KOMMISSIONENS BESLUTNING
af 30. april 2009
om færdiggørelse af definitionen af inert affald med henblik på gennemførelse af artikel 22, stk. 1, litra f), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/21/EF om håndtering af affald fra udvindingsindustrien
(meddelt under nummer K(2009) 3012)
(2009/359/EF)
KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,
under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/21/EF af 15. marts 2006 om håndtering af affald fra udvindingsindustrien og om ændring af direktiv 2004/35/EF (1), særlig artikel 22, stk. 1, litra f), og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Artikel 3, nr. 3, i direktiv 2006/21/EF indeholder en definition af inert affald.
(2)
Formålet med at færdiggøre definitionen af inert affald er at fastlægge klare kriterier og betingelser for, hvornår affald fra udvindingsindustrien kan betragtes som inert affald.
(3)
For at mindske den administrative byrde i forbindelse med gennemførelsen af denne beslutning er det hensigtsmæssigt ud fra et teknisk synspunkt at fritage affald, for hvilket der allerede foreligger relevante oplysninger, fra specifik testning og tillade medlemsstaterne at opstille lister over affald, der kan betragtes som inert i overensstemmelse med de i denne beslutning fastlagte kriterier.
(4)
For at sikre de anvendte oplysningers kvalitet og repræsentativitet anvendes denne beslutning i forbindelse med den affaldskarakterisering, som gennemføres i overensstemmelse med Kommissionens beslutning 2009/360/EF (2), og den bør være baseret på de samme oplysninger.
(5)
Foranstaltningerne i denne beslutning er i overensstemmelse med udtalelse fra det udvalg, som blev nedsat ved artikel 18 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/12/EF (3) -
VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:
Artikel 1
1. Affald betragtes som inert efter artikel 3, nr. 3, i direktiv 2006/21/EF, når alle nedenstående kriterier er opfyldt på kort såvel som på lang sigt:
a)
affaldet forventes ikke at ville blive udsat for væsentlig nedbrydning eller opløsning eller anden væsentlig ændring, der kan forventes at forårsage negative miljømæssige virkninger eller skade på menneskers sundhed
b)
affaldet har et maksimalt indhold af svovl på sulfidform på 0,1 % eller det har et maksimalt indhold af svovl på sulfidform på 1 % og et neutraliseringspotentialeforhold, defineret som forholdet mellem neutraliseringspotentialet og syredannelsespotentialet og bestemt ved hjælp af en statisk test prEN 15875, større end 3
c)
affaldet frembyder ikke risiko for selvantændelse og er ikke brændbart
d)
indholdet af stoffer i affaldet, som er potentielt skadelige for miljøet eller menneskers sundhed, og især As, Cd, Co, Cr, Cu, Hg, Mo, Ni, Pb, V og Zn, herunder hvis de er til stede alene i fine partikler i affaldet, er tilstrækkelig lavt til ikke at udgøre en væsentlig risiko for mennesker og miljøet, på kort såvel som på lang sigt. For at indholdet af disse stoffer skal anses for at være tilstrækkelig lavt til ikke at udgøre en væsentlig risiko for mennesker og miljøet, må indholdet af disse stoffer ikke overstige de nationale grænseværdier for grunde eller anlæg, der defineres som uforurenede, eller relevante naturlige baggrundsniveauer
e)
affaldet indeholder stort set ikke de produkter, der anvendes ved udvinding eller forarbejdning, og som kan skade miljøet eller menneskers sundhed.
2. Affald kan betragtes som inert uden specifik testning, hvis det kan påvises til den kompetente myndigheds tilfredshed, at de i stk. 1 anførte kriterier er taget behørigt i betragtning og er opfyldt på baggrund af eksisterende oplysninger eller gældende procedurer eller fremgangsmåder.
3. Medlemsstaterne kan opstille lister over affaldstyper, der skal betragtes som inerte i overensstemmelse med kriterierne i stk.
Artikel 2
Vurderingen af det inerte affalds egenskaber i overensstemmelse med denne beslutning skal gennemføres inden for rammerne af den affaldskarakterisering, som er omhandlet i beslutning 2009/360/EF, og skal baseres på de samme oplysninger, som ligger til grund for affaldskarakteriseringen.
Artikel 3
Denne beslutning er rettet til medlemsstaterne.
Udfærdiget i Bruxelles, den 30. april 2009.
KOMISSION PÄÄTÖS,
tehty 30 päivänä huhtikuuta 2009,
pysyvän jätteen määritelmän täydentämisestä kaivannaisjätteiden jätehuollosta annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2006/21/EY 22 artiklan 1 kohdan f alakohdan täytäntöönpanemiseksi
(tiedoksiannettu numerolla K(2009) 3012)
(2009/359/EY)
EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,
ottaa huomioon kaivannaisteollisuuden jätehuollosta ja direktiivin 2004/35/EY muuttamisesta 15 päivänä maaliskuuta 2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2006/21/EY (1) ja erityisesti sen 22 artiklan 1 kohdan f alakohdan,
sekä katsoo seuraavaa:
(1)
Direktiivin 2006/21/EY 3 artiklan 3 kohdassa annetaan pysyvän jätteen määritelmä.
(2)
Pysyvän jätteen määritelmän täydentämisen tarkoituksena on vahvistaa selkeät perusteet ja edellytykset, joiden mukaisesti kaivannaisteollisuuden jätettä voidaan pitää pysyvänä jätteenä.
(3)
Tämän päätöksen täytäntöönpanoon liittyvän hallinnollisen taakan vähentämiseksi on tekniseltä kannalta asianmukaista vapauttaa erityisistä testeistä sellaiset jätteet, joista on saatavilla tietoja, ja sallia jäsenvaltioiden laatia luetteloja jätemateriaaleista, joiden voidaan katsoa olevan tässä päätöksessä vahvistettujen perusteiden mukaisesti pysyvää jätettä.
(4)
Käytettävien tietojen laadun ja edustavuuden varmistamiseksi tätä päätöstä olisi sovellettava jätteen määrittelyn yhteydessä komission päätöksen 2009/360/EY (2) mukaisesti ja sen olisi perustuttava samoihin tietolähteisiin.
(5)
Tässä päätöksessä säädetyt toimenpiteet ovat Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2006/12/EY (3) 18 artiklalla perustetun komitean lausunnon mukaiset,
ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
1 artikla
1. Jätettä pidetään direktiivin 2006/21/EY 3 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuna pysyvänä jätteenä, jos kaikki seuraavat perusteet täyttyvät sekä lyhyellä että pitkällä aikavälillä:
a)
jäte ei hajoa tai liukene tai muuten muutu merkittävällä tavalla, mistä saattaisi aiheutua ympäristöhaittoja tai vaaraa ihmisten terveydelle;
b)
jätteen sulfidirikkipitoisuus on enintään 0,1 prosenttia, tai jätteen sulfidirikkipitoisuus on enintään yksi prosentti ja neutralisointipotentiaalisuhde, joka määritellään neutralisoivan potentiaalin ja happamoittavan potentiaalin välisenä suhteena testimenetelmän prEN 15875 staattisen testin perusteella, on suurempi kuin kolme;
c)
ei ole vaaraa, että se syttyisi itsestään tuleen tai että se palaisi;
d)
jätteen sisältämien ympäristölle tai ihmisten terveydelle mahdollisesti vaarallisten aineiden, kuten erityisesti As:n, Cd:n, Co:n, Cr:n, Cu:n, Hg:n, Mo:n, Ni:n, Pb:n, V:n ja Zn:n, sekä kaikkien jätteessä erillään esiintyvien pienhiukkasten pitoisuudet jätteessä ovat riittävän alhaiset, jotta niiden aiheuttama riski ihmisille tai ympäristölle on merkityksetön sekä lyhyellä että pitkällä aikavälillä. Jotta näiden aineiden pitoisuuksia voidaan pitää riittävän alhaisina ja jotta niistä ihmisille ja ympäristölle aiheutuva riski olisi merkityksetön, ne eivät saa ylittää kansallisia kynnysarvoja, jotka on asetettu pilaantumattomiksi yksilöidyille alueille, tai asiaankuuluvia kansallisia luonnollisia taustapitoisuuksia;
e)
jäte ei käytännöllisesti katsoen sisällä louhinnassa tai prosessoinnissa käytettyjä tuotteita, jotka saattaisivat vahingoittaa ympäristöä tai ihmisten terveyttä.
2. Jätettä voidaan pitää pysyvänä jätteenä ilman erityistä testausta, jos voidaan osoittaa toimivaltaista viranomaista tyydyttävällä tavalla, että 1 kohdassa vahvistetut perusteet on otettu riittävällä tavalla huomioon ja että ne täyttyvät saatavilla olevien tietojen tai voimassa olevien menettelyjen tai järjestelmien perusteella.
3. Jäsenvaltiot voivat laatia luetteloja jätemateriaaleista, joita 1 ja 2 kohdassa määriteltyjen perusteiden mukaisesti on pidettävä pysyvänä jätteenä.
2 artikla
Tämän päätöksen mukainen jätteen pysyvyyden arviointi saatetaan päätökseen jätteen määrittelyn yhteydessä päätöksen 2009/360/EY mukaisesti samoihin tietolähteisiin nojautuen.
3 artikla
Tämä päätös on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.
Tehty Brysselissä 30 päivänä huhtikuuta 2009.