2008 have opnået betydelige emissionsreduktioner ved at:
a) træffe passende foranstaltninger til at sikre, at alle godkendelser til drift af bestående anlæg indeholder betingelser vedrørende overholdelse af emissionsgrænseværdierne for nye anlæg, der er omhandlet i stk. 1, eller
b) sikre, at bestående anlæg underlægges den nationale emissionsreduktionsplan, der er omhandlet i stk. 6
og i givet fald ved anvendelse af artikel 5, 7 og 8.
4. Med forbehold af direktiv 96/61/EF og 96/62/EF kan bestående anlæg undtages fra at overholde de emissionsgrænseværdier, der er henvist til i stk. 3, og fra at blive underlagt den nationale emissionsreduktionsplan på følgende betingelser:
a) driftslederen af et bestående anlæg forpligter sig i en skriftlig erklæring, der forelægges den kompetente myndighed senest den 30. juni 2004, til ikke at drive anlægget i mere end 20000 driftstimer fra den 1. januar 2008 og indtil den 31. december 2015
b) driftslederen forelægger hvert år den kompetente myndighed en oversigt over, hvor megen tid der er brugt, og hvor megen tid der er tilbage til den resterende del af anlæggets driftsperiode.
5. Medlemsstaterne kan kræve overholdelse af emissionsgrænseværdier og af gennemførelsesfrister, som er strengere end de grænser, der er angivet i stk. 1, 2, 3 og 4 og artikel 10. De kan føje andre forurenende stoffer hertil samt stille yderligere krav eller kræve tilpasning af anlæggene til den tekniske udvikling.
6. Medlemsstaterne kan med forbehold af dette direktiv og direktiv 96/61/EF og under hensyntagen til omkostninger og fordele samt deres forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/81/EF af 23. oktober 2001 om nationale emissionslofter for visse luftforurenende stoffer(13) samt direktiv 96/62/EF fastlægge og gennemføre en national emissionsreduktionsplan for bestående anlæg under hensyn til bl.a. overholdelse af lofterne i bilag I og II.
Den nationale emissionsreduktionsplan skal reducere de samlede årlige emissioner af NOx, SO2 og støv fra bestående anlæg til de niveauer, der ville være blevet nået ved at anvende de emissionsgrænseværdier, der nævnes i stk. 3, på bestående anlæg i drift i 2000 (herunder anlæg, der i 2000 har gennemgået en rehabiliteringsplan, godkendt af den kompetente myndighed, for at opfylde kravene om emissionsreduktion i den nationale lovgivning) på grundlag af hvert anlægs faktiske årlige driftstid, brændselsforbrug og termiske effekt i de sidste fem driftsår til og med 2000.
Lukning af et anlæg i den nationale emissionsreduktionsplan må ikke medføre en forøgelse af den samlede årlige emission fra de resterende anlæg i planen.
Den nationale emissionsreduktionsplan kan under ingen omstændigheder undtage et anlæg fra bestemmelserne i den relevante fællesskabslovgivning, herunder direktiv 96/61/EF.
Følgende betingelser gælder for nationale emissionsreduktionsplaner:
a) Planen skal omfatte målsætningerne og de dertil knyttede mål, foranstaltninger og tidsplaner med henblik på at nå disse målsætninger og mål samt en tilsynsordning.
b) Medlemsstaterne meddeler Kommissionen deres nationale emissionsreduktionsplan senest den 27. november 2003.
c) Inden seks måneder efter den i litra b) nævnte meddelelse vurderer Kommissionen, hvorvidt planen opfylder kravene i dette stykke. Hvis Kommissionen finder, at dette ikke er tilfældet, underretter den medlemsstaten herom, og inden for de efterfølgende tre måneder meddeler medlemsstaten de foranstaltninger, den har truffet for at sikre, at kravene i dette stykke opfyldes.
d) Kommissionen udarbejder inden den 27. november 2002 retningslinjer, som skal hjælpe medlemsstaterne i udarbejdelsen af planerne.
7. Senest den 31. december 2004 aflægger Kommissionen på baggrund af fremskridtene med at beskytte den menneskelige sundhed og med at nå Fællesskabets miljømål for forsuring og for luftkvalitet i henhold til direktiv 96/62/EF rapport til Europa-Parlamentet og Rådet, hvori den vurderer
a) behovet for yderligere foranstaltninger
b) omfanget af tungmetalemissioner fra store fyringsanlæg
c) omkostningseffektiviteten og omkostninger og fordele ved yderligere emissionsreduktioner i fyringsanlægssektoren i medlemsstaterne sammenlignet med andre sektorer
d) emissionsreduktionernes tekniske og økonomiske gennemførlighed
e) de virkninger, som både de standarder, der er fastsat for store fyringsanlæg, herunder bestemmelserne om indenlandsk fast brændsel, og konkurrencesituationen på energimarkedet har på miljøet og det indre marked
f) alle nationale emissionsreduktionsplaner, som medlemsstaterne har forelagt i henhold til stk. 6.
Kommissionen medtager i sin rapport et passende forslag til mulige ophørstidspunkter for anvendelsen af eller til lavere grænseværdier for undtagelsen i fodnote 2 i bilag VI, del A.
8. Den i stk. 7 omhandlede rapport ledsages eventuelt af passende forslag under hensyn til direktiv 96/61/EF.
Artikel 5
Uanset bilag III gælder følgende:
1) For anlæg med en nominel termisk effekt på mindst 400 MW, som ikke er i drift i mere end følgende antal timer om året (som rullende gennemsnit over en femårs periode):
- indtil den 31. december 2015: 2000 timer
- fra den 1. januar 2016: 1500 timer
gælder en grænseværdi på 800 mg/Nm3 for emission af SO2.
Denne bestemmelse gælder ikke for nye anlæg, for hvilke der er meddelt godkendelse i henhold til artikel 4, stk. 2.
2) Indtil den 31. december 1999 kan Kongeriget Spanien give tilladelse til nye anlæg med en nominel termisk effekt på mindst 500 MW, der anvender indenlandsk eller importeret fast brændsel; anlæggene skal være taget i brug inden udgangen af år 2005 og opfylde følgende betingelser:
a) i tilfælde af importeret fast brændsel en emissionsgrænseværdi for SO2 på 800 mg/Nm3
b) i tilfælde af indenlandsk fast brændsel en minimumssats for afsvovling på 60 %
forudsat at den samlede tilladte effekt for sådanne anlæg, på hvilke denne undtagelse finder anvendelse, ikke overstiger:
- 2000 MWe i tilfælde af anlæg, der anvender indenlandsk fast brændsel
- i tilfælde af anlæg, der anvender importeret fast brændsel, enten 7500 MWe eller 50 % af hele den nye kapacitet for alle anlæg, der anvender fast brændsel, og hvortil der er givet tilladelse indtil den 31. december 1999, idet det laveste tal lægges til grund.
Artikel 6
I forbindelse med nye anlæg, for hvilke der er meddelt godkendelse i henhold til artikel 4, stk. 2, eller anlæg, som er omfattet af artikel 10, sikrer medlemsstaterne, at den tekniske og økonomiske gennemførlighed med henblik på kombineret kraftvarmeproduktion undersøges. Hvis denne gennemførlighed bekræftes, udvikles anlæggene i overensstemmelse hermed under hensyn til markeds- og distributionsforholdene.
Artikel 7
1. Medlemsstaterne sikrer, at det af de i artikel 4 omhandlede godkendelser fremgår, hvilke procedurer der skal anvendes i tilfælde af, at rensningsudstyret ikke fungerer korrekt eller svigter. Hvis udstyret svigter, skal den kompetente myndighed navnlig kræve, at driftslederen indskrænker eller standser driften, såfremt der ikke er opnået normal drift i løbet af 24 timer, eller driver anlægget med brændsel, der ikke forurener meget. Den kompetente myndighed skal under alle omstændigheder underrettes inden for 48 timer. Under ingen omstændigheder må den samlede varighed af drift uden rensning i nogen tolvmåneders periode overskride 120 timer. Den kompetente myndighed kan indrømme undtagelser fra fristerne på 24 og 120 timer i tilfælde, hvor den mener
a) at der er et tungerevejende behov for at opretholde energiforsyningen, eller
b) at det anlæg, hvor der er sket et svigt, i en begrænset periode vil blive erstattet af et andet anlæg, som medfører en samlet emissionsforøgelse.
2. Den kompetente myndighed kan i op til seks måneder meddele dispensation fra kravet om overholdelse af de i artikel 4 omhandlede grænseværdier for emission af svovldioxid for anlæg, der med henblik herpå normalt anvender svovlfattigt brændsel, når driftslederen ikke kan overholde disse grænseværdier på grund af en afbrydelse i forsyningen med svovlfattigt brændsel, fordi der er opstået alvorlig mangel på denne vare. Kommissionen underrettes straks om sådanne tilfælde.
3. Den kompetente myndighed kan tillade en undtagelse fra pligten til at overholde de i artikel 4 omhandlede emissionsgrænseværdier i tilfælde, hvor et anlæg, der normalt anvender gasformigt brændsel, og som ellers skulle udstyres med et røggasrensningsanlæg, undtagelsesvis og i en periode på højst ti dage, undtagen når der er en tungerevejende grund til at opretholde energiforsyningen, på grund af en pludselig afbrydelse i gasforsyningen må anvende andet brændsel. Den kompetente myndighed skal straks underrettes om hvert specifikt tilfælde, når det opstår. Medlemsstaterne underretter straks Kommissionen om de i dette stykke omhandlede tilfælde.
Artikel 8
1. I tilfælde af blandede anlæg, der benytter to eller flere brændselstyper samtidig, fastsætter den kompetente myndighed emissionsgrænseværdierne således ved meddelelse af den godkendelse, der omhandles i artikel 4, stk. 1 og 2, og i det tilfælde, hvor sådanne anlæg er omfattet af artikel 4, stk. 3, eller artikel 10:
a) for det første ved at anvende emissionsgrænseværdien for hver brændselstype og hvert forurenende stof svarende til anlæggets nominelle termiske effekt, som angivet i bilag III-VII
b) for det andet ved at bestemme de vægtede emissionsgrænseværdier for hver brændselstype; disse fremkommer ved at gange hver af ovennævnte grænseværdier med den termiske effekt fra hver brændselstype og ved at dividere resultatet af hver multiplikation med summen af den termiske effekt fra samtlige brændselstyper
c) for det tredje ved at lægge de vægtede grænseværdier for hver brændselstype sammen.
2. I blandede anlæg, hvor der alene eller sammen med andet brændsel anvendes destillations- og omdannelsesrestprodukter fra råolieraffinering til eget forbrug, finder bestemmelserne vedrørende den brændselstype, der har den højeste emissionsgrænseværdi (bestemmende brændselstype), anvendelse, uanset stk. 1, såfremt den termiske effekt, denne brændselstype afgiver under anlæggets drift, udgør mindst 50 % af summen af den termiske effekt fra samtlige brændselstyper.
Såfremt varmemængden fra den bestemmende brændselstype er mindre end 50 %, fastsættes emissionsgrænseværdien i forhold til den termiske effekt fra hver af brændselstyperne på baggrund af summen af den termiske effekt fra samtlige brændselstyper:
a) for det første ved at anvende emissionsgrænseværdien for hver brændselstype og hvert forurenende stof svarende til anlæggets nominelle termiske effekt, som angivet i bilag III-VII
b) for det andet ved at beregne emissionsgrænseværdien for den bestemmende brændselstype (den brændselstype, der har den højeste emissionsgrænseværdi efter bilag III-VII eller, hvor der er tale om to brændselstyper med samme emissionsgrænseværdi, den type, der afgiver den største termiske effekt); denne værdi fremkommer ved at gange den i bilag III-VII omhandlede emissionsgrænseværdi for denne brændselstype med en faktor på to og ved fra resultatet at trække emissionsgrænseværdien for den brændselstype, der har den mindste emissionsgrænseværdi
c) for det tredje ved at bestemme de vægtede emissionsgrænseværdier for hver brændselstype; disse fremkommer ved at gange grænseværdien for den bestemmende brændselstype med den termiske effekt fra denne og ved at gange hver af de øvrige grænseværdier med den termiske effekt fra hver brændselstype og ved at dividere resultatet af hver multiplikation med summen af den termiske effekt fra samtlige brændselstyper
d) for det fjerde ved at lægge de vægtede grænseværdier for hver brændselstype sammen.
3. Som alternativ til stk. 2 kan følgende gennemsnitlige emissionsgrænseværdier anvendes for svovldioxid (uanset den anvendte brændselsblanding):
a) for anlæg som omhandlet i artikel 4, stk. 1 og 3: 1000 mg/Nm3 som et gennemsnit af alle raffinaderiets anlæg
b) for nye anlæg som omhandlet i artikel 4, stk. 2: 600 mg/Nm3 som et gennemsnit af alle raffinaderiets anlæg, undtagen gasturbiner.
De kompetente myndigheder sikrer, at anvendelsen af denne bestemmelse ikke medfører en stigning i emissionerne fra de bestående anlæg.
4. Ved meddelelse af den godkendelse, der omhandles i artikel 4, stk. 1 og 2, til blandede anlæg, der benytter to eller flere brændselstyper skiftevis, samt til anlæg der omfattes af artikel 4, stk. 3, eller artikel 10, finder de i bilag III-VII fastsatte emissionsgrænseværdier, der svarer til hver anvendt brændselstype, anvendelse.
Artikel 9
Røggas fra fyringsanlæg udledes under kontrol gennem en skorsten. Godkendelsen, der omhandles i artikel 4, og godkendelser til anlæg, der omfattes af artikel 10, fastlægger udledningsvilkårene. Den kompetente myndighed skal navnlig sikre, at skorstenens højde beregnes på en sådan måde, at sundhed og miljø beskyttes.
Artikel 10
Når et fyringsanlægs effekt udvides med mindst 50 MW, gælder emissionsgrænseværdierne i del B i bilag III-VII for den nye del af anlægget, og de fastsættes i forhold til det samlede anlægs termiske effekt. Denne bestemmelse gælder ikke for de i artikel 8, stk. 2 og 3, nævnte tilfælde.
Når driftslederen af et fyringsanlæg planlægger en ændring som omhandlet i artikel 2, stk. 10, litra b), og artikel 12, stk. 2, i direktiv 96/61/EF, finder emissionsgrænseværdierne i del B i bilag III-VII vedrørende SO2, NOx og støv anvendelse.
Artikel 11
Hvis der opføres fyringsanlæg, der i væsentlig grad vil kunne påvirke miljøet i en anden medlemsstat, skal medlemsstaterne sikre, at der finder tilstrækkelig oplysning og konsultation sted i overensstemmelse med artikel 7 i Rådets direktiv 85/337/EØF af 27. juni 1985 om vurdering af konsekvenserne for miljøet af visse offentlige og private projekter(14).
Artikel 12
Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til i overensstemmelse med del A i bilag VIII at kontrollere emission fra de af dette direktiv omfattede fyringsanlæg og kontrollere alle andre værdier, der kræves for at gennemføre dette direktiv. Medlemsstaterne kan kræve, at denne kontrol foretages for driftslederens regning.
Artikel 13
Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at driftslederen inden for rimelige tidsfrister underretter de kompetente myndigheder om resultaterne af kontinuerlige målinger, afprøvninger af måleapparatur, stikprøvemålinger samt enhver anden måling, der gennemføres for at vurdere, om dette direktiv overholdes.
Artikel 14
1. Ved kontinuerlige målinger anses emissionsgrænseværdierne i del A i bilag III-VII, punkt A, for overholdt, når en vurdering af resultaterne for driftstiden inden for et kalenderår viser, at
a) ingen af gennemsnitsværdierne pr. kalendermåned overskrider emissionsgrænseværdierne, og
b) for
i) SO2 og støv: 97 % af alle gennemsnitsværdier, målt over 48 timer, ikke overskrider 110 % af emissionsgrænseværdierne
ii) NOx: 95 % af alle gennemsnitsværdier, målt over 48 timer, ikke overskrider 110 % af emissionsgrænseværdierne.
Der tages ikke hensyn til de tidsrum, der er omhandlet i artikel 7, eller til opstarts- og nedlukningsperioder.
2. I tilfælde, hvor der kun kræves stikprøvemålinger eller andre egnede fremgangsmåder til bestemmelse af emissioner, anses emissionsgrænseværdierne i bilag III-VII for at være overholdt, hvis resultaterne af hver serie af målinger eller af de andre fremgangsmåder, som er defineret og fastlagt i henhold til de af de kompetente myndigheder fastsatte bestemmelser, ikke overskrider emissionsgrænseværdien.
3. I de i artikel 5, stk. 2 og 3, omhandlede tilfælde anses afsvovlingsgraden for at være overholdt, når vurderingen af de i bilag VIII, del A, punkt 3, foreskrevne målinger viser, at alle middelværdierne pr. kalendermåned eller alle de rullende middelværdier pr. måned når op på de krævede afsvovlingsgrader.
Der tages ikke hensyn til de tidsrum, der er omhandlet i artikel 7, eller til opstarts- og nedlukningsperioder.
4. For nye anlæg, for hvilke der er meddelt godkendelse i medfør af artikel 4, stk. 2, anses emissionsgrænseværdierne for driftstimer inden for et kalenderår for overholdt, såfremt
a) ingen af de validerede daglige gennemsnitsværdier overskrider de relevante tal, der er fastsat i del B i bilag III-VII, og
b) 95 % af alle de validerede timegennemsnitsværdier i løbet af et år ikke overskrider de relevante tal, der er fastsat i del B i bilag III-VII, med mere end 200 %.
Definitionerne på "validerede gennemsnitsværdier" er fastsat i bilag VIII, del A, punkt 6.
Der tages ikke hensyn til de tidsrum, der er omhandlet i artikel 7, eller til opstarts- og nedlukningsperioder.
Artikel 15
1. Medlemsstaterne underretter senest den 31. december 1990 Kommissionen om de programmer, de har iværksat i medfør af artikel 3, stk. 1.
Senest et år efter afslutningen af de forskellige faser i reduktionen af emissionerne fra bestående anlæg, forelægger medlemsstaterne Kommissionen en sammenfattende rapport om resultaterne af gennemførelsen af programmerne.
Der skal endvidere forelægges en midtvejsrapport for hver enkelt fase.
2. De i stk. 1 nævnte rapporter skal give et samlet overblik over
a) alle de fyringsanlæg, der er omfattet af dette direktiv
b) deres emissioner af SO2 og NOx udtrykt i tons om året og i form af koncentrationerne af disse stoffer i røggassen
c) trufne eller påtænkte foranstaltninger til begrænsning af emissionerne samt ændringer i valget af anvendt brændsel
d) foretagne eller påtænkte ændringer i driftsformen
e) gennemførte eller påtænkte endelige standsninger af driften af fyringsanlæg, og
f) i givet fald emissionsgrænseværdier, som er pålagt ved programmerne for bestående anlæg.
Ved bestemmelsen af årlige emissioner og koncentrationer af forurenende stoffer i røggas tager medlemsstaterne hensyn til artikel 12, 13 og 14.
3. De medlemsstater, der anvender artikel 5 eller bestemmelserne i noten til bilag III eller fodnoterne i del A i bilag VI, underretter hvert år Kommissionen herom.
Artikel 16
Medlemsstaterne fastsætter de sanktioner, der skal anvendes ved overtrædelse af de nationale bestemmelser, der er vedtaget i henhold til dette direktiv. Disse sanktioner skal være effektive, stå i rimeligt forhold til overtrædelsen og have præventiv virkning.
Artikel 17
1. Med forbehold af stk. 2 ophæves direktiv 88/609/EØF med virkning fra den 27. november 2002, uden at dette berører medlemsstaternes forpligtelser med hensyn til tidsfrister for gennemførelse og anvendelse af direktivet, jf. bilag IX.
2. Med hensyn til nye anlæg, der er godkendt før den 27. november 2002, som omhandlet i artikel 4, stk. 1, i nærværende direktiv, forbliver artikel 4, stk. 1, artikel 5, stk. 2, artikel 6 og artikel 15, stk. 3, i direktiv 88/609/EØF, som ændret ved direktiv 94/66/EF, samt bilag III, VI, VIII og bilag IX, del A, punkt 2, hertil i kraft indtil den 1. januar 2008, hvorefter de ophæves.
3. Henvisninger til direktiv 88/609/EØF skal forstås som henvisninger til nærværende direktiv og læses i overensstemmelse med sammenligningsskemaet i bilag X.
Artikel 18
1. Medlemsstaterne sætter de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv inden den 27. november 2002. De underretter straks Kommissionen herom.
Disse love og bestemmelser skal ved vedtagelsen indeholde en henvisning til dette direktiv eller skal ved offentliggørelsen ledsages af en sådan henvisning. De nærmere regler for henvisningen fastsættes af medlemsstaterne.
2. For bestående anlæg og for nye anlæg, for hvilke der er meddelt tilladelse i medfør af artikel 4, stk. 1, finder bestemmelserne i bilag VIII, del A, punkt 2, anvendelse fra den 27. november 2004.
3. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen teksten til de nationale retsforskrifter, som de udsteder på det område, der er omfattet af dette direktiv.
Artikel 19
Dette direktiv træder i kraft på dagen for offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende.
Artikel 20
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.
Udfærdiget i Luxembourg, den 23. oktober 2001.
Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2001/80/EY,
annettu 23 päivänä lokakuuta 2001,
tiettyjen suurista polttolaitoksista ilmaan joutuvien epäpuhtauspäästöjen rajoittamisesta
EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka
ottavat huomioon yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 175 artiklan 1 kohdan,
ottavat huomioon komission ehdotuksen(1),
ottavat huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon(2),
ovat kuulleet alueiden komiteaa,
noudattavat perustamissopimuksen 251 artiklassa tarkoitettua menettelyä(3), ja ottavat huomioon sovittelukomitean 2 päivänä elokuuta 2001 hyväksymän yhteisen tekstin,
sekä katsovat seuraavaa:
(1) Tiettyjen suurista polttolaitoksista ilmaan pääsevien epäpuhtauspäästöjen rajoittamisesta 24 päivänä marraskuuta 1988 annettu neuvoston direktiivi 88/609/ETY(4) on osaltaan vaikuttanut suurista polttolaitoksista ilmakehään joutuvien päästöjen vähentämiseen ja rajoittamiseen. Selkeyden vuoksi direktiivi olisi laadittava uudelleen.
(2) Viidennessä ympäristöalan toimintaohjelmassa(5) asetetaan tavoitteiksi, että tiettyjen happamoittavien epäpuhtauksien, kuten rikkidioksidin (SO2) ja typen oksidien (NOx), kriittisiä kuormituksia ja tasoja ei olisi missään vaiheessa ylitettävä, ja ilmanlaadun osalta, että ihmisiä suojellaan tehokkaasti ilman epäpuhtauksien aiheuttamilta tunnustetuilta terveyteen kohdistuvilta riskeiltä.
(3) Kaikki jäsenvaltiot ovat allekirjoittaneet valtiosta toiseen tapahtuvasta ilman epäpuhtauksien kaukokulkeutumisesta tehtyyn Yhdistyneiden Kansakuntien Euroopan talouskomission (UNECE) vuoden 1979 yleissopimukseen liittyvän happamoitumisen, rehevöitymisen ja alailmakehän otsonin torjumista koskevan Göteborgin pöytäkirjan, joka hyväksyttiin 1 päivänä joulukuuta 1999.
(4) Komissio on julkaissut tiedonannon yhteisön strategiasta happamoitumisen torjumiseksi, jossa direktiivin 88/609/ETY tarkistamista pidetään strategian olennaisena osana, ja jossa pitkän aikavälin tavoitteena on vähentää rikkidioksidi- ja typenoksidipäästöjä riittävästi siten, että laskeumat ja pitoisuudet saadaan kriittistä kuormitusta ja tasoa pienemmiksi.
(5) Perustamissopimuksen 5 artiklassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti ei tavoitetta vähentää suurten polttolaitosten happamoittavia päästöjä voida riittävällä tavalla saavuttaa yksittäisten jäsenvaltioiden toimin eikä niiden epäyhtenäinen toiminta takaa asetetun tavoitteen saavuttamista. Koska happamoittavia päästöjä on vähennettävä koko yhteisössä, on tehokkaampaa toimia yhteisön tasolla.
(6) Olemassa olevat suuret polttolaitokset ovat merkittäviä rikkidioksidi- ja typenoksidipäästöjen lähteitä yhteisössä, ja näitä päästöjä on vähennettävä. Sen vuoksi on tarpeen mukauttaa lähestymistapaa suurten polttolaitosten alan erilaisiin ominaispiirteisiin jäsenvaltioissa.
(7) Ympäristön pilaantumisen ehkäisemisen ja vähentämisen yhtenäistämiseksi 24 päivänä syyskuuta 1996 annetussa neuvoston direktiivissä 96/61/EY(6) esitetään ympäristön pilaantumisen ehkäisemiseen ja vähentämiseen yhtenäistetty lähestymistapa, jossa laitoksen ympäristövaikutusten kaikki osatekijät otetaan huomioon yhtenäisellä tavalla. Direktiivin 96/61/EY soveltamisalaan kuuluvat nimellislämpöteholtaan yli 50MW:n polttolaitokset. Mainitun direktiivin 15 artiklan 3 kohdassa säädetään, että komissio julkaisee joka kolmas vuosi jäsenvaltioiden toimittamien aineistojen perusteella luettelon tärkeimmistä päästöistä ja niiden aiheuttajista. Direktiivin 18 artiklassa säädetään, että neuvosto vahvistaa komission ehdotuksesta ja erityisesti mainitun direktiivin 16 artiklassa säädetyn tietojen vaihdon perusteella perustamissopimuksessa määrätyn menettelyn mukaisesti päästöjen raja-arvot niille aineille, joiden suhteen yhteisön toimien tarve on todettu.
(8) Tässä direktiivissä asetettujen päästöjen raja-arvojen noudattamista olisi pidettävä välttämättömänä mutta ei riittävänä edellytyksenä direktiivissä 96/61/EY asetettujen, parhaita käytettävissä olevia tekniikoita koskevien vaatimusten täyttymiselle. Näiden vaatimusten noudattaminen voi merkitä aiempaa tiukempia päästöjen raja-arvoja, muille aineille ja väliaineille asetettavia päästöjen raja-arvoja sekä muita asiaankuuluvia edellytyksiä.
(9) Teollisuudella on viidentoista vuoden kokemus suurten polttolaitosten epäpuhtauspäästöjen vähentämistekniikoiden soveltamisesta.
(10) Valtiosta toiseen tapahtuvaa ilman epäpuhtauksien kaukokulkeutumista koskevan Yhdistyneiden Kansakuntien Euroopan talouskomission (UNECE) yleissopimuksen raskasmetalleja koskevassa pöytäkirjassa suositellaan ryhtymistä toimiin tiettyjen laitosten raskasmetallipäästöjen vähentämiseksi. Tiedetään, että hiukkaspäästöjen vähentäminen suodattimilla tuo etuja, sillä se vähentää hiukkasiin kiinnittyneitä raskasmetallipäästöjä.
(11) Sähköntuotantolaitokset ovat tärkeä osa suurten polttolaitosten alaa.
(12) Sähkön sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä 19 päivänä joulukuuta 1996 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 96/92/EY(7) tarkoituksena on jakaa uutta tuotantokapasiteettia alan uusille yrittäjille.
(13) Yhteisö on sitoutunut vähentämään hiilidioksidipäästöjä. Lämmön ja sähkön yhdistetty tuotanto, kun se on toteutettavissa, on merkittävä mahdollisuus parantaa polttoaineen käytön kokonaishyötysuhdetta.
(14) Maakaasun käyttö sähköntuotantoon on jo huomattavasti lisääntynyt ja se lisääntynee edelleen erityisesti kaasuturbiinien käytön myötä.
(15) Biomassasta saatavan energian tuotannon lisääntymisen huomioon ottaen erityiset päästöstandardit tälle polttoaineelle ovat perusteltuja.
(16) Yhteisön jätehuoltostrategiasta 24 päivänä helmikuuta 1997 annetussa neuvoston päätöslauselmassa(8) korostetaan, että on tarpeen edistää jätteiden hyödyntämistä ja todetaan, että jätteenpolttolaitosten toimintaan olisi sovellettava tarkoituksenmukaisia päästöstandardeja, jotta varmistetaan ympäristönsuojelun korkea taso.
(17) Teollisuudella on kokemusta suurten polttolaitosten päästöjen merkittävimpien epäpuhtauksien mittaustekniikoista ja -laitteista. Euroopan standardointikomitea (CEN) on ryhtynyt luomaan puitteita, joissa voidaan varmistaa mittaustulosten vertailukelpoisuus yhteisössä ja taata tällaisten mittaustulosten korkea laatutaso.
(18) On tarpeen lisätä tietoa suurten polttolaitosten päästöjen merkittävimmistä epäpuhtauksista. Jotta tällaisen tiedon perusteella saisi todellisuutta vastaavan käsityksen laitoksen päästötasosta, tietoja olisi verrattava myös laitoksen energiankulutusta koskeviin tietoihin.
(19) Tällä direktiivillä ei ole vaikutusta määräaikoihin, joiden kuluessa jäsenvaltioiden on saatettava direktiivi 88/609/ETY osaksi kansallista lainsäädäntöä ja pantava se täytäntöön,
OVAT ANTANEET TÄMÄN DIREKTIIVIN:
1 artikla
Tämä direktiivi koskee polttoainetyypistä (kiinteä, nestemäinen, kaasumainen) riippumatta polttolaitoksia, joiden nimellisteho on vähintään 50 MW.
2 artikla
Tässä direktiivissä tarkoitetaan:
1) "päästöllä" aineiden päästämistä ilmaan polttolaitoksesta;
2) "savukaasulla" kaasupäästöjä, jotka sisältävät kiinteitä, nestemäisiä tai kaasumaisia päästöjä; niiden tilavuusvirrat on ilmaistava kuutiometreinä tunnissa standardilämpötilassa (273 K) ja -paineessa (101,3 kPa) vesihöyryn määrän mukaan tehtävän korjauksen jälkeen, jäljempänä (Nm3/h);
3) "päästöjen raja-arvolla" polttolaitoksesta tulevien savukaasujen sisältämän aineen sallittua määrää, joka voidaan päästää ilmaan tietyn ajan kuluessa; se määritellään massan osuutena savukaasujen tilavuudesta, mg/Nm3, olettaen, että savukaasun happipitoisuus nestemäisten ja kaasumaisten polttoaineiden osalta on kolme prosenttia, kiinteiden polttoaineiden osalta kuusi prosenttia ja kaasuturbiinien osalta 15 prosenttia savukaasun tilavuudesta;
4) "rikinpoistoasteella" polttolaitoksella tietyn ajan kuluessa ilmaan päästämättä jätetyn rikin määrän suhdetta polttolaitoksen laitteisiin syötetyn ja saman ajan kuluessa käytetyn polttoaineen rikin määrään;
5) "käyttäjällä" luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä, joka käyttää polttolaitosta tai jolla on taikka jolle on uskottu päätösvalta sitä koskevissa taloudellisissa ratkaisuissa;
6) "polttoaineella" kaikkia kiinteitä, nestemäisiä tai kaasumaisia poltettavia aineita, joita polttolaitoksessa poltetaan, lukuun ottamatta jätteitä, joihin sovelletaan yhdyskuntajätteiden uusien polttolaitosten aiheuttaman ilman pilaantumisen ehkäisemisestä 8 päivänä kesäkuuta 1989 annettua neuvoston direktiiviä 89/369/ETY(9), yhdyskuntajätteiden olemassa olevien polttolaitosten aiheuttaman ilman pilaantumisen ehkäisemisestä 21 päivänä kesäkuuta 1989 annettua neuvoston direktiiviä, 89/429/ETY(10), ja vaarallisten jätteiden polttamisesta 16 päivänä joulukuuta 1994 annettua neuvoston direktiiviä 94/67/EY(11), tai myöhempää yhteisön säädöstä, jolla kumotaan ja korvataan yksi tai useampia näistä direktiiveistä;
7) "polttolaitoksella" teknisiä laitteita, joissa polttoaineet hapetetaan, jotta täten syntyvää lämpöä voidaan käyttää.
Tätä direktiiviä sovelletaan vain energiantuotantoon tarkoitettuihin polttolaitoksiin, lukuun ottamatta niitä, jotka käyttävät palamistuotteita suoraan hyväkseen valmistusprosesseissa. Tätä direktiiviä ei sovelleta erityisesti seuraaviin laitoksiin:
a) laitokset, joissa palamistuotteita käytetään suoraan lämmitykseen, kuivaukseen tai esineiden tai materiaalien muuhun käsittelyyn, esimerkiksi uudelleenlämmitysuunit ja lämpökäsittelyuunit,
b) jälkipolttolaitokset, toisin sanoen kaikki tekniset laitteet, jotka on suunniteltu puhdistamaan savukaasuja polttamalla, ja joita ei käytetä erillisinä polttolaitoksina,
c) katalyyttisia krakkauskatalyyttejä regeneroivat laitteet,
d) laitteet, joilla rikkivety muunnetaan rikiksi,
e) kemianteollisuudessa käytetyt reaktorit,
f) koksaamot,
g) Cowperin ilmankuumentimet,
h) ajoneuvon, aluksen tai ilma-aluksen käyttövoiman tuottamiseen käytettävät tekniset laitteet,
i) offshore-lautoilla käytettävät kaasuturbiinit,
j) kaasuturbiinit, joille on myönnetty lupa ennen 27 päivää marraskuuta 2002 tai joiden osalta on toimivaltaisen viranomaisen näkemyksen mukaan jätetty täydellinen lupahakemus ennen 27 päivää marraskuuta 2002, edellyttäen, että laitos on otettu käyttöön viimeistään 27 päivänä marraskuuta 2003, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 7 artiklan 1 kohdan ja liitteessä VIII olevan A ja B osan soveltamista.
Laitokset, jotka toimivat diesel-, bensiini- tai kaasukäyttöisillä moottoreilla, eivät kuulu tämän direktiivin soveltamisalaan.
Kun kaksi tai useampia uusia laitoksia rakennetaan siten, että toimivaltaisten viranomaisten mielestä niiden savukaasut voitaisiin tekniset ja taloudelliset tekijät huomioon ottaen poistaa yhteisen piipun kautta, tällaisten laitosten muodostamaa kokonaisuutta pidetään yhtenä yksikkönä;
8) "monipolttoaineyksiköllä" polttolaitoksia, joissa voidaan yhtä aikaa tai vuorotellen polttaa kahta tai useampaa polttoainetta;
9) "uudella laitoksella" polttolaitoksia, joiden alkuperäinen rakennuslupa, tai, jos tällaista menettelyä ei ole, alkuperäinen käyttölupa on myönnetty 1 päivänä heinäkuuta 1987 tai sen jälkeen;
10) "olemassa olevalla laitoksella" polttolaitoksia, joiden alkuperäinen rakennuslupa, tai, jos tällaista menettelyä ei ole, alkuperäinen käyttölupa on myönnetty ennen 1 päivää heinäkuuta 1987;
11) "biomassalla" tuotteita, jotka muodostuvat maa- tai metsätaloudesta peräisin olevasta kasviaineksesta tai sen osasta, jota voidaan käyttää sen energiasisällön hyödyntämiseen polttoaineena, ja seuraavia polttoaineena käytettyjä jätteitä:
a) maa- ja metsätalouden kasviperäinen jäte,
b) elintarviketeollisuuden kasviperäinen jäte, jos syntyvä lämpö hyödynnetään,
c) ensiömassan tuotannon ja massasta valmistettavan paperin tuotannon yhteydessä syntyvä kuituainetta sisältävä kasviperäinen jäte, jos rinnakkaispoltto tapahtuu tuotantopaikalla ja syntyvä lämpö hyödynnetään,
d) korkkijäte,
e) puujäte, lukuun ottamatta puujätettä, joka voi puunsuoja-ainekäsittelyn tai pinnoituksen seurauksena sisältää halogenoituja orgaanisia yhdisteitä tai raskasmetalleja, ja johon kuuluu erityisesti tällainen puujäte, joka on peräisin rakennus- ja purkujätteestä;
12) "kaasuturbiinilla" lämpöenergian mekaaniseksi työksi muuttavaa pyörivää konetta, jonka pääosat ovat kompressori, lämpölaite, jossa polttoaine hapetetaan työaineen kuumentamiseksi, ja turbiini;
13) "syrjäisimmillä alueilla" Ranskan merentakaisia departementteja Ranskan osalta, Azoreja ja Madeiraa Portugalin osalta ja Kanariansaaria Espanjan osalta.
3 artikla
1. Jäsenvaltioiden on 1 päivään heinäkuuta 1990 mennessä laadittava asianmukaiset ohjelmat olemassa olevien laitosten kokonaisvuosipäästöjen asteittaiseksi vähentämiseksi. Ohjelmiin on sisällyttävä aikataulut ja täytäntöönpanomenettelyt.
2. Jäsenvaltioiden on 1 kohdassa mainittujen ohjelmien mukaisesti jatkettava päästöjen enimmäismäärien ja vastaavien prosentuaalisten vähennysten, jotka rikkidioksidin osalta on vahvistettu liitteessä I olevassa 1-6 sarakkeessa ja typen oksidien osalta liitteessä II olevassa 1-4 sarakkeessa, noudattamista mainituissa liitteissä säädettyihin päivämääriin mennessä ja siihen asti, kun 4 artiklan olemassa oleviin laitoksiin sovellettavat säännökset on pantu täytäntöön.
3. Ohjelmien toteuttamisen yhteydessä jäsenvaltioiden on myös määritettävä kokonaisvuosipäästöt liitteessä VIII olevan C osan mukaisesti.
4. Jos merkittävä ja odottamaton muutos energian kysynnässä taikka muutos tiettyjen polttoaineiden tai tuotantolaitosten kapasiteetin saatavuudessa aiheuttaa jäsenvaltion 1 kohdan mukaisesti laatiman ohjelman täytäntöönpanolle vakavia teknisiä vaikeuksia, komissio tekee kyseisen jäsenvaltion pyynnöstä ja pyynnön perusteet huomioon ottaen päätöksen, jolla se muuttaa päästöjen enimmäismääriä ja/tai liitteessä I ja II asetettuja päivämääriä tuon jäsenvaltion osalta ja ilmoittaa päätöksestään neuvostolle ja jäsenvaltioille. Mikä hyvänsä jäsenvaltio voi kolmen kuukauden kuluessa saattaa komission päätöksen neuvoston käsiteltäväksi. Neuvosto voi määräenemmistöllä kolmen kuukauden kuluessa päättää asiasta toisin.
4 artikla
1. Jäsenvaltioiden on toteutettava asianmukaiset toimenpiteet sen varmistamiseksi, että sellaisten uusien laitosten rakennuslupiin tai tällaisen menettelyn puuttuessa sellaisten uusien laitosten käyttölupiin, joiden osalta on jätetty toimivaltaisen viranomaisen näkemyksen mukaan täydellinen lupahakemus ennen 27 päivää marraskuuta 2002, edellyttäen, että kyseinen laitos otetaan käyttöön viimeistään 27 päivänä marraskuuta 2003, sisältyvät ehdot, jotka koskevat liitteissä III-VII olevissa A osissa vahvistettujen rikkidioksidin, typen oksidien ja hiukkasten päästöraja-arvojen noudattamista, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 17 artiklan soveltamista.
2. Jäsenvaltioiden on toteutettava asianmukaiset toimenpiteet sen varmistamiseksi, että kaikkiin muiden kuin 1 kohdassa tarkoitettujen uusien laitosten rakennuslupiin tai tällaisen menettelyn puuttuessa käyttölupiin sisältyvät ehdot, jotka koskevat liitteissä III-VII olevissa B osissa vahvistettujen rikkidioksidi-, typen oksidi- ja hiukkaspäästöjen raja-arvojen noudattamista.
3. Rajoittamatta direktiivin 96/61/EY ja ilmanlaadun arvioinnista ja hallinnasta 27 päivänä syyskuuta 1996 annetun neuvoston direktiivin 96/62/EY(12) soveltamista jäsenvaltioiden on 1 päivään tammikuuta 2008 mennessä vähennettävä päästöjään huomattavasti joko:
a) toteuttamalla asianmukaiset toimenpiteet sen varmistamiseksi, että olemassa olevien laitosten käyttölupiin sisältyvät ehdot, jotka koskevat 1 kohdassa tarkoitetuille uusille laitoksille vahvistettujen päästöjen raja-arvojen noudattamista, tai
b) varmistamalla, että olemassa olevat laitokset kuuluvat 6 kohdassa tarkoitetun kansallisen päästöjen vähentämistä koskevan suunnitelman piiriin,
sekä soveltamalla tarvittaessa 5, 7 ja 8 artiklaa.
4. Rajoittamatta direktiivien 96/61/EY ja 96/62/EY soveltamista olemassa olevat laitokset voivat poiketa 3 kohdassa tarkoitettujen päästöjen raja-arvojen noudattamisesta ja ne voidaan jättää kansallisten päästöjen vähentämissuunnitelman ulkopuolelle seuraavin edellytyksin:
a) olemassa olevan laitoksen käyttäjä sitoutuu toimivaltaiselle viranomaiselle 30 päivään kesäkuuta 2004 mennessä toimittamassaan kirjallisessa ilmoituksessa olemaan käyttämättä laitosta enempää kuin 20000 käyttötunnin ajan ajanjaksolla, joka alkaa 1 päivänä tammikuuta 2008 ja päättyy viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2015,
b) käyttäjän on toimitettava joka vuosi toimivaltaiselle viranomaiselle tiedot siitä, kuinka paljon laitoksen jäljellä olevasta sallitusta käyttöajasta on käytetty ja kuinka paljon sitä on vielä jäljellä.
5. Jäsenvaltiot voivat säätää päästöjen raja-arvoista ja täytäntöönpanon määrärajoista, jotka ovat tiukempia kuin 1, 2, 3 ja 4 kohdassa ja 10 artiklassa vahvistetut. Ne voivat lisätä vaatimusten soveltamisalaan muita epäpuhtauksia, määrätä lisävaatimuksista tai vaatia laitoksen mukauttamista tekniikan kehitykseen.
6. Jäsenvaltiot voivat, kustannukset ja hyödyt sekä tiettyjen ilman epäpuhtauksien kansallisista päästörajoista 23 päivänä lokakuuta 2001 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2001/81/EY(13) ja direktiivin 96/62/EY mukaiset velvoitteet huomioon ottaen, laatia ja panna täytäntöön kansallisen suunnitelman päästöjen vähentämiseksi olemassa olevissa laitoksissa, ottaen huomioon muun muassa liitteissä I ja II asetettujen enimmäismäärien noudattaminen, sanotun kuitenkaan rajoittamatta tämän direktiivin ja direktiivin 96/61/EY soveltamista.
Olemassa olevien laitosten typenoksidi-, rikkidioksidi- ja hiukkaspäästöjen vuosittaista kokonaismäärää on kansallisessa päästöjen vähentämissuunnitelmassa vähennettävä tasolle, johon olisi päästy soveltamalla 3 kohdassa tarkoitettuja päästöjen raja-arvoja vuonna 2000 jo olemassa oleviin laitoksiin (mukaan lukien ne laitokset, joissa vuonna 2000 toteutetaan toimivaltaisen viranomaisen hyväksymää kunnostussuunnitelmaa kansallisessa lainsäädännössä vaaditun päästövähennyksen saavuttamiseksi) kunkin laitoksen vuoden 2000 lopussa päättyvän viiden viimeisen vuoden käyttöjakson keskimääräisen todellisen vuotuisen toiminta-ajan, käytetyn polttoaineen ja nimellislämpötehon pohjalta.
Kansallisen päästöjen vähentämissuunnitelman piiriin kuuluvan laitoksen sulkemisen seurauksena eivät suunnitelman piiriin edelleen kuuluvien laitosten vuosittaiset kokonaispäästöt saa kasvaa.
Kansallisessa päästöjen vähentämissuunnitelmassa ei missään tapauksessa voida vapauttaa laitosta noudattamasta asiaa koskevaa yhteisön lainsäädäntöä, direktiivin 96/61/EY säännökset mukaan lukien.
Kansallisia päästöjen vähentämissuunnitelmia koskevat seuraavat ehdot:
a) suunnitelman on sisällettävä tavoitteet ja niihin liittyvät osatavoitteet, toimenpiteet ja aikataulut tavoitteiden ja osatavoitteiden saavuttamiseksi sekä valvontamekanismi,
b) jäsenvaltioiden on toimitettava kansallinen päästöjen vähentämissuunnitelmansa komissiolle viimeistään 27 päivänä marraskuuta 2003;
c) kuuden kuukauden kuluessa b alakohdassa tarkoitetusta suunnitelman toimittamisesta komissio arvioi, täyttääkö suunnitelma tämän kohdan vaatimukset. Jos komissio katsoo, ettei näin ole, se ilmoittaa asiasta jäsenvaltiolle. Jäsenvaltion on seuraavien kolmen kuukauden kuluessa ilmoitettava toimenpiteistä, jotka se on toteuttanut varmistaakseen tämän kohdan vaatimusten täyttymisen;
d) komissio laatii viimeistään 27 päivänä marraskuuta 2002 suuntaviivat jäsenvaltioille näiden suunnitelmien valmistelun tueksi.
7. Sen perusteella, miten on edistytty ihmisten terveyden suojelemisessa happamoitumisen ehkäisemiseksi asetettujen sekä direktiivin 96/62/EY mukaisten ilman laatua koskevien yhteisön ympäristötavoitteiden saavuttamisessa, komissio antaa viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2004 Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomuksen, jossa se arvioi:
a) jatkotoimenpiteiden tarpeen;
b) suurten polttolaitosten raskasmetallipäästöjen määrät;
c) päästöjen lisävähennysten kustannustehokkuuden ja niistä aiheutuneet kustannukset sekä edut jäsenvaltioiden polttolaitossektorilla verrattuna muihin toimialoihin;
d) miten tällaiset päästöjen vähennykset ovat teknisesti ja taloudellisesti toteutettavissa;
e) sekä suurille polttolaitoksille asetettujen vaatimusten, mukaan lukien kotimaisia kiinteitä polttoaineita koskevien säännösten, että energiamarkkinoiden kilpailutilanteen vaikutukset ympäristöön ja sisämarkkinoihin;
f) jäsenvaltioiden toimittamat 6 kohdan mukaiset kansalliset päästöjen vähentämissuunnitelmat.
Komissio sisällyttää kertomukseensa asianmukaisen ehdotuksen liitteessä VI olevan A osan 2 alaviitteessä mainitun poikkeuksen mahdollisista päättymispäivämääristä tai alhaisemmista raja-arvoista.
8. Edellä 7 kohdassa tarkoitettuun kertomukseen on tarvittaessa liitettävä asianmukaiset ehdotukset direktiivi 96/61/EY huomioon ottaen.
5 artikla
Sen estämättä, mitä liitteessä III säädetään:
1) Laitoksia, joiden nimellislämpöteho on vähintään 400 MW ja joiden toiminta-aika ei ylitä seuraavassa mainittuja tuntimääriä vuodessa (viiden vuoden jakson liukuva keskiarvo):
- 2000 tuntia 31 päivään joulukuuta 2015,
- 1500 tuntia 1 päivästä tammikuuta 2016,
koskee rikkidioksidipäästöjen raja-arvo 800 mg/Nm3;
Tätä säännöstä ei sovelleta uusiin laitoksiin, joille lupa myönnetään 4 artiklan 2 kohdan nojalla.
2) Espanjan kuningaskunta voi 31 päivään joulukuuta 1999 asti myöntää toimiluvan uusille voimalaitoksille, joiden nimellislämpöteho on vähintään 500 MW, jotka polttavat kotimaista tai maahan tuotua kiinteää polttoainetta ja jotka otetaan käyttöön vuoden 2005 loppuun mennessä ja jotka täyttävät seuraavat vaatimukset:
a) maahan tuotujen kiinteiden polttoaineiden osalta rikkidioksidipäästöjen raja-arvo on 800 mg/Nm3,
b) kotimaisten kiinteiden polttoaineiden osalta rikinpoistoaste on vähintään 60 prosenttia,
edellyttäen, että laitoksien, joita tämä poikkeus koskee, sallittu kokonaiskapasiteetti on enintään:
- 2000 MWe, kun on kyse kotimaisista kiinteitä polttoaineita polttavista laitoksista,
- kun on kyse maahan tuotuja kiinteitä polttoaineita polttavista laitoksista, 7500 MWe tai 50 prosenttia kaikkien sellaisten kiinteitä polttoaineita polttavien laitosten kaikesta uudesta kapasiteetista, joille on myönnetty toimilupa 31 päivään joulukuuta 1999 mennessä, sen mukaan kumpi on alhaisempi.
6 artikla
Jäsenvaltioiden on varmistettava, että sellaisten uusien laitosten osalta, joille lupa myönnetään 4 artiklan 2 kohdan nojalla, tai 10 artiklassa tarkoitettujen laitosten osalta, tutkitaan, onko sähkön ja lämmön yhteistuotanto teknisesti ja taloudellisesti toteutettavissa. Jos toteutettavuus varmistuu ottaen huomioon markkina- ja jakelutilanne, laitoksia on kehitettävä sen mukaisesti.
7 artikla
1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että 4 artiklassa tarkoitetuissa luvissa määrätään menettelystä poistolaitteiden toimintahäiriöiden tai rikkoutumisen varalta. Rikkoutumisen sattuessa toimivaltaisen viranomaisen on erityisesti edellytettävä, että käyttäjä vähentää toimintaa tai keskeyttää sen, jos normaaliin toimintaan ei voida palata 24 tunnin kuluessa, tai käyttää laitosta vähän epäpuhtauksia tuottavilla polttoaineilla. Toimivaltaiselle viranomaiselle on joka tapauksessa ilmoitettava asiasta 48 tunnin kuluessa. Ilman poistolaitteita tapahtuvan toiminnan yhteenlaskettu kesto ei missään tapauksessa saa ylittää 120:tä tuntia 12 kuukauden jakson aikana. Toimivaltainen viranomainen voi myöntää poikkeuksia edellä mainittuihin 24 ja 120 tunnin rajoihin, jos sen arvion mukaan:
a) on välttämätöntä turvata energian saanti, tai
b) rikkoutunut laitos korvattaisiin rajoitetuksi ajaksi toisella laitoksella, mikä johtaisi päästöjen lisääntymiseen.
2. Toimivaltainen viranomainen voi sallia, että tavallisesti vähärikkistä polttoainetta käyttävä laitos vapautetaan rikkidioksidille 4 artiklassa säädettyjen päästöjen raja-arvojen noudattamisvelvoitteesta enintään kuuden kuukauden ajaksi, jos käyttäjä ei kykene noudattamaan näitä raja-arvoja sen vuoksi, että vähärikkisen polttoaineen toimitukset ovat keskeytyneet polttoaineen vakavan puutteen takia. Komissiolle on ilmoitettava välittömästi tällaisista tapauksista.
3. Toimivaltainen viranomainen voi antaa luvan poiketa 4 artiklassa säädettyjen päästöjen raja-arvojen noudattamisvelvoitteesta, jos laitoksen, joka tavanomaisesti käyttää vain kaasumaista polttoainetta ja joka muutoin olisi varustettava savukaasun puhdistuslaitteella, on poikkeuksellisesti ja enintään 10 päivän ajan, paitsi jos on pakottava tarve turvata energian saanti, turvauduttava muihin polttoaineisiin kaasun toimituksessa ilmenneen äkillisen keskeytyksen vuoksi. Toimivaltaiselle viranomaiselle on välittömästi ilmoitettava kustakin erityistapauksesta. Jäsenvaltioiden on välittömästi ilmoitettava komissiolle tässä kohdassa tarkoitetuista tapauksista.
8 artikla
1. Toimivaltaisen viranomaisen on kahta tai useampaa polttoainetta samanaikaisesti käyttävällä monipolttoaineyksiköllä varustetun uuden laitoksen osalta 4 artiklan 1 tai 2 kohdassa tarkoitetun luvan myöntämisen sekä lisäksi 4 artiklan 3 kohdassa ja 10 artiklassa tarkoitettujen tällaisten laitosten osalta asetettava päästöjen raja-arvot seuraavasti:
a) ensiksi kirjaamalla kutakin yksittäistä polttoainetta ja epäpuhtautta koskeva päästöjen raja-arvo, joka vastaa liitteessä III-VII säädettyä polttolaitoksen nimellislämpötehoa,
b) toiseksi määrittämällä polttoainepainotetut päästöjen raja-arvot, jotka saadaan kertomalla edellä mainittu yksilöllinen päästöjen raja-arvo kunkin polttoaineen lämpöteholla ja jakamalla tulos kaikkien polttoaineiden lämpötehojen summalla,
c) kolmanneksi yhdistämällä polttoainepainotetut päästöjen raja-arvot.
2. Sen estämättä, mitä 1 kohdassa säädetään, monipolttoaineyksikköihin, jotka käyttävät omaan kulutukseensa raakaöljyn jalostamisesta saatuja tislaus- ja konversiojäännöksiä yksin tai yhdessä muiden polttoaineiden kanssa, sovelletaan suurimman päästöarvon polttoainetta (pääasiallinen polttoaine) koskevia säännöksiä, jos polttolaitoksen käytön aikana tuon polttoaineen osuus kaikkien polttoaineiden lämpötehojen summasta on vähintään 50 prosenttia.
Jos pääasiallisen polttoaineen osuus on alle 50 prosenttia, päästöjen raja-arvo määritellään suhteellisesti yksittäisten polttoaineiden antaman lämpötehon ja kaikkien polttoaineiden antamien lämpötehojen summan suhteena seuraavasti:
a) ensiksi kirjaamalla kutakin yksittäistä polttoainetta ja epäpuhtautta koskeva päästöjen raja-arvo, joka vastaa liitteessä III-VII säädettyä polttolaitoksen nimellislämpötehoa,
b) toiseksi laskemalla pääasiallisen polttoaineen (polttoaine, jolla liitteiden III-VII mukaan on korkein päästöjen raja-arvo, ja mikäli kahdella polttoaineella on sama päästöjen raja-arvo, se polttoaine, jolla on suurempi lämpöteho) päästöjen raja-arvo; tämä arvo saadaan kertomalla tuolle polttoaineelle liitteissä III-VII annettu päästöjen raja-arvo kertoimella kaksi ja vähentämällä tästä luvusta päästöjen raja-arvoltaan alhaisimman polttoaineen päästöjen raja-arvo,
c) kolmanneksi määrittämällä polttoainepainotetut päästöjen raja-arvot, jotka saadaan kertomalla laskettu polttoaineen päästöjen raja-arvo pääasiallisen polttoaineen lämpöteholla ja muut yksittäiset päästöjen raja-arvot kunkin polttoaineen tuottamalla lämpöteholla sekä jakamalla tulos kaikkien polttoaineiden lämpötehojen summalla,
d) neljänneksi yhdistämällä polttoainepainotetut päästöjen raja-arvot.
3. Edellä olevassa 2 kohdassa tarkoitettujen päästöjen raja-arvojen sijasta voidaan soveltaa seuraavia rikkidioksidipäästöjen keskiarvoja (riippumatta käytetyistä polttoaineyhdistelmistä):
a) 4 artiklan 1 ja 3 kohdassa tarkoitettujen laitosten osalta: 1000 mg/Nm3 jalostamon kaikkien tällaisten laitosten keskiarvona,
b) 4 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen uusien laitosten osalta: 600 mg/Nm3 jalostamon kaikkien tällaisten laitosten keskiarvona, kaasuturbiineita lukuun ottamatta.
Toimivaltaisten viranomaisten on varmistettava, että tämän säännöksen soveltaminen ei johda olemassa olevien laitosten päästöjen lisääntymiseen.
4. Kahta tai useampaa polttoainetta vuorotellen käyttävällä monipolttoaineyksiköllä varustetulle laitokselle myönnettävän 4 artiklan 1 ja 2 kohdassa tarkoitetun luvan sekä 4 artiklan 3 kohdassa ja 10 artiklassa tarkoitettujen laitosten osalta sovelletaan liitteessä III-VII säädettyjä kutakin käytettyä polttoainetta vastaavia päästöjen raja-arvoja.
9 artikla
Polttolaitosten savukaasut on poistettava hallitulla tavalla savupiipun kautta. Päästöehdot on määrättävä 4 artiklassa tarkoitetussa luvassa ja 10 artiklassa tarkoitetuille polttolaitoksille myönnettävissä luvissa. Toimivaltaisen viranomaisen on huolehdittava erityisesti, että savupiipun korkeus lasketaan siten, että ihmisten terveyttä ja ympäristöä suojellaan.
10 artikla
Jos polttolaitosta laajennetaan vähintään 50 MW:lla, liitteissä III-VII olevissa B osissa vahvistettuja päästöjen raja-arvoja sovelletaan laitoksen uuteen osaan ja ne määritetään suhteessa koko laitoksen lämpötehoon. Tätä säännöstä ei sovelleta 8 artiklan 2 ja 3 kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa.
Jos polttolaitoksen käyttäjä suunnittelee direktiivin 96/61/EY 2 artiklan 10 kohdan b alakohdassa tai 12 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua muutosta, sovelletaan liitteissä III-VII olevissa B osissa vahvistettuja rikkidioksidi-, typenoksidi- ja hiukkaspäästöjen raja-arvoja.
11 artikla
Rakennettaessa polttolaitoksia, joilla todennäköisesti on huomattavia vaikutuksia toisen jäsenvaltion ympäristöön, jäsenvaltioiden on varmistettava, että suoritetaan kaikki asianmukainen tiedottaminen ja neuvottelut tiettyjen julkisten ja yksityisten hankkeiden ympäristövaikutusten arvioinnista 27 päivänä kesäkuuta 1985 annetun neuvoston direktiivin 85/337/ETY(14) 7 artiklan mukaisesti.
12 artikla
Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluvien polttolaitosten päästöjä ja kaikkia muita tämän direktiivin täytäntöönpanon edellyttämiä arvoja valvotaan liitteessä VIII olevan A osan mukaisesti. Jäsenvaltiot voivat vaatia, että käyttäjä vastaa tällaisen valvonnan kustannuksista.
13 artikla
Jäsenvaltioiden on toteutettava aiheelliset toimenpiteet sen varmistamiseksi, että käyttäjä ilmoittaa toimivaltaisille viranomaisille kohtuullisen ajan kuluessa jatkuvien mittausten tuloksista, mittalaitteiden tarkastuksesta ja yksittäisistä mittauksista sekä kaikista muista mittauksista, joiden avulla on tarkoitus arvioida, onko tämän direktiivin säännöksiä noudatettu.
14 artikla
1. Jatkuvissa mittauksissa katsotaan liitteissä III-VII olevissa A osissa vahvistettuja päästöraja-arvoja noudatetun, jos tulosten arviointi osoittaa, että kalenterivuoden käyttötunteina
a) yhdenkään kalenterikuukauden keskiarvo ei ylitä päästöjen raja-arvoja, ja
b) että
i) rikkidioksidin ja hiukkasten osalta 97 prosenttia kaikista 48 tunnin keskiarvoista ei ylitä 110 prosenttia päästöjen raja-arvoista, sekä että
ii) typen oksidien osalta 95 prosenttia kaikista 48 tunnin keskiarvoista ei ylitä 110 prosenttia päästöjen raja-arvoista.
Edellä 7 artiklassa tarkoitettuja jaksoja sekä käynnistys- ja pysäytysjaksoja ei oteta huomioon.
2. Tapauksissa, joissa määritystä varten vaaditaan vain kertamittauksia tai muita soveltuvia määritysmenetelmiä, liitteessä III-VII vahvistettuja päästöjen raja-arvoja katsotaan noudatetun, jos kunkin mittaussarjan tai muiden menettelyjen tulokset, jotka on määritetty toimivaltaisten viranomaisten antamien sääntöjen mukaisesti, eivät ylitä päästöjen raja-arvoja.
3. Rikinpoistoastetta katsotaan noudatetun 5 artiklan 2 ja 3 kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa, jos liitteessä VIII olevan A osan 3 kohdan mukaisesti suoritettujen mittausten arviointi osoittaa, että kaikki kalenterikuukausittaiset keskiarvot tai kaikki liukuvat kuukausittaiset keskiarvot saavuttavat vaaditut rikinpoistoasteet.
Edellä 7 artiklassa tarkoitettuja jaksoja sekä käynnistys- ja pysäytysjaksoja ei oteta huomioon.
4. Uusien laitosten, joille lupa myönnetään 4 artiklan 2 kohdan nojalla, katsotaan noudattavan päästöjen raja-arvoja kalenterivuoden käyttötuntien osalta, jos:
a) yksikään vahvistettu päästöjen päivittäinen keskiarvo ei ylitä liitteissä III-VII olevissa B osissa asetettuja arvoja, ja
b) 95 prosenttia vuoden aikana vahvistettujen päästöjen tuntikohtaisista keskiarvoista ei ylitä 200:aa prosenttia liitteissä III-VII olevissa B osissa vahvistetuista arvoista.
"Vahvistetut keskiarvot" määritetään liitteessä VIII olevan A osan 6 kohdan mukaisesti.
Edellä 7 artiklassa tarkoitettuja jaksoja sekä käynnistys- ja pysäytysjaksoja ei oteta huomioon.
15 artikla
1. Jäsenvaltioiden on viimeistään 31 päivänä joulukuuta 1990 ilmoitettava komissiolle 3 artiklan 1 kohdan mukaisesti laadituista ohjelmista.
Viimeistään vuoden kuluttua olemassa olevien laitosten päästöjen vähentämisen eri vaiheiden päättymisestä jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle yhteenvetokertomus ohjelmien täytäntöönpanon tuloksista.
Kunkin vaiheen puolivälissä laaditaan lisäksi osakertomus.
2. Edellä 1 kohdassa tarkoitetuissa kertomuksissa on annettava yleiskatsaus
a) kaikista tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluvista polttolaitoksista,
b) rikkidioksidin ja typen oksidien päästöistä tonneina vuodessa sekä näiden aineiden pitoisuuksista savukaasuissa,
c) toimenpiteistä, jotka jo on toteutettu tai joita suunnitellaan päästöjen vähentämiseksi sekä muutoksista käytetyn polttoaineen valinnassa,
d) jo tehdyistä tai suunnitelluista käyttötavan muutoksista,
e) jo toimeenpannuista tai suunnitelluista polttolaitosten lopullisista sulkemisista, ja
f) tarvittaessa olemassa olevia laitoksia varten tehdyissä ohjelmissa asetetuista päästöjen raja-arvoista.
Savukaasujen sisältämien epäpuhtauksien vuosipäästöjen ja pitoisuuksien määrittelyssä jäsenvaltioiden on otettava huomioon 12, 13 ja 14 artikla.
3. Jäsenvaltioiden, jotka soveltavat 5 artiklaa tai liitteessä III olevaa huomautusta taikka liitteessä VI olevan A osan alaviitteitä, on annettava tästä vuosittain kertomus komissiolle.
16 artikla
Jäsenvaltioiden on vahvistettava tämän direktiivin nojalla annettujen kansallisten säännösten rikkomiseen sovellettavat seuraamukset. Seuraamusten on oltava tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia.
17 artikla
1. Kumotaan direktiivi 88/609/ETY 27 päivänä marraskuuta 2002 lukien, tämän kuitenkaan rajoittamatta 2 kohdan soveltamista tai vaikuttamatta jäsenvaltioiden velvoitteeseen noudattaa mainitun direktiivin liitteessä X lueteltuja määräaikoja, joiden kuluessa jäsenvaltioiden on saatettava mainittu direktiivi osaksi kansallista lainsäädäntöä ja pantava se täytäntöön.
2. Ennen 27 päivää marraskuuta 2002 tämän direktiivin 4 artiklan 1 kohdan mukaisesti luvan saaneiden uusien laitosten osalta direktiivin 88/609/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 94/66/EY, 4 artiklan 1 kohta, 5 artiklan 2 kohta, 6 artikla, 15 artiklan 3 kohta, liitteet III, VI ja VIII sekä liitteessä IX olevan A osan 2 kohta pysyvät voimassa 1 päivään tammikuuta 2008 asti, minkä jälkeen ne kumotaan.
3. Viittauksia direktiiviin 88/609/ETY pidetään viittauksina tähän direktiiviin liitteessä X olevan vastaavuustaulukon mukaisesti.
18 artikla
1. Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan ennen 27 päivää marraskuuta 2002. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä.
Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne virallisesti julkaistaan. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään.
2. Liitteessä VIII olevan A osan 2 kohdan säännöksiä sovelletaan olemassa olevaan laitokseen ja sellaiseen uuteen laitokseen, jolle lupa myönnetään 4 artiklan 1 kohdan nojalla 27 päivästä marraskuuta 2004 lukien.
3. Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle kirjallisina ne kansalliset säännökset, jotka ne antavat tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä.
19 artikla
Tämä direktiivi tulee voimaan päivänä, jona se julkaistaan Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä.
20 artikla
Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.
Tehty Luxemburgissa 23 päivänä lokakuuta 2001.