Kommissionens forordning (EF) nr. 1/2004
af 23. december 2003
om anvendelse af EF-traktatens artikel 87 og 88 på statsstøtte til små og mellemstore virksomheder, der beskæftiger sig med produktion, forarbejdning og afsætning af landbrugsprodukter
KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,
under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 994/98 af 7. maj 1998 om anvendelse af artikel 92 og 93 i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab på visse former for horisontal statsstøtte(1), særlig artikel 1, stk. 1, litra a), nr. i),
efter offentliggørelse af et udkast til denne forordning(2),
efter høring af Det Rådgivende Udvalg for Statsstøtte, og
ud fra følgende betragtninger:
(1) I medfør af beføjelsen i forordning (EF) nr. 994/98 kan Kommissionen i overensstemmelse med traktatens artikel 87 erklære, at støtte til små og mellemstore virksomheder på visse betingelser er forenelig med fællesmarkedet og ikke er omfattet af anmeldelsespligten i traktatens artikel 88, stk. 3.
(2) Kommissionens forordning (EF) nr. 70/2001 af 12. januar 2001 om anvendelse af EF-traktatens artikel 87 og 88 på statsstøtte til små og mellemstore virksomheder(3) finder ikke anvendelse på aktiviteter vedrørende produktion, forarbejdning eller markedsføring af produkter, der er anført i traktatens bilag I.
(3) Kommissionen har i adskillige beslutninger anvendt traktatens artikel 87 og 88 i forbindelse med små og mellemstore virksomheder, der beskæftiger sig med produktion, forarbejdning og afsætning af landbrugsprodukter, og den har redegjort for sin politik på dette område, senest ved EF-rammebestemmelserne for statsstøtte i landbrugssektoren(4) (i det følgende benævnt "landbrugsrammebestemmelserne"). På baggrund af Kommissionens store erfaring med anvendelsen af de nævnte artikler på små og mellemstore virksomheder, der beskæftiger sig med produktion, forarbejdning og afsætning af landbrugsprodukter, vil det være rimeligt, at Kommissionen, for at sikre et effektivt tilsyn og en forenklet administration uden derved at svække sin kontrol, gør brug af sine beføjelser i henhold til forordning (EF) nr. 994/98 i forbindelse med små og mellemstore virksomheder, der beskæftiger sig med produktion, forarbejdning og afsætning af landbrugsprodukter, for så vidt traktatens artikel 89 er blevet erklæret anvendelig på de pågældende produkter. Som følge af de særlige forhold i landbrugssektoren vil det være berettiget at vedtage en særlig forordning alene for de små og mellemstore virksomheder i denne sektor.
(4) Forordningen påvirker ikke medlemsstaternes mulighed for at anmelde støtte til små og mellemstore virksomheder, der beskæftiger sig med produktion, forarbejdning og afsætning af landbrugsprodukter. Sådanne anmeldelser vil blive vurderet af Kommissionen på grundlag af nærværende forordning og landbrugsrammebestemmelserne. Anmeldelser, der er til behandling på tidspunktet for denne forordnings ikrafttrædelse, bør først vurderes på grundlag af nærværende forordning, og hvis de deri fastsatte betingelser ikke er opfyldt, da på grundlag af landbrugsrammebestemmelserne. Det vil være hensigtsmæssigt at fastsætte overgangsbestemmelser for støtte, der er ydet inden nærværende forordnings ikrafttrædelse, og som i strid med forpligtelsen i traktatens artikel 88, stk. 3, ikke er blevet anmeldt.
(5) I de kommende år skal landbruget tilpasse sig til nye forhold og yderligere ændringer i forbindelse med markedsudvikling, markedspolitik og handelsregler, forbrugerkrav og -præferencer og udvidelsen af Fællesskabet. Disse ændringer kommer ikke kun til at påvirke landbrugsmarkederne, men også den lokale økonomi i landdistrikterne i almindelighed. En politik til udvikling af landdistrikterne bør tage sigte på at genoprette og udbygge landdistrikternes konkurrenceevne, og den bør derfor bidrage til at bevare og skabe beskæftigelse i disse områder.
(6) Små og mellemstore virksomheder spiller en afgørende rolle for jobskabelsen og medvirker mere generelt til at skabe social stabilitet og en dynamisk økonomi. Deres udvikling kan dog begrænses af f.eks. ufuldkommenhed på markederne. De kan ofte have vanskeligt ved at skaffe kapital eller optage lån, da det er svært at opnå risikovillig kapital på visse kapitalmarkeder, og de ofte kun kan stille begrænsede sikkerheder. Deres beskedne ressourcer kan også begrænse deres adgang til information, især med hensyn til ny teknologi og potentielle markeder. På denne baggrund bør den støtte, der fritages ved denne forordning, tage sigte på at fremme udviklingen af små og mellemstore virksomheders økonomiske aktiviteter, idet støtten dog ikke må ændre samhandelsvilkårene på en måde, der strider mod den fælles interesse. Denne udvikling bør fremmes og støttes gennem en forenkling af de nuværende regler, i det omfang de gælder for de små og mellemstore virksomheder.
(7) Produktionen, forarbejdningen og afsætningen af landbrugsprodukter i Fællesskabet domineres i vidt omfang af små og mellemstore virksomheder.
(8) Ved Rådets forordning (EF) nr. 1257/1999 af 17. maj 1999 om støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL) og om ændring og ophævelse af visse forordninger(5) er der allerede fastsat særlige statsstøtteregler for visse foranstaltninger til udvikling af landdistrikterne, som medlemsstaterne yder støtte til uden nogen EF-finansiering.
(9) Forordningen bør fritage enhver form for støtte, der opfylder alle de deri fastsatte krav, og enhver støtteordning, hvor den støtte, der kan ydes i henhold ordningen, opfylder alle forordningens relevante krav. For at sikre et effektivt tilsyn og forenkle administrationen uden derved at svække Kommissionens kontrol bør der ved støtteordninger og individuel støtte, som ikke er omfattet af en støtteordning, udtrykkeligt henvises til denne forordning.
(10) Støtte til omkostninger i forbindelse med reklame som defineret i EF-rammebestemmelserne for statsstøtte til reklame for produkter opført i EF-traktatens bilag I og visse produkter uden for bilag I(6) bør ikke være omfattet af denne forordning og bør fortsat kun være omfattet af nævnte rammebestemmelser.
(11) Da det er nødvendigt at skabe en rimelig balance mellem den mindst mulige konkurrencefordrejning inden for den støttemodtagende sektor og denne forordnings målsætninger, bør forordningen ikke fritage individuel støtte, der overstiger et fast maksimumsbeløb, uanset om den udbetales i henhold til en ved forordningen fritaget støtteordning.
(12) Forordningen bør ikke fritage eksportstøtte eller støtte, der er betinget af anvendelse af indenlandske produkter frem for importerede. En sådan støtte kan være uforenelig med Fællesskabets internationale forpligtelser i henhold til WTO-aftalen om subsidier og udligningsforanstaltninger og WTO-aftalen om landbrug. Støtte til omkostningerne ved deltagelse i varemesser eller til undersøgelser eller konsulenttjenester, der er nødvendige for lancering af et nyt eller eksisterende produkt på et nyt marked, bør normalt ikke betragtes som eksportstøtte.
(13) For at undgå forskelle, der kunne medføre konkurrencefordrejninger, og lette samordningen mellem Fællesskabets og medlemsstaternes forskellige initiativer med hensyn til små og mellemstore virksomheder samt af hensyn til den administrative klarhed og retssikkerheden bør den definition af "små og mellemstore virksomheder", der anvendes i denne forordning, svare til den, der er fastlagt i forordning (EF) nr. 70/2001.
(14) I overensstemmelse med Kommissionens faste praksis og for at sikre, at støtten er rimelig, og at den begrænses til det nødvendige beløb, bør støttelofterne normalt udtrykkes ved støtteintensiteten for en række støtteberettigede omkostninger frem for ved maksimale støttebeløb.
(15) For at fastslå, om støtte er forenelig med fællesmarkedet ifølge denne forordning, er det nødvendigt at tage hensyn til støtteintensiteten og dermed støttebeløbet udtrykt i subventionsækvivalent. Subventionsækvivalenten i forbindelse med støtte, der udbetales i flere rater, og støtte i form af lån på lempelige vilkår beregnes på grundlag af markedsrenten på støttetidspunktet. Med henblik på en ensartet, gennemsigtig og forenklet anvendelse af statsstøttereglerne bør markedsrenten i forbindelse med denne forordning anses for at svare til referencesatserne, forudsat at lånet, når der er tale om lån på lempelige vilkår, garanteres af en normal sikkerhedsstillelse og ikke indebærer unormalt store risici. Referencesatserne bør være de satser, der med regelmæssige mellemrum fastsættes af Kommissionen på grundlag af objektive kriterier og offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidende og på internettet.
(16) I overensstemmelse med Kommissionens faste praksis ved vurderingen af statsstøtte i landbrugssektoren vil det ikke være nødvendigt at foretage nogen differentiering mellem små og mellemstore virksomheder. For visse støtteformers vedkommende vil det være hensigtsmæssigt at fastsætte de absolutte støttebeløb, som en støttemodtager må modtage.
(17) På grundlag af Kommissionens erfaringer bør støttelofterne fastsættes på et niveau, der skaber en rimelig balance mellem den mindst mulige konkurrencefordrejning inden for den støttemodtagende sektor og målet om at fremme udviklingen af de økonomiske aktiviteter i de små og mellemstore virksomheder i landbrugssektoren. For at opnå en sammenhæng med de EF-finansierede støtteforanstaltninger bør lofterne harmoniseres med dem, der er fastsat i landbrugsrammebestemmelserne og i forordning (EF) nr. 1257/1999.
(18) Der bør fastlægges yderligere betingelser, som enhver støtteordning eller individuel støtteforanstaltning, der fritages ved denne forordning, skal opfylde. Virksomheder, der modtager investeringsstøtte, bør opfylde de kriterier vedrørende økonomisk levedygtighed og opfyldelse af mindstekrav, der er fastlagt i artikel 5 og artikel 26, stk. 1, i forordning (EF) nr. 1257/1999. Der bør tages hensyn til eventuelle produktionsrestriktioner eller begrænsninger af EF-støtte under de fælles markedsordninger. Under henvisning til traktatens artikel 87, stk. 3, litra c), bør støtten normalt ikke udelukkende medføre, at de driftsomkostninger, som støttemodtageren normalt selv skal afholde, nedbringes løbende eller med visse mellemrum, ligesom støtten bør stå i rimeligt forhold til de problemer, der skal løses, for at sikre de socioøkonomiske fordele, der anses for at være i Fællesskabets interesse. Ensidige statsstøtteforanstaltninger, som blot har til formål at forbedre producenternes økonomiske situation, men som på ingen måde bidrager til sektorens udvikling, og navnlig støtte, som udelukkende ydes på grundlag af pris, mængde, produktionsenhed eller produktionsmiddelenhed, anses for at være driftsstøtte, som er uforenelig med fællesmarkedet. Desuden vil en sådan støtte også ofte kunne forstyrre de fælles markedsordningers mekanismer. Det vil derfor være hensigtsmæssigt at begrænse anvendelsesområdet for denne forordning til bestemte former for støtte.
(19) Forordningen bør fritage støtte til små og mellemstore virksomheder uanset virksomhedernes beliggenhed. Investeringer og jobskabelse kan bidrage til den økonomiske udvikling af ugunstigt stillede områder og mål 1-regioner i Fællesskabet. Små og mellemstore virksomheder i disse områder lider både under de strukturbestemte handicap, som deres beliggenhed medfører, og under vanskelighederne som følge af deres størrelse. Det vil derfor være rimeligt at fastsætte højere lofter for små og mellemstore virksomheder i ugunstigt stillede områder og i mål 1-regioner.
(20) På grund af risikoen for fordrejninger som følge af målrettet investeringsstøtte og for at stille landbrugere frit, når de skal vælge, hvilke produkter de vil investere i, bør investeringsstøtte, der er fritaget efter denne forordning, ikke være begrænset til specifikke landbrugsprodukter. Betingelsen bør ikke kunne forhindre en medlemsstat i at udelukke visse landbrugsprodukter fra sådanne støtteforanstaltninger eller ordninger, navnlig i de tilfælde, hvor der ikke kan findes normale afsætningsmuligheder. Forordningen bør heller ikke gælde for visse typer investeringer. Investeringsstøtte, der er målrettet visse sektorer, kan være begrundet og bør derfor være fritaget, hvis støtten begrænses til omkostningerne ved at gennemføre specifikke regler om beskyttelse og forbedring af miljøet, forbedring af hygiejnevilkårene for husdyrbrug eller landbrugsdyrs velfærd. Investeringer i forarbejdning og afsætning af landbrugsprodukter, som foretages på landbrugsbedriftsplan, som ikke medfører kapacitetsforøgelser, og som er af en sådan størrelse, at de støtteberettigede udgifter ligger under det loft, der er fastsat i henhold til artikel 7 i forordning (EF) nr. 1257/1999, bør undersøges på grundlag af de fastsatte regler for investeringer i produktion af landbrugsprodukter. Investeringer i forarbejdning og afsætning af landbrugsprodukter, som foretages på landbrugsbedriften, og som medfører en forøgelse af produktionskapaciteten, eller hvor de samlede støtteberettigede omkostninger ligger over det loft, der er fastsat i henhold til forordning (EF) nr. 1257/1999, bør undersøges på grundlag af de fastsatte regler for investeringer i sektoren for forarbejdning og afsætning af landbrugsprodukter.
(21) Hvis der ydes støtte med henblik på tilpasning til nyindførte EF-standarder, bør medlemsstaterne ikke kunne forlænge tilpasningsperioden for landbrugerne ved at forsinke gennemførelsen af sådanne regler. Derfor bør det klart fastsættes, fra hvilket tidspunkt en ny lovgivning ikke længere kan anses for at være ny.
(22) Tjenesteydelser til subsidierede satser tilbydes ofte landbrugerne af selskaber, som landbrugeren ikke frit kan vælge. For at undgå, at der ydes støtte til tjenesteyderen og ikke til landbrugeren, og for at sikre, at landbrugeren får den bedste tjenesteydelse til en konkurrencedygtig pris, bør det normalt sikres, at sådanne tjenesteydere udvælges og betales på grundlag af markedsvilkårene. For nogle tjenesteydelsers vedkommende, bl.a. kontrol, kan det dog som følge af tjenesteydelsens karakter eller retsgrundlaget for præstationen af tjenesteydelsen forekomme, at der kun er en enkelt tjenesteyder, der tilbyder den pågældende tjenesteydelse.
(23) Visse rådsforordninger på landbrugsområdet åbner mulighed for særlige bemyndigelser af medlemsstaterne til at udbetale støtte, ofte i forbindelse med eller som et tillæg til EF-støtte. Sådanne bestemmelser åbner dog normalt ikke mulighed for fritagelse for pligten til at indgive anmeldelse i henhold til traktatens artikel 88, i det omfang sådanne foranstaltninger opfylder betingelserne i traktatens artikel 87, stk. 1. Da betingelserne for sådan støtte klart er fastlagt i de pågældende forordninger, og/eller da der er pligt til at meddele sådanne foranstaltninger til Kommissionen i henhold til forordningernes særlige bestemmelser, er der ikke behov for nogen yderligere særskilt anmeldelse i henhold til traktatens artikel 88, stk. 3, for at Kommissionen kan vurdere foranstaltningerne. Af hensyn til retssikkerheden bør der i forordningen henvises til disse bestemmelser, og det bør således ikke vil være nødvendigt at indgive en anmeldelse om sådanne foranstaltninger i henhold til traktatens artikel 88, i det omfang det på forhånd kan sikres, at støtten udelukkende ydes til SMV.
(24) For at sikre, at støtten er nødvendig og virker som en tilskyndelse til udvikling af bestemte aktiviteter, bør denne forordning ikke fritage støtte til aktiviteter, som støttemodtageren også under hensyntagen til de gældende markedsbetingelser ville gennemføre uden støtte. Der bør ikke ydes støtte med tilbagevirkende kraft for aktiviteter, som støttemodtageren allerede har gennemført.
(25) Forordningen bør ikke fritage støtte, der kumuleres med anden statsstøtte, herunder støtte ydet af nationale, regionale eller lokale myndigheder, med offentlig støtte, der ydes inden for rammerne af forordning (EF) nr. 1257/1999, eller med EF-bistand, der vedrører de samme støtteberettigede udgifter, når en sådan kumulering fører til en overskridelse af de lofter, der er fastsat i nærværende forordning.
(26) For at sikre gennemsigtighed og effektivt tilsyn bør der i overensstemmelse med artikel 3 i forordning (EF) nr. 994/98 udarbejdes en standardformular, hvori medlemsstaterne med henblik på offentliggørelse i Den Europæiske Unions Tidende kan give Kommissionen kortfattede oplysninger, når der i medfør af nærværende forordning gennemføres en støtteordning eller ydes en individuel støtte, der ikke er omfattet af en sådan støtteordning. Af samme årsager bør der udarbejdes regler om de registre, medlemsstaterne skal føre over den støtte, der er fritaget i medfør af denne forordning. Med hensyn til den årlige rapport, som medlemsstaterne skal forelægge Kommissionen, bør Kommissionen opstille særlige krav. De kortfattede oplysninger og den årlige rapport bør sendes i elektronisk form, da den herfor nødvendige teknologi er tilstrækkeligt udbredt.
(27) Hvis en medlemsstat ikke opfylder de rapporteringskrav, der er fastsat i denne forordning, kan dette gøre det umuligt for Kommissionen at varetage sin overvågningsopgave i henhold til traktatens artikel 88, stk. 1, og navnlig at vurdere, om de kumulative økonomiske virkninger af den støtte, der er fritaget ved denne forordning, vil kunne ændre samhandelsvilkårene på en måde, der strider mod den fælles interesse. Der er navnlig behov for at vurdere de kumulative virkninger af statsstøtte, når samme støttemodtager kan modtage støtte fra flere kilder, som det stadig oftere er tilfældet på landbrugsområdet. Det er derfor af største betydning, at medlemsstaterne hurtigt fremsender passende oplysninger, inden støtte efter denne forordning gennemføres.
(28) På baggrund af Kommissionens erfaringer på dette område, især den hyppighed hvormed det generelt er nødvendigt at revidere statsstøttepolitikken, bør anvendelsesperioden for denne forordning begrænses. Hvis forordningens anvendelsesperiode udløber uden at være blevet forlænget, bør støtteordninger, der allerede er fritaget i medfør af forordningen, fortsat være fritaget i seks måneder -
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:
KAPITEL 1 ANVENDELSESOMRÅDE, DEFINITIONER OG BETINGELSER
Artikel 1
Anvendelsesområde
1. Denne forordning gælder for støtte til små og mellemstore virksomheder, der beskæftiger sig med produktion, forarbejdning eller afsætning af landbrugsprodukter.
2. Forordningen finder ikke anvendelse på:
a) støtte til omkostninger i forbindelse med reklame som defineret i EF-rammebestemmelserne for statsstøtte til reklame for produkter opført i EF-traktatens bilag I og visse produkter uden for bilag I
b) støtte til forarbejdning af landbrugsprodukter opført i bilag I til varer uden for bilag I.
3. Forordningen finder ikke anvendelse på støtte til individuelle investeringer, hvor de støtteberettigede udgifter overstiger 12,5 mio. EUR, eller hvor det faktiske støttebeløb vil overstige 6 mio. EUR. Sådan støtte skal særskilt anmeldes til Kommissionen i overensstemmelse med EF-traktatens artikel 88, stk. 3.
4. Uden at anvendelsen af artikel 16, litra a), derved indskrænkes, finder denne forordning ikke anvendelse på:
a) støtte til eksportrelaterede aktiviteter, dvs. støtte, der er direkte knyttet til de eksporterede mængder, til etablering og drift af et distributionsnet eller til andre løbende udgifter i forbindelse med eksportvirksomhed
b) støtte, som er betinget af, at der anvendes indenlandske produkter i stedet for importerede.
Artikel 2
Definitioner
I denne forordning forstås ved:
1) "støtte": enhver foranstaltning, der opfylder alle kriterier i traktatens artikel 87, stk. 1
2) "landbrugsprodukt":
a) produkter, der er opført i traktatens bilag I, undtagen fiskevarer og akvakulturprodukter, der er omfattet af Rådets forordning (EF) nr. 104/2000(7)
b) produkter henhørende under KN-kode 4502, 4503 og 4504 (varer af naturkork)
c) produkter, der imiterer eller erstatter mælk og mejeriprodukter som omhandlet i artikel 3, stk. 2, i Rådets forordning (EØF) nr. 1898/87(8)
3) "forarbejdning af et landbrugsprodukt": en proces, som et landbrugsprodukt undergår, og hvor det produkt, der fremkommer ved processen, også er et landbrugsprodukt
4) "små og mellemstore virksomheder" ("SMV'er"): virksomheder som defineret i bilag I til forordning (EF) nr. 70/2001
5) "bruttostøtteintensitet": støttebeløbet udtrykt i procent af projektets støtteberettigede omkostninger. Alle tal, der benyttes, skal angive beløbene før direkte beskatning. Hvis støtten ydes som andet end tilskud, skal støttebeløbet være støttens subventionsækvivalent. Støtte, der udbetales i flere rater, tilbagediskonteres til værdien på det tidspunkt, hvor den blev ydet. Den rentesats, der anvendes til tilbagediskontering og til beregning af støttebeløbet i forbindelse med lån på lempelige vilkår, er den gældende referencesats på tidspunktet for ydelsen af støtten
6) "kvalitetsprodukt": et produkt, der opfylder kriterierne i artikel 24b, stk. 2 eller 3, i Rådets forordning (EF) nr. 1783/2003 om ændring af forordning (EF) nr. 1257/1999 om støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL)(9)
7) "ugunstige vejrforhold, som kan henregnes under naturkatastrofer": vejrforhold såsom frost, hagl, is, regn eller tørke, der tilintetgør 20 % af den normale produktion i ugunstigt stillede områder og 30 % i andre områder
8) "ugunstigt stillede områder": områder som fastlagt af medlemsstaterne på grundlag af artikel 17 i forordning (EF) nr. 1257/1999
9) "mål 1-regioner": regioner som omhandlet i artikel 3 i Rådets forordning (EF) nr. 1260/1999(10)
10) "nyindførte mindstekrav for miljø, hygiejne og dyrevelfærd":
a) for så vidt angår krav eller lovgivning, der ikke åbner mulighed for en overgangsperiode: krav, der skal gøres obligatoriske for de erhvervsdrivende højst to år inden investeringen faktisk påbegyndes, eller
b) for så vidt angår krav eller lovgivning, der åbner mulighed for en overgangsperiode: krav, der vil blive gjort obligatoriske for de erhvervsdrivende, efter at investeringen faktisk er påbegyndt
11) "unge landbrugere": landbrugsproducenter som defineret i artikel 8 i forordning (EF) nr. 1257/1999
12) "producentsammenslutning": en sammenslutning, der i overensstemmelse med målene for de fælles markedsordninger er oprettet for i fællesskab at tilpasse medlemmernes produktion til markedets behov, navnlig ved at koncentrere udbuddet
13) "forening af producentsammenslutninger": forening, der består af anerkendte producentsammenslutninger, og som på et bredere plan har samme målsætninger som producentsammenslutningerne
14) "udgifter til TSE- og BSE-prøver": alle udgifter, herunder til testpakker, udtagning, transport, undersøgelse, opbevaring og destruering af prøver til tester, der gennemføres i henhold til kapitel C i bilag X til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 999/2001 af 22. maj 2001 om fastsættelse af regler for forebyggelse af, kontrol med og udryddelse af visse transmissible spongiforme encephalopatier(11).
Artikel 3
Betingelser for fritagelse
1. Individuel støtte, der ikke er omfattet af nogen ordning, men som opfylder alle betingelser i denne forordning, er forenelig med fællesmarkedet som omhandlet i traktatens artikel 87, stk. 3, litra c), og fritaget for anmeldelsespligten i traktatens artikel 88, stk. 3, hvis de kortfattede oplysninger, som er fastsat i artikel 19, stk. 1, er fremsendt, og hvis der udtrykkeligt henvises til denne forordning med angivelse af dens titel og en henvisning til dens offentliggørelse i Den Europæiske Unions Tidende.
2. Støtteordninger, der opfylder alle betingelser i denne forordning, er forenelige med fællesmarkedet som omhandlet i traktatens artikel 87, stk. 3, litra c), og fritaget for anmeldelsespligten i traktatens artikel 88, stk. 3, hvis:
a) enhver støtte, der kan ydes i henhold til en sådan ordning, opfylder alle forordningens betingelser
b) ordningen indeholder en udtrykkelig henvisning til denne forordning med angivelse af dens titel og en henvisning til dens offentliggørelse i Den Europæiske Unions Tidende
c) de kortfattede oplysninger, som er fastsat i artikel 19, stk. 1, er fremsendt.
3. Støtte, der ydes i henhold til ordninger som omhandlet i stk. 2, er forenelig med fællesmarkedet som omhandlet i traktatens artikel 87, stk. 3, litra c), og fritaget for anmeldelsespligten i traktatens artikel 88, stk. 3, hvis støtten umiddelbart opfylder alle de i denne forordning fastsatte betingelser.
KAPITEL 2 STØTTEKATEGORIER
Artikel 4
Investeringer i landbrugsbedrifter
1. Støtte til investeringer i landbrugsbedrifter i Fællesskabet med henblik på produktion, forarbejdning og afsætning af landbrugsprodukter er forenelig med fællesmarkedet som omhandlet i traktatens artikel 87, stk. 3, litra c), og fritaget for anmeldelsespligten i traktatens artikel 88, stk. 3, hvis den opfylder betingelserne i stk. 2-10.
2. Bruttostøtteintensiteten må ikke overstige:
a) 50 % af de støtteberettigede investeringer i ugunstigt stillede områder
b) 40 % af de støtteberettigede investeringer i andre regioner.
Foretages investeringer af unge landbrugere senest fem år efter etableringen, forhøjes maksimumsstøttesatsen dog til 60 % i ugunstigt stillede områder og til 50 % i andre områder.
Når investeringer medfører meromkostninger i forbindelse med beskyttelse og forbedring af miljøet, forbedring af hygiejneforholdene inden for husdyrbrug eller forbedring af dyrevelfærden, kan de i første afsnit, litra a) og b), nævnte maksimumsstøttesatser på 50 % og 40 % dog forhøjes med henholdsvis 25 og 20 procentpoint. En sådan forhøjelse må kun foretages for investeringer, som er mere vidtrækkende end EF's gældende mindstekrav, eller for investeringer, der foretages for at opfylde nyindførte mindstekrav. Forhøjelsen skal nøje begrænses til de nødvendige støtteberettigede meromkostninger og kan ikke foretages i forbindelse med investeringer, som medfører en forøgelse af produktionskapaciteten.
3. Investeringerne skal tage sigte på et eller flere af følgende mål:
a) nedbringelse af produktionsomkostningerne
b) forbedring og omstilling af produktionen
c) forbedring af kvaliteten
d) bevarelse og forbedring af det naturlige miljø, hygiejneforholdene og dyrevelfærdsnormerne
e) øget diversificering af aktiviteterne inden for landbruget.
4. De støtteberettigede udgifter kan omfatte:
a) udgifter til bygning, erhvervelse eller forbedring af fast ejendom
b) udgifter til køb eller leje med købsforpligtelse af nye maskiner og nyt udstyr, herunder edb-programmel, op til aktivets markedsværdi; andre omkostninger i forbindelse med lejekontrakten (afgifter, udlejerens fortjeneste, rente og finansieringsomkostninger, generalomkostninger, forsikringspræmier osv.) er ikke støtteberettigede udgifter
c) generalomkostninger såsom honorarer til arkitekter, ingeniører og konsulenter, gennemførlighedsundersøgelser og erhvervelse af patenter og licenser, op til 12 % af de under litra a) og b) nævnte udgifter.
Som en undtagelse fra første afsnit, litra b, kan køb af brugt udstyr i velbegrundede tilfælde anses som en støtteberettiget udgift, hvis følgende betingelser er opfyldt:
a) der skal foreligge en erklæring fra sælgeren, hvori denne attesterer udstyrets nøjagtige oprindelse og bekræfter, at der ikke allerede er ydet national støtte eller EF-støtte til det pågældende udstyr
b) købet af det pågældende udstyr skal indebære en særlig fordel for programmet eller projektet eller være nødvendigt som følge af usædvanlige omstændigheder (f.eks. at der ikke rettidigt kan anskaffes nyt udstyr, og projektets vellykkede gennemførelse derved bringes i fare)
c) købet skal medføre en reduktion af omkostningerne og dermed af støttebeløbet i forhold til omkostningerne ved køb af tilsvarende nyt udstyr, samtidig med at der fortsat skal være et godt cost-benefit-forhold
d) de tekniske og/eller teknologiske specifikationer for det brugte udstyr skal være hensigtsmæssige i forhold til, hvad der er behov for under projektet.
5. Der må kun ydes støtte til økonomisk levedygtige landbrugsbedrifter, som opfylder kriterierne i artikel 5 i forordning (EF) nr. 1257/1999
Støtte kan ydes med henblik på at sætte støttemodtageren i stand til at opfylde nyindførte mindstekrav med hensyn til miljø, hygiejne og dyrevelfærd.
Vurderingen af, om kriterierne i artikel 5 i forordning (EF) nr. 1257/1999 er opfyldt, foretages på bedriftsplan af et offentligt organ eller af en uafhængig tredjemand, der har de herfor nødvendige kvalifikationer. Bestemmelserne om en støtteordning eller beslutningen om tildeling af individuel støtte uden for en sådan støtteordning skal fastlægge, hvordan denne vurdering skal foretages.
6. Der skal foreligge tilstrækkeligt bevis for, at der i fremtiden findes normale afsætningsmuligheder for de pågældende produkter. Dette vurderes på det relevante niveau, som fastlægges af medlemsstaterne, for de pågældende produkter, investeringsformerne og den eksisterende og forventede kapacitet. Vurderingen af, om der findes normale afsætningsmuligheder, foretages af et offentligt organ eller af en tredjemand, der begge er uafhængige af støttemodtageren og har de herfor nødvendige kvalifikationer. Bestemmelserne om en støtteordning skal fastlægge, hvordan denne vurdering skal foretages. Vurderingen skal være baseret på nylige data og være offentligt tilgængelig.
7. Støtte må ikke ydes i strid med forbud eller restriktioner, som er fastsat i Rådets forordninger om de fælles markedsordninger, heller ikke hvis sådanne forbud eller restriktioner kun tager sigte på EF-støtte.
8. Støtten må ikke være begrænset til specifikke landbrugsprodukter, medmindre den er begrænset til omkostningerne ved at gennemføre specifikke regler for beskyttelse og forbedring af miljøet, forbedring af hygiejnevilkårene for husdyrbrug eller landbrugsdyrs velfærd. Der må ikke ydes støtte til følgende:
a) investeringer, der bevirker en forøgelse af produktionskapaciteten, hvis en landbrugsbedrifts kapacitet forhøjes med mere end 20 %, der måles på grundlag af dyreenheder for den animalske produktion og dyrkningsareal for den vegetabilske produktion
b) køb af produktionsrettigheder, dyr, arealer, undtagen til bygge- og anlægsformål, og planter eller udplantning af planter
c) simple genanskaffelsesinvesteringer.
9. De maksimale støtteberettigede udgifter må ikke overstige den grænse for de samlede støtteberettigede investeringer, som er fastsat af medlemsstaten i henhold til artikel 7 i Rådets forordning (EF) nr. 1257/1999. Støtteordningerne skal indeholde angivelse af denne grænse.
10. Der må ikke ydes støtte til:
a) fremstilling og afsætning af produkter, der imiterer eller erstatter mælk og mejeriprodukter
b) forarbejdnings- og afsætningsaktiviteter i sukkersektoren.
Artikel 5
Bevarelse af traditionelle landskaber og bygninger
1. Støtte til bevarelse af traditionelle landskaber og bygninger er forenelig med fællesmarkedet som omhandlet i traktatens artikel 87, stk. 3, litra c), og fritaget for anmeldelsespligten i traktatens artikel 88, stk. 3, hvis den opfylder betingelserne i stk. 2 og 3.
2. Der kan ydes støtte på op til 100 % af de faktisk påløbne omkostninger, hvad angår investeringer eller anlægsarbejder med henblik på bevarelse af uproduktive kulturværdier på landbrugsbedrifter, såsom arkæologiske eller historiske kulturværdier. Disse omkostninger kan inden for en grænse på 10000 EUR om året indbefatte en rimelig kompensation for det arbejde, som er udført af landbrugeren selv eller af hans medhjælpere.
3. Der kan ydes støtte på op til 60 % eller i ugunstigt stillede områder på op til 75 % af de faktisk påløbne omkostninger, hvad angår investeringer eller anlægsarbejder med henblik på bevarelse af kulturværdier i form af produktionsmidler på bedrifter, f.eks. landbrugsbygninger, hvis investeringen ikke indebærer nogen forøgelse af bedriftens produktionskapacitet.
Hvis produktionskapaciteten forøges, gælder de for investeringer normale støttesatser, der er fastsat i artikel 4, stk. 2, hvad angår de støtteberettigede udgifter til udførelsen af det pågældende arbejde ved hjælp af normale, moderne materialer. Der kan ydes en supplerende støtte på op til 100 % til dækning af meromkostningerne ved anvendelse af traditionelle materialer, som er nødvendige for at bevare bygningens kulturværdi.
Artikel 6
Flytning af landbrugsbygninger i offentlighedens interesse
1. Støtte til flytning af landbrugsbygninger er forenelig med fællesmarkedet som omhandlet i traktatens artikel 87, stk. 3, litra c), og fritaget for anmeldelsespligten i traktatens artikel 88, stk. 3, hvis støtten er i offentlighedens interesse og opfylder betingelserne i stk. 2, 3 og 4.
Den offentlige interesse, der påberåbes som begrundelse for at yde støtte i medfør af denne artikel, skal nærmere angives i medlemsstatens relevante bestemmelser.
2. Der kan ydes støtte på op til 100 % af de faktisk påløbne omkostninger, hvis en flytning i offentlighedens interesse blot består i at skille eksisterende faciliteter ad og flytte og genopbygge dem.
3. Hvis en flytning i offentlighedens interesse resulterer i, at landbrugeren får mere moderne faciliteter, skal landbrugeren bidrage med mindst 60 % og i ugunstigt stillede områder med mindst 50 % af stigningen i de pågældende faciliteters værdi efter flytningen. Hvis støttemodtageren er en ung landbruger, skal bidraget henholdsvis være på mindst 55 % eller 45 %.
4. Hvis en flytning i offentlighedens interesse medfører en forøget produktionskapacitet, skal støttemodtagerens bidrag svare til mindst 60 % og i ugunstigt stillede områder til mindst 50 % af udgifterne til denne forøgelse. Hvis støttemodtageren er en ung landbruger, skal bidraget henholdsvis være på mindst 55 % eller 45 %.
Artikel 7
Investeringer i forarbejdning og afsætning
1. Støtte til investeringer i forarbejdning og afsætning af landbrugsprodukter er forenelig med fællesmarkedet som omhandlet i traktatens artikel 87, stk. 3, litra c), og fritaget for anmeldelsespligten i traktatens artikel 88, stk. 3, hvis den opfylder betingelserne i stk. 2-7.
2. Bruttostøtteintensiteten må ikke overstige:
a) 50 % af de støtteberettigede investeringer i mål 1-regioner
b) 40 % af de støtteberettigede investeringer i andre regioner.
3. De støtteberettigede udgifter kan omfatte:
a) udgifter til bygning, erhvervelse eller forbedring af fast ejendom
b) udgifter til køb eller leje med købsforpligtelse af nye maskiner og nyt udstyr, herunder edb-programmel, op til aktivets markedsværdi; andre omkostninger i forbindelse med lejekontrakten (afgifter, udlejerens fortjeneste, rente og finansieringsomkostninger, generalomkostninger, forsikringspræmier osv.) er ikke støtteberettigede udgifter
c) generalomkostninger såsom honorarer til arkitekter, ingeniører og konsulenter, gennemførlighedsundersøgelser og erhvervelse af patenter og licenser, op til 12 % af de under litra a) og b) nævnte udgifter.
Som en undtagelse fra første afsnit, litra b), kan køb af brugt udstyr i velbegrundede tilfælde anses som en støtteberettiget udgift, hvis følgende betingelser er opfyldt:
a) der skal foreligge en erklæring fra sælgeren, hvori denne attesterer udstyrets nøjagtige oprindelse og bekræfter, at der ikke allerede er ydet national støtte eller EF-støtte til det pågældende udstyr
b) købet af det pågældende udstyr skal indebære en særlig fordel for programmet eller projektet eller være nødvendigt som følge af usædvanlige omstændigheder (f.eks. at der ikke rettidigt kan anskaffes nyt udstyr, og projektets vellykkede gennemførelse derved bringes i fare)
c) købet skal medføre en reduktion af omkostningerne og dermed af støttebeløbet i forhold til omkostningerne ved køb af tilsvarende nyt udstyr, samtidig med at der fortsat skal være et godt cost-benefit-forhold
d) de tekniske og/eller teknologiske specifikationer for det brugte udstyr skal være hensigtsmæssige i forhold til, hvad der er behov for under projektet.
4. Støtte må kun ydes til virksomheder, som bevisligt opfylder betingelserne i artikel 26, stk. 1, i forordning (EF) nr. 1257/1999.
Støtte kan ydes med henblik på at sætte støttemodtageren i stand til at opfylde nyindførte mindstekrav med hensyn til miljø, hygiejne og dyrevelfærd.
Vurderingen af, om betingelserne i artikel 26, stk. 1, i forordning (EF) nr. 1257/1999 er opfyldt, foretages på bedriftsplan af et offentligt organ eller af en uafhængig tredjemand, der har de herfor nødvendige kvalifikationer. Bestemmelserne om en støtteordning skal fastlægge, hvordan denne vurdering skal foretages.
5. Der skal forelægge tilstrækkeligt bevis for, at der i fremtiden findes normale afsætningsmuligheder for de pågældende produkter. Dette vurderes på det relevante niveau, som fastlægges af medlemsstaterne, for de pågældende produkter, investeringsformerne og den eksisterende og forventede kapacitet. Vurderingen af, om der findes normale afsætningsmuligheder, foretages af et offentligt organ eller af en tredjemand, der er uafhængig af støttemodtageren og har de herfor nødvendige kvalifikationer. Bestemmelserne om en støtteordning skal fastlægge, hvordan denne vurdering skal foretages. Vurderingen skal være baseret på nylige data og være offentligt tilgængelig.
6. Støtte må ikke ydes i strid med forbud eller restriktioner, som er fastsat i Rådets forordninger om de fælles markedsordninger, heller ikke hvis sådanne forbud og restriktioner kun tager sigte på EF-støtte.
7. Støtte må ikke være begrænset til specifikke landbrugsprodukter, og der må ikke ydes støtte til:
a) fremstilling og afsætning af produkter, der imiterer eller erstatter mælk og mejeriprodukter
b) forarbejdnings- og afsætningsaktiviteter i sukkersektoren.
Artikel 8
Støtte til unge landbrugeres etablering
Støtte til etablering af unge landbrugere er forenelig med fællesmarkedet som omhandlet i traktatens artikel 87, stk. 3, litra c), og fritaget for anmeldelsespligten i traktatens artikel 88, stk. 3, hvis den opfylder følgende betingelser:
a) kriterierne i artikel 7 og 8 i forordning (EF) nr. 1257/1999 skal være opfyldt
b) den kombinerede støtte, der ydes i henhold til forordning (EF) nr. 1257/1999 og i form af statsstøtte i medfør af nærværende artikel, må ikke overstige de maksimumsgrænser, der er fastsat i artikel 8, stk. 2, i nævnte forordning.
Artikel 9
Støtte til førtidspensionering
Støtte til førtidspensionering af landbrugere er forenelig med fællesmarkedet som omhandlet i traktatens artikel 87, stk. 3, litra c), og fritaget for anmeldelsespligten i traktatens artikel 88, stk. 3, hvis den opfylder følgende betingelser:
a) kriterierne i artikel 10, 11 og 12 i forordning (EF) nr. 1257/1999 skal være opfyldt
b) der skal være tale om et vedvarende og endeligt ophør med erhvervslandbrug.
Artikel 10
Støtte til producentsammenslutninger
1. Igangsætningsstøtte til oprettelse af producentsammenslutninger eller foreninger af producentsammenslutninger er forenelig med fællesmarkedet som omhandlet i traktatens artikel 87, stk. 3, litra c), og fritaget for anmeldelsespligten i traktatens artikel 88, stk. 3, hvis den opfylder betingelserne i stk. 2-9.
2. Nedennævnte kan modtage støtte som omhandlet i stk. 1, hvis de har ret til finansiel støtte ifølge national lovgivning:
a) producentsammenslutninger og foreninger af producentsammenslutninger, der beskæftiger sig med produktion af landbrugsprodukter, og/eller
b) sammenslutninger af producenter, der er ansvarlige for kontrollen med, at oprindelsesbetegnelser eller kvalitetsmærker anvendes i overensstemmelse med EF-retten.
Producentsammenslutningens eller foreningens vedtægter skal indeholde en forpligtelse for medlemmerne til at afsætte produktionen i overensstemmelse med de leverings- og markedsføringsregler, som er fastlagt af sammenslutningen eller foreningen.
Reglerne kan give producenten mulighed for at afsætte en del af sin produktion direkte. Vedtægterne skal indeholde en bestemmelse om, at producenter eller sammenslutninger, der tilslutter sig, skal forblive medlemmer i mindst tre år, og at de ved udtræden skal underrette producentsammenslutningen eller foreningen herom mindst 12 måneder i forvejen. Der skal desuden være fælles regler for produktion, navnlig vedrørende produkternes kvalitet eller anvendelse af økologiske metoder, fælles regler for markedsføring og regler for information om produktionen, især om høsten og de disponible mængder. Producenterne skal dog fortsat være ansvarlige for forvaltningen af deres bedrifter. De aftaler, der indgås i forbindelse med producentsammenslutninger eller foreninger, skal være i fuld overensstemmelse med alle relevante konkurrenceregler, herunder navnlig traktatens artikel 81 og 82.
3. De støtteberettigede udgifter kan omfatte husleje, erhvervelse af kontorudstyr, herunder edb-maskinel og -programmel, udgifter til administrativt personale, generalomkostninger, advokatsalærer og administrationsgebyrer. Ved køb af fast ejendom er de støtteberettigede udgifter hertil begrænset til de tilsvarende udgifter til leje på almindelige markedsvilkår.
4. Støtten skal være midlertidig og degressiv og må i det første år ikke overstige 100 % af de påløbne støtteberettigede omkostninger. Støtteniveauet skal nedsættes med mindst 20 procentpoint hvert driftsår, således at støttebeløbet det femte år er begrænset til 20 % af de faktiske støtteberettigede udgifter, der afholdes det pågældende år.
5. Der må ikke ydes støtte til omkostninger, som påløber efter det femte år, eller ydes efter det syvende år efter anerkendelsen af producentorganisationen. Undtaget herfra er den støtte, der ydes til støtteberettigede udgifter, som er begrænset til og skyldes forhøjelsen af en støttemodtagers omsætning mellem to på hinanden følgende år på mindst 30 %, hvis forhøjelsen skyldes nye medlemmers tiltrædelse og/eller dækning af nye produkter.
6. Der må ikke ydes støtte til produktionsorganisationer såsom virksomheder eller kooperativer, der har til formål at forvalte en eller flere landbrugsbedrifter, og som derfor i realiteten er individuelle producenter.
7. Der må ikke ydes støtte til andre landbrugssammenslutninger, der varetager opgaver i forbindelse med landbrugsproduktionen, f.eks. gensidig støtte eller vikar- eller driftskonsulentbistand, på medlemmernes bedrifter uden at være involveret i den fælles tilpasning af udbuddet til markedet.
8. Det samlede støttebeløb, der ydes til en producentsammenslutning eller forening i henhold til denne artikel, må ikke overstige 100000 EUR.
9. Der må ikke ydes støtte til producentsammenslutninger eller foreninger heraf, hvis målsætninger er uforenelige med en rådsforordning om en fælles markedsordning.
Artikel 11
Støtte til betaling af forsikringspræmier
1. Støtte til forsikringspræmier for virksomheder, der beskæftiger sig med primærproduktionen af landbrugsprodukter, er forenelig med fællesmarkedet som omhandlet i traktatens artikel 87, stk. 3, litra c), og fritaget for anmeldelsespligten i traktatens artikel 88, stk. 3, hvis den opfylder betingelserne i stk. 2, 3 og 4.
2. Bruttostøtteintensiteten må ikke overstige:
a) 80 % af udgifterne til præmier for forsikringer, der ifølge policen kun dækker tab som følge af ugunstige vejrforhold, som kan henregnes under naturkatastrofer
b) 50 % af udgifterne til præmier for forsikringer, der ifølge policen dækker tab som nævnt under litra a) og tillige
i) andre tab som følge af vejrforhold og/eller
ii) tab som følge af dyre- eller plantesygdomme.
Tab som følge af ugunstige vejrforhold, som kan henregnes under naturkatastrofer, bestemmes på grundlag af bruttoproduktionen af den relevante afgrøde det pågældende år sammenholdt med bruttoproduktionen i et normalt år. Bruttoproduktionen beregnes på grundlag af den gennemsnitlige bruttoproduktion i de foregående tre år, eksklusive ethvert år, hvor der skulle betales kompensation som følge af andre ugunstige vejrforhold. I tilfælde af skader på produktionsmidlerne, hvis virkninger gør sig gældende i flere år, skal det procentvise reelle tab ved den første høst efter, at begivenheden har fundet sted, sammenlignet med et normalt år beregnet efter ovennævnte principper være på over 10 %, og det procentvise reelle tab multipliceret med det antal år, hvor der forekommer produktionstab, skal overstige 20 % i ugunstigt stillede områder og 30 % i andre områder.
3. Der kan ydes støtte til udgifter til præmier for forsikringer, der dækker tab som følge af ugunstige vejrforhold, som kan henregnes under naturkatastrofer.
4. Støtten må ikke hindre det indre marked for forsikringsydelser i at fungere. Støtten må ikke begrænses til forsikringer fra et enkelt forsikringsselskab eller en enkelt forsikringskoncern og må ikke være betinget af, at forsikringsaftalen er indgået med et selskab, der er etableret i den pågældende medlemsstat.
Artikel 12
Støtte til jordfordeling
1. Støtte til virksomheder, der beskæftiger sig med produktion af landbrugsprodukter, er forenelig med fællesmarkedet som omhandlet i traktatens artikel 87, stk. 3, litra c), og fritaget for anmeldelsespligten i traktatens artikel 88, stk. 3, hvis den ydes for og er begrænset til advokatsalærer og administrationsomkostninger ved jordfordeling, herunder opmålingsomkostninger, og højst udgør 100 % af de faktisk påløbne omkostninger.
2. Stk. 1 finder ikke anvendelse på investeringsstøtte, herunder støtte til køb af arealer.
Artikel 13
Støtte til fremme af produktion og afsætning af kvalitetslandbrugsprodukter
1. Støtte til fremme af produktion og afsætning af kvalitetslandbrugsprodukter er forenelig med fællesmarkedet som omhandlet i traktatens artikel 87, stk. 3, litra c), og fritaget for anmeldelsespligten i traktatens artikel 88, stk. 3, hvis den ydes til støtteberettigede udgifter som nævnt i stk. 2 og opfylder betingelserne i stk. 3-7.
2. Der kan ydes støtte til dækning af udgifterne til nedennævnte aktiviteter, for så vidt disse vedrører udvikling af kvalitetslandbrugsprodukter:
a) op til 100 % af udgifterne til markedsundersøgelser og produktudformning, herunder støtte til udarbejdelse af ansøgninger om anerkendelse af oprindelsesbetegnelser eller specificitetsattester i overensstemmelse med de relevante EF-forordninger
b) op til 100 % af udgifterne til indførelse af kvalitetssikringsordninger, såsom ISO's serie 9000 eller 14000, systemer på basis af risikoanalyse og kritiske kontrolpunkter (HACCP), sporingssystemer, systemer til sikring af ægthed og overholdelse af markedsnormer eller miljørevisionssystemer
c) op til 100 % af udgifterne til uddannelse af personale i anvendelsen af ordninger og systemer som nævnt under litra b)
d) op til 100 % af udgifterne til afgifter, som opkræves af anerkendte certificeringsorganer for den første certificering af kvalitetssikringssystemer og lignende systemer
e) op til 100 % af udgifterne til obligatoriske kontrolforanstaltninger, som i henhold til EF-bestemmelser eller national lovgivning foretages af eller på vegne af myndighederne, medmindre det i EF-bestemmelserne er fastsat, at virksomhederne skal bære de pågældende udgifter
f) midlertidig og degressiv støtte til udgifter til kontrolforanstaltninger i de første seks år efter indførelsen af kontrolsystemet til sikring af oprindelsesbetegnelsers eller specificitetsattesters ægthed i forbindelse med Rådets forordning (EØF) nr. 2081/92(12) og (EØF) nr. 2082/92(13); degressiviteten skal mindst være på 10 procentpoint om året
g) op til 100 % af de faktisk påløbne udgifter til kontrol med økologiske produktionsmetoder i forbindelse med Rådets forordning (EØF) nr. 2092/91(14).
3. Der kan ydes støtte til kontrol, som gennemføres af eller på vegne af tredjemand såsom myndighederne eller organer, der handler på deres vegne, eller uafhængige instanser, som er ansvarlige for kontrollen med og overvågningen af anvendelsen af oprindelsesbetegnelser, Ø-mærker eller kvalitetsmærker, men kun hvis de pågældende betegnelser og mærker er i overensstemmelse med EF-lovgivningen.
4. Der må ikke ydes støtte til omkostninger ved kontrol, som landbrugeren eller fabrikanten selv foretager, eller for hvilken det i EF-bestemmelserne er fastsat, at omkostningerne ved kontrollen skal bæres af producenterne, uden at de faktiske beløb er nærmere angivet.
5. Det samlede offentlige støttebeløb, der ydes i medfør af stk. 2, må ikke over nogen treårig periode overstige 100000 EUR pr. støttemodtager. Ved beregningen af støttebeløbet anses støttemodtageren at være den person, der modtager de i nævnte stykke omhandlede tjenesteydelser.
6. Støtten skal kunne opnås af alle, der i det pågældende område er støtteberettigede på grundlag af objektivt fastlagte betingelser. Når producentsammenslutninger eller andre landbrugsorganisationer for gensidig bistand leverer tjenesteydelser som nævnt i stk. 2, må adgangen hertil ikke være betinget af medlemskab af den pågældende sammenslutning eller organisation. Ikke-medlemmers eventuelle bidrag til den pågældende sammenslutnings eller organisations administrationsomkostninger skal være begrænset til den forholdsvise andel af omkostningerne ved leveringen af tjenesteydelsen.
7. Hvor modtageren af tjenesteydelser som nævnt i stk. 2 ikke frit kan vælge, hvem der skal levere dem, skal leverandøren, medmindre der kun er en mulig leverandør som følge af den pågældende tjenesteydelses karakter eller retsgrundlaget for præstationen heraf, uden forskelsbehandling udvælges og betales på grundlag af markedsvilkårene, om nødvendigt ved udbudsprocedurer i overensstemmelse med EF-retten og under alle omstændigheder efter en offentliggørelse, der er tilstrækkelig til, at markedet for tjenesteydelsen åbnes for konkurrence, og at den upartiske udvælgelse kan kontrolleres.
Artikel 14
Teknisk bistand i landbrugssektoren
1. Støtte er forenelig med fællesmarkedet som omhandlet i traktatens artikel 87, stk. 3, litra c), og fritaget for anmeldelsespligten i traktatens artikel 88, stk. 3, hvis den ydes til støtteberettigede udgifter til teknisk bistand som nævnt i stk. 2 og opfylder betingelserne i stk. 3, 4 og 5.
2. Der kan ydes støtte til dækning af følgende støtteberettigede udgifter:
a) undervisning og uddannelse af landbrugere og landbrugsmedhjælpere:
i) omkostninger ved tilrettelæggelsen af uddannelsesprogrammet
ii) deltagernes rejseudgifter og diæter
iii) udgifter til afløsere under landbrugerens eller landbrugs-medhjælperens fravær
b) vikarordninger: de faktiske udgifter til afløsere for landbrugeren, dennes partner eller en landbrugsmedhjælper under sygdom og ferie
c) konsulenttjenester: gebyrer for tjenesteydelser, der hverken må være varige eller regelmæssige eller vedrøre virksomhedens normale driftsudgifter såsom løbende skatterådgivning, regelmæssig juridisk rådgivning eller reklame
d) tilrettelæggelse af og deltagelse i konkurrencer, udstillinger og messer:
i) deltagergebyr
ii) rejseudgifter
iii) udgifter til publikationer
iv) leje af udstillingslokaler.
3. Det samlede beløb for den offentlige støtte, der ydes i medfør af stk. 2, må ikke over nogen treårig periode overstige 100000 EUR pr. støttemodtager eller 50 % af de støtteberettigede udgifter, alt efter hvilket af disse beløb der er det højeste. Ved beregningen af støttebeløbet anses støttemodtageren at være den person, der modtager den tekniske bistand.
4. Enhver sådan støtte skal kunne opnås af alle, der i det pågældende område er støtteberettigede på grundlag af objektivt fastlagte betingelser. Når producentsammenslutninger eller andre landbrugsorganisationer for gensidig bistand leverer den tekniske bistand, må adgangen hertil ikke være betinget af medlemskab af den pågældende sammenslutning eller organisation. Ikke-medlemmers eventuelle bidrag til den pågældende sammenslutnings eller organisations administrationsomkostninger skal være begrænset til omkostningerne ved leveringen af tjenesteydelsen.
5. Hvor modtageren af den tekniske bistand ikke frit kan vælge, hvem der skal levere den, skal leverandøren uden forskelsbehandling udvælges og betales på grundlag af markedsvilkårene, om nødvendigt ved udbudsprocedurer i overensstemmelse med EF-retten og under alle omstændigheder efter en offentliggørelse, der er tilstrækkelig til, at markedet for tjenesteydelsen åbnes for konkurrence, og at den upartiske udvælgelse kan kontrolleres.
Artikel 15
Støtte til husdyrsektoren
Støtte til virksomheder, der beskæftiger sig med husdyrbrug, er forenelig med fællesmarkedet som omhandlet i traktatens artikel 87, stk. 3, litra c), og fritaget for anmeldelsespligten i traktatens artikel 88, stk. 3, hvis den opfylder følgende betingelser:
a) støtte på op til 100 % til dækning af administrationsomkostninger, der direkte vedrører oprettelse og føring af stambøger
b) støtte på op til 70 % til udgifter til undersøgelser, der foretages af eller på vegne af tredjemand, til bestemmelse af husdyrs genetiske kvalitet eller ydelse; støtte til omkostninger ved kontrol foretaget af husdyrenes ejer er ikke fritaget; støtte til dækning af udgifterne til rutinemæssig kontrol af mælkekvaliteten er ikke fritaget
c) støtte på op til 40 % af de støtteberettigede udgifter, der er nævnt i artikel 4, ved investeringer i avlscentre og ved indførelse på bedriftsplan af nyskabende avlsteknikker eller -praksis; støtte til udgifter til indførelse og anvendelse af kunstig inseminering er ikke fritaget
d) støtte på op til 100 % af udgifterne til TSE-tester.
For så vidt angår obligatorisk BSE-prøvning af kvæg, der slagtes til konsum, må den direkte og indirekte støtte (inkl. EU-støtten) dog ikke overstige 40 EUR pr. test. Beløbet omfatter alle undersøgelsesudgifter, herunder: testpakker, udtagning, transport, undersøgelse, opbevaring og destruering af prøver. Forpligtelsen til undersøgelse kan være baseret på EU- eller national lovgivning.
Statsstøtte til dækning af udgifter til TSE-tester skal udbetales til den erhvervsdrivende, hos hvem der skal udtages prøver til brug for test. For at lette forvaltningen af en sådan støtte kan støtten dog i stedet udbetales til laboratorier, hvis det fulde statsstøttebeløb udbetales til den erhvervsdrivende. Statsstøtte, som en erhvervsdrivende modtager direkte eller indirekte, når prøverne til undersøgelserne er blevet udtaget, skal medføre, at den erhvervsdrivende opkræver tilsvarende lavere priser.
Artikel 16
Støtte i henhold til visse rådsforordninger
Støtte til små og mellemstore virksomheder er forenelig med fællesmarkedet som omhandlet i traktatens artikel 87, stk. 3, litra c), og fritaget for anmeldelsespligten i traktatens artikel 88, stk. 3, hvis den opfylder følgende betingelser:
a) bidrag fra medlemsstaterne, som opfylder alle betingelser i Rådets forordning (EF) nr. 2702/1999 af 14. december 1999 om oplysningskampagner og salgsfremmende foranstaltninger for landbrugsprodukter i tredjelande(15), særlig artikel 9, stk. 3
b) bidrag fra medlemsstaterne, som opfylder alle betingelser i Rådets forordning (EF) nr. 2826/2000 af 19. december 2000 om oplysningskampagner og salgsfremstød for landbrugsprodukter på det indre marked(16), særlig artikel 9, stk. 2, 3 og 4
c) støtte ydet af medlemsstaterne, som opfylder alle betingelser i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 999/2001 af 22. maj 2001 om fastsættelse af regler for forebyggelse af, kontrol med og udryddelse af visse transmissible spongiforme encephalopatier(17), særlig artikel 13, stk. 4
d) støtte ydet af medlemsstaterne, som opfylder alle betingelser i Rådets forordning (EF) nr. 1255/1999 af 17. maj 1999 om den fælles markedsordning for mælk og mejeriprodukter(18), særlig artikel 14, stk. 2
e) støtte ydet af medlemsstaterne, som opfylder alle betingelser i Rådets forordning (EF) nr. 1254/1999 af 17. maj 1999 om den fælles markedsordning for oksekød(19), særlig artikel 6, stk. 5, og artikel 14
f) støtte ydet af medlemsstaterne i henhold til artikel 3 og 4 i Kommissionens forordning (EF) nr. 2777/2000 af 18. december 2000 om ekstraordinære støtteforanstaltninger for oksekødsmarkedet(20)
g) støtte ydet af medlemsstaterne i henhold til artikel 6, stk. 3, andet afsnit, i Rådets forordning (EF) nr. 1251/1999 af 17. maj 1999 om indførelse af en støtteordning for producenter af visse markafgrøder(21)
h) støtte ydet af medlemsstaterne i henhold til artikel 15, stk. 6, i Rådets forordning (EF) nr. 2200/96 af 28. oktober 1996 om den fælles markedsordning for frugt og grøntsager(22).
KAPITEL 3 ALMINDELIGE OG AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
Artikel 17
Inden der ydes støtte
1. Støtte ifølge en støtteordning må, for at kunne opnå fritagelse efter denne forordning, kun ydes for aktiviteter, der gennemføres, eller tjenesteydelser, der ydes, efter at støtteordningen er blevet indført og offentliggjort i henhold til denne forordning.
Hvis støtteordningen skaber en automatisk ret til at modtage støtte, uden at dette kræver yderligere administrative skridt, kan selve støtten først ydes, efter at støtteordningen er blevet indført og offentliggjort i henhold til denne forordning.
Hvis støtteordningen indebærer, at en ansøgning skal indgives til myndighederne, kan selve støtten først ydes, efter at følgende betingelser er opfyldt:
a) støtteordningen skal være indført og offentliggjort i overensstemmelse med denne forordning
b) en støtteansøgning skal være korrekt indgivet til myndighederne
c) ansøgningen skal være godkendt af myndighederne på en sådan måde, at de er forpligtede til at yde støtten, med klar angivelse af støttebeløbet eller hvordan beløbet vil blive beregnet; myndighederne må kun give en sådan godkendelse, hvis de midler, der er til rådighed for støtten eller støtteordningen, ikke er opbrugt.
2. Individuel støtte uden for en støtteordnings rammer må, for at kunne opnå fritagelse efter denne forordning, kun ydes for aktiviteter, der gennemføres, og tjenesteydelser, der ydes, efter at kriterierne i stk. 1, tredje afsnit, litra b) og c), er opfyldt.
Artikel 18
Kumulering
1. De i artikel 4-15 fastsatte støttelofter gælder, uanset om støtten til projektet eller aktiviteten udelukkende finansieres over statsmidler eller medfinansieres af Fællesskabet.
2. Støtte, der er fritaget ved denne forordning, må ikke kumuleres med nogen anden form for statsstøtte som omhandlet i traktatens artikel 87, stk. 1, eller med finansielle tilskud fra medlemsstaterne eller fra Fællesskabet, der er omfattet af artikel 51, stk. 1, andet afsnit, i forordning (EF) nr. 1257/1999 og vedrører de samme støtteberettigede udgifter, hvis en sådan kumulering medfører en støtteintensitet, der overstiger det maksimum, der er fastsat i nærværende forordning.
3. Hvis en medlemsstat yder støtte, der omfattet af artikel 8, 10, 13 eller 14, til en virksomhed, meddeler den virksomheden, at støtten ydes i henhold til den pågældende artikel i forordningen. Medlemsstaten modtager fra virksomheden alle oplysninger om anden lignende støtte, der er modtaget. For støtte, der er omfattet af artikel 13 og 14, meddeles alle oplysninger om lignende støtte, der er modtaget i de sidste tre år.
Medlemsstaten må først yde den nye støtte, når den har kontrolleret, at det samlede beløb af den støtte, der er ydet i henhold til disse artikler, ikke vil forhøje det samlede støttebeløb, der blev modtaget i den pågældende periode, til et beløb over det loft, der er fastsat i den relevante artikel.
Artikel 19
Gennemsigtighed og overvågning
1. Senest ti arbejdsdage før ikrafttrædelsen af en ved denne forordning fritaget støtteordning eller individuel støtteforanstaltning, der ikke falder ind under en støtteordning, sender medlemsstaterne Kommissionen kortfattede oplysninger om støtteordningen eller den individuelle støtteforanstaltning i den i bilag I fastlagte form med henblik på offentliggørelse i Den Europæiske Unions Tidende. Oplysningerne skal sendes i elektronisk form. Inden fem arbejdsdage efter modtagelsen af de kortfattede oplysninger sender Kommissionen en kvittering for modtagelse med et identifikationsnummer, og den offentliggør de kortfattede oplysninger på internettet.
2. Medlemsstaterne fører detaljerede registre over de støtteordninger, der er fritaget ved denne forordning, og den individuelle støtte, der ydes i henhold til sådanne ordninger, samt over individuel støtte, der er fritaget ved denne forordning, og som ikke ydes i henhold til en eksisterende støtteordning. Registrene skal indeholde alle de oplysninger, der er nødvendige for at fastslå, at de i denne forordning fastsatte fritagelsesbetingelser er opfyldt, herunder oplysninger om virksomhedens status som SMV. Medlemsstaterne opbevarer oplysningerne om individuelle støtteforanstaltninger i ti år fra det tidspunkt, hvor støtten er blevet ydet, og om støtteordninger i ti år fra det tidspunkt, hvor den sidste individuelle støtte i henhold til ordningen er blevet ydet. På Kommissionens skriftlige anmodning skal den pågældende medlemsstat i løbet af 20 arbejdsdage eller inden for en længere frist, som måtte være fastsat i anmodningen, meddele Kommissionen alle de oplysninger, som denne finder nødvendige for at kunne vurdere, om betingelserne i denne forordning er opfyldt.
3. Har en medlemsstat oprettet et centralregister for den støtte, der er ydet særskilt i henhold til artikel 8, 10, 13 eller 14, og som rummer fuldstændige oplysninger om al den pågældende støtte, som medlemsstatens myndigheder har ydet, gælder kravet i artikel 18, stk. 3, første afsnit, ikke mere fra det tidspunkt, hvor registret dækker en periode på tre år.
4. Medlemsstaterne udarbejder i elektronisk form en rapport om anvendelsen af denne forordning for hvert hele kalenderår eller del af et kalenderår i forordningens anvendelsesperiode i den i bilag II fastlagte form. Rapporten kan indgå i den årlige rapport, som medlemsstaterne skal indsende i henhold til artikel 21, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 659/1999(23), og indsendes senest den 30. juni i året efter det kalenderår, som rapporten vedrører.
5. På tidspunktet for ikrafttrædelsen af en støtteordning eller for ydelsen af en individuel støtte, der ikke er omfattet af en støtteordning, fritaget ved denne forordning, offentliggør medlemsstaten på internettet enhver sådan støtteordnings fulde ordlyd eller de kriterier og betingelser, på hvilke den pågældende individuelle støtte ydes. Adressen på sådanne websteder meddeles til Kommissionen sammen med de kortfattede oplysninger om støtten, der skal gives i henhold til stk. 1. Adressen anføres også i den årlige rapport, der indsendes i henhold til stk. 4.
Artikel 20
Ikrafttrædelse og gyldighedsperiode
1. Denne forordning træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Den anvendes indtil den 31. december 2006.
2. Anmeldelser, der er til behandling på tidspunktet for denne forordnings ikrafttrædelse, vurderes på grundlag af forordningens bestemmelser. Hvis betingelserne i denne forordning ikke er opfyldt, vil Kommissionen undersøge sådanne verserende anmeldelser på grundlag af EF-rammebestemmelserne for statsstøtte i landbrugssektoren.
Individuel støtte og støtteordninger, der er gennemført inden datoen for denne forordnings ikrafttrædelse, samt støtte, der under sådanne ordninger er ydet uden Kommissionens godkendelse og i strid med forpligtelsen i traktatens artikel 88, stk. 3, er forenelig med fællesmarkedet som omhandlet i traktatens artikel 87, stk. 3, litra c), og fritaget i medfør af denne forordning, hvis de opfylder betingelserne i artikel 3 bortset fra kravet om en udtrykkelig henvisning til denne forordning i nævnte artikels stk. 1 og stk. 2, litra b) og c), og hvis de i artikel 19, stk. 1, fastsatte kortfattede oplysninger blev fremsendt, inden der blev ydet støtte. Enhver støtte, der ikke opfylder disse betingelser, vurderes af Kommissionen i overensstemmelse med de relevante rammebestemmelser, retningslinjer og meddelelser.
3. Ved udløbet af denne forordnings anvendelsesperiode er støtteordninger, der er fritaget i medfør af forordningen, fortsat fritaget i en seksmåneders tilpasningsperiode efter den dato, der er fastsat i stk. 1, andet afsnit.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 23. december 2003.
Komission asetus (EY) N:o 1/2004,
annettu 23 päivänä joulukuuta 2003,
EY:n perustamissopimuksen 87 ja 88 artiklan soveltamisesta maataloustuotteiden tuottamisen, jalostamisen ja kaupan pitämisen alalla toimiville pienille ja keskisuurille yrityksille myönnettävään valtiontukeen
EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 92 ja 93 artiklan soveltamisesta tiettyihin valtion monialaisen tuen muotoihin 7 päivänä toukokuuta 1998 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 994/98(1) ja erityisesti sen 1 artiklan 1 kohdan a alakohdan i alakohdan,
on julkaissut luonnoksen täksi asetukseksi(2),
on kuullut neuvoa-antavaa valtiontukikomiteaa,
sekä katsoo seuraavaa:
(1) Asetuksella (EY) N:o 994/98 komissio valtuutetaan säätämään perustamissopimuksen 87 artiklan mukaisesti, että tiettyjen edellytysten vallitessa pienille ja keskisuurille yrityksille myönnetty tuki soveltuu yhteismarkkinoille ja vapautetaan perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdassa määrätystä ilmoitusvelvollisuudesta.
(2) Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 87 ja 88 artiklan soveltamisesta pienille ja keskisuurille yrityksille myönnettyyn valtiontukeen 12 päivänä tammikuuta 2001 annettua komission asetusta (EY) N:o 70/2001(3) ei sovelleta perustamissopimuksen liitteessä I lueteltujen tuotteiden tuottamiseen tai jalostamiseen taikka kaupan pitämiseen liittyvään toimintaan.
(3) Komissio on soveltanut perustamissopimuksen 87 ja 88 artiklaa maataloustuotteiden tuottamisen, jalostamisen ja kaupan pitämisen alalla toimiviin pieniin ja keskisuuriin yrityksiin useissa päätöksissä, ja se on vahvistanut toimintalinjansa, viimeksi maatalousalan valtiontukea koskevissa yhteisön suuntaviivoissa(4) (jäljempänä "maatalouden suuntaviivat"). Komission kyseisten artiklojen soveltamisesta maataloustuotteiden tuottamisen, jalostamisen ja kaupan pitämisen alalla toimiviin pieniin ja keskisuuriin yrityksiin saaman huomattavan kokemuksen perusteella komission on tehokkaan valvonnan varmistamiseksi ja hallinnon yksinkertaistamiseksi, heikentämättä kuitenkaan komission harjoittamaa seurantaa, tarkoituksenmukaista käyttää sille asetuksella (EY) N:o 994/98 annettua valtuutta myös maataloustuotteiden tuottamisen, jalostamisen ja kaupan pitämisen alalla toimiviin pieniin ja keskisuuriin yrityksiin, jos perustamissopimuksen 89 artiklaa on ilmoitettu sovellettavan kyseisiin tuotteisiin. Maatalousalan erityispiirteiden vuoksi on perusteltua antaa asetus, joka kattaa vain alalla toimivat pienet ja keskisuuret yritykset.
(4) Tällä asetuksella ei rajoiteta jäsenvaltioiden mahdollisuutta ilmoittaa maataloustuotteiden tuottamisen, jalostamisen ja kaupan pitämisen alalla toimiville pienille ja keskisuurille yrityksille myönnettävästä tuesta. Komissio arvioi tällaiset ilmoitukset tämän asetuksen ja maatalouden suuntaviivojen perusteella. Ilmoitukset, jotka ovat käsiteltävinä tämän asetuksen voimaantullessa, olisi arvioitava ensin tämän asetuksen perusteella, ja jos siinä säädetyt edellytykset eivät täyty, sen jälkeen maatalouden suuntaviivojen perusteella. On aiheellista laatia siirtymäsäännöksiä asetuksen soveltamisesta tukeen, joka on myönnetty ennen asetuksen voimaantuloa ja jota ei ollut ilmoitettu perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdassa määrätyn velvollisuuden mukaisesti.
(5) Maatalouden on tulevina vuosina mukauduttava markkinoiden kehityksessä, markkinapolitiikassa ja kaupan säännöissä, kulutuskysynnässä ja kuluttajien mieltymyksissä sekä yhteisön laajentumisen yhteydessä ilmeneviin uusiin tilanteisiin ja muutoksiin. Muutokset vaikuttavat paitsi maatalousmarkkinoihin myös yleisesti maaseutualueiden paikallistalouteen. Maaseudun kehittämispolitiikan tavoitteena pitäisi olla maaseutualueiden kilpailukyvyn palauttaminen ja parantaminen, ja sen pitäisi näin ollen edistää työpaikkojen säilyttämistä ja luomista kyseisillä alueilla.
(6) Pienillä ja keskisuurilla yrityksillä on ratkaiseva asema työpaikkojen luomisessa ja yleisemmin yhteiskunnallisen vakauden ja talouden elinvoimaisuuden edistäjinä. Niiden kehitystä voi kuitenkin rajoittaa esimerkiksi markkinoiden puutteellinen toiminta. Niillä voi usein olla vaikeuksia saada pääomaa tai luottoa, koska eräillä rahoitusmarkkinoilla vältetään riskinottoa ja pienet ja keskisuuret yritykset pystyvät tarjoamaan vain rajallisia vakuuksia. Niiden resurssien vähäisyys voi myös rajoittaa niiden mahdollisuuksia hankkia tietoja varsinkin uudesta teknologiasta ja mahdollisista markkinoista. Kun otetaan huomioon nämä seikat, tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvalla tuella olisi edistettävä pienten ja keskisuurten yritysten taloudellisen toiminnan kehittämistä, jos tuki ei muuta kaupankäynnin edellytyksiä yhteisen edun kanssa ristiriitaisella tavalla. Kehitystä olisi kannustettava ja tuettava yksinkertaistamalla nykyisiä sääntöjä siltä osin kuin niitä sovelletaan pieniin ja keskisuuriin yrityksiin.
(7) Maataloustuotteiden tuottaminen, jalostaminen ja kaupan pitäminen on yhteisössä pitkälti pienten ja keskisuurten yritysten hallinnassa.
(8) Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahaston (EMOTR) tuesta maaseudun kehittämiseen ja tiettyjen asetusten muuttamisesta ja kumoamisesta 17 päivänä toukokuuta 1999 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 1257/1999(5) on jo otettu käyttöön erityiset valtiontukisäännöt joillekin maaseudun kehittämistoimenpiteille, jotka saavat jäsenvaltioilta tukea ilman mitään yhteisön rahoitusta.
(9) Tällä asetuksella olisi myönnettävä poikkeus tuelle, joka täyttää kaikki siinä säädetyt vaatimukset, ja kaikille tukijärjestelmille, joiden osana myönnettävät tuet täyttävät kaikki tässä asetuksessa säädetyt asiaa koskevat vaatimukset. Tehokkaan valvonnan varmistamiseksi ja hallinnon yksinkertaistamiseksi heikentämättä kuitenkaan komission harjoittamaa seurantaa tukijärjestelmiin ja niiden ulkopuolella myönnettyihin yksittäisiin tukiin olisi liityttävä nimenomainen viittaus tähän asetukseen.
(10) Tämän asetuksen soveltamisalan ulkopuolelle olisi jätettävä tuet, joita myönnetään mainontaan liittyviin kuluihin, siten kuin ne on määritelty yhteisön suuntaviivoissa valtiontuesta EY:n perustamissopimuksen liitteessä I lueteltujen ja tiettyjen liitteeseen I kuulumattomien tuotteiden mainontaan(6), ja niiden olisi kuuluttava edelleen vain mainittujen suuntaviivojen soveltamisalaan.
(11) Koska on löydettävä sopiva tasapaino tuetulla alalla tapahtuvan kilpailun vääristymisen minimoinnin ja tämän asetuksen tavoitteiden saavuttamisen välillä, tällä asetuksella ei pitäisi myöntää poikkeusta yksittäisille tuille, jotka ylittävät vahvistetun enimmäismäärän riippumatta siitä, myönnetäänkö tuki osana tämän asetuksen nojalla poikkeuksen saanutta tukijärjestelmää.
(12) Maailman kauppajärjestön (WTO) maataloussopimuksen perusteella tällä asetuksella ei pitäisi myöntää poikkeusta vientituelle tai tuelle, jonka ehtona on käyttää kotimaisia tuotteita tuontituotteiden sijaan. Tällainen tuki saattaa olla ristiriidassa tukia ja tasoitustulleja koskevan WTO:n sopimuksen ja WTO:n maataloussopimuksen mukaisesti yhteisöllä olevien kansainvälisten velvollisuuksien kanssa. Vientitueksi ei yleensä tulisi katsoa tukea messujen osallistumiskuluihin eikä uuden tai olemassa olevan tuotteen tuomiseksi uusille markkinoille tarvittaviin tutkimuksiin tai neuvontapalveluihin.
(13) Kilpailun vääristymistä mahdollisesti aiheuttavien erojen poistamiseksi ja pieniä ja keskisuuria yrityksiä koskevien yhteisön ja kansallisten aloitteiden yhteensovittamisen helpottamiseksi sekä hallinnollisen selkeyden ja oikeusvarmuuden vuoksi tässä asetuksessa sovellettavan pienten ja keskisuurten yritysten määritelmän olisi oltava sama kuin asetuksessa (EY) N:o 70/2001 säädetty määritelmä.
(14) Komission vakiintuneen käytännön mukaisesti ja jotta voidaan varmistaa, että tuki on suhteutettu ja rajattu välttämättömään määrään, raja-arvot on ilmaistava mieluummin tuen intensiteettinä suhteessa tukikelpoisiin kustannuksiin kuin tuen enimmäismäärinä.
(15) Sen määrittämiseksi, soveltuuko tuki tämän asetuksen nojalla yhteismarkkinoille, on tarpeen ottaa huomioon tuen intensiteetti ja näin ollen tuen määrä avustusekvivalentteina ilmaistuna. Useassa erässä tai edullisena lainana myönnettävän tuen avustusekvivalentin laskeminen edellyttää tuen myöntämishetkellä voimassa olevan markkinakoron käyttämistä. Valtiontukisääntöjen yhdenmukaisen, avoimen ja yksinkertaisen soveltamisen vuoksi tässä asetuksessa tarkoitettuina markkinakorkoina olisi käytettävä viitekorkoja edellyttäen, että edullisen lainan ollessa kyseessä lainalla on tavanomaiset vakuudet eikä siihen liity poikkeuksellisia riskejä. Viitekorkoina olisi käytettävä komission puolueettomien perusteiden pohjalta määräajoin vahvistamia ja Euroopan unionin virallisessa lehdessä ja Internetissä julkaistavia korkoja.
(16) Maatalousalan valtiontukien arvioinnin alalla vakiintuneen komission käytännön mukaisesti ei ole tarpeen tehdä eroa pienten ja keskisuurten yritysten välillä. Joillekin tukityypeille on aiheellista vahvistaa tuensaajan mahdollisen tuen absoluuttinen määrä.
(17) Komission kokemusten perusteella tuen enimmäismäärät olisi vahvistettava tasolle, joka johtaa sopivaan tasapainoon kilpailun vääristymisen minimoimista tuetulla alalla koskevan tavoitteen sekä maatalousalan pienten ja keskisuurten yritysten liiketoiminnan kehittämisen edistämistä koskevan tavoitteen välillä. Jotta säilytettäisiin johdonmukaisuus yhteisön rahoittamien tukitoimenpiteiden kanssa, enimmäismäärät olisi yhdenmukaistettava maatalouden suuntaviivoissa ja asetuksessa (EY) N:o 1257/1999 vahvistettujen enimmäismäärien kanssa.
(18) On aiheellista vahvistaa lisäedellytyksiä, jotka kaikkien tämän asetuksen nojalla poikkeuksen saavien tukijärjestelmien tai yksittäisten tukien olisi täytettävä. Investointitukea saavilta yrityksiltä olisi edellytettävä, että ne noudattavat asetuksen (EY) N:o 1257/1999 5 artiklan ja 26 artiklan 1 kohdassa säädettyjä elinkelpoisuutta ja vähimmäisvaatimusten noudattamista koskevia perusteita. Mahdolliset tuotantorajoitukset tai yhteisissä markkinajärjestelyissä yhteisön tuelle asetetut rajoitukset olisi myös otettava huomioon. Ottaen huomioon perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan tuen ainoana vaikutuksena ei yleensä saa olla sellaisten toimintakustannusten jatkuva tai määräaikainen vähentäminen, joista tuensaaja tavallisesti joutuu vastaamaan, ja tuen on oltava suhteutettu haittoihin, jotka on korjattava yhteisön edun mukaisiksi katsottujen sosiaalis-taloudellisten etujen turvaamiseksi. Yksipuoliset valtiontukitoimenpiteet, joiden ainoana tarkoituksena on parantaa tuottajien taloudellista tilannetta mutta jotka eivät edistä lainkaan alan kehittymistä, ja etenkin tuet, jotka myönnetään yksinomaan hinnan, määrän, tuotantoyksikön tai tuotantovälineyksikön perusteella, katsotaan toimintatuiksi, jotka eivät sovellu yhteismarkkinoille. Lisäksi tällaiset tuet todennäköisesti vaikuttavat myös yhteisten markkinajärjestelyjen mekanismeihin. Sen vuoksi on aiheellista rajata tämän asetuksen soveltamisala tiettyihin tukityyppeihin.
(19) Tällä asetuksella olisi myönnettävä poikkeus pienille ja keskisuurille yrityksille myönnettävälle tuelle riippumatta siitä, missä yritykset sijaitsevat. Investoinnit ja työpaikkojen luominen voivat edistää yhteisön epäsuotuisien alueiden ja tavoite 1 -alueiden taloudellista kehitystä. Tällaisten alueiden pienet ja keskisuuret yritykset kärsivät sekä sijaintiinsa liittyvistä rakenteellisista haitoista että kokoonsa liittyvistä ongelmista. Tämän vuoksi epäsuotuisille alueille ja tavoite 1 -alueille sijoittautuneisiin pieniin ja keskisuuriin yrityksiin on asianmukaista soveltaa korkeampia tuen enimmäismääriä.
(20) Kohdennetusta investointituesta johtuvan vääristymien riskin vuoksi ja jotta viljelijät voivat vapaasti päättää tuotteet, joihin investointeja tehdään, tämän asetuksen mukaisesti poikkeuksen saanut investointituki ei saisi rajoittua tiettyihin maataloustuotteisiin. Tämä edellytys ei saisi estää jäsenvaltiota jättämästä tiettyjä maataloustuotteita kyseisen tuen tai kyseisten järjestelmien ulkopuolelle, erityisesti jos tuotteille ei ole tavanomaisia markkinointikanavia. Tietyt investointitukityypit olisi myös jätettävä tämän asetuksen soveltamisalan ulkopuolelle. Tiettyihin aloihin kohdennettu investointituki voi olla oikeutettua, ja sen vuoksi sille voidaan myöntää poikkeus, jos tuki rajoittuu ympäristön suojeluun ja parantamiseen taikka kotieläintuotantotilojen hygieniaoloja tai kotieläinten hyvinvointia koskevien erityissääntöjen täytäntöönpanoon liittyviin kustannuksiin. Maataloustuotteiden jalostamiseen ja kaupan pitämiseen tehtäviä maatilainvestointeja, jotka eivät lisää tuotantokapasiteettia ja/tai joiden tukikelpoiset kokonaismenot ovat alle neuvoston asetuksen (EY) N:o 1257/1999 7 artiklan mukaisesti asetetun enimmäismäärän, olisi tarkasteltava maataloustuotteiden tuottamiseen tehtäviä investointeja koskevien sääntöjen mukaisesti. Maataloustuotteiden jalostamiseen ja kaupan pitämiseen tehtäviä maatilainvestointeja, jotka lisäävät tuotantokapasiteettia ja/tai joiden tukikelpoiset kokonaismenot ylittävät asetuksen (EY) N:o 1257/1999 7 artiklan mukaisesti asetetun enimmäismäärän, olisi tarkasteltava maataloustuotteiden jalostamiseen ja kaupan pitämiseen tehtäviä investointeja koskevien sääntöjen mukaisesti.
(21) Kun tukea myönnetään yhteisön uusien vaatimusten noudattamiseksi, jäsenvaltiot eivät saisi pidentää viljelijöiden sopeutumisaikaa viivyttämällä kyseisten sääntöjen täytäntöönpanoa. Tästä syystä olisi vahvistettava selkeästi päivämäärä, jonka jälkeen uutta lainsäädäntöä ei enää voida pitää uutena.
(22) Viljelijöille tarjotaan usein tuettuja palveluja yrityksiltä, joita ne eivät voi vapaasti valita. Jotta tukia ei myönnettäisi viljelijän sijasta palveluntarjoajille ja jotta varmistettaisiin, että viljelijät saavat parhaan palvelun kilpailukykyiseen hintaan, olisi tavallisesti varmistettava, että nämä palveluntarjoajat valitaan ja niiden palkkio maksetaan markkinaperiaatteiden mukaisesti. Joidenkin palvelujen alalla, etenkin tarkastusten alalla, ja palvelun luonteen tai palvelun tarjoamisen oikeusperustan johdosta tarjoajia voi kuitenkin olla vain yksi.
(23) Joissakin maataloutta koskevissa neuvoston asetuksissa säädetään erityisistä luvista tuille, joita jäsenvaltiot maksavat usein yhdessä yhteisön rahoituksen kanssa tai sen lisäksi. Näissä säännöksissä ei kuitenkaan ole yleensä säädetty vapautusta perustamissopimuksen 88 artiklan mukaisesta ilmoitusvelvollisuudesta, jos kyseiset toimenpiteet täyttävät perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdan edellytykset. Koska tällaisten tukien edellytykset on määritelty tarkasti kyseisissä asetuksissa ja/tai koska tällaisista toimenpiteistä on ilmoitettava komissiolle kyseisten asetusten erityissäännösten nojalla, ei perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdan määräyksen nojalla tarvitse tehdä erillistä ilmoitusta, jotta komissio voisi arvioida nämä toimenpiteet. Oikeusvarmuuden vuoksi viittaukset kyseisiin säännöksiin olisi sisällytettävä tähän asetukseen, ja sen vuoksi ei ole tarpeen edellyttää 88 artiklan mukaista ilmoitusta kyseisistä toimenpiteistä, jos voidaan varmistaa etukäteen, että tällaista tukea myönnetään ainoastaan pk-yrityksille.
(24) Jotta varmistetaan, että tuki on tarpeen ja edistää tietyn toiminnan kehittämistä, tässä asetuksessa ei tulisi myöntää poikkeusta tuelle, jota myönnetään sellaiseen toimintaan, jota tuensaaja harjoittaisi jo puhtaissa markkinaolosuhteissakin. Tukea ei saisi myöntää takautuvasti toimille, jotka tuensaaja on jo toteuttanut.
(25) Tällä asetuksella ei saisi myöntää poikkeusta tuen kasautuessa muun valtiontuen, mukaan luettuna kansallisten, alueellisten tai paikallisten viranomaisten myöntämä tuki, samoihin tukikelpoisiin kustannuksiin liittyvän, asetuksen (EY) N:o 1257/1999 mukaisesti myönnetyn julkisen tuen tai yhteisön tuen kanssa, kun tällainen kasautuminen ylittää tässä asetuksessa vahvistetut kynnysmäärät.
(26) Avoimuuden ja tehokkaan seurannan varmistamiseksi asetuksen (EY) N:o 994/98 3 artiklan mukaisesti on asianmukaista laatia vakiomalli, jonka mukainen Euroopan unionin virallisessa lehdessä julkaistavaksi tarkoitettu tiivistelmä jäsenvaltion on toimitettava komissiolle aina, kun tukijärjestelmä otetaan käyttöön tai tällaiseen järjestelmään kuulumaton yksittäinen tuki myönnetään. Samoista syistä on aiheellista laatia säännöt tämän asetuksen nojalla poikkeuksen saanutta tukea koskevista tiedoista, jotka jäsenvaltioiden on säilytettävä. Komission on aiheellista vahvistaa erityisvaatimukset, jotka koskevat jäsenvaltioiden komissiolle toimittamaa vuosikertomusta. Koska tarvittava teknologiaa on laajalti saatavilla, tiivistelmän ja vuosikertomuksen olisi oltava sähköisessä muodossa.
(27) Jos jäsenvaltio ei noudata tässä asetuksessa vahvistettuja ilmoitusvelvollisuuksia, komission voi olla mahdotonta suorittaa sille perustamissopimuksen 88 artiklan 1 kohdan mukaisesti kuuluvaa seurantaa ja erityisesti arvioida, ovatko tämän asetuksen nojalla poikkeuksen saaneiden tukien kasautumisen taloudelliset vaikutukset sellaisia, että ne haittaavat kaupankäynnin edellytyksiä yleisen edun kanssa ristiriitaisella tavalla. Valtiontuen kasautumisen arviointi on tarpeen erityisesti silloin, kun sama tuensaaja voi saada tukea useasta lähteestä, mitä tapahtuu maatalousalalla yhä useammin. Sen vuoksi on ensiarvoisen tärkeää, että jäsenvaltio toimittaa aiheelliset tiedot nopeasti ennen tämän asetuksen mukaisen tuen täytäntöönpanoa.
(28) Ottaen huomioon komission kokemuksen tällä alalla ja erityisesti taajuuden, jolla valtiontukipolitiikkaa on yleensä tarpeen tarkistaa, on aiheellista rajoittaa tämän asetuksen soveltamisaikaa. Jos tämän asetuksen voimassaolo päättyy ilman että sitä pidennetään, poikkeuksen soveltamista tämän asetuksen nojalla poikkeuksen jo saaneisiin järjestelmiin olisi jatkettava kuudella kuukaudella,
ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN:
1 LUKU SOVELTAMISALA, MÄÄRITELMÄT JA EDELLYTYKSET
1 artikla
Soveltamisala
1. Tätä asetusta sovelletaan maataloustuotteiden tuottamisen, jalostamisen ja kaupan pitämisen alalla toimiville pienille ja keskisuurille yrityksille myönnettävään tukeen.
2. Tätä asetusta ei sovelleta
a) tukeen, jota myönnetään mainontaan liittyviin kuluihin, siten kuin mainonta on määritelty yhteisön suuntaviivoissa valtiontuesta EY:n perustamissopimuksen liitteessä I lueteltujen ja tiettyjen liitteeseen I kuulumattomien tuotteiden mainontaan;
b) tukeen, jota myönnetään liitteen I maataloustuotteiden jalostamiseksi liitteeseen I kuulumattomiksi tuotteiksi.
3. Tätä asetusta ei sovelleta yksittäisiin investointeihin myönnettävään tukeen silloin, kun tukikelpoiset menot ovat yli 12,5 miljoonaa euroa tai kun tuen tosiasiallinen määrä on yli 6 miljoonaa euroa. Tällaisesta tuesta on ilmoitettava komissiolle erikseen perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdan mukaisesti.
4. Rajoittamatta 16 artiklan a kohdan soveltamista tätä asetusta ei sovelleta
a) vientiin liittyvän toiminnan tukeen, eli tukeen, joka välittömästi liittyy vientimääriin, jakeluverkon perustamiseen ja toimintaan tai muihin vientitoimintaan liittyviin juokseviin kustannuksiin;
b) tukeen, jonka ehtona on kotimaisten tuotteiden käyttö tuontituotteiden sijaan.
2 artikla
Määritelmät
Tässä asetuksessa tarkoitetaan ilmaisulla:
1) "tuki" toimenpiteitä, jotka täyttävät kaikki perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa määrätyt edellytykset,
2) "maataloustuote"
a) perustamissopimuksen liitteessä I lueteltuja tuotteita, neuvoston asetuksen (EY) N:o 104/2000(7) soveltamisalaan kuuluvia kalastus- ja vesiviljelytuotteita lukuun ottamatta;
b) CN-koodeihin 4502 , 4503 ja 4504 kuuluvia tuotteita (korkkituotteet);
c) neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1898/87(8) 3 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua maitoa ja maitotuotteita vastaavia tuotteita tai niiden korvikkeita,
3) "maataloustuotteen jalostaminen" sen käsittelyä niin, että myös käsittelyn tuloksena saatava tuote on maataloustuote;,
4) "pienet ja keskisuuret yritykset" ("pk-yritykset") asetuksen (EY) N:o 70/2001 liitteessä I määriteltyjä yrityksiä,
5) "tuen bruttointensiteetti" tuen määrää ilmaistuna prosentteina hankkeen tukikelpoisista kustannuksista. Käytettävistä luvuista ei vähennetä välittömiä veroja. Jos tuki myönnetään muussa muodossa kuin avustuksena, tuen määräksi katsotaan tuen avustusekvivalentti. Useammassa erässä maksettava tuki diskontataan myöntämishetken arvoon. Diskonttauksessa ja laskettaessa edullisen lainan sisältämän tuen määrää viitekorkona on käytettävä avustuksen myöntämisajankohtana voimassa ollutta korkoa,
6) "laatutuote" tuotetta, joka täyttää Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahaston (EMOTR) tuesta maaseudun kehittämiseen annetun asetuksen (EY) N:o 1257/1999 muuttamisesta 29 päivänä syyskuuta 2003 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1783/2003(9) 24 b artiklan 2 tai 3 kohdassa säädetyt edellytykset,
7) "epäsuotuisat sääolot, jotka voidaan rinnastaa luonnonmullistuksiin" sellaisia sääoloja kuin hallaa, rakeita, jäätä, sadetta tai kuivuutta, joka tuhoaa 20 prosenttia tavanomaisesta tuotannosta epäsuotuisilla alueilla ja 30 prosenttia muilla alueilla,
8) "epäsuotuisat alueet" alueita, jotka jäsenvaltiot ovat määritelleet asetuksen (EY) N:o 1257/1999 17 artiklan mukaisesti,
9) "tavoite 1 -alueet" neuvoston asetuksen (EY) N:o 1260/1999(10) 3 artiklassa tarkoitettuja alueita,
10) "hiljattain käyttöönotetut ympäristöä, hygieniaa ja eläinten hyvinvointia koskevat vähimmäisvaatimukset",
a) jos kyse on vaatimuksista, joissa ei säädetä siirtymäkaudesta, vaatimuksia, joista tulee pakollisia toimijoille enintään kaksi vuotta ennen kuin investoinnin toteuttaminen on aloitettu; tai
b) jos kyse on vaatimuksista, joissa säädetään siirtymäkaudesta, vaatimuksia, joista tulee pakollisia toimijoille sen jälkeen, kun investoinnin toteuttaminen on aloitettu,
11) "nuoret viljelijät" asetuksen (EY) N:o 1257/1999 8 artiklassa määriteltyjä maataloustuotteiden tuottajia,
12) "tuottajaryhmittymä" ryhmää, joka perustetaan, jotta sen jäsenet voivat yhdessä toimien mukauttaa yhteisten markkinajärjestelyjen tavoitteiden mukaisesti tuotantoaan ja tarjontaansa markkinoiden vaatimuksiin erityisesti tarjontaa keskittämällä,
13) "tuottajien liitto" hyväksytyistä tuottajaryhmittymistä koostuvaa liittoa, joka pyrkii laajemmalla tasolla samoihin päämääriin,
14) "TSE- ja BSE-testien kustannukset" tiettyjen tarttuvien spongiformisten enkefalopatioiden ehkäisyä, valvontaa ja hävittämistä koskevista säännöistä 22 päivänä toukokuuta 2001 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 999/2001(11) liitteessä X olevan C luvun mukaisesti tehdyistä testeistä aiheutuvia kaikkia kustannuksia, mukaan luettuina testausvälineiden, näytteenoton sekä näytteiden kuljetuksen, testaamisen, varastoinnin ja hävittämisen kustannukset.
3 artikla
Vapautuksen edellytykset
1. Järjestelmän ulkopuolinen yksittäinen tuki, joka täyttää kaikki tämän asetuksen edellytykset, on perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaisesti yhteismarkkinoille soveltuvaa ja vapautettu perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdan mukaisesta ilmoitusvelvollisuudesta edellyttäen, että 19 artiklan 1 kohdassa säädetty tiivistelmä tiedoista on toimitettu, se sisältää nimenomaisen viittauksen tähän asetukseen ja siinä mainitaan tämän asetuksen nimi ja viite julkaisemisesta Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
2. Tukijärjestelmät, jotka täyttävät kaikki tämän asetuksen edellytykset, ovat perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaisesti yhteismarkkinoille soveltuvia ja vapautettu perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdan mukaisesta ilmoitusvelvollisuudesta, edellyttäen, että
a) tuki, jota voidaan myöntää tällaisen järjestelmän mukaisesti, täyttää kaikki tämän asetuksen edellytykset;
b) järjestelmässä on nimenomainen viittaus tähän asetukseen, ja siinä mainitaan tämän asetuksen nimi ja viite julkaisemisesta Euroopan unionin virallisessa lehdessä;
c) 19 artiklan 1 kohdassa säädetty tiivistelmä tiedoista on toimitettu.
3. Edellä 2 kohdassa tarkoitetuista tukijärjestelmistä myönnetty tuki on perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaisesti yhteismarkkinoille soveltuvaa ja vapautettu perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdan mukaisesta ilmoitusvelvollisuudesta edellyttäen, että myönnetty tuki täyttää suoraan kaikki tämän asetuksen edellytykset.
2 LUKU TUKILUOKAT
4 artikla
Maatilainvestoinnit
1. Yhteisössä sijaitsevien maatilojen investointituki maataloustuotteiden tuottamiseen, jalostamiseen ja kaupan pitämiseen on perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaisesti yhteismarkkinoille soveltuvaa ja vapautettu perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdan mukaisesta ilmoitusvelvollisuudesta, jos se täyttää 2-10 kohdassa säädetyt edellytykset.
2. Tuen bruttointensiteetti saa olla enintään:
a) 50 prosenttia tukikelpoisista investoinneista epäsuotuisilla alueilla;
b) 40 prosenttia tukikelpoisista investoinneista muilla alueilla.
Nuorten viljelijöiden viiden vuoden kuluessa toiminnan aloittamisesta tekemien investointien osalta tuen enimmäismäärä korotetaan kuitenkin epäsuotuisilla alueilla 60 prosenttiin ja muilla alueilla 50 prosenttiin.
Jos investoinneista aiheutuu lisäkustannuksia, jotka liittyvät ympäristönsuojeluun ja sen parantamiseen, kotieläintuotantotilojen hygieniaolosuhteiden parantamiseen tai kotieläinten hyvinvointiin, voidaan ensimmäisen alakohdan a ja b alakohdassa vahvistettuja tuen 50 ja 40 prosentin enimmäismääriä korottaa vastaavasti 25 tai 20 prosenttiyksikköä. Tämä korotus voidaan myöntää ainoastaan investointeihin, joilla ylitetään yhteisön voimassa olevat vähimmäisvaatimukset, tai investointeihin, jotka tehdään hiljattain käyttöönotettujen vähimmäisvaatimusten täyttämiseksi. Korotuksen on rajoituttava yksinomaan tukikelpoisiin tarvittaviin lisäkustannuksiin eikä sitä sovelleta tuotantokapasiteettia lisääviin investointeihin.
3. Investoinneilla on pyrittävä yhteen tai useampaan seuraavista tavoitteista:
a) tuotantokustannusten supistaminen;
b) tuotannon parantaminen ja uudelleensuuntaaminen;
c) laadun parantaminen;
d) luonnonympäristön, hygieniaolosuhteiden ja eläinten hyvinvointia koskevien vaatimusten säilyttäminen ja parantaminen;
e) maataloustoiminnan monipuolistaminen.
4. Tukikelpoiset menot voivat sisältää
a) kiinteän omaisuuden rakentamista, hankintaa tai parantamista;
b) uusien koneiden ja laitteiden hankintaa tai ostoleasingiä, tietokoneohjelmistot mukaan luettuina, enintään omaisuuden markkina-arvoon asti; muut leasingsopimukseen liittyvät kustannukset (mm. verot, vuokranantajan kate, korkojen jälleenrahoituskulut, yleiskulut, vakuutusmaksut jne.) eivät ole tukikelpoisia;
c) yleiskuluja kuten arkkitehtien, insinöörien ja konsulttien palkkioita, toteutettavuustutkimuksia sekä patenttien ja käyttölupien hankintakuluja, jotka käsittävät enintään 12 prosenttia edellä a ja b alakohdassa mainituista kustannuksista.
Poiketen siitä, mitä ensimmäisen alakohdan b alakohdassa säädetään, käytettyjen laitteiden hankinta voidaan perustelluissa tapauksissa katsoa tukikelpoisiksi menoiksi, jos seuraavat edellytykset täyttyvät:
a) laitteiden myyjän ilmoituksessa vahvistetaan niiden tarkka alkuperä ja se, että niille ei ole aiemmin myönnetty kansallista tai yhteisön tukea;
b) laitteiden hankinnasta koituu erityistä etua järjestelmälle tai hankkeelle taikka se on tarpeen poikkeuksellisten olosuhteiden vuoksi (esimerkiksi uusia laitteita ei ole sillä hetkellä saatavilla, joten hankkeen moitteeton toteutuminen vaarantuu);
c) kustannukset ja näin ollen myös tuen määrä ovat pienemmät verrattuna saman laitteen uutena hankkimisesta aiheutuviin kustannuksiin, ja kustannus-hyötysuhde säilyy hyvänä;
d) käytettyinä hankittujen laitteiden on täytettävä hankkeelta edellytettävät tekniset ja/tai teknologiset ominaisuudet.
5. Tukea voidaan myöntää ainoastaan elinkelpoisille maatiloille, jotka noudattavat asetuksen (EY) N:o 1257/1999 5 artiklassa säädettyjä perusteita.
Tukea voidaan myöntää, jotta tuensaaja voi täyttää hiljattain käyttöönotetut ympäristöä, hygieniaa ja eläinten hyvinvointia koskevat vähimmäisvaatimukset.
Asetuksen (EY) N:o 1257/1999 5 artiklassa säädettyjen vähimmäisvaatimusten noudattaminen on arvioitava yritysten tasolla sellaisen viranomaisen tai tuensaajasta riippumattoman kolmannen osapuolen toimesta, joka on pätevä tekemään tämän arvioinnin. Tukijärjestelmän säännöissä tai päätöksessä, jolla myönnetään yksittäistä tukea tällaisen järjestelmän ulkopuolella, on tarkennettava, miten arviointi tehdään.
6. On osoitettava riittävällä tavalla, että kyseisille tuotteille on tulevaisuudessa olemassa tavanomaiset markkinointikanavat. Tämä on arvioitava jäsenvaltion määrittelemällä tarkoituksenmukaisella tasolla ottaen riittävässä määrin huomioon kyseiset tuotteet, investointityypit ja nykyiset sekä ennakoidut valmiudet. Tavanomaiset markkinointikanavat on arvioitava sellaisen tuensaajasta riippumattoman viranomaisen tai kolmannen osapuolen toimesta, joka on pätevä tekemään tämän arvioinnin. Tukijärjestelmän säännöissä on tarkennettava, miten arviointi toteutetaan. Arvioinnin on perustuttava viimeaikaisiin tietoihin, ja sen on oltava julkisesti saatavilla.
7. Yhteisistä markkinajärjestelyistä annetuissa neuvoston asetuksissa säädettyjen kieltojen tai rajoitusten kanssa ristiriidassa olevalle tuelle ei voida myöntää poikkeusta silloinkaan, kun kiellot ja rajoitukset koskevat vain yhteisön tukea.
8. Tuki ei saa rajoittua tiettyihin maataloustuotteisiin, paitsi jos se rajoittuu ympäristön suojeluun ja parantamiseen taikka kotieläintuotantotilojen hygieniaoloja tai kotieläinten hyvinvointia koskevien erityissääntöjen täytäntöönpanoon liittyviin kustannuksiin. Tukea ei voida myöntää seuraaviin tarkoituksiin:
a) investoinnit, joiden vaikutuksena on tuotantokapasiteetin lisääminen, silloin kun kapasiteetin lisäys tilalla nousee yli 20 prosenttiin laskettuna nautayksikköinä eläintuotannon osalta ja viljeltynä pinta-alana kasvintuotannon osalta;
b) tuotanto-oikeuksien, eläinten, muun kuin rakentamiseen tarkoitetun maan tai kasvien hankinta tai kasvien istuttaminen;
c) pelkät korvaavat investoinnit.
9. Tukikelpoisten menojen enimmäismäärä ei saa ylittää jäsenvaltion asetuksen (EY) N:o 1257/1999 7 artiklan mukaisesti asettamaa tukikelpoisten kokonaisinvestointien enimmäismäärää. Tukijärjestelmissä on ilmoitettava tämä enimmäismäärä.
10. Tukea ei voida myöntää seuraaviin tarkoituksiin:
a) maitoa tai maitotuotteita vastaavien tuotteiden tai niiden korvikkeiden valmistus tai kaupan pitäminen;
b) sokerialan jalostus- ja kaupanpitämistoimet.
5 artikla
Perinteisten maisemien ja rakennusten säilyttäminen
1. Maataloustuotteiden tuottamista, jalostamista ja kaupan pitämistä harjoittavien yritysten perinteisten maisemien ja rakennusten säilyttämiseen tarkoitettu tuki on perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaisesti yhteismarkkinoille soveltuvaa ja vapautettu perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdan mukaisesta ilmoitusvelvollisuudesta, jos se täyttää 2 ja 3 kohdassa säädetyt edellytykset.
2. Todellisiin kustannuksiin voidaan myöntää enintään 100 prosenttia tukea investoinneille tai infrastruktuuri-investoinneille, joiden tavoitteena on tuotannolliseen toimintaan liittymättömän kulttuuriperinnön säilyttäminen maatiloilla, esimerkiksi arkeologiset tai historialliset kohteet. Näihin kustannuksiin voi kuulua enintään 10000 euroa vuodessa kohtuullisena korvauksena viljelijän itsensä tai tämän työntekijöiden tekemästä työstä.
3. Todellisiin kustannuksiin voidaan myöntää tukea enintään 60 prosenttia tai epäsuotuisilla alueilla enintään 75 prosenttia investoinneille tai infrastruktuuri-investoinneille, joiden tavoitteena on tuotanto-omaisuuteen liittyvän kulttuuriperinnön säilyttäminen maatiloilla, esimerkiksi maatilan rakennusten säilyttäminen, ja edellyttäen, että investointi ei lisää maatilan tuotantokapasiteettia.
Tapauksissa, joissa tuotantokapasiteetti kasvaa, sovelletaan 4 artiklan 2 kohdassa vahvistettuja tavanomaisia tukimääriä tukikelpoisiin kustannuksiin, jotka aiheutuvat tarvittavan työn suorittamisesta nykyisin käytössä olevia tavanomaisia materiaaleja käyttäen. Lisätukea voidaan myöntää enintään 100 prosenttia ylimääräisiin kustannuksiin, jotka aiheutuvat rakennukseen kuuluvan kulttuuriperinnön säilyttämistä varten tarvittavien perinteisten materiaalien käytöstä.
6 artikla
Maatilan rakennusten siirtäminen yleisen edun vuoksi
1. Maatilan rakennusten siirtämiseen tarkoitettu tuki on perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaisesti yhteismarkkinoille soveltuvaa ja vapautettu perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdan mukaisesta ilmoitusvelvollisuudesta, jos se on yleisen edun mukainen ja täyttää 2, 3 ja 4 kohdassa säädetyt edellytykset.
Tämän artiklan nojalla myönnettävän tuen oikeuttava yleinen etu on täsmennettävä asiaa koskevissa jäsenvaltion säännöksissä.
2. Todellisiin kustannuksiin voidaan myöntää enintään 100 prosenttia tukea, jos siirtäminen merkitsee vain olemassa olevien rakennusten purkamista, siirtoa toiseen paikkaan ja uudelleen pystyttämistä.
3. Jos yleisen edun vuoksi tehtävästä siirrosta koituu viljelijälle hyötyä uudenaikaisempien tuotantotilojen muodossa, viljelijän rahoitusosuuden on oltava vähintään 60 prosenttia tai epäsuotuisilla alueilla 50 prosenttia kyseisten tuotantotilojen siirrosta aiheutuvasta arvonnoususta. Kun tuensaajana on nuori viljelijä, osuuden on oltava vähintään 55 prosenttia tai epäsuotuisilla alueilla 45 prosenttia.
4. Jos yleisen edun vuoksi tehtävä siirtäminen lisää tuotantokapasiteettia, tuensaajan rahoitusosuuden on oltava vähintään 60 prosenttia tai epäsuotuisilla alueilla vähintään 50 prosenttia tähän lisäykseen liittyvistä kustannuksista. Kun tuensaajana on nuori viljelijä, osuuden on oltava vähintään 55 prosenttia tai epäsuotuisilla alueilla 45 prosenttia.
7 artikla
Jalostamiseen ja kaupan pitämiseen liittyvät investoinnit
1. Maataloustuotteiden jalostamiseen ja kaupan pitämiseen tarkoitettu tuki on perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaisesti yhteismarkkinoille soveltuvaa ja vapautettu perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaisesta ilmoitusvelvollisuudesta, jos se täyttää 2-7 kohdassa säädetyt edellytykset.
2. Tuen bruttointensiteetti saa olla enintään
a) 50 prosenttia tukikelpoisista investoinneista tavoite 1 -alueilla;
b) 40 prosenttia tukikelpoisista investoinneista muilla alueilla.
3. Tukikelpoiset kustannukset voivat sisältää
a) kiinteän omaisuuden rakentamista, hankintaa tai parantamista;
b) uusien koneiden ja laitteiden hankintaa tai ostoleasingiä, tietokoneohjelmistot mukaan luettuina, enintään omaisuuden markkina-arvoon asti; muut leasingsopimukseen liittyvät menot (mm. verot, vuokranantajan kate, korkojen jälleenrahoituskulut, yleiskulut ja vakuutusmaksut) eivät ole tukikelpoisia;
c) yleiskuluja kuten arkkitehtien, insinöörien ja konsulttien palkkioita, toteutettavuustutkimuksia sekä patenttien ja käyttölupien hankintakuluja, jotka käsittävät enintään 12 prosenttia edellä a ja b alakohdassa mainituista kustannuksista.
Poiketen siitä, mitä ensimmäisen alakohdan b alakohdassa säädetään, käytettyjen laitteiden hankinta voidaan perustelluissa tapauksissa katsoa tukikelpoisiksi menoiksi, jos seuraavat edellytykset täyttyvät:
a) laitteiden myyjän ilmoituksessa vahvistetaan niiden tarkka alkuperä ja se, että niille ei ole aiemmin myönnetty kansallista tai yhteisön tukea;
b) laitteen hankinnasta koituu erityistä etua järjestelmälle tai hankkeelle taikka se on tarpeen poikkeuksellisten olosuhteiden vuoksi (esimerkiksi uusia laitteita ei ole sillä hetkellä saatavilla, joten hankkeen moitteeton toteutuminen vaarantuu);
c) kustannukset ja näin ollen myös tuen määrä ovat pienemmät verrattuna saman laitteen uutena hankkimisesta aiheutuviin kustannuksiin ja kustannus-hyötysuhde säilyy hyvänä;
d) käytettyinä hankittujen laitteiden täytettävä hankkeelta edellytettävät tekniset ja/tai teknologiset ominaisuudet.
4. Tukea voidaan myöntää ainoastaan yrityksille, joiden voidaan osoittaa noudattavan asetuksen (EY) N:o 1257/1999 26 artiklan 1 kohdassa säädettyjä edellytyksiä.
Tukea voidaan myöntää, jotta tuensaaja voi täyttää hiljattain käyttöönotetut ympäristöä, hygieniaa ja eläinten hyvinvointia koskevat vähimmäisvaatimukset.
Asetuksen (EY) N:o 1257/99 26 artiklan 1 kohdassa säädettyjen vähimmäisvaatimusten noudattaminen on arvioitava yritysten tasolla sellaisen viranomaisen tai tuensaajasta riippumattoman kolmannen osapuolen toimesta, joka on pätevä tekemään tämän arvioinnin. Tukijärjestelmän säännöissä on tarkennettava, miten arviointi tehdään.
5. On osoitettava riittävällä tavalla, että kyseisille tuotteille on tulevaisuudessa olemassa tavanomaiset markkinointikanavat. Tämä on arvioitava jäsenvaltion määrittelemällä tarkoituksenmukaisella tasolla ottaen riittävässä määrin huomioon kyseiset tuotteet, investointityypit ja nykyiset sekä ennakoidut valmiudet. Tavanomaiset markkinointikanavat on arvioitava sellaisen tuensaajasta riippumattoman viranomaisen tai kolmannen osapuolen toimesta, joka on pätevä tekemään tämän arvioinnin. Tukijärjestelmän säännöissä on tarkennettava, miten arviointi tehdään. Arvioinnin on perustuttava viimeaikaisiin tietoihin, ja sen on oltava yleisesti saatavilla.
6. Yhteisistä markkinajärjestelyistä annetuissa neuvoston asetuksissa säädettyjen kieltojen tai rajoitusten kanssa ristiriidassa olevalle tuelle ei voida myöntää poikkeusta silloinkaan, kun kiellot ja rajoitukset koskevat vain yhteisön tukea.
7. Tuki ei saa rajoittua tiettyihin maataloustuotteisiin, eikä sitä voida myöntää seuraaviin tarkoituksiin:
a) maitoa tai maitotuotteita vastaavien tuotteiden tai niiden korvikkeiden valmistus tai kaupan pitäminen;
b) sokerialan jalostus- ja kaupanpitämistoimet.
8 artikla
Nuorten viljelijöiden aloitustuki
Nuorten viljelijöiden aloitustuki on perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaisesti yhteismarkkinoille soveltuvaa ja vapautettu perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdan mukaisesta ilmoitusvelvollisuudesta, jos se täyttää seuraavat edellytykset:
a) asetuksen (EY) N:o 1257/1999 7 ja 8 artiklassa säädetyt perusteet täyttyvät;
b) asetuksen (EY) N:o 1257/1999 nojalla myönnetyn tuen ja tämän artiklan nojalla valtiontukena myönnetyn tuen kokonaismäärä ei ylitä kyseisen asetuksen 8 artiklan 2 kohdassa säädettyjä enimmäismääriä.
9 artikla
Tuki varhaiseläkkeelle siirtymiseen
Maataloustuotteita tuottavien viljelijöiden varhaiseläkkeelle siirtymiseen tarkoitettu tuki on perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaisesti yhteismarkkinoille soveltuvaa ja vapautettu perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdan mukaisesta ilmoitusvelvollisuudesta, jos se täyttää seuraavat edellytykset:
a) asetuksen (EY) N:o 1257/1999 10, 11 ja 12 artiklassa säädetyt perusteet täyttyvät;
b) kaupallisesta viljelytoiminnasta luovutaan pysyvästi ja lopullisesti.
10 artikla
Tuki tuottajaryhmittymille
1. Tuottajaryhmittymien tai tuottajien liittojen perustamiseen tarkoitettu tuki on perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaisesti yhteismarkkinoille soveltuvaa ja vapautettu perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaisesta ilmoitusvelvollisuudesta, jos se täyttää 2-9 kohdassa säädetyt edellytykset.
2. Edellä 1 kohdassa tarkoitettuun tukeen ovat oikeutettuja seuraavat:
a) maataloustuotteita tuottavat tuottajaryhmittymät tai tuottajien liitot; ja/tai
b) tuottajien liitot, jotka vastaavat alkuperänimitysten tai laatumerkkien käytön valvonnasta yhteisön lainsäädännön mukaisesti.
Tällaiset ryhmittymät ja/tai liitot ovat tukikelpoisia vain, jos ne ovat kyseisen jäsenvaltion lainsäädännön nojalla oikeutettuja taloudelliseen tukeen.
Tuottajaryhmittymän tai tuottajien liiton sisäisissä säännöissä sen jäsenet on velvoitettava pitämään tuotantonsa kaupan niiden toimitusta ja markkinoille saattamista koskevien sääntöjen mukaisesti, jotka ryhmittymä on vahvistanut. Säännöissä voidaan sallia, että tuottaja saattaa osan tuotannostaan suoraan markkinoille. Säännöissä on edellytettävä, että ryhmittymän jäseniksi liittyvien tuottajien on oltava jäsenenä vähintään kolme vuotta ja että niiden on ilmoitettava eroamisestaan vähintään 12 kuukautta etukäteen. Ryhmittymillä on lisäksi oltava yhteiset säännöt tuotantotavoista, erityisesti tuotteiden laadusta tai luonnonmukaisten tuotantomenetelmien käytöstä, yhteiset tuotteiden markkinoille saattamista koskevat säännöt ja säännöt tuotetiedoista, erityisesti sadonkorjuusta ja tuotteen saatavuudesta. Tuottajien on kuitenkin edelleen oltava vastuussa tilojensa hoidosta. Tuottajaryhmittymässä tehtyjen sopimusten on oltava täysin kaikkien kilpailulainsäädännön asiaa koskevien säännösten, erityisesti perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklan, mukaisia.
3. Tukikelpoisiin kustannuksiin kuuluvat asianmukaisten tilojen vuokraaminen, toimistolaitteiden hankinta, tietokoneet ja niiden ohjelmistot mukaan luettuina, hallintohenkilöstöstä aiheutuvat kulut, yleiskulut sekä palkkiot oikeudellisista ja hallinnollisista palveluista. Jos tilat ostetaan, tukikelpoisiksi kustannuksiksi on hyväksyttävä enintään markkinahintojen mukaiset vuokrakulut.
4. Tuen on oltava väliaikaista ja asteittain alenevaa, ja se saa olla enintään 100 prosenttia ensimmäisen vuoden tukikelpoisista kustannuksista. Tukitasoa on vähennettävä vähintään 20 prosenttiyksikköä jokaisena toimintavuonna siten, että viidennen vuoden tuki on enintään 20 prosenttia kyseisen vuoden todellisista tukikelpoisista kustannuksista.
5. Tukea ei saa maksaa viidennen vuoden jälkeen syntyneistä kustannuksista eikä kustannuksista, joka maksetaan sen jälkeen, kun tuottajaorganisaation hyväksymisestä on kulunut seitsemän vuotta. Tämä ei rajoita tuen myöntämistä tukikelpoisiin menoihin, jotka rajoittuvat tuensaajan liikevaihdon vuosittaiseen vähintään 30 prosentin kasvuun ja johtuvat siitä, silloin kun se on seurausta uusien jäsenten liittymisestä ja/tai tuotevalikoiman laajentamisesta.
6. Tukea ei saa myöntää tuotantojärjestöille, kuten yrityksille tai osuuskunnille, joiden tarkoituksena on hoitaa yhtä tai useampaa tilaa ja jotka ovat näin ollen käytännössä yksittäisiä tuottajia.
7. Tukea ei saa myöntää sellaisille muille maatalousalan järjestöille, jotka suorittavat esimerkiksi keskinäiseen avunantoon, lomituspalveluun sekä tilanhoitopalveluihin liittyviä maatalouden tuotantotason tehtäviä jäsenten tiloilla ilman, että järjestöt osallistuvat yhteistoiminnassa tapahtuvaan tuotannon mukauttamiseen markkinoiden vaatimuksiin.
8. Tuottajaryhmittymälle tämän artiklan nojalla myönnettävän tuen kokonaismäärä saa olla enintään 100000 euroa.
9. Tukea ei saa myöntää sellaisille tuottajaryhmittymille tai -organisaatioille maksettavalle tuelle, joiden tavoitteet ovat ristiriidassa jonkin yhteisen markkinajärjestelyn perustamisesta annetun neuvoston asetuksen kanssa.
11 artikla
Tuki vakuutusmaksujen suorittamiseen
1. Maataloustuotteiden alkutuotantoa harjoittaville yrityksille myönnettävä tuki vakuutusmaksujen suorittamiseen on perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaisesti yhteismarkkinoille soveltuvaa ja vapautettu perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdan mukaisesta ilmoitusvelvollisuudesta, jos se täyttää 2-4 kohdassa säädetyt edellytykset.
2. Tuen bruttointensiteetti saa olla enintään
a) 80 prosenttia vakuutusmaksuista silloin, kun vakuutussopimuksessa tarkennetaan, että se kattaa vain luonnonmullistuksiin rinnastettavissa olevien epäsuotuisien sääolojen aiheuttamat menetykset;
b) 50 prosenttia vakuutusmaksujen kustannuksista silloin, kun vakuutussopimuksessa tarkennetaan, että se kattaa edellä a alakohdassa mainitut menetykset ja:
i) muut sääolojen aiheuttamat menetykset; ja/tai
ii) eläin- tai kasvitautien aiheuttamat menetykset.
Luonnonmullistuksiin rinnastettavissa olevien epäsuotuisien sääolojen aiheuttamat menetykset on määriteltävä vertaamalla viljelykasvista kyseisenä vuotena saatua kokonaistuotantoa tavanomaisena vuotena saatuun vuotuiseen kokonaistuotantoon. Tavanomaisen vuoden kokonaistuotannon määrä on laskettava käyttäen viimeksi kuluneiden kolmen vuoden keskimääräistä tuotantoa ottamatta huomioon sellaista vuotta, jolta on mahdollisesti maksettu korvausta epäsuotuisien sääolojen vuoksi. Jos tuotantovälineet vahingoittuvat siten, että vaikutukset kohdistuvat useammalle vuodelle, epäsuotuisaa tapahtumaa seuraavan ensimmäisen sadon edellä esitettyjä periaatteita noudattaen määritetyn todellisen prosentuaalisen menetyksen tavanomaiseen vuoteen verrattuna on oltava yli 10 prosenttia ja todellisen prosentuaalisen menetyksen kerrottuna niiden vuosien lukumäärällä, joina satoa menetetään, on oltava yli 20 prosenttia epäsuotuisilla alueilla ja yli 30 prosenttia muilla alueilla.
3. Tukea on myönnettävä sellaisten vakuutusmaksujen kustannuksiin, jotka kattavat luonnonmullistusten ja poikkeuksellisten tapahtumien sekä luonnonmullistuksiin rinnastettavissa olevien epäsuotuisien sääolojen aiheuttamat menetykset.
4. Tuki ei saa estää vakuutuspalvelujen sisämarkkinoiden toimintaa. Tuki ei saa rajoittua ainoastaan yhden vakuutusyhtiön tai -yhtiöryhmän tarjoamaan vakuutukseen, eikä sen edellytyksenä saa olla vakuutuksen ottaminen kyseiseen jäsenvaltioon sijoittautuneesta vakuutusyhtiöstä.
12 artikla
Tuki maa-alueiden uusjakoon
1. Maataloustuotteita tuottaville yrityksille myönnettävä tuki on perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan mukaisesti yhteismarkkinoille soveltuvaa ja vapautettu perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaisesta ilmoitusvelvollisuudesta, jos sen kohteena on enintään 100 prosenttia maa-alueiden uusjaosta tosiasiallisesti aiheutuvista oikeudellisista ja hallinnollisista kustannuksista, maanmittauskustannukset mukaan luettuina.
2. Edellä olevaa 1 kohtaa ei sovelleta investointitukeen, maanhankintaan myönnettävä tuki mukaan luettuna.
13 artikla
Tuki laadukkaiden maataloustuotteiden tuotannon ja kaupan pitämisen edistämiseen
1. Tuki laadukkaiden maataloustuotteiden tuotannon ja kaupan pitämisen edistämiseen on perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaisesti yhteismarkkinoille soveltuvaa ja vapautettu perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdan mukaisesta ilmoitusvelvollisuudesta, jos tuen kohteena ovat 2 kohdassa luetellut tukikelpoiset kustannukset ja se täyttää 3-7 kohdassa säädetyt edellytykset.
2. Tukea voidaan myöntää kattamaan seuraavista toimista aiheutuvat kustannukset, jos ne liittyvät laadukkaiden maataloustuotteiden kehittämiseen:
a) enintään 100 prosenttiin kustannuksista, jotka aiheutuvat markkinatutkimuksista, tuoteideoinnista ja -suunnittelusta, mukaan luettuina tuet hakemusten laatimiseksi alkuperänimitysten tunnustamiseksi tai erityisluonnetta koskevien todistusten saamiseksi asiaa koskevien yhteisön asetusten mukaisesti;
b) enintään 100 prosenttiin kustannuksista, jotka aiheutuvat laadunvarmistusjärjestelmien, kuten ISO 9000 tai 14000-sarjan, ja HACCP-järjestelmien (vaarojen analysointi ja kriittiset kohdat niiden hallitsemiseksi), jäljitysjärjestelmien, järjestelmien, joilla varmistetaan aitous- ja markkinointinormien noudattaminen, tai ympäristöauditointijärjestelmien käyttöönotosta;
c) enintään 100 prosenttiin kustannuksista, jotka aiheutuvat henkilöstön kouluttamisesta edellä b alakohdassa mainittujen järjestelmien soveltamiseen;
d) enintään 100 prosenttiin kustannuksista, jotka aiheutuvat hyväksyttyjen varmentamislaitosten laadunvarmistus- ja vastaaville järjestelmille ensimmäistä kertaa antamista varmentamisista perimistään maksuista;
e) enintään 100 prosenttiin kustannuksista, jotka aiheutuvat toimivaltaisten viranomaisten yhteisön tai jäsenvaltioiden lainsäädännön nojalla toteuttamista tai niiden puolesta toteutetuista pakollisista tarkastuksista, ellei yhteisön lainsäädännössä edellytetä, että tuottajien on vastattava kyseisistä kustannuksista;
f) väliaikainen ja asteittain aleneva tuki sellaisten tarkastustoimenpiteiden aiheuttamiin kustannuksiin, joita toteutetaan alkuperänimitysten tai erityisluonnetta koskevien todistusten aitouden varmistamiseksi neuvoston asetusten (ETY) N:o 2081/92(12) ja (ETY) N:o 2082/92(13) mukaisen tarkastusjärjestelmän käyttöönottoa seuraavien kuuden vuoden ajan; tuen on alennuttava asteittain vähintään 10 prosenttiyksikköä vuodessa;
g) enintään 100 prosenttiin todellisista kustannuksista, jotka aiheutuvat neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2092/91(14) mukaisesti suoritetusta luonnonmukaisten tuotantomenetelmien valvonnasta.
3. Tukea voidaan myöntää vain tarkastuksiin, joiden tekijät tai teettäjät ovat kolmansia osapuolia, kuten toimivaltaisia sääntelyviranomaisia tai näiden nimissä toimivia elimiä, taikka riippumattomia laitoksia, jotka vastaavat alkuperänimitysten, luonnonmukaista tuotantotapaa osoittavien merkintöjen tai laatumerkkien valvonnasta edellyttäen, että nämä nimitykset ja merkinnät ovat yhteisön lainsäädännön mukaisia.
4. Viljelijän tai valmistajan itse toteuttamista tarkastuksista aiheutuviin kustannuksiin tai kun yhteisön lainsäädännössä säädetään, että tuottajat vastaavat tarkastuskustannuksista, tarkentamatta maksujen tosiasiallista tasoa, maksettavalle tuelle ei myönnetä poikkeusta.
5. Edellä 2 kohdan mukaisesti myönnettävän julkisen tuen kokonaismäärä saa olla enintään 100000 euroa tuensaajaa kohti millä tahansa kolmivuotisjaksolla. Tukea laskettaessa tuensaaja katsotaan kyseisessä kohdassa luetelluista palveluista nauttivaksi henkilöksi.
6. Kaikilla kyseisen alueen tukikelpoisilla toimijoilla on oltava mahdollisuus saada tätä tukea puolueettomasti määriteltyjen edellytysten perusteella. Jos 2 kohdassa lueteltujen palvelujen suorittajat ovat tuottajaryhmittymiä tai muita maatalouden keskinäistä tukea tarjoavia järjestöjä, ryhmän jäsenyys ei saa olla edellytyksenä palvelujen saamiselle. Muiden kuin ryhmittymän jäsenten osallistuminen ryhmittymän tai järjestön hallinnollisiin kustannuksiin on rajoitettava palvelun tarjoamisesta aiheutuviin kustannuksiin.
7. Jos palvelun vastaanottaja ei voi vapaasti valita 2 kohdassa luetellun palvelun tarjoajaa, ja ellei palvelun luonteen tai sen tarjoamisen oikeusperustan johdosta tarjoajia voi olla enempää kuin yksi, palveluntarjoaja on valittava ja sen palkkio maksettava markkinaperiaatteiden mukaisesti syrjimättä ketään, ja tarvittaessa on käytettävä yhteisön lainsäädännön mukaisia tarjouskilpailumenettelyjä ja joka tapauksessa riittävää mainontaa, jotta kyseiset palvelumarkkinat ovat avoinna kilpailulle ja jotta julkisia hankintoja koskevien sääntöjen puolueeton soveltaminen voidaan varmistaa.
14 artikla
Teknisen tuen antaminen maatalousalalla
1. Tuki on perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaisesti yhteismarkkinoille soveltuvaa ja vapautettu perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdan mukaisesta ilmoitusvelvollisuudesta, jos sen kohteena ovat 2 kohdassa luetellut teknisen tuen antamista koskevat tukikelpoiset kustannukset ja se täyttää 3-5 kohdassa säädetyt edellytykset.
2. Tukea voidaan myöntää kattamaan seuraavia tukikelpoisia kustannuksia:
a) viljelijöiden ja maataloustyöntekijöiden opetus ja koulutus:
i) koulutusohjelman järjestämiskustannukset;
ii) osallistujan matka- ja oleskelukustannukset;
iii) viljelijän tai maataloustyöntekijän poissaolon aikana lomituspalveluista aiheutuneet kustannukset;
b) maatilojen lomituspalvelut: viljelijän, viljelijän kumppanin tai maataloustyöntekijän varsinaiset lomituskustannukset sairauden ja lomien aikana;
c) sellaisten neuvontapalvelujen maksut, jotka eivät koske jatkuvaa tai säännöllistä toimintaa, eivätkä liity yrityksen tavanomaisiin toimintakuluihin, kuten rutiininomaisiin veroneuvontapalveluihin, säännöllisiin lainopillisiin palveluihin tai mainontaan;
d) kilpailujen, näyttelyiden ja messujen järjestäminen ja niihin osallistuminen:
i) osallistumismaksut;
ii) matkakulut;
iii) julkaisujen kustannukset;
iv) näyttelytilojen vuokra.
3. Edellä 2 kohdan mukaisesti myönnettävän julkisen tuen kokonaismäärä saa olla enintään 100000 euroa tuensaajaa kohti millä tahansa kolmivuotisjaksolla tai enintään 50 prosenttia tukikelpoisista kustannuksista sen mukaan, kumpi mainituista määristä on suurempi. Tukea laskettaessa tuensaaja katsotaan teknisestä tuesta nauttivaksi henkilöksi.
4. Kaikilla kyseisen alueen tukikelpoisilla toimijoilla on oltava mahdollisuus saada tätä tukea objektiivisesti määriteltyjen edellytysten perusteella. Jos teknisen tuen toimittajat ovat tuottajaryhmittymiä tai muita maatalouden keskinäistä tukea tarjoavia järjestöjä, ryhmän jäsenyys ei saa olla edellytyksenä palvelujen saamiselle. Muiden kuin ryhmittymän jäsenten osallistuminen ryhmittymän tai järjestön hallinnollisiin kustannuksiin on rajoitettava palvelun tarjoamisesta aiheutuviin kustannuksiin.
5. Jos palvelun vastaanottaja ei voi vapaasti valita teknisen tuen tarjoajaa, palveluntarjoaja on valittava ja sen palkkio maksettava markkinaperiaatteiden mukaisesti syrjimättä ketään, ja tarvittaessa on käytettävä yhteisön lainsäädännön mukaisia tarjouskilpailumenettelyjä ja joka tapauksessa riittävää mainontaa, jotta kyseiset palvelumarkkinat ovat avoinna kilpailulle ja jotta julkisia hankintoja koskevien sääntöjen puolueeton soveltaminen voidaan varmistaa.
15 artikla
Tuki kotieläintuotannon alalle
Kotieläintuotannon alalla toimiville yrityksille myönnettävä tuki, joka täyttää seuraavat edellytykset, on perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaisesti yhteismarkkinoille soveltuvaa ja vapautettu perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdan mukaisesta ilmoitusvelvollisuudesta:
a) tuen ollessa enintään 100 prosenttia kantakirjojen laatimisesta ja ylläpitämisestä aiheutuvista hallinnollisista kustannuksista;
b) tuen ollessa enintään 70 prosenttia kustannuksista kolmansien osapuolien toteuttamiin tai niiden puolesta toteutettujen kokeisiin, joilla määritetään kotieläinten perimän laatu tai niiden tuotos; kotieläinten omistajan tekemistä tarkastuksista aiheutuneisiin kustannuksiin maksettavalle tuelle ei myönnetä poikkeusta; maidon laatua koskevien rutiinitarkastusten kustannuksiin tarkoitetulle tuelle ei myönnetä poikkeusta;
c) tuen ollessa enintään 40 prosenttia eläinten jalostuskeskuksiin tehdyistä investoinneista aiheutuneista ja kotieläinten innovatiivisten jalostustekniikoiden tai -käytäntöjen käyttöönotosta tilalla aiheutuneista 4 artiklassa luetelluista tukikelpoisista kustannuksista; keinosiemennyksen käyttöönotosta tai toteuttamisesta aiheutuviin kustannuksiin tarkoitetulle tuelle ei myönnetä poikkeusta;
d) TSE-testien kustannuksiin myönnettävä tuki enintään 100 prosenttiin asti.
Jos kuitenkin on kyse ihmisravinnoksi teurastettujen nautaeläinten pakollisesta BSE-testauksesta, välittömän ja välillisen tuen kokonaismäärä, yhteisön maksut mukaan luettuina, saa olla enintään 40 euroa testiä kohti. Määrä käsittää kaikki tehdyistä testeistä aiheutuvat kustannukset, testausvälineiden, näytteenoton sekä näytteiden kuljetuksen, testaamisen, varastoinnin ja hävittämisen kustannukset mukaan luettuina. Testauspakko voi perustua yhteisön tai kansalliseen lainsäädäntöön.
TSE-testien kustannuksiin myönnettävä valtiontuki on maksettava toimijalle, jonka tehtäväksi testit kuuluvat. Jotta kuitenkin helpotettaisiin tällaisen valtiontuen hallintoa, tuki voidaan maksaa toimijan asemesta laboratorioille, jos valtiontuki siirretään kokonaisuudessaan toimijalle. Toimijan, jonka tehtäväksi testit kuuluvat, välittömästi tai välillisesti saaman valtiontuen on heijastuttava vastaavasti kyseisen toimijan veloittamina alhaisempina hintoina.
16 artikla
Eräissä neuvoston asetuksissa säädetty tuki
Pienille ja keskisuurille yrityksille myönnetty tuki, joka täyttää seuraavat edellytykset, on perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaisesti yhteismarkkinoille soveltuvaa ja vapautettu perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdassa määrätystä ilmoitusvelvollisuudesta:
a) jäsenvaltioiden rahoitusosuudet, jotka täyttävät kaikki maataloustuotteita koskevista tiedotus- ja myynninedistämistoimista kolmansissa maissa 14 päivänä joulukuuta 1999 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 2702/1999(15) ja erityisesti sen 9 artiklan 3 kohdassa säädetyt edellytykset;
b) jäsenvaltioiden rahoitusosuudet, jotka täyttävät kaikki maataloustuotteita koskevista tiedotus- ja menekinedistämistoimista sisämarkkinoilla 19 päivänä joulukuuta 2000 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 2826/2000(16) ja erityisesti sen 9 artiklan 2-4 kohdassa säädetyt edellytykset;
c) jäsenvaltioiden myöntämä tuki, joka täyttää kaikki tiettyjen tarttuvien spongiformisten enkefalopatioiden ehkäisyä, valvontaa ja hävittämistä koskevista säännöistä 22 päivänä toukokuuta 2001 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EY) N:o 999/2001(17) ja erityisesti sen 13 artiklan 4 kohdassa säädetyt edellytykset;
d) jäsenvaltioiden myöntämä tuki, joka täyttää kaikki maito- ja maitotuotealan yhteisestä markkinajärjestelystä 17 päivänä toukokuuta 1999 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1255/1999(18) ja erityisesti sen 14 artiklan 2 kohdassa säädetyt edellytykset;
e) jäsenvaltioiden myöntämä tuki, joka täyttää kaikki naudanliha-alan yhteisestä markkinajärjestelystä 17 päivänä toukokuuta 1999 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1254/1999(19) ja erityisesti sen 6 artiklan 5 ja 14 kohdassa säädetyt edellytykset;
f) tuki, jonka jäsenvaltiot ovat myöntäneet poikkeuksellisista tukitoimenpiteistä naudanliha-alalla 18 päivänä joulukuuta 2000 annetun komission asetuksen (EY) N:o 2777/2000(20) 3 ja 4 artiklan mukaisesti;
g) tuki, jonka jäsenvaltiot ovat myöntäneet tukijärjestelmästä tiettyjen peltokasvien viljelijöille 17 päivänä toukokuuta 1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1251/1999(21) 6 artiklan 3 kohdan toisen alakohdan mukaisesti;
h) tuki, jonka jäsenvaltiot ovat myöntäneet hedelmä- ja vihannesalan yhteisestä markkinajärjestelystä 28 päivänä lokakuuta 1996 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2200/96(22) 15 artiklan 6 kohdan mukaisesti.
3 LUKU YHTEISET SÄÄNNÖKSET JA LOPPUSÄÄNNÖKSET
17 artikla
Tuen myöntämistä edeltävät vaiheet
1. Jotta tuelle voitaisiin myöntää poikkeus tämän asetuksen nojalla, tukijärjestelmän mukaista tukea saa myöntää ainoastaan sellaisiin toimiin ja palveluihin, jotka on toteutettu tai vastaanotettu sen jälkeen, kun tukijärjestelmä on laadittu ja julkaistu tämän asetuksen mukaisesti.
Jos oikeus tuen saamiseen annetaan tukijärjestelmässä itsessään edellyttämättä mitään hallinnollisia lisätoimia, itse tuki voidaan myöntää vasta sen jälkeen, kun tukijärjestelmä on laadittu ja julkaistu tämän asetuksen mukaisesti.
Jos tukijärjestelmässä edellytetään, että hakemus jätetään asianomaiselle toimivaltaiselle viranomaiselle, itse tuki voidaan myöntää vasta kun seuraavat edellytykset täyttyvät:
a) tukijärjestelmä on laadittu ja julkaistu tämän asetuksen mukaisesti;
b) tukihakemus on jätetty asianmukaisesti toimivaltaiselle viranomaiselle;
c) asianomainen toimivaltainen viranomainen on hyväksynyt tukihakemuksen siten, että se velvoittaa viranomaisen myöntämään tuen ja että myönnettävän tuen määrä tai määrän laskutapa on selvästi ilmoitettu; toimivaltainen viranomainen voi hyväksyä hakemuksen vain, jos tukeen tai tukijärjestelmään käytettävissä olevia määrärahoja ei ole kulutettu loppuun.
2. Jotta tuelle voitaisiin myöntää poikkeus tämän asetuksen nojalla, tukijärjestelmään kuulumatonta yksittäistä tukea voidaan myöntää ainoastaan 1 kohdan kolmannen alakohdan b ja c kohdan perusteiden täyttymisen jälkeen toteutettuihin toimiin tai vastaanotettuihin palveluihin.
18 artikla
Tuen kasautuminen
1. Edellä 4-15 artiklassa vahvistettuja tuen enimmäismääriä sovelletaan riippumatta siitä, rahoitetaanko hankkeelle tai toimelle myönnetty tuki kokonaisuudessaan valtion varoista vai rahoittaako yhteisö sitä osittain.
2. Tuki, jolle myönnetään poikkeus tällä asetuksella, ei saa kasautua perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen muiden valtiontukien tai asetuksen (EY) N:o 1257/1999 51 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitettujen jäsenvaltioiden tai yhteisön näihin samoihin tukikelpoisiin kustannuksiin liittyvien rahoitusosuuksien kanssa, jos kasautuminen johtaa tässä asetuksessa vahvistetun tuen enimmäisintensiteetin ylittymiseen.
3. Kun jäsenvaltio myöntää tämän asetuksen 8, 10, 13 tai 14 artiklan mukaista tukea yritykselle, sen on ilmoitettava tälle yritykselle, että tuki on myönnetty tämän asetuksen kyseisen artiklan nojalla. Jäsenvaltion on saatava kyseiseltä yritykseltä kaikki tiedot sen saamista muista samankaltaisista tuista. Edellä olevien 13 ja 14 artiklan mukaisen tuen osalta tiedot samankaltaisista tuista on annettava kolmen edeltävän vuoden ajalta.
Jäsenvaltio voi myöntää uutta tukea vasta tarkastettuaan, ettei se nosta minkään mainitun artiklan nojalla myönnetyn tuen kokonaismäärää kyseessä olevana aikana yli kyseisessä artiklassa vahvistetun enimmäismäärän.
19 artikla
Avoimuus ja seuranta
1. Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle vähintään 10 työpäivää ennen sellaisen tukijärjestelmän täytäntöönpanoa tai sellaisen tukijärjestelmään sisältymättömän yksittäisen tuen myöntämistä, jolle myönnetään poikkeus tällä asetuksella, Euroopan unionin virallisessa lehdessä julkaisemista varten tiivistelmä tällaista tukijärjestelmää tai yksittäistä tukea koskevista tiedoista liitteessä I vahvistetun kaavan mukaan. Tiivistelmä on toimitettava sähköisessä muodossa. Komissio lähettää viiden työpäivän kuluessa kyseisen tiivistelmän saatuaan tunnistenumerolla varustetun vastaanottoilmoituksen ja julkaisee tiivistelmän Internetissä.
2. Jäsenvaltioiden on säilytettävä yksityiskohtaiset asiakirjat tämän asetuksen nojalla poikkeuksen saaneista tukijärjestelmistä, tällaisista järjestelmistä myönnetyistä yksittäisistä tuista ja tämän asetuksen nojalla poikkeuksen saaneista yksittäisistä tuista, jotka eivät sisälly voimassa oleviin tukijärjestelmiin. Näiden asiakirjojen on sisällettävä kaikki tarvittavat tiedot sen osoittamiseksi, että tässä asetuksessa vahvistetut edellytykset poikkeuksen myöntämiselle täytetään, tiedot yrityksen asemasta pk-yrityksenä mukaan luettuina. Jäsenvaltioiden on säilytettävä yksittäistä tukea koskevat asiakirjat kymmenen vuoden ajan tuen myöntämispäivästä ja tukijärjestelmiä koskevat asiakirjat kymmenen vuoden ajan siitä päivästä, jolloin viimeinen yksittäinen tuki on myönnetty järjestelmästä. Kirjallisesta pyynnöstä asianomaisen jäsenvaltion on toimitettava komissiolle 20 työpäivän kuluessa tai pyynnössä mahdollisesti vahvistetun pidemmän ajan kuluessa kaikki tiedot, joita komissio pitää tarpeellisina sen arvioimiseksi, onko tämän asetuksen edellytyksiä noudatettu.
3. Jos jäsenvaltio on perustanut erikseen 8, 10, 13 tai 14 artiklan nojalla myönnettyjä tukia koskevan keskusrekisterin, joka sisältää täydelliset tiedot kaikista tällaisista kyseisen jäsenvaltion viranomaisten myöntämistä tuista, 18 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan vaatimusta ei sovelleta enää sen jälkeen, kun rekisteri kattaa kolmen vuoden jakson.
4. Jäsenvaltioiden on laadittava kertomus tämän asetuksen soveltamisesta jokaisen kokonaisen tai osittaisen kalenterinvuoden ajalta, jona sitä sovelletaan, liitteessä II vahvistetun kaavan mukaisesti ja sähköisessä muodossa. Kertomus voidaan liittää vuosikertomukseen, joka jäsenvaltioiden on toimitettava neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999(23) 21 artiklan 1 kohdan mukaisesti, ja se on toimitettava kertomuksen kohteena olevaa kalenterivuotta seuraavan vuoden 30 päivään kesäkuuta mennessä.
5. Tukijärjestelmän voimaantultua tai myönnettäessä tämän asetuksen nojalla poikkeuksen saanutta, tukijärjestelmään sisältymätöntä yksittäistä tukea, jäsenvaltioiden on julkaistava Internetissä tällaisen tukijärjestelmän koko teksti tai perusteet ja edellytykset, joilla yksittäinen tuki myönnetään. Verkkosivujen osoite on toimitettava komissiolle yhdessä tukea koskevan tiivistelmän kanssa 1 kohdan mukaisesti. Sen on oltava myös 4 kohdan mukaisesti toimitettavassa vuosikertomuksessa.
20 artikla
Voimaantulo ja voimassaoloaika
1. Tämä asetus tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
Se on voimassa 31 päivään joulukuuta 2006.
2. Ilmoitukset, joiden käsittely on kesken, kun tämä asetus tulee voimaan, on arvioitava asetuksen säännösten mukaisesti. Jos tämän asetuksen edellytykset eivät täyty, komissio tarkastelee käsiteltäviä ilmoituksia maatalousalan valtiontukea koskevien yhteisön suuntaviivojen mukaisesti.
Yksittäiset tuet ja tukijärjestelmät, jotka on pantu täytäntöön ennen tämän asetuksen voimaantulopäivää, ja tuki, joka on myönnetty näiden järjestelmien nojalla ilman komission lupaa ja perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdassa määrätyn ilmoittamisvelvollisuuden vastaisesti, ovat perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaisesti yhteismarkkinoille soveltuvia ja vapautettuja tämän asetuksen nojalla, jos ne täyttävät tämän asetuksen 3 artiklassa säädetyt edellytykset, lukuun ottamatta viittausta tähän asetukseen ja 19 artiklan 1 kohdassa säädettyä tiivistelmän toimittamista ennen tuen myöntämistä, joista säädetään kyseisen artiklan 1 kohdassa ja 2 kohdan b ja c alakohdassa. Komissio tarkastelee tukia, jotka eivät täytä kyseisiä edellytyksiä, asiaa koskevien kehysten, suuntaviivojen ja tiedonantojen mukaisesti.
3. Tämän asetuksen voimassaolon päätyttyä sen nojalla poikkeuksen saaneisiin tukijärjestelmiin sovelletaan edelleen poikkeusta kuuden kuukauden siirtymäkauden ajan 1 kohdan toisessa alakohdassa mainitusta päivämäärästä alkaen.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Brysselissä 23 päivänä joulukuuta 2003.