KOMMISSIONENS BESLUTNING
af 20. oktober 2004
om Tysklands støtte til fordel for Landesbank Hessen-Thüringen - Girozentrale
(meddelt under nummer K(2004) 3931)
(Kun den tyske udgave er autentisk)
(EØS-relevant tekst)
(2006/742/EF)
KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 88, stk. 2, første afsnit,
under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, særlig artikel 62, stk. 1, litra a),
efter at have opfordret interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger i overensstemmelse med disse artikler (1), under hensyntagen til disse bemærkninger og
ud fra følgende betragtninger:
I. SAGSFORLØB
(1)
Ved brev af 31. maj 1994 og 21. december 1994 meddelte den tyske bankforening, Bundesverband deutscher Banken e.V. (BdB), der repræsenterer private banker med hjemsted i Tyskland, bl.a. Kommissionen, at lån til fremme af boligbyggeri var blevet eller ville blive overført til den ansvarlige egenkapital i delstatsbankerne i Nordrhein-Westfalen, Niedersachsen, Schleswig-Holstein, Bayern, Hamburg og Berlin, dvs. Westdeutsche Landesbank, Norddeutsche Landesbank, Landesbank Schleswig-Holstein, Hamburger Landesbank og Landesbank Berlin. BdB anså den deraf følgende forhøjelse af de berørte delstatsbankers egenkapital for en konkurrencefordrejning til deres fordel, da der ikke var aftalt en godtgørelse, som var i overensstemmelse med den markedsøkonomiske investors princip. Med det andet af ovennævnte breve indgav BdB derfor en formel klage og opfordrede Kommissionen til at indlede proceduren efter EF-traktatens artikel 93, stk. 2, (nu artikel 88, stk. 2) mod Tyskland. I februar og marts 1995 og december 1996 tilsluttede flere enkeltbanker sig bankforeningens klage.
(2)
BdB underrettede ved brev af 6. august 1997 og 30. juli 1998 Kommissionen om yderligere to kapitaloverførsler i henholdsvis Schleswig-Holstein til fordel for Landesbank Schleswig-Holstein og Hessen til fordel for Landesbank Hessen-Thüringen. Kommissionen anmodede ved brev af 31. juli 1998 Tyskland om oplysninger vedrørende sidstnævnte transaktion. Tyskland svarede ved brev af 2. oktober 1998, at der i øjeblikket kun forelå et foreløbigt forslag herom, og at Kommissionen hverken nu eller senere ville have grund til at nære betænkeligheder.
(3)
Kommissionen undersøgte i første omgang kapitaloverførslen til Westdeutsche Landesbank (WestLB) og meddelte, at den ville undersøge overførslerne til de andre banker på baggrund af resultaterne af sagen vedrørende WestLB (2). I denne sag vedtog den derefter i 1999 beslutning 2000/392 af 8. juli 1999 om Tysklands foranstaltning til fordel for Westdeutsche Landesbank Girozentrale (3), hvorved støtteforanstaltningen (forskellen mellem den betalte godtgørelse og den normale markedsforrentning) blev erklæret uforenelig med fællesmarkedet, og støtten blev krævet tilbagebetalt. Denne beslutning blev den 6. marts 2003 annulleret af Retten i Første Instans som følge af en utilstrækkelig begrundelse for to elementer, der blev anvendt ved beregning af størrelsen af godtgørelsen (4). Den 20. oktober 2004 traf Kommissionen en ny beslutning under hensyntagen til Rettens kritikpunkter.
(4)
Den 1. september 1999 anmodede Kommissionen Tyskland om oplysninger vedrørende overførslerne til de andre delstatsbanker, herunder også Helaba. Tyskland meddelte derefter ved brev af 8. december 1999 oplysninger om overførslen af delstatens særformue til Helaba, og disse oplysninger blev suppleret ved forbundsregeringens brev af 21. januar 2001, efter at Kommissionen ved brev af 31. oktober 2000 havde anmodet om yderligere oplysninger.
(5)
Ved brev af 13. november 2002 meddelte Kommissionen Tyskland, at den havde besluttet at indlede den formelle procedure efter EF-traktatens artikel 88, stk. 2, vedrørende delstaten Hessens overførsel af sin særformue (Sondervermögen) som stille indskud (stille Einlage) i Helaba. Samtidig indledte Kommissionen også procedurer vedrørende lignende formueoverdragelser til Norddeutsche Landesbank - Girozentrale (NordLB), Landesbank Schleswig-Holstein - Girozentrale (LSH), Hamburgische Landesbank - Girozentrale (HLB) og Bayerische Landesbank - Girozentrale (BayernLB). Forinden havde Kommissionen allerede i juli 2002 indledt proceduren vedrørende en lignende formueoverførsel fra delstaten Berlin til Landesbank Berlin.
(6)
Beslutningerne om at indlede proceduren blev offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende (5). Kommissionen opfordrede andre interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger.
(7)
Ved brev af 9. april 2003 fremsatte Tyskland sine bemærkninger i sagen vedrørende Helaba.
(8)
Ved brev af 29. juli 2003 fremsatte BdB under ét bemærkninger til alle beslutningerne af 13. november 2002 om at indlede proceduren. Disse bemærkninger blev ved brev af 28. juli 2003 forelagt Tyskland med anmodning om stillingtagen.
(9)
Ved brev af 10. oktober og 4. december 2003 tog Tyskland i Helaba-sagen stilling til bemærkningerne fra BdB. Med brev af 30. oktober 2003 fremsendte Tyskland desuden redegørelser fra Nordrhein-Westfalens delstatsregering og WestLB vedrørende bemærkningerne fra BdB.
(10)
Kommissionen anmodede Tyskland om yderligere oplysninger i forbindelse med alle procedurerne vedrørende delstatsbanker ved brev af 7. april 2004 og særlig vedrørende Helaba ved brev af 19. maj 2004 og 3. august 2004. Tyskland svarede ved brev af 1. juni 2004, 23. juni 2004 og 23. august 2004.
(11)
I september og oktober 2004 fandt der samtaler sted mellem BdB, delstaten Hessen og Helaba om en passende godtgørelse for den kapital, der blev stillet til rådighed. Parterne nåede ikke til enighed. Ved brev af 28. september 2004 fremsatte BdB nye bemærkninger. Kommissionen opfordrede følgelig Tyskland til at fremsætte yderligere bemærkninger, hvilket skete ved brev af 1. oktober 2004 og 6. oktober 2004.
II. DETALJERET BESKRIVELSE AF FORANSTALTNINGEN
1. HELABA
(12)
Landesbank Hessen-Thüringen Girozentrale (Helaba), der har hjemsted i Frankfurt am Main og Erfurt, er med en koncernbalancesum på ca. 140 mia. EUR (pr. 31. december 2003) en af Tysklands store banker. Bankens balancesum er på ca. 130 mia. EUR og udgør dermed godt 90 % af koncernbalancesummen. Banken er et offentligretligt kreditinstitut og i sin retlige form en »Anstalt des öffentlichen Rechts«. Bankens ejere og garanter har siden 1. januar 2001 været Sparkassen- und Giroverband Hessen-Thüringen med 85 % - mod 100 % ved kapitaloverførslen ultimo 1998 - samt delstaten Hessen med 10 % og delstaten Thüringen med 5 %. I 2003 udgjorde koncernens egenkapital ifølge årsberetningen 4,1 mia. EUR. Pr. 31. december 2003 var kernekapitalandelen på 7,8 % og egenkapitalandelen på 11,3 %.
(13)
Som følge af ejerforholdene fungerer Helaba som fast bank for delstaten Hessen og fristaten Thüringen og som centralinstitut for Hessens og Thüringens sparekasser. Helaba fungerer desuden som kunde- og markedsorienteret forretningsbank, navnlig inden for engrosbankvirksomhed, og også som partner for offentlige kunder, hvor den bistår delstaterne og kommunerne ved finansiering og gennemførelse af investeringsprojekter. I kraft af sin deltagelse i delstaternes investeringsfremmende institutter støtter Helaba erhvervs- og strukturpolitiske målsætninger i Hessen og Thüringen.
(14)
Helaba-koncernen beskæftigede pr. 31. december 2003 ca. 3 500 medarbejdere. Helaba er repræsenteret i vigtige internationale finanscentre. Foruden de to hovedsæder i Frankfurt am Main og Erfurt har Helaba også en international repræsentation i London, New York, Zürich, Dublin, Madrid, Paris og Luxembourg.
2. OVERFØRSEL AF SÆRFORMUEN ØREMÆRKET TIL BOLIGBYGGERI OG FREMTIDSINVESTERINGER SOM STILLE KAPITALINDSKUD I HELABA
(15)
Ved lov af 17. december 1998 tilvejebragte delstaten Hessen en særformue, som specielt var øremærket til boligbyggeri og fremtidsinvesteringer. Det hessiske finansministerium blev ved loven bemyndiget til at overføre hele eller en del af denne formue til et kreditinstitut enten som et stille kapitalindskud eller i form af en anden tilsynsmæssigt anerkendt kapitalinteresse mod en efter markedet passende godtgørelse, som skulle tilfalde særformuen.
(16)
Særformuen omfatter delstatens fordringer som følge af de kreditter, der mellem 1948 og 1998 er ydet til fremme af socialt boligbyggeri. Pr. 31. december 1998 beløb udlånsbeholdningen sig til 7,829 mia. DEM (delstatens andel 6,026 mia. DEM). Kontantværdien blev af to uafhængige eksperter beregnet til 2,473 mia. DEM (1,264 mia. EUR). Ved aftale af december 1998 mellem delstaten Hessen og Helaba blev denne særformue med virkning fra 31. december 1998 overført til Helaba som stille kapitalindskud.
(17)
Ved en aftalt fornyet ekspertvurdering pr. 31. december 2003 blev værdien af investeringsfremmeformuen (Fördervermögen) ansat til […] (6) mio. EUR. Værdistigningen var et resultat af, at tilførslerne til investeringsfremmeformuen siden 1999 havde oversteget fraførslerne. Indtil resultatet af ekspertvurderingen pr. 31. december 2003 var blevet endeligt afstemt med Bundesanstalt für Finanzdienstleistungen (BaFin), tidligere Bundesaufsichtsamt für das Kreditwesen (BAKred), kunne Helaba dog fortsat kun råde over det hidtidige referencebeløb.
(18)
Overførslen af særformuen som stille kapitalindskud er ikke ensbetydende med en likviditets- eller indtægtstilførsel til banken. De indgående midler (renter og afdrag) fra lånene til boligbyggeri kommer ikke banken til gode, men tilfalder særformuen og skal igen anvendes til investeringsfremmende formål.
(19)
Overførslen af særformuen til Helaba skal ses i sammenhæng med delstatens bestræbelser på som helhed at koncentrere og effektivisere sine investeringsfremmende og strukturpolitiske instrumenter.
(20)
Ifølge oplysningerne fra Tyskland havde delstaten først overvejet at udbyde beholdningen af fordringer på lånene til boligbyggeri i licitation og at afhænde den til private i flere trancher efter højeste bud på kontantværdien. En opdeling af særformuen i trancher ville ganske vist have haft den fordel, at kredsen af mulige bankpartnere for delstaten ville være blevet større, da det på forhånd er givet, at kredsen af potentielt interesserede i en formueværdi på omkring 2,5 mia. DEM er stærkt begrænset. På den anden side måtte særformuen også betragtes som en enhed i og med, at den udgør en revolverende fond, der refinansieres med de midler, der kommer ind som renter og afdrag på de ydede lån. Den periodiske ansættelse af værdien af trancher fordelt på enkeltinstitutter ville efter Tysklands opfattelse have medført betragtelige omkostninger. Delstaten ville også have mistet fleksibilitet ved forskydninger i tyngdepunktet mellem for de forskellige investeringsformål.
(21)
Delstaten besluttede derfor, at formuen til boligbyggeri ikke skulle opdeles, og at rente- og afdragsbeløbene fortsat skulle anvendes til at fremme investeringer inden for boligbyggeri og erhvervsliv, at forvaltningen af formuen skulle organiseres så effektivt og økonomisk som muligt, og at der ved anden udnyttelse af fordringsbeholdningen skulle tilvejebringes yderligere indtægter.
(22)
Inden for rammerne af disse reguleringsmæssige retningslinjer erklærede Helaba sig parat til at overtage og forvalte den samlede fordringsbeholdning på i alt 2,473 mia. DEM (1,264 mia. EUR) som indskud. For en overførsel til Helaba talte også, at Helaba allerede fra 1953 som et retligt uselvstændigt forretningsområde havde forvaltet delstatens Landestreuhand-afdelinger (LTH) og som forvaltningsinstitut afviklet støtteprogrammer. Helaba skal ifølge statstraktaten og sine vedtægter overholde almindelige økonomiske principper i sin forretningspolitik. Disse tre faktorer har været medvirkende til, at delstaten er overbevist om, at Helaba er den bedst egnede bankpartner til at virkeliggøre målsætningerne i loven om oprettelse af særformuen.
(23)
Ifølge […] overdrog delstaten efter § 10, stk. 4, i KWG (lov om kreditvæsen) fra 30. december 1998 særformuen i form af et internt selskab til banken som »stille kapitalindskud«. Det betyder, at delstaten sammen med Helaba har stiftet et stille selskab i henhold til § 230 ff. i Handelsgesetzbuch, altså et personselskab, hvor den stille partner kapitalmæssigt deltager i en andens forretningsvirksomhed på den måde, at indskuddet indgår i den aktive partners formue.
(24)
Ifølge […] skal indskuddet »i banken permanent tjene som ansvarlig egenkapital, i form af kernekapital, jf. § 10, stk. 2, stk. 2a, nr. 1, og stk. 4, i KWG, samt under hensyntagen til de af Baselkomitéen for Banktilsyn (Den Internationale Betalingsbank) den 27. oktober 1998 fastsatte krav«.
(25)
For at et stille indskud kan medregnes til den ansvarlige egenkapital i kreditinstitutter efter § 10, stk. 4, i KWG, kræves det specielt, at det i fuld udstrækning kan anvendes til dækning af tab og i tilfælde af instituttets konkurs eller likvidation først skal tilbagebetales efter fyldestgørelse af samtlige kreditorer. Med aftalen om, at delstaten Hessen ikke kan opsige det stille indskud, falder dette efter oplysningerne fra Tyskland ikke ind under den af Baselkomitéen fastsatte 15 %-grænse for innovative kapitalinstrumenter, men anerkendes i fuldt omfang af BAKred som ansvarlig egenkapital i Tier 1-klassen (kernekapital).
(26)
Delstaten har ifølge oplysningerne fra Tyskland forkastet det alternativ, at formuen til boligbyggeri ikke blev overført som stille indskud, men som indskudskapital, fordi delstaten på daværende tidspunkt ikke ville engagere sig som direkte medejer og garant, og den daværende eneejer, Sparkassen- und Giroverband Hessen-Thüringen, heller ikke ønskede dette.
(27)
Delstaten Hessens formueoverdragelse til Helaba i 1998 står tidsmæssigt ikke i forbindelse med de tidligere overdragelser af investeringsfremmeformuer til delstatsbanker i Tyskland, som også er genstand for klagen fra BdB og undersøgelsesprocedurer, som Kommissionen har indledt. Ifølge oplysningerne fra Tyskland tjente disse overdragelser ganske vist i nogen grad som forbillede for delstaten Hessen, men ved formueoverdragelsen til Helaba spillede det også ind, at der i mellemtiden var sket en videreudvikling af kapitalmarkedet og banktilsynsreglerne i retning af øget anvendelse og anerkendelse af hybride eller innovative egenkapitalinstrumenter, som endnu ikke i denne form eller udstrækning stod til rådighed eller kunne tages i betragtning tilsynsretligt set i Tyskland i første halvdel af 1990’erne.
3. KAPITALKRAV IFØLGE EGENKAPITALDIREKTIVET OG SOLVENSDIREKTIVET
(28)
Ifølge Rådets direktiv 89/647/EØF (7) (herefter »solvensdirektivet«) og Rådets direktiv 89/299/EØF (8) (herefter »egenkapitaldirektivet«), som den tyske lov om kreditvæsen, Kreditwesengesetz (KWG), blev tilpasset efter, skal banker have en ansvarlig kapital på 8 % af deres risikovægtede aktiver. Mindst 4 procentpoint heraf skal være såkaldt kernekapital (Tier 1-kapital), der omfatter kapitalelementer, som kreditinstituttet ubegrænset og umiddelbart kan disponere over til at dække risici eller tab, så snart sådanne måtte opstå. Kernekapitalen er af afgørende betydning for en banks samlede egenkapitalgrundlag i tilsynsmæssig henseende, da supplerende kapital (Tier 2-kapital) kun godkendes i samme omfang, som der er kernekapital til rådighed som sikkerhed for en banks risikobetonede forretninger.
4. OVERFØRSLENS VIRKNINGER FOR HELABAS EGENKAPITALGRUNDLAG
(29)
Omfanget af et kreditinstituts forretninger er stærkt afhængigt af egenkapitalgrundlaget. Dette blev ved overførslen af særformuen til Helaba forhøjet i ikke ubetydelig grad.
(30)
Med den af eksperter beregnede værdi af det stille indskud på 2,473 mia. DEM (1,264 mia. EUR), som er opført i Helabas balance og tilsynsmæssigt anerkendt som kernekapital, råder Helaba over et årligt svingende beløb på ca. 2,3 mia. DEM (ca. 1,2 mia. EUR), som den potentielt kan anvende som grundlag for sin konkurrenceprægede virksomhed. Resten af indskuddet er ifølge oplysningerne fra Tyskland bundet i egenkapitalgrundlaget for fordringerne i forbindelse med selve særformuen. Ganske vist enedes delstaten Hessen og Helaba i nævnte aftale om en trinvis ordning, således at Helaba i perioden 1999-2002 kun kunne anvende en årligt stigende del af den disponible kernekapital som grundlag for konkurrencepræget virksomhed og derfor også kun skulle betale en tilsvarende godtgørelse. Først fra 2003 skulle det af BaFin anerkendte beløb, for så vidt det ikke var bundet i den investeringsfremmende virksomhed, fuldt ud kunne anvendes som grundlag for konkurrencepræget virksomhed. Nedenstående tabel viser de nøjagtige beløb, der står til rådighed for Helaba som kernekapital, og som kan anvendes eller faktisk er anvendt som grundlag for konkurrencepræget virksomhed.
Tabel
Det stille indskud - Størrelse, tilsynsmæssig anerkendelse og faktisk eller potentiel udnyttelse (i mio. EUR; værdi ved årets udgang = årlig gennemsnitsværdi) (9)
1999
2000
2001
2002
2003
Nominel værdi i balancen
1 264,4
1 264,4
1 264,4
1 264,4
1 264,4
Kernekapital, der tilsynsmæssigt er anerkendt som grundlag for risikovægtede aktiver
1 264,4
1 264,4
1 264,4
1 264,4
1 264,4
Kernekapital anvendt som grundlag for investeringsfremmende virksomhed
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Kernekapital, der kan anvendes som grundlag for konkurrencepræget virksomhed, men som ifølge aftalen om den såkaldte trinmodel ikke anvendes
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Kernekapital, der efter den såkaldte trinmodel kan anvendes eller faktisk anvendes som grundlag for konkurrencepræget virksomhed
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
(31)
Indtil resultatet af ekspertberegningen af værdien af investeringsfremmeformuen pr. 31. december 2003 blev endeligt afstemt med BAFin, rådede Helaba som hidtil over et referencebeløb på […] mio. EUR (der kunne anvendes som grundlag for konkurrencepræget virksomhed).
(32)
Som følge af kapitaloverdragelsen forhøjedes, efter hvad Tyskland har oplyst, den til BAKred, nu BAFin, anmeldte kernekapitalandel efter Basel-egenkapitalaftalen fra 5,4 % (31. december 1997) til 9,3 % (31. december 1998), og egenkapitalandelen fra 9,6 % (31. december 1997) til 13,1 % (31. december 1998). Den anmeldte kernekapitalandel og egenkapitalandel forhøjedes således med henholdsvis ca. 72 % og 36 %.
(33)
Ved kapitaltilførslen øgedes muligheden for forretningsudvidelse på basis af aktiver med en risikovægtning på 100 % ved antagelse af en multiplikationsfaktor på 12,5, som svarer til en egenkapitalandel på 8 %, med ca. 28 mia. DEM (14 mia. EUR). Men i virkeligheden kan forhøjelsen af egenkapitalen med 2,3 mia. DEM danne grundlag for en langt større udvidelse af det tilladte kreditvolumen, da en banks aktiver gennemsnitligt set normalt ikke er behæftet med 100 % risiko.
(34)
Da forhøjelsen af kernekapitalen gav Helaba mulighed for at optage yderligere supplerende kapital, blev dens faktiske långivningskapacitet indirekte endnu større.
(35)
Den absolutte og relative udvikling i Helabas kernekapital, inklusive det stille kapitalindskud fra delstaten Hessen og andre stille kapitalindskud siden 1997, fremgår af nedenstående oversigtstabel, hvor der også sondres mellem situationen efter tilsynsmæssig anerkendelse og efter den aftalte trinmodel.
Tabel:
Værdier ved årets udgang
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
Mio. EUR
Mio. EUR
Mio. EUR
Mio. EUR
Mio. EUR
Mio. EUR
Mio. EUR
Efter tilsyns-mæssig anerken-delse
Delstaten Hessens stille kapitalindskud
-
1 023
1 264
1 264
1 264
1 264
1 264
Andre stille kapitalindskud
153
153
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Kernekapital
1 449
2 579
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Andel i % for delstaten Hessens stille indskud
-
40 %
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Andel i % for andre stille indskud
11 %
6 %
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Efter den aftalte trinplan
Delstaten Hessens stille kapitalindskud
-
-
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Andre stille kapitalindskud
153
153
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Kernekapital
1 449
1 556
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Andel i % for delstaten Hessens stille indskud
-
-
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Andel i % for andre stille indskud
11 %
10 %
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
5. GODTGØRELSE FOR DEN OVERDRAGNE EGENKAPITAL
(36)
For det stille indskud betaler Helaba ifølge oplysningerne fra Tyskland delstaten en godtgørelse (såkaldt hæftelsesprovision) på 1,4 % p.a., der er sammensat af en godtgørelse for hæftelsesfunktionen på 1,2 % p.a. og et tillæg på 0,2 % for indskuddets permanente karakter og bankens ensidige opsigelsesret, plus den dermed forbundne erhvervsskat på den del af særformuen, som banken kan udnytte, dvs. i alt 1,66 %. Efter den såkaldte trinmodel er det desuden aftalt, at godtgørelsen i de første fire år (1998 til 2002) ikke skal betales af hele formueværdien, men af de aftalte årligt trinvis stigende trancher (referencebeløb), som i henhold til indskudsaftalen kan anvendes som grundlag for den konkurrenceprægede virksomhed. Ifølge oplysningerne fra Tyskland består betalingspligten på basis af trinmodellen uafhængigt af, om det stille indskud anvendes som grundlag for den konkurrenceprægede virksomhed eller i forbindelse med transaktioner inden for rammerne af den offentlige opgave, eller om den tilførte kapital overhovedet anvendes til solvensformål.
6. BAGGRUNDEN FOR AT INDLEDE PROCEDUREN
(37)
I indledningsbeslutningen af 13. november 2002 var det Kommissionens foreløbige vurdering, at overførslen af delstaten Hessens lån til fremme af boligbyggeri til Helaba sandsynligvis udgjorde en ny statsstøtte efter EF-traktatens artikel 87, stk. 1, da ingen af undtagelsesbestemmelserne i EF-traktatens artikel 87, stk. 2 og 3, eller artikel 86, stk. 2, var opfyldt, og overførslen dermed ikke syntes at være forenelig med fællesmarkedet.
(38)
Kommissionen gik i sin undersøgelse ud fra den markedsøkonomiske investors princip. Ifølge dette princip er der tale om en begunstigelse ved tilførsel af statslige midler, når en virksomhed får stillet statslige midler til rådighed på betingelser, som den ikke ville have opnået på normale markedsvilkår.
(39)
Sammenholdt med den langfristede risikofri sats (forbundsstatslån med en løbetid på ti år) på ca. 4 % ultimo 1998 fandt Kommissionen det tvivlsomt, om den aftalte godtgørelse kunne anses for passende, særlig under hensyntagen til et rimeligt risikotillæg. På den anden side indrømmede Kommissionen, at der ved beregningen af den normale markedsgodtgørelse i dette tilfælde også måtte tages hensyn til den tilførte kapitals manglende likviditet. Den investeringsfremmende udlånskapital, der var overført som stille indskud, skulle som før overførslen anvendes til offentlige investeringsfremmende formål. Helaba kunne således ikke umiddelbart anvende de overførte midler til sin forretningsvirksomhed. Udvidelsen af egenkapitalgrundlaget medførte ganske vist en udvidelse af Helabas udlånskapacitet (egenkapitalens forretningsudvidelsesfunktion). Men banken kunne kun fuldt ud realisere den mulige forhøjelse af forretningsvolumenet, hvis det ekstra kreditvolumen i fuld udstrækning blev refinansieret på kapitalmarkedet. Det var derfor Kommissionens opfattelse, at delstaten ikke kunne forvente helt samme forrentning som en investor, der indskød likvid kapital, og at et tilsvarende nedslag var berettiget. I betragtning af, at refinansieringsomkostningerne var skattemæssigt fradragsberettigede, var det imidlertid tvivlsomt, om det var rimeligt at fradrage de samlede bruttorefinansieringsomkostninger fra den normale markedsgodtgørelse for et likvidt stille indskud.
(40)
Kommissionen tvivlede på, at den basisgodtgørelse på 1,2 % p.a., der var aftalt for det stille indskud, lå inden for markedsintervallet for sammenlignelige transaktioner, særlig da det absolutte volumen syntes at ligge over, hvad der ellers var normalt på markedet. Den tvivlede også på, om tillægget på 0,2 % p.a. for indskuddets permanente karakter var normalt på markedet, og om den erhvervsskat på 0,26 % p.a., som Helaba - modsat situationen ved overførsel af et stille indskud fra erhvervsmæssige investorer - her yderligere skulle betale, også kunne betragtes som en bestanddel af godtgørelsen og som relevant for markedssammenligningen.
(41)
Kommissionen nærede desuden tvivl om, hvorvidt en markedsøkonomisk investor i en tilsvarende situation ville have accepteret, at godtgørelsen i de første år begrænsedes til delbeløb. Det skulle i den sammenhæng endvidere undersøges, om den del af det stille indskud, som der ikke blev ydet godtgørelse for, gav Helaba yderligere fordele, som der burde ydes godtgørelse for, herunder særlig en forbedring af kreditværdigheden, da det stille indskud fra begyndelsen fuldt ud blev opført i balancen og dermed kunne anvendes til hæftelsesformål.
III. BEMÆRKNINGER FRA TYSKLAND
(42)
Tyskland påpegede, at delstaten Hessen i årene 1997-1998 havde søgt efter en mulighed for, at dens formue til fremme af boligbyggeri, samtidig med at den forblev øremærket til dette formål, kunne give yderligere indtægter ved indskud i et kreditinstitut. Formuen skulle også forblive udelt. Kun Helaba havde været parat hertil. Helabas ejere havde ikke tilsluttet sig en investering i form af indskudskapital fra delstatens side. Dermed kunne der blandt kernekapitalinstrumenterne kun være tale om et stille indskud.
(43)
Tyskland mente ikke, at nogen af de forhold, som Kommissionen havde påpeget vedrørende de andre delstatsbanker, gjaldt for Helaba, som var rentabel og ikke forholdsvis svagt stillet med hensyn til ansvarlig kapital, og som ikke behøvede at få overdraget en investeringsfremmeformue for at bevare sit hidtidige forretningsvolumen eller underbygge sin vækst. Helaba kunne få sit kapitalbehov dækket både hos sin ejer, Sparkassen- und Giroverband Hessen-Thüringen, og på kapitalmarkedet.
(44)
Efter at Baselkomitéen for Banktilsyn den 21. oktober 1998 i den såkaldte »Sydney-erklæring« havde udstukket nye retningslinjer for tilsynsmæssig anerkendelse af kernekapitalinstrumenter for internationalt arbejdende kreditinstitutter, havde delstaten og banken foretrukket en tidsubegrænset i stedet for en tidsbegrænset kapitaloptagelse for at opfylde de nye bestemmelser med hensyn til anerkendelse som egenkapital ud over 15 %-grænsen. Delstaten havde forlangt et godtgørelsestillæg på 0,20 % p.a. for indskuddets permanente karakter og bankens ensidige opsigelsesret.
(45)
Ifølge Tyskland har der i kølvandet på den nævnte Sydney-erklæring fra Baselkomitéen for Banktilsyn udviklet sig et fungibelt marked for stille indskud, der på investorside er karakteriseret ved en stor spredning, som går lige fra private investorer til institutionelle storinvestorer.
(46)
Et stille indskud adskiller sig grundlæggende fra indskudskapital og aktiekapital. Den stille partner deltager ikke i virksomheden og har kun få kontrolrettigheder. Mens der for tegnet kapital skal betales et udbytte efter skat, er godtgørelsen for et stille indskud en skattemæssigt fradragsberettiget driftsudgift. Efter tysk banktilsynsret blev stille indskud allerede før 1998 anerkendt som kernekapital uden beløbsmæssig begrænsning, og også efter international banktilsynsret har permanente stille indskud siden »Sydney-eklæringen« fra oktober 1998 været anerkendt som kernekapital. I årene 1998-1999 anvendte kreditinstitutter i stigende grad stille indskud. Størrelsesordenen var på op til 1 mia. USD eller 1,2 mia. DEM (ca. 0,6 mia. EUR). Mens stille indskud ikke var et særligt udbredt fænomen i begyndelsen af 1990’erne, var de i 1998-1999 på ingen måde længere et marginalt finansieringsinstrument.
(47)
Ved den juridiske udformning og aftalen om godtgørelse tog delstaten udgangspunkt i private kreditinstitutters tilsvarende transaktioner. Ifølge oplysningerne fra Tyskland indgik således f.eks. SGZ-Bank i 1998 aftale om en hæftelsesgodtgørelse på 1,2 % p.a. og HypoVereinsbank Luxemburg om en hæftelsesgodtgørelse på 1,6 % p.a., og i 1999 indgik Dresdner Capital LLC aftale om en sådan godtgørelse på 1,65 % p.a., HypoVereinsbank Luxemburg om en godtgørelse på 1,25 % p.a. og Deutsche Bank for et såkaldt perpetual om en godtgørelse på 1,15 % p.a. over den aktuelle referencerentesats. Godtgørelsestillæggene for kapital rejst af private institutter lå grundlæggende i et interval på mellem 0,80 % over 12-måneders Libor (10) og 2,15 % over amerikanske statsobligationer (11). Desuden havde sparekasserne i Hessen og Thüringen med virkning fra 5. december 1997 ydet Helaba et stille indskud med en godtgørelse på 1,2 % p.a. over referencerentesatsen.
(48)
Tyskland anfører endvidere, at referencerentesatserne ved variabel forrentning er baseret på pengemarkedsinstrumenter (Libor og Euribor) og ved fast forrentning på obligationsmarkedsinstrumenter (fastforrentede statsobligationer som US-Treasuries og tyske forbundsstatsobligationer) eller rentesatserne på swapmarkedet. På europengemarkedet foregår udlån på interbankmarkedet normalt uden yderligere tillæg på basis af Libor eller Euribor. Hvis disse referencerentesatser vælges for stille indskud, er tillæggene identiske med hæftelsesgodtgørelsen for stille indskud. På obligationsmarkedet anvendes sædvanligvis forrentningen af statsobligationer som referencerentesatser og siden slutningen af 1990'erne i stigende grad referencesatsen »mid-swaps« (= middelsats for bud/udbud-spændet på swapmarkedet). Selv for førsterangs bankobligationer må banker i forhold til statsobligationer med samme løbetid af soliditets- og/eller likviditetsgrunde betale et efter den aktuelle markedssituation varierende tillæg. Dette tillæg kaldes refinansieringstillæg. Ved vurderingen af fastforrentede stille kapitalindskud i kreditinstitutter skal disse refinansieringstillæg derfor trækkes fra godtgørelsestillæggene.
(49)
Disse refinansieringstillæg for eurobanker (Senior Bonds, JP Morgan-Index) i forhold til forbundsstatsobligationer bevægede sig, ifølge oplysningerne fra Tyskland, i toårsperioden 1998-1999 inden for et felt på fra knap 20 til godt 40 basispoint. Hen imod slutningen af 1998 beløb de sig til knap 40 basispoint (12). Hvis swapsatsen (»mid-swaps«) vælges som referencestørrelse, svarer rentetillægget for et stille indskud derimod i vid udstrækning til den særlige hæftelsesgodtgørelse for det stille indskud, da rentetillægget fra swapsats til forbundsstatsobligationer markedsmæssigt tilnærmelsesvis svarer til rentetillægget for »dækkede« bankobligationer i forhold til forbundsstatsobligationer og derfor også lader sig omdanne til rentetillæg i forhold til Euribor.
(50)
Delstaten og banken forhandlede om indskuddet og godtgørelsen som to af hinanden uafhængige partnere. De orienterede sig med den sluttelig aftalte godtgørelse på 1,4 % p.a. (1,2 % plus tillæg på 0,2 % for indskuddets varige karakter og bankens ensidige opsigelsesret) efter nævnte interval med en hel række data fra markedet, som det dengang så ud.
(51)
Vedrørende tillægget for indskuddets varige karakter oplyser Tyskland nærmere, at der i sammenligningstransaktionerne forekom løbetider på 10 eller 12 år og ligeledes 32 år samt ubegrænset varighed. Tillægget på 0,2 % p.a. for indskuddets permanente varighed er normalt på markedet i betragtning af, at Helabas kreditvurdering på det pågældende tidspunkt var AAA/Aaa, hvilket var højere end nogen af sammenligningsinstitutterne. De til sammenligningen anvendte transaktioner på kapitalmarkedet viste i øvrigt ikke, at godtgørelsens størrelse var afhængig af det rejste kapitalbeløb, hverken set fra institutternes side (den pågældende emissions samlede beløb) eller fra investorens side (beløbet for den pågældende tegnede kapitalandel).
(52)
Af godtgørelsen på 1,4 % skal Helaba desuden betale en erhvervsskat, som ikke pålægges delstaten Hessen, således at den samlede byrde (før skat) bliver på 1,66 %. Ifølge Tyskland skal der ved sammenligningen af godtgørelserne følgelig tages hensyn til erhvervsskatteeffekten på 0,26 % p.a. for det stille indskud i Helaba. I Tyskland betaler erhvervsinvestorer erhvervsskat af udbytteandele fra stille kapitalindskud. Delstaten Hessen skal imidlertid ikke betale erhvervsskat. I stedet skal Helaba betale den erhvervsskat, der pålægges godtgørelsen for det stille indskud. En markedsøkonomisk institutionel investor ville derfor have forlangt en højere godtgørelse end delstaten for at få den pålagte erhvervsskat udlignet. Omvendt ville Helaba uden videre have været parat til at betale en sådan investor godtgørelsestillægget, da det for Helaba er uden betydning, om den betaler tillægget som godtgørelse til investoren eller som erhvervsskat til skattevæsenet. Inklusive erhvervsskatteeffekten på 0,26 % p.a. skal Helaba med godtgørelsen på 1,40 % p.a. for det stille indskud i alt betale 1,66 % p.a., hvilket klart ligger inden for markedsintervallet og svarer til resultatet af forhandlingerne mellem Helaba og delstaten Hessen.
(53)
Ifølge oplysningerne fra Tyskland kan Helaba skattemæssigt fradrage den betalte godtgørelse som driftsudgifter. Stille indskud betragtes kun som egenkapital ved beregning af solvensprocenten i tilsynsmæssig henseende, hvorimod de i selskabs- og skatteretlig henseende behandles som fremmedkapital.
(54)
Desuden havde banken til sin planlagte årlige vækst kun behov for en egenkapital på […] mio. DEM, mens investeringsfremmeformuen som ansvarlig egenkapital ud fra et tilsynsmæssigt synspunkt havde en værdi på over […] mia. DEM. Helaba ville ifølge oplysningerne fra Tyskland ikke have søgt at få et stille indskud på ca. 2,5 mia. DEM på én gang, da dette beløb dækkede dens egenkapitalbehov i en årrække; den ville snarere være gået ud på kapitalmarkedet i flere omgange. Trods disse bebyrdende virkninger for Helaba blev der ikke aftalt noget nedslag i godtgørelsessatsen på 1,4 %. Delstaten og Helaba nåede i stedet som en overgangsløsning til enighed om en trinvis udnyttelse og godtgørelse af det stille indskud (den såkaldte trinmodel). Banken tilstræbte dermed en sådan ordning, at den kun kom til at yde godtgørelse for indskuddet efter den faktiske udnyttelse på grundlag af risikovægtede aktiver i overensstemmelse med de med ejeren aftalte vækstmål. Dette ville dog have været for ugunstigt og derfor uacceptabelt for delstaten Hessen. Efter forhandlinger, hvor man søgte at forlige de modstridende interesser, blev der aftalt en ordning med årligt stigende trancher, som der skulle betales godtgørelse for (1999: […] mio. DEM, 2000: […] mia. DEM, 2001: […] mia. DEM, 2002: […] mia. DEM, 2003: […] mia. DEM eller overgrænsen for den disponible kernekapital). Denne såkaldte trinmodel påregnede for de første år en klart hurtigere stigning, end det var påkrævet for bankens planlagte vækst. Direktionen anmodede derpå bestyrelsen om tilslutning til et yderligere særkontingent på […] mio. DEM til udnyttelse af ansvarlig egenkapital, hvorfra indtægterne skulle anvendes til at finansiere godtgørelsen for differencen for at opnå en resultatneutral forrentning af indskuddet. Dette viser efter Tysklands opfattelse, at bankens »overkapitalisering« ikke alene ikke medførte nogen yderligere fordel, men uden særkontingentet også ville have belastet bankens indtjeningssituation, fordi der ikke ville have været indtægter til at udligne godtgørelsen for de dele af det trinvis stigende beregningsgrundlag, der ikke var anvendt til ekstra forretningsvirksomhed.
(55)
Det resulterede i årligt stigende betalingsforpligtelser op til et beløb på ca. 33 mio. DEM fra 2003. Ud over godtgørelsen for det stille indskud skulle banken også bære refinansieringsomkostningerne for långivningen.
(56)
Tyskland fremsatte yderligere bemærkninger vedrørende den markedsøkonomiske investors princip. Ifølge gældende retspraksis skal vurderingen af, om en ydelse og modydelse kan anses for markedsmæssigt normal, ske ud fra investorens synspunkt. Det er derfor betænkeligt, når Kommissionen som anført i beslutningen om at indlede proceduren først og fremmest ud fra et modtagersynspunkt vil undersøge, om Helaba har fået en økonomisk fordel, som det ikke ville være muligt at få på normale markedsvilkår.
(57)
Det kan således ikke være rigtigt, når Kommissionen uafhængigt af, om en markedsøkonomisk investor ville have accepteret et trinvis stigende beregningsgrundlag for godtgørelsen, vil undersøge, om Helaba opnåede yderligere fordele af den godtgørelsesfri del af det stille indskud (forbedring af den generelle kreditværdighed). Der bør ifølge præmis 327 i WestLB-dommen ikke kun tages udgangspunkt i den virksomhed, der begunstiges ved investeringen. En yderligere fordel for modtageren er uden betydning, når en markedsøkonomisk investor - uanset af hvilken grund - ikke ville kræve yderligere godtgørelse herfor. Intet institut ville have været parat til straks at yde godtgørelse for det samlede indskudsvolumen, når det kun kunne lægge beslag på langsomt stigende delbeløb til en forretningsudvidelse og heller ikke kunne udnytte de overskydende beløb. Delstaten Hessen ønskede imidlertid trods størrelsen at investere sin særformue til fremme af boligbyggeri udelt i et enkelt kreditinstitut. En privat investor ville i et sådant tilfælde ikke have fordret, at der straks blev ydet godtgørelse for det samlede indskud, medmindre han havde fundet et kreditinstitut, der enten på grund af en eksplosiv udvidelse af sin forretningsvirksomhed eller til udligning af indtrådte massive tab havde brug for en kapitaltilførsel i den pågældende størrelsesorden. Det var imidlertid ikke tilfældet. Helaba har ikke haft nogen fordel af de dele af det stille indskud, som den de første år tilsynsretligt slet ikke kunne udnytte, og som den efter sin ejers ønske heller ikke skulle udnytte.
(58)
På grundlag af den med delstaten Hessen aftalte trinmodel har Helaba kun anvendt trancher på ca. […] mio. DEM p.a. plus det nævnte særkontingent på ca. […] mio. DEM til udvidelse af sin forretningsvirksomhed. Økonomisk set har trinmodellen svaret til tidsmæssigt forskudte optagelser af flere stille indskud. De af de private institutter optagne beløb skal derfor i givet fald sammenlignes med de enkelte trancher. Kun da er det muligt at tale om en markedsmæssigt normal størrelsesorden. Delstaten har ikke kunnet forlange et godtgørelsestillæg for optagelsen af den udelte særformue - hvilket i øvrigt kun Helaba var parat til - men måtte som resultat af forhandlingerne acceptere, at der kun blev ydet godtgørelse for trinvis stigende delbeløb af denne investering.
(59)
Indskuddet er med rette ikke blevet godtgjort med en garantiprovision for den yderligere hæftelsesfunktion, for så vidt som banken ikke tilsynsretligt allerede har anvendt det til en forretningsudvidelse. Økonomisk set ville det ikke være fornuftigt, at et kreditinstitut, der af alle kreditvurderingsbureauer i forvejen har fået den bedst mulige rating, betaler noget for yderligere optagne midlers hæftelsesfunktion. Betingelserne for instituttets optagelse af fremmedkapital blev ikke yderligere forbedret, og der var således ingen fordel set i pengeværdi. Investoren, i hvis interesse hele kapitalen blev overført udelt til banken, kunne derfor ikke opnå en godtgørelse for hæftelsesfunktionen.
(60)
Den tvivl, Kommissionen i beslutningen om at indlede proceduren gav udtryk for med hensyn til kapitalens manglende likviditet, byggede til dels på metoderne fra WestLB-beslutningen, som imidlertid ikke kan anvendes i den foreliggende sag, fordi de faktiske forhold er for forskellige. Efter Tysklands opfattelse er det i det foreliggende tilfælde brutto- og ikke kun nettorefinansieringsomkostningerne, der skal trækkes fra godtgørelsen for ellers sammenlignelige, men likvide stille indskud. Også for private kreditinstitutter er godtgørelsen for optagne stille indskuds likviditetsfunktion nemlig skattemæssigt fradragsberettiget. Hvis kun nettorefinansieringsomkostningerne blev trukket fra den fiktive godtgørelse for et likvidt stille indskud, når det drejer sig om Helaba, måtte det samme gælde for private kreditinstitutter og den af dem faktisk betalte godtgørelse for likvide stille indskud. Ellers ville sammenligningen ikke være rigtig.
IV. BEMÆRKNINGER FRA INTERESSEREDE PARTER
1. BEMÆRKNINGER FRA KLAGEREN, BDB
(61)
Efter BdB’s opfattelse har Helaba ikke betalt en passende godtgørelse for den tilførte kernekapital, og banken har dermed fået statsstøtte.
(62)
I bemærkningerne af 29. juli 2003 til de Landesbank-procedurer, der blev indledt den 13. november 2002, anfører BdB, at spørgsmålet om, hvilken godtgørelse der er passende, afgøres efter de metoder, som Kommissionen har lagt til grund i sin beslutning om WestLB.
(63)
Der skal derfor i første omgang foretages en sammenligning af den kapital, der er stillet til rådighed, med andre egenkapitalinstrumenter. Dernæst skal det fastlægges, hvilken minimumsgodtgørelse en investor ville forvente for den konkrete egenkapitalinvestering i delstatsbanken. Til sidst skal eventuelle tillæg og nedslag på grund af overdragelsens særlige karakter beregnes.
1.1. SAMMENLIGNING MED ANDRE EGENKAPITALINSTRUMENTER
(64)
Efter hvad BdB anfører, havde næsten alle delstatsbanker fra 1992 behov for ny kernekapital for at opfylde de strengere krav i henhold til det nye solvensdirektiv. Uden kapitalforhøjelserne havde delstatsbankerne måttet reducere deres virksomhed. Deraf kan det ifølge BdB sluttes, at den tilførte kapital kun bør sammenlignes med egenkapitalinstrumenter, som var anerkendt og til rådighed i Tyskland det år, kernekapitalen (Tier 1-kapital) blev indskudt. Ved en sammenligning er det derfor på forhånd udelukket at anvende præferenceaktier uden stemmeret, udbytterettigheder og såkaldte perpetual preferred shares. Disse tre egenkapitalinstrumenter er ikke anerkendt som kernekapital i Tyskland, men kun som supplerende kapital (Tier 2-kapital).
(65)
I de pågældende investeringsperioder blev kun indskudskapital og stille andele anerkendt som kernekapital i Tyskland. Efter BdB’s opfattelse kunne Helaba for den konkrete investering juridisk set kun anvende mulighederne aktiekapital eller indskudskapital. BdB bestrider i den forbindelse ikke den faktiske anerkendelse fra de nævnte myndigheders side. BdB anfører imidlertid, at der ikke burde være sket en sådan anerkendelse, da det konkret aftalte stille indskud fra delstaten Hessen hverken økonomisk eller retligt kan sammenlignes med »normale« stille indskud, men derimod alene med aktiekapital/indskudskapital. Når der nu faktisk skete en sådan anerkendelse, må i det mindste godtgørelsen for delstaten Hessens stille indskud ligge på linje med godtgørelsen for aktiekapital/indskudskapital, da en markedsøkonomisk investor ville have krævet en sådan godtgørelse på grundlag af det stille indskuds lighed med indskudskapital og dets konkrete risikostruktur.
(66)
BdB analyserer ud fra en række kriterier, hvorfor delstaten Hessens stille indskud efter BdB's opfattelse økonomisk og retligt skal sammenlignes med indskudskapital og ikke med stille indskud, som de kan ses på markedet.
(67)
BdB henviser i den forbindelse til, at »normale« stille indskud kun har en begrænset løbetid eller kan opsiges, og at de ifølge principperne udstukket af Baselkomitéen for Banktilsyn ikke kan anvendes i et omfang svarende til over 15 % af kernekapitalen, mens delstaten Hessens stille indskud ligesom indskudskapital har en ubegrænset løbetid og tillader overskridelse af 15 %-grænsen. Desuden bør der ikke i medfør af en aftale om efterstillelse være en nedsat risiko for investoren, da den tilførte kapital udgør en betydelig del - og til dels over 50 % - af den samlede kernekapital. Der er dermed væsentlig større sandsynlighed for, at den tilførte kapital inddrages i tilfælde af tab, hvorfor der også skal betales en højere risikopræmie. BdB gør desuden gældende, at stille indskud i tilsynsmæssig henseende kun skal anerkendes som såkaldt Lower-Tier-1-kapital og derfor efter »Sydney-erklæringen« af 1998 fra Baselkomitéen for Banktilsyn kun må udgøre 15 % af den påkrævede kernekapitalandel. Der kan dermed ikke anvendes stille andele for store volumener, som overstiger denne grænse. Desuden kan de af Tyskland nævnte Deutsche Bank-perpetuals ikke anvendes som målestok for en passende godtgørelse, da de alle lå under 15 %-grænsen og dermed ikke var noget alternativ for Helaba ved udgangen af 1998.
(68)
Dertil kommer, at delstaten stiller sit indskud til rådighed for Helaba uden selv at have mulighed for at opsige det, altså uden tidsbegrænsning. En aktionær kan ganske vist heller ikke »opsige« sin aktiekapital, men kan dog frit bestemme at sælge sine aktier og investere pengene andetsteds. Uafhængigt af den nærmere retlige udformning mangler der i dette tilfælde allerede af den grund en sådan omsættelighed, da der under alle omstændigheder praktisk talt ikke eksisterer et marked for en kapitalanbringelse af et sådant omfang og med ubegrænset løbetid. Private investorer ville derimod i reglen sikre sig mulighed for at trække deres kapital ud i tilfælde af vedvarende dårlige resultater, for at de kunne investere den mere rentabelt. En permanent binding af risikokapital ville en privat investor - om overhovedet - kun acceptere mod en tilsvarende høj forrentning.
(69)
Den her valgte form for kapitaltilførsel er derfor en normal investering af indskudskapital, som en markedsøkonomisk investor ville forvente forrentet tilsvarende. Specielt er det ikke tilstrækkeligt kun at tage hensyn til den ubegrænsede løbetid med et tillæg til den basisforrentning for et (tidsbegrænset) stille indskud, der er beregnet ved en sådan sammenligning.
(70)
Nedenstående to tabeller viste de vigtigste forskelle mellem det »stille indskud« i Helaba og andre egenkapitalformer, der stod til rådighed på investeringstidspunktet:
»Stille ind-skud« i Helaba
Ind-skuds-kapital
Stille andel
Præfe-renceaktier
Udbytte-rettigheder
Præferenceaktier
Til rådighed på det tyske marked 1998
ja
ja
ja
ja
ja
ja
Tilsyns-mæssig status
Kerne-kapital
Kerne-kapital
Kernekapital kun på bestemte betingelser og med 15 %-grænse
Sup-plerende kapital
Supplerende kapital på særlige betingelser
Supplerende kapital eller kernekapital med 15 %-grænse
Indskuds-kapital
»Stille indskud« i Helaba
Stille andel
Anvendelig for store volumener
ja
ja
nej
Ubegrænset løbetid
ja
ja
nej
Investor har ingen opsigelsesret
ja
ja
ja
Deltagelse i løbende tab
ja
ja
ja
Tilbagebetaling ved insolvens efter kreditorer
ja
ja
Ingen intern »efterstillelse« i forhold til indskudskapital
ja
Tilbagebetaling før indskudskapital
Godtgørelse i form af overskudsandel
ja
ja
ja
Ingen efterbetaling ved manglende godtgørelse
ja
ja
nej Kumulativ efterbetaling mulig
1.2. SKATTEMÆSSIG FRADRAGSRET
(71)
BdB betvivler, at delstaten Hessens overskudsandel er skattemæssigt fradragsberettiget som driftsudgift. Det må formodes, at delstaten Hessen overtager en betydelig driftsherrerisiko med det stille indskud. Det tyder både kapitalindskuddets størrelse og uopsigelighed på. Denne driftsherrerisiko taler for, at der består et partnerskab i form af Mitunternehmerschaft (såkaldt atypisk stille selskab), at det stille indskud skattemæssigt karakteriseres som partnerskabets egenkapital, og at den stille deltagers overskudsandel ikke er fradragsberettiget som driftsudgift for Helaba.
1.3. MINIMUMSGODTGØRELSE FOR INDSKUDSKAPITAL I EN DELSTATSBANK
(72)
BdB anfører, at samtlige metoder til beregning af en passende godtgørelse (forrentning) for den egenkapital, der blev stillet til rådighed, gik ud fra en risikofri forrentning og lagde en risikopræmie til. De byggede på følgende grundprincip:
Forventet forrentning af en risikobehæftet investering
= risikofri forrentning + risikopræmie for den risikobehæftede investering
(73)
Ved beregningen af den risikofri forrentning tager BdB udgangspunkt i forrentningen af langfristede statsobligationer, da fastforrentede værdipapirer fra statslige emittenter står som den investeringsform, der har den laveste eller ingen risiko (13).
(74)
For at nå frem til risikopræmien beregner BdB først den såkaldte markedsrisikopræmie, altså forskellen mellem den langsigtede gennemsnitsforrentning af aktier og af statsobligationer. For det tyske aktiemarked går BdB på grundlag af en undersøgelse fra Stehle-Hartmond (1991) ud fra en langfristet markedsrisikopræmie på 4,6 % samlet set.
(75)
Derefter bestemmer BdB delstatsbankernes betaværdi, dvs. den individuelle risikopræmie for bankerne, som den generelle markedsrisikopræmie skal tilpasses efter. BdB beregner, efter hvad den har oplyst, betaværdierne statistisk, hvilket betyder, at betaværdierne fastlægges på grundlag af en historisk datastikprøve. BdB når til det resultat, at samtlige betaværdier for samtlige delstatsbanker og betragtede tidsrum er større end 1 (14).
(76)
Den forventede minimumsgodtgørelse for en indskudskapitalinvestering i Helaba på tidspunktet for tilførslen af investeringsfremmeformuen pr. 31. december 1998 er efter BdB’s beregninger på 11,66 % p.a.
1.4. TILLÆG OG NEDSLAG PÅ GRUND AF TRANSAKTIONERNES SÆRLIGE ART
(77)
BdB anfører, at den sats på 4,2 %, som Kommissionen som følge af WfA-formuens manglende likviditet trak fra minimumsgodtgørelsen på 12 % i WestLB-beslutningen, er blevet bekræftet af Retten i Første Instans. I de foreliggende tilfælde er der således ingen grund til at afvige fra denne metode; også her er et likviditetsnedslag berettiget. Størrelsen af fradraget som følge af den manglende likviditet fastlægges efter WestLB-metoden ud fra nettorefinansieringsomkostningerne (bruttorefinansieringsomkostningerne minus den pågældende virksomhedsskat).
(78)
Likviditetsfradraget beregnes for Helaba på grundlag af en bruttorefinansieringssats på 6,57 % p.a. (svarende til den langfristede risikofri basisrentesats på tilførselstidspunktet 1998), som den til enhver tid gældende samlede skatteprocent skal anvendes på for at nå frem til nettorefinansieringssatsen.
(79)
Efter BdB’s opfattelse var der ved overdragelsen tre faktorer, der medvirkede til at forhøje risikoen i forhold til en »normal investering af indskudskapital«: den til dels usædvanligt store formueoverdragelse, undladelsen af at udstede nye selskabsandele og dermed renonceringen på yderligere stemmerettigheder samt investeringens ikke fungible karakter, dvs. den manglende mulighed for til enhver tid igen at trække den investerede kapital ud af virksomheden. BdB anser derfor i overensstemmelse med WestLB-metoden et tillæg på mindst 1,5 % p.a. for berettiget.
1.5. KAPITALGRUNDLAG OG GODTGØRELSESELEMENTER
(80)
BdB påpeger for det første, at der ved beregningen af en passende godtgørelse i Helaba-sagen skal tages udgangspunkt i det samlede beløb, der blev anerkendt som kernekapital som grundlag for konkurrencepræget virksomhed, og ikke kun i den faktisk anvendte eller disponible del. Dette begrundes med, at en markedsøkonomisk investor ikke ville acceptere, at godtgørelsen begrænsedes til den faktisk anvendte del. For den private investor, der kan risikere at miste sit indskud, er det uden betydning, om kreditinstituttet faktisk udnytter den tilførte kapital til udvidelse af sin forretningsvirksomhed. For denne investor spiller det en langt større rolle, at han ikke længere selv kan råde over beløbet forretningsmæssigt og dermed ikke kan opnå en tilsvarende forrentning.
(81)
Beregningen af godtgørelsen i årene 1998-2002 på basis af årligt trinvis stigende trancher var ikke berettiget som nedslag på grund af den undgåede »opdeling« af den tilførte kapital eller på grund af, at tilførslen »en bloc« havde en belastende virkning for Helaba. Også selv om kapitaltilførslen måske ikke var påkrævet til opfyldelse af solvenskriterierne, øgede den Helabas egenkapitalgrundlag betydeligt og muliggjorde en stærk udvidelse af dens konkurrenceprægede virksomhed. En markedsøkonomisk investor ville derfor have sørget for at få en godtgørelse for hele det beløb, der var anerkendt som ansvarlig egenkapital.
(82)
Den hæftelsesprovision på 0,3 % p.a., som Kommissionen gik ud fra i WestLB-beslutningen, og som den havde beregnet ved at sammenligne kapitalbeløbet med en garanti, skal betales for den del af den tilførte kernekapital, der ikke kan udnyttes som grundlag for konkurrencepræget virksomhed.
(83)
Som godtgørelseselementer kunne kun den såkaldte »hæftelsesprovision« og »varighedstillægget« tages i betragtning. Erhvervsskatten, der for størstedelens vedkommende heller ikke skal betales til delstaten, men til kommunen, er ikke et godtgørelseselement. Den er en ved lov pålagt byrde, som uafhængigt af parternes intentioner knytter sig til et skattemæssigt forhold.
(84)
Sluttelig betales afkastet ikke til delstaten Hessen, men tilføres - efter fradrag af udbytteskat - »særformuen som nettobeløb«. Da Helaba er (ene)ejer af særformuen, betaler den i sidste instans til sig selv. Det ville en privat investor imidlertid ikke have accepteret som godtgørelse for sin investering.
2. BEMÆRKNINGER FRA DELSTATEN NORDRHEIN-WESTFALEN OG WESTLB
(85)
I de bemærkninger, som delstaten Nordrhein-Westfalen og WestLB den 30. oktober 2003 via Tyskland fremsendte vedrørende Kommissionens beslutning af 13. november 2002 om indledning af proceduren, bestrider de, at formuetilførslerne til delstatsbankerne kan sammelignes med indskudskapital. Stille indskud og såkaldte perpetuals har allerede siden 1991 været anerkendt som kernekapital i Tyskland. Desuden retter godtgørelsen sig ikke efter den tilsynsmæssige klassificering, men efter investeringens risikoprofil. Da formuerne hæftede som efterstillet kapital, kan risikostrukturen bedre sammenlignes med stille indskud eller såkaldte perpetuals end med indskudskapitalinvesteringer.
(86)
Hvad angår beregningen af minimumsgodtgørelsen for en indskudskapitalinvestering, kan der efter WestLB’s opfattelse principielt ikke indvendes noget mod CAPM-metoden. Men de af BdB anførte betaværdier på klart mere end 1 er ikke rimelige. En betafaktor på over 1 betyder, at virksomhedsaktien frembyder en højere risiko end det samlede marked. Med den dengang ubestridt eksisterende Anstaltslast og Gewährträgerhaftung lå risikoen ved investering i en delstatsbank imidlertid klart under risikoen på markedet som helhed.
(87)
Desuden er det specielt i forbindelse med delstatsbankerne en fejl at gå ud fra den forrentning, der kan forventes på tidspunktet for formuetilførslerne til delstatsbankerne. Denne fremgangsmåde er ganske vist i princippet fornuftig ved sammenligning med den private investor. Her ville den betyde, at den forrentning, der kunne forventes i 1991, skulle lægges til grund. Det modsiger imidlertid enhver økonomisk realitet, at en investor i 2003 får den forrentning, der forventedes i 1991, og som ligger langt over de faktiske forrentningssatser. Ved en systematisk vedvarende anvendelse af en forrentningssats på ca. 12 % vil delstatsbankerne uberettiget blive ugunstigt stillet i forhold til de private konkurrenter.
(88)
Angående nedslaget på grund af formueoverdragelsernes manglende likviditet er WestLB og delstaten Nordrhein-Westfalen af den opfattelse, at satsen for risikofri statsobligationer fuldt ud skal trækkes fra basisforrentningen. Delstatsbankerne fik ingen likviditet ved formueoverdragelserne. Det er økonomisk ikke holdbart at nedsætte denne sats med skattebesparelsen, da prissætningen for kapitalmarkedsinstrumenter er uafhængig af beskatningssituationen. Ellers måtte der være forskellige priser for et kapitalmarkedsinstrument alt efter beskatningssituationen.
(89)
Sluttelig skal det som en risiko- og dermed godtgørelsesformindskende faktor tages i betragtning, at som følge af formuernes manglende likviditet er likviditeten heller ikke udsat for risiko. Der skal tages hensyn til dette ved et tilsvarende nedslag. Der skal ligeledes foretages et nedslag på grund af den såkaldte ejereffekt, da en investor, der allerede har en andel i et foretagende, vurderer en yderligere investering anderledes end en ny investor.
V. TYSKLANDS REAKTION PÅ BDB’S BEMÆRKNINGER
(90)
Efter Tysklands opfattelse lykkes det ikke BdB at omfortolke det stille indskud til en indskudskapitalinvestering eller at så tvivl om, at den aftalte og til delstaten Hessen betalte godtgørelse er passende. Der er derfor ikke tale om støtte.
(91)
Ved beregning af godtgørelsen er det ikke rimeligt at gå en omvej over godtgørelsen for en fiktiv indskudskapitalinvestering. Delstaten Hessen overførte fra første færd sin formue til fremme af boligbyggeri som stille indskud i banken. Der er således tale om et selskabs-, skatte- og banktilsynsretligt defineret finansieringsinstrument, der grundlæggende adskiller sig fra en indskudskapitalinvestering, som delstaten ikke var interesseret i, og som bankens ejere ikke ønskede.
(92)
BdB overser på den ene side vigtige forskelle mellem indskudskapital og stille indskud og påberåber sig på den anden side ikke-eksisterende forskelle mellem »normale« stille indskud og delstaten Hessens stille indskud.
(93)
BdB anfører i det væsentlige, at stille andele kun har en begrænset løbetid eller kan opsiges og derfor efter principperne udstukket af Baselkomitéen for Banktilsyn kun anerkendes som kernekapital i et omfang svarende til højst 15 % af et kreditinstituts samlede kernekapital. Da delstaten Hessens stille indskud er blevet stillet til rådighed for Helaba uden tidsbegrænsning og ikke falder ind under 15 %-grænsen og derfor ikke er noget »normalt« stille indskud, men funktionelt set indskudskapital, skal der ved beregning af godtgørelsen ikke gås ud fra andre stille indskud eller andre innovative kapitalinstrumenter, men fra indskudskapitalinvesteringer.
(94)
Dette hovedargument, som BdB fremfører, er af flere grunde forkert. Begrænset løbetid eller mulighed for opsigelse er således hverken selskabsretligt eller banktilsynsretligt set et afgørende og uomgængeligt kendetegn for stille andele. Og omvendt er indskudskapital heller ikke nødvendigvis tidsubegrænset og uopsigelig. Efter tysk selskabsret kan i øvrigt alle selskaber uanset deres retsform stiftes for et bestemt tidsrum eller med aftale om mulighed for opsigelse af et indskud, hvilket ikke er til hinder for anerkendelse som kernekapital efter tysk banktilsynsret.
(95)
BdB ignorerer endvidere, at 15 %-grænsen for anerkendelse som kernekapital efter international banktilsynsret ifølge »Sydney-erklæringen« fra Baselkomitéen for Banktilsyn og den tyske tilsynsmyndigheds deraf følgende praksis ikke gælder for permanente kapitalinstrumenter, som kun kan opsiges på initiativ af udstederen (men ikke af investor). I øvrigt går det tyske banktilsyns praksis imidlertid ud fra, at et indskud også med en løbetid på mindst 30 år og en udtrykkeligt fastsat manglende opsigelsesmulighed for investor bliver stillet »permanent« til rådighed og dermed ikke falder ind under 15 %-grænsen. Også dette viser, at forskellen mellem tidsbegrænsede og tidsubegrænsede indskud på ingen måde er så skarp, som BdB hævder. Hvad en passende godtgørelse angår, er det dermed hverken nødvendigt eller berettiget at omfortolke stille indskud til indskudskapital.
(96)
Kun nogle få måneder efter Helaba optog Deutsche Bank i form af såkaldte »perpetuals« et »evigt« indskud, som den hentede på kapitalmarkedet. I modsætning til, hvad BdB hævder, gælder 15 %-grænsen ifølge en fremlagt relevant avisartikel ikke for dette, da der ikke er aftalt nogen forhøjelse af rentesatsen for det tilfælde, at banken ikke udnytter en opsigelsesret, som den indrømmes (ingen »step-up«-klausul). Deutsche Banks perpetuals udgør heller ikke på nogen måde en undtagelse, da mange andre kreditinstitutter i den følgende tid optog »evige« indskud på markedet, hvilket Tyskland også har fremlagt eksempler på. Ikke en af emissionerne, der ved stærk efterspørgsel havde et volumen på fra 150 mio. EUR til over 2 mia. EUR, gav en forrentning blot nogenlunde i nærheden af indskudskapital; godtgørelsen ligger snarere på mellem 110 og 290 basispoint over mid-swaps. Heller ikke i 1999 tillagde markedet det afgørende betydning for godtgørelsen, om der var tale om tidsbegrænsede eller ikke-tidsbegrænsede kapitalinstrumenter, eller om emissionsprovenuet lå under 15 %-grænsen.
(97)
De af BdB selektivt anvendte kriterier holder heller ikke stik. De skulle på den ene side underbygge ligheder mellem indskudskapital og delstaten Hessens stille indskud og på den anden side forskelle mellem dette stille indskud og »normale« stille indskud. BdB ignorerer for det første, i hvor høj grad stille indskud kan udformes efter aftale mellem parterne, og for det andet forhold, som er væsentlige og uomgængelige for sondringen mellem indskudskapital og stille andele.
(98)
Indskudskapital er ikke »rentebærende«, men giver ret til betaling af et udbytte, som ikke blot er afhængigt af overskuddet, men først og fremmest udgør en del af overskuddet. Godtgørelsen for et stille indskud er derimod kun afhængig af overskuddet. Om der for et stille indskud ydes efterbetalinger, afhænger af aftalen mellem parterne, og det er under ingen omstændigheder et af de særlige kendetegn for en »normal« stille andel. Men ifølge […] er der alligevel efter § 10, stk. 4, i KWG udtrykkeligt fastsat den for stille indskud typiske efterstillede efterbetalingspligt i tilfælde af tab. Som et foranstillet krav skal indskuddet ved fremtidige overskud igen bringes op på det oprindelige beløb (15).
(99)
Påstanden om, at der for meget store volumener kun kan anvendes indskudskapital og ikke »normale« stille andele, modbevises af størrelsen af de stille indskud, som private kreditinstitutter optog på kapitalmarkedet i 1998-1999 og også nu optager. De beløber sig helt op til ca. 1 mia. EUR. Relativt set anerkendes ethvert stille indskud også ud over 15 %-grænsen som kernekapital, såfremt det er i overensstemmelse med normerne fastsat af Baselkomitéen for Banktilsyn og de tyske tilsynsmyndigheders deraf følgende praksis.
(100)
Et aktuelt bevis for, at 15 %-grænsen kan overskrides, kan ses i den kapitalforanstaltning, som Deutsche Bank, der er medlem af BdB, traf den 2. december 2003. Det drejer sig om optagelse af stille kapitalindskud fra private investorer for et samlet beløb på 300 mio. EUR og med ubegrænset løbetid (såkaldt »perpetual«) (16). Det viser endnu engang, hvor likvidt og gennemsigtigt markedet for stille kapitalindskud i tyske banker er, også når det drejer sig om store volumener. Med et aftalt hæftelsestillæg på 0,99 % er foranstaltningen desuden et yderligere bevis for, at den hæftelsesgodtgørelse, der blev aftalt for delstaten Hessens stille indskud i Helaba, er fastsat og passende i forhold til markedet.
(101)
På anmodning af Kommissionen fremlagde Tyskland i tabelform en oversigt over udviklingen i stille kapitalindskud og anden hybrid kernekapital for udvalgte private storbanker i perioden 1998-2003. Efter Tysklands opfattelse kan det heraf tydeligt ses, i hvilket omfang de anførte institutter også optog hybrid kernekapital uden for den tilsynsmæssige 15 %-grænse, da den andel, denne kapital tegner sig for af den samlede kernekapital, overstiger 15 % (17):
[Bank A]
[Bank B]
[Bank C]
Hybride kernekapital-instrumenter (deraf stille indskud) (mio. EUR)
Kerne-kapital (mio. EUR)
Andel hybrid kerne-kapital ( %)
Hybride kernekapital-instrumenter (mio. EUR)
Kerne-kapital (mio. EUR)
Andel hybrid kerne-kapital ( %)
Hybride kernekapital-instrumenter (mio. EUR)
Kerne-kapital (mia. EUR)
Andel hybrid kerne-kapital ( %) (18)
1998
612
(612)
15 978
4 %
-
10 623
-
614
13,0
5 %
1999
3 096
(713)
17 338
18 %
1 495
12 908
12 %
1 937
14,6
13 %
2000
3 275
(768)
21 575
15 %
1 574
12 046
13 %
2 014
21,3
9 %
2001
3 404
(811)
24 803
14 %
1 923
11 542
17 %
3 650
21,7
17 %
2002
2 973
(686)
22 742
13 %
1 732
8 572
20 %
4 164
19,1
22 %
2003
3 859 (19)
(572)
21 618
18 %
1 561
7 339
21 %
4 076
14,4
28 %
(102)
I modsætning til, hvad BdB anfører, bliver både delstaten Hessens stille indskud og de på kapitalmarkedet optagne stille indskud ved insolvens tilbagebetalt før indskudskapitalen, dvs. som foranstillet denne. Tilsvarende får både delstaten Hessen og investorerne for andre stille indskuds vedkommende ved virksomhedens insolvens konkursdividende, mens ejeren intet får, således at risikoen bliver mindre end for indskudskapital.
(103)
Det stille selskab adskiller sig væsentligt fra indskudskapital i og med, at den stille partner ikke har nogen andel i virksomhedens formue og heller ingen stemmeret. BdB ignorerer dette i sin afgrænsning og forlanger tværtimod et tillæg herfor. Markedet følger ikke denne logik.
(104)
BdB’s tvivl om, hvorvidt godtgørelsen er skattemæssigt fradragsberettiget, er ubegrundet. Delstaten Hessen har ikke overtaget hverken den driftsherrerisiko, der er en forudsætning for at antage et partnerskab i form af Mitunternehmerschaft, eller det påkrævede driftsherreinitiativ. Delstaten Hessen får således kun - som enhver typisk stille partner - efter bestemmelserne i aftalen om oprettelse af det stille selskab del i Helabas løbende overskud og tab, og ikke i dens stille reserver eller dens goodwill eller driftsformuens værdistigninger. Ved ophør af det stille selskab får delstaten alene sit indskud tilbage. Delstaten Hessen kan ikke udøve selskabsrettigheder, der svarer til en kommanditists stemme-, kontrol- og indsigelsesrettigheder eller en BGB-interessents kontrolrettigheder efter § 716, stk. 1, i BGB (Bürgerliches Gesetzbuch). I øvrigt ville statstraktaten mellem delstaterne Hessen og Thüringen om etablering af en fælles sparekasseorganisation ikke have tilladt banken at optage en atypisk stille deltager. Da der ikke var tale om Mitunternehmerschaft, havde finansmyndighederne også anerkendt skattefradragsretten for den godtgørelse, der betales til delstaten Hessen.
(105)
Også den regnskabsmæssige behandling er forskellig. Indskudskapital belønnes efter generalforsamlingsbeslutning på grundlag af balanceoverskuddet (overskud på aktivposterne i forhold til passivposterne). Når det drejer sig om delstaten Hessens stille indskud, formindsker godtgørelsen derimod bankens driftsresultat og belaster renteoverskuddet (godtgørelsen er en del af renteudgifterne), og der er ikke tale om overskudsanvendelse, som kræver en generalforsamlingsbeslutning. Denne ufravigelige regnskabsmæssige behandling af det stille indskud belaster omkostnings-/indtægtsforholdet og den regnskabsmæssige egenkapitalforrentning.
(106)
I modsætning til, hvad BdB hævder, ville en markedsøkonomisk investor have accepteret, at beregningsgrundlaget for godtgørelsen blev begrænset til den del, der faktisk blev anvendt til forretningsudvidelse, og han ville for den resterende del ikke have forlangt en godtgørelse på 0,3 % under henvisning til Kommissionens WestLB-beslutning. Med Helabas begrænsede behov, som var tilkendegivet på forhånd, ville en anden investor ikke have opnået et bedre forhandlingsresultat end delstaten Hessen.
(107)
Med hensyn til størrelsen af en passende godtgørelse er allerede udgangspunktet for BdB’s argumentation forfejlet. Den eneste målestok, der kan anvendes, er de godtgørelser, der i den pågældende periode blev aftalt på markedet for sammenlignelige stille indskud i kreditinstitutter. Forskelle i de enkelte stille indskuds udformning og også i de modtagende kreditinstitutters kvalitet skal ved sammenligning af godtgørelserne tilgodeses ved tillæg til eller nedslag i disse godtgørelser og ikke godtgørelsen for en hypotetisk investering af indskudskapital.
(108)
Men også BdB’s beregning af forrentningen af indskudskapitalinvesteringer er behæftet med fejl. Ved beregningen af betaværdien skal delstatsbankerne ikke sidestilles med såkaldte kreditbanker med en risiko, der systematisk ligger over gennemsnittet. Det vil snarere være rigtigt at tage udgangspunkt i den klart definerede gruppe af børsnoterede banker, de såkaldte CDAX-banker. Helaba har i forhold til sin balancesum en høj andel af kommunal-, interbank- og realkreditfordringer med lav risiko. Som led i en objektiveret virksomhedsevaluering har en ekspert pr. 1. januar 1999 for syv kreditinstitutter, hvis risikostruktur er sammenlignelig på basis af forretningsrisiko, forretningsaktiviteter, kundestruktur og virksomhedsstørrelse, målt en gennemsnitlig betafaktor på […] og således klart mindre end 1. Eksperten gik ud fra en langfristet markedsforrentning på 5,0 % og en langfristet risikofri rentesats på 6,0 %. Det giver pr. 1. januar 1999 en egenkapitalomkostningsberegning på […] %. BdB’s påstand om en egenkapitalforrentning på 11,66 % pr. 31. december 1998 for Helaba beror på en alt for høj betafaktor og i øvrigt på historiske data, som har mistet deres aktualitet. Renteniveauet har ændret sig væsentligt i de sidste årtier, og BdB’s bemærkninger om inflation og inflationsforventninger er i denne sammenhæng ikke forståelige.
(109)
Desuden kan den aftalte godtgørelse i det stille indskuds løbetid kun sammenlignes med den til enhver tid gældende forrentning af indskudskapital, og ikke med forrentningen af indskudskapital i virksomheden på investeringstidspunktet. Ingen ville have garanteret en ejer af banken en egenkapitalforrentning på et niveau som ved udgangen af 1998 og dermed fjernet risikoen for udsving i forrentningen.
(110)
BdB’s forklaring vedrørende størrelsen af fradraget for refinansieringsomkostningerne kan ikke verificeres. Nettorefinansieringsomkostningerne bør i øvrigt kun lægges til grund, hvis der også fra de til sammenligning anvendte godtgørelser, som private kreditinstitutter betalte for sammenlignelige stille indskud optaget på kapitalmarkedet, trækkes den teoretiske hhv. den faktiske skat for disse institutter. For de på kapitalmarkedet optagne indskud angives ikke regelmæssigt den samlede godtgørelse, men kun godtgørelsestillægget, som for variabelt forrentede instrumenter og apportindskud er identisk med hæftelsesgodtgørelsen. Sammenligningen mellem godtgørelsen for delstaten Hessens stille indskud og de på markedet betalte godtgørelser kan derfor foretages direkte. Omvejen over en fiktiv samlet godtgørelse for et fiktivt kontantindskud, hvorfra der så skal foretages fradrag for refinansieringsomkostningerne, er overflødig og gør i øvrigt den kvantitative vurdering langt mere usikker, da der så må indføres vurderingsstørrelser over flere trin.
(111)
I modsætning til, hvad BdB hævder, er ingen godtgørelsestillæg berettigede. Det er ikke empirisk bevist, at der på markedet betales et tillæg for et særligt stort indskud. Der har ikke ud fra private kreditinstitutters sammenlignelige kapitaloptagelser på markedet kunnet ses en sammenhæng mellem beløb og godtgørelse. Delstaten måtte acceptere den aftalte trinmodel, fordi Helaba i første omgang ikke kunne anvende den udelte særformue. På markedet ville det ikke være lykkedes nogen investor ikke blot straks at opnå en godtgørelse for det samlede beløb, men derudover også et tillæg.
(112)
Den idé, at afkald på stemmeret i forbindelse med en investering af indskudskapital skal opvejes af en tillægsgodtgørelse, kan i øvrigt ikke overføres til det stille selskab. Den stille partner har ikke efter loven nogen stemmeret, og markedet honorerer ikke den stille partners »afkald« på indflydelsesmuligheder.
(113)
Det er ganske vist principielt rigtigt, at en investor på markedet kunne acceptere en mindre fungibel investering mod en højere forrentning. Det forhold, at delstatens stille indskud er mindre fungibelt end kapital med udbytterettigheder er således også blevet taget i betragtning på forhånd ved transaktionen. Desuden tog parterne hensyn til indskuddets permanente karakter med godtgørelsestillægget på 0,20 % p.a. En privat investor ville imidlertid have taget i betragtning, at der i dette tilfælde ikke var tale om en investering af et kontant beløb, men af en stor særformue, som ikke skulle opdeles, og som var øremærket til et bestemt formål og kun kunne overføres som apportindskud. Når BdB anfører, at der praktisk talt ikke eksisterer et marked for en sådan investering, gælder det ikke blot for geninvestering (fungibilitet), men også for den første investering. Det er ikke sandsynligt, at en privat investor dette taget i betragtning ville have forlangt eller kunnet opnå et endnu højere tillæg end de 0,20 % p.a., der blev aftalt for den permanente varighed. Det omtaler eller begrunder BdB heller ikke nærmere.
(114)
Ved markedssammenligningen skal der sluttelig i modsætning til, hvad BdB anfører, tages hensyn til erhvervsskatteeffekten. De stille indskud i kreditinstitutter kom i reglen fra institutionelle investorer, der selv skulle betale erhvervsskatten af den indtjente godtgørelse. Delstaten er derimod fritaget for erhvervsskat og ville derfor være tilfreds med en tilsvarende mindre godtgørelse. Til udligning medfører delstatens fritagelse på den anden side en betalingspligt for banken, der så skal betale erhvervsskat. Om betalingen sker til delstaten eller kommunen er uden betydning, og det samme gælder det forhold, at erhvervsskatten beregnes efter den skattepligtige indkomst - normalt indkomsten for den, der modtager godtgørelsen, men i dette tilfælde banken - så længe banken overhovedet har en indkomst. Hvis resultatet derimod var et tab, ville ikke blot betalingen af erhvervsskatten bortfalde, men også betalingen af godtgørelsen for indskuddet.
(115)
I modsætning til, hvad BdB anfører, betaler Helaba heller ikke godtgørelsen til sig selv. Ifølge delstaten Hessens beslutning skal de indtægter, der efter skat er tilbage fra investeringen af særformuen, ikke indgå i den almindelige forvaltning, men ligeledes være øremærket til et bestemt formål og afsættes til styrkelse af investeringsfremmevirksomheden. Det er et spørgsmål om anvendelsen af de midler, Helaba betaler til delstaten.
VI. VURDERING AF FORANSTALTNINGEN
1. STATSSTØTTE EFTER ARTIKEL 87, STK. 1, I EF-TRAKTATEN
(116)
EF-traktatens artikel 87, stk. 1, fastsætter, at »bortset fra de i denne traktat hjemlede undtagelser er statsstøtte eller støtte, som ydes ved hjælp af statsmidler under enhver tænkelig form, og som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner, uforenelig med fællesmarkedet i det omfang, den påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne«.
1.1. STATSMIDLER
(117)
Med overførslen af et stille indskud besluttede delstaten Hessen at anvende en kapitaltilførselsmetode, som grundlæggende bestod i at overdrage offentlige formuemidler, der var øremærket til investeringsfremme, til Helaba for at styrke bankens egenkapitalgrundlag, men også for at delstaten Hessen kunne opnå yderligere indtægter. Selv om rente- og afdragsbetalingerne på investeringsfremmeformuens fordringer igen tilflød investeringsfremmeformuen og dermed tjente almennyttige formål, var formuen tilsynsmæssigt anerkendt og kunne følgelig anvendes til hæftelsesformål af Helaba, som på markedet konkurrerede med andre kreditinstitutter. Helaba fik således overdraget statsmidler.
1.2. BEGUNSTIGELSE AF EN BESTEMT VIRKSOMHED
(118)
Ved undersøgelsen af, om overdragelsen af statsmidler til en offentlig virksomhed begunstiger denne virksomhed og dermed kan udgøre statsstøtte efter EF-traktatens artikel 87, stk. 1, anvender Kommissionen »den markedsøkonomiske investors princip«. Domstolen og Retten i Første Instans har accepteret og videreudviklet dette princip i en række retssager, herunder i WestLB-dommen (20), som i dette tilfælde er særlig relevant.
a) Den markedsøkonomiske investors princip
(119)
Ifølge dette princip skal det ikke betragtes som begunstigelse af en virksomhed, hvis der stilles kapitalmidler til rådighed på ”vilkår, som en privat investor ville finde acceptable at tilstå en tilsvarende privat virksomhed, når den private investor handler under normale markedsøkonomiske vilkår (21). Derimod foreligger der en begunstigelse efter EF-traktatens artikel 87, stk. 1, når den forudsete godtgørelsesordning og/eller virksomhedens finansielle situation er af en sådan art, at der ikke kan forventes en normal forrentning inden for en rimelig frist.
(120)
Den markedsøkonomiske investors princip kan tilsvarende anvendes på alle offentlige virksomheder, uanset om de er overskudsgivende eller tabsgivende. Kommissionens opfattelse på dette punkt er blevet bekræftet af Retten i Første Instans i WestLB-dommen (22).
(121)
Kernespørgsmålet i den aktuelle undersøgelse er således, om en markedsøkonomisk investor ville have overført en kapital, der havde samme kendetegn som delstaten Hessens investeringsfremmeformue, til Helaba på samme betingelser, særlig med hensyn til den forudsete forrentning af investeringen.
b) Den tilførte kapitals retlige og økonomiske status
(122)
Delstaten Hessen overførte pr. 31. december 1998 en formue øremærket til investeringsfremme (Fördervermögen), hvoraf dens andel bestod i en nominel udlånsbeholdning på 6,026 mia. DEM (3,081 mia. EUR) med en ekspertmæssigt beregnet kontantværdi på 2,473 mia. DEM (1,264 mia. EUR), som stille indskud i Helaba. BAKred anerkendte, jf. ovenfor, fuldt ud dette stille indskud som basisegenkapital i tilsynsmæssig henseende. Denne egenkapital var kun i et beskedent og årligt svingende omfang nødvendig som grundlag for investeringsfremmeaktiviteterne. Denne del af det regnskabsførte stille indskud havde kun betydning for Helaba som ansvarlig kapital. Den øvrige del af det stille indskud stod i hovedsagen til rådighed for Helaba som grundlag for dens konkurrenceprægede virksomhed, herunder udvidelse af denne.
(123)
Ligesom i WestLB-sagen beregner Kommissionen, hvad der er en passende godtgørelse for den overdragne investeringsfremmeformue, ud fra formuens kommercielle nytte for Helaba. Som nævnt er udgangspunktet for den normale markedsgodtgørelse den godtgørelse, som en markedsøkonomisk investor ville forlange for at stille denne form for egenkapital til rådighed for en bank.
(124)
Klageren gør i den forbindelse gældende, at, som det var tilfældet med den til WestLB overdragne WfA-formue, er også den kapital, der er blevet stillet til rådighed for Helaba, en indskudskapitallignende investering. Tyskland bestrider imidlertid denne lighed med indskudskapital. Kapitalen er snarere et stille indskud, hvilket har betydning for godtgørelsens størrelse.
(125)
Tyskland, Helaba og klageren mener samstemmende, at den investeringsfremmeformue, der som helhed indgår i delstaten Hessens stille indskud, udgør kernekapital. BAKred har anerkendt den formålsbestemte reserve som kernekapital (»Tier 1«-kapital), og den kan derfor også kun sammenlignes med de egenkapitalinstrumenter, der dels var anerkendt i Tyskland det år, hvor overførslen som kernekapital fandt sted, dels på overførselstidspunktet konkret stod til rådighed for Helaba til investeringer af denne størrelsesorden, som klart udgjorde over 15 % af kernekapitalen.
(126)
Kommissionen er på det punkt enig med de af proceduren berørte parter. Allerede i beslutningen fra 1999 i WestLB-sagen gjorde Kommissionen det klart, at en sammenligning af den ligeledes som kernekapital anerkendte WfA-formue med kapitalinstrumenter, der kun kan anvendes som supplerende kapital, såsom udbyttebeviser og præferenceaktier uden stemmeret, ikke kan danne grundlag for fastsættelsen af, hvad der er en passende godtgørelse for den overdragne kapital (beslutning 2000/392/EF, betragtning 199). Kernekapitel er til større nytte for virksomheden, da den hermed kan skaffe sig supplerende egenkapital (f.eks. udbyttebeviser) i indtil et tilsvarende omfang og således udvide egenkapitalgrundlaget. Anerkendelse som basisegenkapital forudsætter, at den kapital, der stilles til rådighed, er udsat for en højere risiko, som principielt også medfører en højere normal markedsgodtgørelse for disse instrumenter. Sammenlignelighed med såkaldt supplerende kapital, som kun i begrænset omfang kan anvendes til udvidelse af forretningsaktiviteterne, kan derfor på forhånd udelukkes.
(127)
Efter BdB’s opfattelse kunne Helaba for den konkrete investering juridisk set kun anvende mulighederne aktiekapital eller indskudskapital. Efter Tysklands opfattelse var der juridisk set også mulighed for et stille indskud med ubegrænset løbetid (perpetual), som opfyldte kravene i § 10, stk. 4, i KWG og ligeledes kriterierne i den såkaldte »Sydney-erklæring« fra Komitéen for Banktilsyn under Den Internationale Betalingsbank i Basel, som igen lå til grund for den tyske banktilsynsmyndigheds (BAKred) beslutningspraksis. Hvad angår den juridiske form, blev der således mellem delstaten Hessen og Helaba truffet aftale om et stille indskud med ubegrænset løbetid, som blev anerkendt af både den kompetente banktilsynsmyndighed, BAKred, og de kompetente skattemyndigheder.
(128)
Det er Kommissionens opfattelse, at Tyskland i tilstrækkelig grad har godtgjort, at BdB’s påstand ikke er holdbar. BdB fremfører, at delstaten Hessens stille indskud i formen er misbrug af et »normalt« stille indskud. Økonomisk set udviser det stille indskud så mange lighedspunkter med indskudskapital, at en investor ville have krævet en forrentning svarende til godtgørelsen for indskudskapital.
(129)
Kommissionen tager for det første til efterretning, at det stille indskud udtrykkeligt blev aftalt som et sådant mellem delstaten Hessen og Helaba, og at det blev anerkendt som et sådant af de kompetente tyske myndigheder. For at der kan være tale om formmisbrug, måtte det med fuldstændig sikkerhed fastslås, at de kompetente tyske myndigheder fejlagtigt har anerkendt delstaten Hessens stille indskud som et sådant. Herfor er der imidlertid intet grundlag. Kommissionen tilslutter sig for så vidt Tysklands opfattelse af, at et stille indskuds begrænsede løbetid eller opsigelighed hverken selskabsretligt eller banktilsynsretligt er et kendetegn af afgørende betydning for anerkendelsen af et stille indskud som kernekapital, jf. § 10, stk. 4, i KWG. Desuden fortolker Kommissionen »Sydney-erklæringen« af oktober 1998 fra Baselkomitéen for Banktilsyn således, at den kun opstiller en 15 %-grænse for anerkendelse af bestemte, herunder tidsbegrænsede, innovative kapitalinstrumenter som kernekapital. På den anden side kan det af denne erklæring heller ikke sluttes, at permanente innovative kapitalinstrumenter slet ikke kan anerkendes som kernekapital eller falder under denne grænse. For anvendeligheden af permanente innovative kapitalinstrumenter som kernekapital over 15 %-grænsen taler i øvrigt også private bankers praksis i de senere år, som det omfattende er blevet påvist af Tyskland.
(130)
Heller ikke de af BdB påberåbte selektive kriterier anser Kommissionen for tilstrækkeligt holdbare. Ud fra en risikoanalyse må delstaten Hessens stille indskud, hvad typen angår, snarere sammenlignes med et »normalt« stille indskud end med indskudskapital. Kommissionen tilslutter sig også på dette punkt Tysklands redegørelse.
(131)
Kommissionen finder det i denne sammenhæng væsentligt, at både delstaten Hessens stille indskud og andre »normale«, dvs. tidsbegrænsede, stille indskud, der er rejst på kapitalmarkedet, ved insolvens skal tilbagebetales før indskudskapitalen, således at investoren får konkursdividende, mens investoren, når det drejer sig om indskudskapital, ingenting får. Tyskland har under henvisning til en retserklæring oplyst, at delstaten Hessens stille indskud ifølge de aftalte ordninger, for så vidt som det ikke er blevet formindsket eller opbrugt som følge af tab, i tilfælde af insolvens eller likvidation i løbetiden ville blive fyldestgjort af et eventuelt restprovenu forud for indskudskapitalen.
(132)
Desuden får - så længe virksomheden ikke lider tab - både delstaten Hessen og investoren, når det drejer sig om et tidsbegrænset stille indskud, den samlede aftalte godtgørelse, mens investoren, når det drejer sig om indskudskapital, kun har krav på betaling af en udbyttedividende. Også på dette punkt er delstaten Hessens stille indskud et typisk stille indskud efter § 10, stk. 4, i KWG.
(133)
Desuden er BdB’s indvending om, at det stille indskud skal sammenlignes med indskudskapital, fordi det på lang sigt har ført til en forhøjelse af Helabas kernekapital med næsten 50 %, ikke overbevisende. Her skal for det første henvises til den trinvise ordning, som blev aftalt mellem delstaten Hessen og Helaba, og ifølge hvilken Helaba i årene 1999-2002 i overensstemmelse med det faktiske kapitalbehov kun kunne udnytte en årligt stigende del af den disponible kernekapital til kernevirksomhed. Desuden henviser Kommissionen i denne sammenhæng udtrykkeligt til, at kapitaltilførslens størrelse også for WestLB er en strømpil, men ikke i sig selv afgørende for at antage lighed med indskudskapital. I WestLB-beslutning 2000/392/EF og ligeledes i den nye beslutning af 20. oktober 2004 nåede Kommissionen ud fra en samlet betragtning til det resultat, at det var mest nærliggende at sammenligne den pågældende transaktion med en indskudskapitalinvestering. En af de væsentlige omstændigheder i den forbindelse var f.eks., at WfA-formuen ligesom indskudskapital risikerede at gå helt tabt i tilfælde af insolvens eller likvidation. For WestLB tog Kommissionen desuden hensyn til, at markedet for hybride kernekapitalinstrumenter i Tyskland endnu ikke var udviklet ved tilførslen af WfA-formuen i 1991 - i modsætning til, hvad der gjaldt ved delstaten Hessens stille indskud i Helaba i 1998 - og at et kreditinstitut som WestLB kun ville have kunnet skaffe sig et tilsvarende kapitalvolumen på markedet i form af indskudskapital. Som situationen var, ville Helaba også uden problemer kunne have dækket sit skønnede kapitalbehov i perioden 1998-2002 ved gradvis at skaffe sig flere mindre stille indskud fra forskellige institutionelle investorer på markedet.
(134)
BdB anfører desuden, at Helabas indskudskapitalstødpude med delstaten Hessens stille indskud stadig kun var på 50 %, mens hybride instrumenters andel af kernekapitalen i private kreditinstitutter udgør under 20 % og indskudskapitalstødpuden dermed over 80 %. En institutionel investor ville ifølge BdB ikke have været parat til at foretage et tilsvarende indskud i betragtning af den store andel af Helabas samlede kernekapital. Tyskland har bekræftet, at det stille indskuds andel af kernekapitalen i 2003, altså efter at trinmodellens sidste trin var nået, udgjorde […] %, og at alle stille indskud tilsammen (dvs. ikke blot delstaten Hessens stille indskud) i 2003 tegnede sig for en andel på […] %. Efter Kommissionens opfattelse kan det dog ikke nødvendigvis udledes heraf, at en institutionel investor ikke ville have foretaget et tilsvarende stille indskud på grund af den store andel af den samlede egenkapital. Tyskland kunne godtgøre, at delstatsbanker generelt i højere grad anvender stille indskud uden for 15 %-grænsen som instrument til tilvejebringelse af kernekapital, overvejende fra garantkredsen, men også fra andre investorer. Efter hvad Tyskland har oplyst, udgjorde stille indskud således i 2003 i […] (23) 72 %, i […] (24) i 39 %, i […] (25) ii 33 %, i […] (26) v 39 % og i […] (27) 42 % (28). Grunden til denne høje andel af hybride instrumenter er, at delstatsbankerne som følge af deres offentligretlige struktur er forhindret i at optage kapital på aktiemarkederne. Det ser også ud til, at investorer i højere grad er parat til at acceptere en mindre indskudskapitalstødpude i delstatsbanker, da kapitalen som følge af en anderledes forretningsstruktur og en dermed forbundet svagere risikostruktur i institutterne som helhed er udsat for en ringere risiko. I det mindste hvad angår Helaba, som selv blandt de nævnte delstatsbanker må anses for at være et relativt risikofrit kreditinstitut, kan Kommissionen således ikke udelukke, at en institutionel investor trods en indskudskapitalstødpude på (kun) 50 % ville have foretaget en tilsvarende investering i form af et stille indskud i Helaba.
(135)
Kommissionen har desuden grundigt undersøgt, om indskuddets permanente karakter, altså det forhold, at det er tidsubegrænset og uopsigeligt for delstaten Hessen, har betydning for denne risikoanalyse.
(136)
BdB påpeger i den henseende, at der ikke fandtes nogen tidsubegrænsede hybride instrumenter på kapitalmarkedet. Institutionelle investorer er principielt kun indstillet på at erhverve hybride egenkapitalinstrumenter med fast løbetid eller instrumenter, for hvilke der kan påregnes en tilbagebetaling, fordi udbyttesatsen forhøjes (såkaldt step-up), eller instrumentet på et bestemt tidspunkt konverteres til en anden investeringsform. Step up-klausuler bliver dermed for debitor (emittenten) en stærk økonomisk tilskyndelse til at betale den stille andel tilbage. I realiteten gør en step up-klausul således faktisk en perpetual til et instrument med en fast slutløbetid. I øvrigt ville innovative kernekapitalinstrumenter typisk kun være af interesse for private investorer.
(137)
Tyskland og Helaba mener derimod, at investorer også for perpetuals med »step-up« må regne med, at der mod mulige forventninger, når step-up-klausulerne får virkning, ikke sker en »rettidig« tilbagebetaling, og at der dermed er risiko for en permanent varighed. Det skyldes for det første, at »opsigelsesretten« udelukkende ligger hos debitor (emittenten), for det andet, at den rettidige tilbagebetaling afhænger af emittentens økonomiske situation på det tidspunkt, hvor step-up-klausulen får virkning, og for det tredje, at tilsynsmyndigheden skal godkende opsigelsen, og at dette kun sker, hvis debitor på opsigelsestidspunktet tilsynsmæssigt set har et komfortabelt egenkapitalgrundlag eller foretager en erstatningstransaktion på markedet. Der kunne desuden ses eksempler på, at også institutionelle investorer valgte hybride instrumenter med ubegrænset løbetid og uden step-up. Tyskland nævnte således, at Air Canada i 1997 havde optaget et efterstillet og uamortisabelt obligationslån, som, efter hvad Kommissionen har konstateret, faktisk ikke har en step-up-ordning. Tyskland har desuden anført, at opsigelsesrettigheder afspejler sig i priserne, men at det ikke giver nogen stor forskel i godtgørelsesintervallet.
(138)
For Kommissionen er det i den sammenhæng, der her skal vurderes, navnlig afgørende, at den permanente karakter af indskuddet i det aktuelle tilfælde først og fremmest berører investorens risiko for ikke at kunne »medtage« rentestigninger på markedet, da investoren på den ene side ikke har nogen opsigelsesmulighed og på den anden side ikke kan regne med en »step-up«. Den permanente karakter berører derimod ikke risikoen for tab i tilfælde af insolvens eller likvidation. På den baggrund og under hensyntagen til den markedsbeskrivelse, Tyskland har fremlagt, er Kommissionen derfor nået til den konklusion, at heller ikke indskuddets ubegrænsede varighed i dette tilfælde berettiger, at referenceproduktet »stille indskud« ændres til »indskudskapital«. Kommissionen vil senere nærmere undersøge, om der på grund af den permanente karakter skal ydes et tillæg til den normale markedsgodtgørelse for stille indskud.
(139)
Som konklusion må det fastholdes, at kapitaltilførslen i Helabas tilfælde utvivlsomt skete i den retlige form af et stille indskud, som udviser langt flere ligheder med andre stille indskud end med indskudskapital. Efter Kommissionens opfattelse, er der derfor ikke tilstrækkeligt grundlag for at hævde, at den retlige form »stille indskud« er brugt for en kapitaltilførsel, der økonomisk set i virkeligheden var en tilførsel af indskudskapital. Udgangspunktet for godtgørelsen for det kapitalinstrument, det her drejer sig om, er derfor godtgørelsen for »normale«, dvs. tidsbegrænsede, stille indskud af en på markedet typisk forekommende størrelse, eventuelt med et tillæg. BdB’s bemærkninger om en passende godtgørelse for indskudskapital skønnes derfor ikke længere relevante.
c) Fastlæggelse af kapitalgrundlaget for godtgørelsen
(140)
For at fastlægge, hvilket kapitalgrundlag godtgørelsen skal baseres på, sondrer Kommissionen i første omgang mellem den såkaldte forretningsudvidelsesfunktion og den (blotte) såkaldte hæftelsesfunktion, som den investeringsfremmeformue, der er stillet til rådighed som egenkapital, har for kreditinstituttets forretningsvirksomhed.
(141)
Ved kapitalens såkaldte forretningsudvidelsesfunktion skal forstås udvidelse af forretningspotentialet på grundlag af risikovægtede aktiver som følge af den tilsynsmæssige anerkendelse af yderligere egenkapital i en bank. Udgangspunktet for den normale markedsgodtgørelse er for så vidt den godtgørelse, som en privat investor, der stiller egenkapital til rådighed for en bank, ville forlange i den konkrete situation. Hvis den kapital, der er stillet til rådighed, er opført i balancen som egenkapital, men tilsynsmæssigt ikke anerkendes som egenkapital, eller den er øremærket til bestemte investeringsfremmeformål eller af andre grunde ikke kan anvendes som basis for konkurrencepræget virksomhed, står den ikke til rådighed til forretningsudvidelse. Kapital har imidlertid ikke kun tilsynsmæssig betydning. Da den står til rådighed for kreditinstituttets kreditorer, i det mindste når det drejer sig om hæftelse (såkaldt hæftelsesfunktion), kan dens økonomiske funktion også sammenlignes med en kautions eller garantis funktion. For størrelsen af den egenkapital, der er opført i balancen, giver bankens långivere oplysninger om dens soliditet og kan således have indflydelse på de vilkår, hvorpå banken kan optage fremmedkapital. Den normale markedsgodtgørelse for kapitalens såkaldte hæftelsesfunktion bestemmes ud fra den godtgørelse, som en privat garantigiver i den konkrete situation ville forlange af et kreditinstitut af samme størrelse og med samme risikostruktur som Helaba.
(142)
Ved beregningen af godtgørelsen skal det stille indskud, der fuldt ud er anerkendt som kernekapital, således faktisk opdeles i to forskellige kapitalgrundlag. Den kapital, der stod til rådighed som grundlag for Helabas konkurrenceprægede virksomhed, skal godtgøres på samme måde, som en markedsøkonomisk investor fornuftigvis ville have forlangt det for et stille indskud med samme egenskaber i den konkrete situation. Den kapital, der ikke stod til rådighed som grundlag for Helabas konkurrenceprægede virksomhed, skal godtgøres på samme måde, som en markedsøkonomisk investor fornuftigvis ville have forlangt det i den konkrete situation.
(143)
Kommissionen er principielt af den opfattelse, at det ved beregningen af en passende godtgørelse ikke kan komme an på, i hvilket omfang den kapital, der blev stillet til rådighed, faktisk blev udnyttet. Det er alene muligheden for udnyttelse af kapitalen til forretningsudvidelse, der er afgørende. En privat investor ville ikke affinde sig med en godtgørelse, der var afhængig af udnyttelsesgraden. Kommissionen er for så vidt principielt af samme opfattelse som BdB, der har anført, at det for en markedsøkonomisk investor, der bærer risikoen for tab af sit indskud, er uden betydning, om kreditinstituttet faktisk udnytter den tilførte kapital til forretningsudvidelse. BdB anfører grundlæggende med rette, at det for en markedsøkonomisk investor alene er afgørende, at han ikke længere selv kan arbejde med det overførte beløb og få det forrentet tilsvarende. For at anskueliggøre dette kan man nævne eksemplet med udlejning af en bolig: En udlejer vil også kræve, at huslejen betales, selv om lejeren af en eller anden grund slet ikke bor i boligen, for udlejeren har med udlejningen givet afkald på muligheden for at leje boligen ud til andre og har i øvrigt ingen indflydelse på, hvor lejeren opholder sig. Det er derfor muligheden for at anvende boligen, der er lejekontraktens genstand.
(144)
Kommissionen konstaterer for det første, at det kapitalgrundlag, som der skulle betales en aftalemæssig godtgørelse for, og som Helaba fik stillet til rådighed til sin konkurrenceprægede virksomhed, ikke afhang af den faktiske udnyttelse, men alene var baseret på muligheden for udnyttelse som grundlag for konkurrencepræget virksomhed. Ordningen svarer således til de kriterier, Kommissionen netop har nævnt.
(145)
Delstaten Hessen og Helaba aftalte ganske vist den ovenfor beskrevne såkaldte trinmodel. Men derefter blev kontantværdien af hele investeringsfremmeformuen opført i balancen allerede pr. 31. december 1998 for at undgå en opdeling af investeringsfremmeformuen. Denne kunne dermed fra begyndelsen for størstedelens vedkommende - dvs. med undtagelse af den del, der var nødvendig som grundlag for investeringsfremmeaktiviteterne - de facto udnyttes som grundlag for konkurrencepræget virksomhed. Helaba gjorde det imidlertid fra begyndelsen klart over for delstaten, at den ifølge sin forretningsplan kun gradvis, dvs. efter den sluttelig aftalte trinmodel, behøvede kapitalen som grundlag for sin konkurrenceprægede virksomhed. På hvert trin blev der derimod taget hensyn til muligheden for udnyttelse af kapitalen, og godtgørelsen var således uafhængig af den faktiske udnyttelse. Med denne entydige udnyttelsesplan var det for delstaten Hessen på forhånd klart givet, hvilket kapitalgrundlag der skulle betales godtgørelse for. Delstaten Hessen inddrog derfor netop ikke udnyttelsen i den forretningsmæssige vurdering af banken, men gik for at opfylde Helabas ønske ind på en sådan ordning.
(146)
Kommissionen anser denne fremgangsmåde for at være forenelig med en markedsøkonomisk investors handlemåde, hvis han befandt sig i samme situation som delstaten Hessen og realistisk set heller ikke kunne have gennemtvunget en hurtigere forhøjelse af det kapitalgrundlag, som der skulle betales godtgørelse for, eftersom Helaba i betragtning af sin forretningsplan ikke ville have accepteret noget sådant. Efter Kommissionens opfattelse er det derfor fra 1999 til 2002 kun de forudsete trin og først fra 2003 hele det beløb af det stille indskud, der var til rådighed som grundlag for konkurrencepræget virksomhed, som der skal betales en sådan godtgørelse for, som en markedsøkonomisk investor i den konkrete situation ville have forlangt for et stille indskud med samme karakteristika.
(147)
Som nævnt blev også det beløb af det stille indskud, der ikke kunne udnyttes som grundlag for konkurrencepræget virksomhed, opført i Helabas balance pr. 31. december 1998. Det indgik fuldt ud i den ansvarlige egenkapital og stod dermed fra begyndelsen til rådighed for bankens kreditorer som sikkerhed. Det er i det mindste potentielt en fordel for banken, da størrelsen af den egenkapital, der er opført i balancen, giver bankens långivere oplysninger om dens kreditværdighed og således kan have indflydelse på de vilkår, hvorpå banken kan optage fremmedkapital.
(148)
Tyskland indvender derimod, at det forhold, at Helaba umiddelbart efter tilførslen opførte hele det stille indskud på 1 264,4 mio. EUR i balancen, ikke ser ud til at have medført nogen forbedring af kreditværdigheden. Helaba har siden midten af 1980’erne i den langsigtede kreditværdighedsvurdering, som har betydning for bankens kreditorer, ligget i den højeste kategori, AAA/Aaa, hvilket primært har været baseret på de bestående hæftelsesordninger, dvs. Anstaltslast og Gewährträgerhaftung, og dermed på garantens kreditværdighed. Opførelsen af det stille indskud kunne ikke forbedre denne højeste kreditværdighedsvurdering yderligere (29).
(149)
Tyskland anfører desuden efter Kommissionens anmodning om yderligere oplyninger, at også hvis man ser på den såkaldte rating af den finansielle styrke fra Moody’s Investors Service og den såkaldte individuelle rating fra Fitch for Helaba i den pågældende periode, synes det stille indskud ikke at have haft nogen virkning for vurderingen af Helabas finansielle styrke. Uanset de bestående statslige hæftelser, Anstaltslast og Gewährträgerhaftung, og ejerstrukturerne baseredes de to nævnte vurderinger udelukkende og umiddelbart på det pågældende instituts indtjeningsevne, kvaliteten af ledelsen, markedsstillingen og også egenkapitalgrundlaget (30). Trods tilførslen af det stille indskud i slutningen af 1998 forblev de to nævnte vurderinger uændrede fra 1997 til 2000 (Moody’s finansiel styrke-rating på C+ og Fitch individuel rating på B/C) og forringedes fra 2001 (Moody’s finansiel styrke-rating på C+ (neg.) hhv. C(neg.) og Fitch individuel rating på C). Det underbygger efter Tysklands opfattelse, at det stille indskud ikke havde nogen indflydelse på Helabas kreditværdighed, også uanset de bestående statslige hæftelser (31).
(150)
Kommissionen kan ikke tilslutte sig de resultater, Tyskland når frem til. Tysklands bemærkninger vedrørende den finansielle styrke-rating og den individuelle styrke-rating viser snarere, at et finansieringsinstituts egenkapitalgrundlag netop er af væsentlig betydning for vurderingen af det og dermed også for dets kreditværdighed. På det tidspunkt, hvor delstaten Hessen og Helaba indgik aftalen om det stille indskud, måtte begge aftaleparter gå ud fra, at tilførslen af en kernekapital på ca. 1,2 mia. EUR kunne resultere i en yderligere forbedring af bankens kreditværdighed. De vurderinger af den finansielle styrke fra Moody’s og Fitch, som Tyskland omtaler, viser netop, at der faktisk var mulighed for en yderligere forbedring, for det højeste trin var her langtfra nået. At der senere ikke kunne konstateres nogen ændring af vurderingen af den finansielle styrke, er ikke uden videre ensbetydende med, at denne vurdering ikke blev påvirket i positiv retning. Den positive virkning af den klare forhøjelse af kernekapitalgrundlaget kan netop have forhindret, at vurderingen af andre grunde forringedes mere eller hurtigere, end det faktisk var tilfældet, dvs. først fra 2001.
(151)
Ved vurderingen af, hvilken virkning en foranstaltning set på forhånd kan få for en banks kreditværdighed og/eller de fremtidige finansieringsvilkår, tillægger Kommissionen en delstatsbanks finansielle styrke-rating selvstændig betydning ved siden af den langfristede rating på grundlag af de bestående statslige hæftelser, Anstaltslast og Gewährträgerhaftung.
(152)
Hvad angår den fremtidige optagelse af fremmedkapital, set ud fra året 1998, nød Helaba i 1998 og de følgende år godt af den bedst mulige vurdering, AAA/Aaa, på grundlag af Anstaltslast og Gewährträgerhaftung. Så vidt Kommissionen ved, og efter hvad Tyskland selv anfører, varierer eller svinger de konkrete refinansieringsomkostninger for en bank og i sammenligning med andre banker med en tilsvarende rating inden for en korridor ved en given ratingkategori. Det er med andre ord ikke muligt af en bestemt langfristet rating, her AAA/Aaa, helt nøjagtigt og uændret for alle ensratede banker og over tiden at udlede bestemte refinansieringsomkostninger. Af denne empiriske betragtning følger, at også andre faktorer, såsom Helabas finansielle styrke i forhold til andre delstatsbanker med samme langfristede rating på basis af Anstaltslast og Gewährträgerhaftung, spiller en rolle. Jo bedre Helabas finansielle styrke vurderes, jo bedre udsigter har banken til inden for ratingkategorien AAA/Aaa ved konkrete forhandlinger om refinansieringsbetingelser at komme til at ligge i den for den gunstige del af korridoren for de refinansieringsbetingelser, der kan ses på markedet for AAA/Aaa. Desuden mindskes dens afhængighed af garantens rating, således at Helaba ved en eventuel, ikke på forhånd udelukket forringelse af garantens rating kan anvende sin individuelle finansielle styrke som argument til forsvar for sine gunstige refinansieringsbetingelser.
(153)
Hvad angår den, set ud fra året 1998, fremtidige optagelse af yderligere egenkapital, som faktisk sker i 2001 i form af yderligere stille indskud, reducerer en større kapitalbuffer, der er opført i balancen, risikoen for denne nye kapital i tilfælde af konkurs, såfremt den gamle og den nye kapital hæfter pari passu. Tyskland har anført, at en sådan pari passu-hæftelse er normen for stille indskud. Set ud fra året 1998 kunne det således ikke udelukkes, at nye investorer eventuelt ville forlange en sådan.
(154)
Tyskland meddelte endvidere efter anmodning fra Kommissionen, at stille indskud efter § 10, stk. 4, i KWG ikke falder inden for beskyttelsesområdet for Anstaltslast og Gewährträgerhaftung. Det er en umiddelbar følge af den aftalemæssigt fastlagte deltagelse i tab som forudsætning for anerkendelsen som ansvarlig egenkapital. Investoren skal således ikke betragtes som bankens kreditor og er ikke omfattet af Gewährträgerhaftung. Tilsvarende nyder han ikke godt af Anstaltslast, da denne kun medfører pligt til at sikre instituttets økonomiske grundlag og stille de indskud til rådighed, der er påkrævet til opretholdelse af en normal forretningsvirksomhed. Det udelukker på ingen måde tredjemands deltagelse i tab. Tab kan i princippet forekomme, indtil den ansvarlige egenkapital er opbrugt. Ejeren af det stille indskud kan således ikke forvente, at hans formueinteresser bliver beskyttet i kraft af Anstaltslast. I betragtning af, at egenkapitalinvestorer ikke falder ind under beskyttelsesområdet for Anstaltslast og Gewährträgerhaftung, har Helabas øgede eller konstant bevarede individuelle finansielle styrke set ud fra året 1998 efter Kommissionens opfattelse en positiv indflydelse på de betingelser, hvorpå Helaba senere kunne optage yderligere egenkapital såsom stille indskud.
(155)
Kommissionen drager således den konklusion, at den betydelige forbedring af den tilsynsmæssige kernekapitalprocent, der opnåedes med den umiddelbare opførelse af det stille indskud i balancen i 1998, i det mindste set på forhånd var en potentielt afgørende faktor for vurderingen af den individuelle finansielle styrke og de fremtidige finansieringsbetingelser og dermed en fordel for Helaba, uanset spørgsmålet om, hvorvidt det pågældende beløb blev anvendt som grundlag for konkurrencepræget virksomhed. En markedsøkonomisk investor, der ved den umiddelbare opførelse i balancen af hele den tilførte kapital udsatte denne for risikoen for fuldstændigt tab i tilfælde af konkurs, ville have forlangt en passende godtgørelse, som afspejlede denne tabsrisiko. På den anden side ville Helaba være gået med til en godtgørelse som følge af den fordel, som den i det mindste potentielt fik, men hvis faktiske realisering afhang af en fremtidig udvikling, der i 1998 endnu ikke helt kunne forudses. Kommissionen tilslutter sig altså på dette punkt principielt og med hensyn til konklusionen bemærkningerne fra klageren, BdB.
d) Passende godtgørelse for den tilførte kapital og sammenligning med den faktisk ydede godtgørelse
1) Vurdering af, om den aftalte godtgørelse for den kapital, der kunne anvendes som grundlag for konkurrencepræget virksomhed, svarede til den normale markedsgodtgørelse
aa) Indledende bemærkning
(156)
Som omtalt ovenfor betragter Kommissionen den kapitalforanstaltning, der blev aftalt mellem delstaten Hessen og Helaba, som et stille indskud. Ved undersøgelsen af, om den konkret aftalte godtgørelse er passende set ud fra en markedsbetragtning, er det derfor afgørende, om den kan anses for at ligge inden for det interval, der konstateres for de på markedet aftalte godtgørelser for økonomisk og retligt sammenlignelige transaktioner med stille indskud.
(157)
Ifølge oplysningerne fra Tyskland skal der imidlertid ved markedssammenligningen af delstaten Hessens stille indskud tages hensyn til en erhvervsskatteeffekt på 0,26 % p.a. for det stille indskud i Helaba. Af godtgørelsen på 1,4 % skal Helaba også betale en erhvervsskat, som ikke pålægges delstaten Hessen, således at den samlede byrde (før skat) bliver på 1,66 % p.a. I Tyskland betaler erhvervsinvestorer erhvervsskat af udbytteandele fra stille kapitalindskud. Delstaten Hessen er imidlertid ikke omfattet af erhvervsskatten. I stedet skal Helaba betale den erhvervsskat, der pålægges godtgørelsen for det stille indskud. En markedsøkonomisk institutionel investor ville derfor have forlangt en højere godtgørelse end delstaten for at få den pålagte erhvervsskat udlignet. Omvendt ville Helaba uden videre have været parat til at betale en sådan investor godtgørelsestillægget, da det for Helaba er uden betydning, om den betaler tillægget som godtgørelse til investoren eller som erhvervsskat til skattevæsenet.
(158)
Når BdB anfører, at erhvervsskatten, som for størstedelens vedkommende slet ikke skal betales til delstaten, men til kommunen, ikke er et godtgørelseselement, men en ved lov pålagt byrde, som uafhængigt af parternes intentioner knytter sig til et skattemæssigt forhold, har den efter Kommissionens opfattelse på sin vis ret. Men BdB overser, at det ved en markedssammenligning sluttelig ikke drejer sig om, hvorvidt erhvervsskatten er et godtgørelseselement eller ej. Det er snarere et spørgsmål om, at der ved markedssammenligningen tages hensyn til Helabas særlige situation ved tilførslen af delstaten Hessens stille indskud, og især, at der ved den markedssammenligning, der skal foretages i det foreliggende tilfælde, tages hensyn til den her givne særlige byrde, som ikke ville have forekommet ved tilførsel af stille indskud fra erhvervsinvestorer.
(159)
Som konklusion tilslutter Kommissionen sig derfor Tysklands opfattelse, nemlig at den erhvervsskat på 0,26 % p.a., som Helaba skal betale, ved markedssammenligningen skal lægges til godtgørelsen på 1,40 % p.a., således at den samlede byrde bliver på 1,66 % p.a. Ifølge oplysningerne fra Tyskland kan erhvervsskatten fordeles forholdsmæssigt på de to godtgørelseselementer med 0,23 % p.a. på den aftalte basisgodtgørelse på 1,2 % p.a. og med 0,03 % på det aftalte varighedstillæg på 0,2 %. Med henblik på markedssammenligningen skal der derfor for basisgodtgørelsen anvendes en sats på 1,43 % p.a. og for varighedstillægget en sats på 0,23 % p.a.
bb) Den aftalte basisgodtgørelse på 1,2 % p.a. set i forhold til markedet (idet der til markedssammenligningen anvendes en sats på 1,43 % p.a. under hensyntagen til erhvervsskatten)
(160)
Basisgodtgørelsen for det stille indskud, det her drejer sig om, skal på grundlag af den af delstaten Hessen og Helaba anvendte metode fastlægges ud fra tidsbegrænsede, men ellers sammenlignelige stille indskud. Spørgsmålet om en passende godtgørelse for den permanente varighed af delstaten Hessens stille indskud skal undersøges separat under punkt bb), for så vidt angår et tillæg til denne basisgodtgørelse.
(161)
Tyskland har fremlagt omfattende oplysninger om godtgørelser for tidsbegrænsede stille indskud omkring og efter tilførselstidspunktet i slutningen af 1998.
(162)
Ifølge oplysningerne fra Tyskland skal der ved sammenligningen af tillæg for stille indskud differentieres efter referencerentesatsen. Hvis godtgørelsestillægget ved en variabel samlet godtgørelse bygger på den (variable) pengemarkedsrente på interbankmarkedet (Libor eller Euribor), dvs. refinansieringssatsen for førsteklasses banker, svarer det til hæftelsesgodtgørelsen for det stille indskud, uden at en yderligere tilpasning er nødvendig. Hvis godtgørelsestillægget derimod ved en fast samlet godtgørelse er baseret på den (faste) obligationsmarkedsrente (normalt renten for offentlige obligationer med en tiårig restløbetid), sammensættes godtgørelsestillægget af bankens (almindelige) refinansieringstillæg over for staten til tilvejebringelse af likviditet og den specikke hæftelsesgodtgørelse for det stille indskud. Til sammenligning af hæftelsesgodtgørelsen med pengemarkedsbaserede hæftelsesgodtgørelser er det derfor i dette tilfælde nødvendigt at trække refinansieringstillægget fra godtgørelsestillægget. For apportindskud som delstaten Hessens stille indskud er godtgørelsestillægget ligesom for variabelt forrentede pengemarkedsbaserede instrumenter normalt identisk med hæftelsesgodtgørelsen.
(163)
Godtgørelsen for delstaten Hessens stille indskud som apportindskud kan følgelig direkte sammenlignes med pengemarkedsbaserede godtgørelsestillæg (dvs. som helhed variable samlede godtgørelser), da disse svarer til hæftelsesgodtgørelserne. Ved sammenligning med obligationsmarkedsbaserede samlede godtgørelser skal der derimod i disse foretages fradrag for refinansieringstillægget (i det relevante tidsrum principielt på ca. 20-40 basispoint, bortset fra kortvarige afvigelser længere nedad eller opad, jf. oplysningerne fra Tyskland (32) for at nå frem til den specifikke hæftelsesgodtgørelse for det stille indskud.
(164)
På grundlag af de oplysninger, Tyskland har meddelt, foretager Kommissionen markedssammenligningen ud fra de i nedenstående oversigt anførte sammenligningstransaktioner, som delstaten Hessen og Helaba enten havde kendskab til på transaktionstidspunktet i slutningen af 1998, eller som, hvis de fandt sted nogle måneder senere, på grund af den tidsmæssige nærhed dog stadig gør det muligt at drage konklusioner bagud til de markedsbetingelser, der var fremherskende på transaktionstidspunktet i slutningen af 1998:
Normgivende sammenligningstransaktioner (33)
Beskrivelse af transaktionen
Volu-men
Løbe-tid
Kre-dit-/pro-dukt-ra-ting
Godt-gørel-sestil-læg p.a.
(i bp)
Referencerente-sats og evt. korrektion (34) af godtgørelsestil-lægget ved fradrag af refinansierings-tillægget
Til sammen-ligning norm-givende hæftelses-godtgø-relse
Stille indskud i Helaba foretaget af sparekasserne i Hessen og Thüringen december 1997
300 mio. DEM
10 år
KR: Aaa/AAA (pga. stats-lig hæf-telse)
PR: ?
1,2 %
10-årig forbundsstatsobligation (korrektion ved fradrag af 20-40 bp)
80-100 bp
Fastforrentet USD-tranche af stille indskud i Deutsche Bank januar 1998
1.tran-che af 700 mio. USD
10 år
KR: AAA/Aa1
PR: AA-
80 bp
12-mdr. Libor
(ingen korrektion)
80 bp
Variabelt forrentet USD-tranche af stille indskud i Deutsche Bank januar 1998
2. tran-che af 700 mio. USD
10 år
KR: AAA/Aa1
PR: AA-
140 bp
10-årige US-Treasuries
(korrektion ved fradrag af 65 bp (35)
75 bp
Variabelt forrentet stille indskud i SGZ-Bank oktober 1998
50 mio. DEM
10 år
KR: A1/A+
PR: ?
120 bp
12-mdr. Libor
(ingen korrektion)
120 bp
Stille indskud i HypoVereinsbank december 1998
1.tran-che af 1,2 mia. DEM (36)
10 år
KR: Aa2, Aa3/AA-
PR: A2
160 bp
DEM-Libor
(ingen korrektion)
160 bp
Euro-tranche af stille indskud i Dresdner Bank maj 1999
500 mio. EUR
12 år
KR: Aa1/AA
PR: Aa2; A+
165 bp
10-årig forbundsstatsobli-gation (korrektion ved fradrag af 20-40 bp)
125-145 bp
USD-tranche af stille indskud i Dresdner Bank maj 1999
1 mia. USD
32 år
KR: Aa1/AA
PR: Aa2; A+
215 bp
30-årige US-Treasuries
(korrektion ved fradrag af 65 bp (37)
150 bp
Stille indskud i HypoVereinsbank maj 1999
500 mio. EUR
12 år
KR: Aa2, Aa3/AA-
PR: ?
125 bp
12-mdr. Euribor
(ingen korrektion)
125 bp
Euro-tranche af Perpetuals i Deutsche Bank juli 1999
500 mio. EUR
Ube-græn-set
KR: Aa3/AA
PR: A1
I alt 6,6 % (svaren-de til 115 bp)
Svarer til 30-årig forbundsstatsobligation (korrektion ved fradrag af 20-40 bp)
75-95 bp
USD-tranche af Perpetuals i Deutsche Bank juli 1999
200 mio. USD
Ube-græn-set
KR: Aa3/AA
PR: A1
I alt 7,75 % (svaren-de til 160 bp)
Svarer til 30-årige US-Treasuries (korrektion ved fradrag af 65 bp)
95 bp
(165)
Tabellen over normgivende sammenligningstransaktioner viser et interval for en markedssammenligning af normgivende hæftelsesgodtgørelser på fra 0,75 % til 1,6 % p.a. Til underbygning heraf har Tyskland desuden fremlagt en oversigt fra investeringsbanken […], som viser udviklingen i hæftelsesgodtgørelserne for hybride euro-kapitalinstrumenter med kernekapitalkvalitet fra december 2001 til juli 2004 (38). Den for alle ratingkategorier gennemsnitlige hæftelsesgodtgørelse (som tillæg til Libor) bevæger sig ifølge sidstnævnte oversigt i dette tidsrum i et interval på mellem 2,25 % p.a. (kortvarigt ved årsskiftet 2002/2003) som højeste værdi og ca. 0,8 % p.a. (i 2004) som laveste værdi, således at en sats på knap 1,5 % p.a. kan anses som tidsmæssig gennemsnitsværdi for denne periode. Værdien for kreditinstitutter med rating A eller bedre ligger ifølge denne oversigt ca. 10 til 20 basispoint derunder, og for kreditinstitutter med rating BAA ca. 10 til - ved en (kortvarig) kulmination i foråret 2003 - ca. 250 basispoint derover.
(166)
Kommissionen er klar over, at markedsgodtgørelserne i tabellen metodemæssigt set kun kan give et meget groft holdepunkt. Transaktionerne udviser således forskelle i flere henseender, særlig med hensyn til de pågældende finansinstitutters rating, volumenet og den tilgrundliggende referencerentesats. Disse faktorer har til enhver tid en betydelig indflydelse på prisdannelsen, og det burde ved hjælp af en videregående markedsundersøgelse metodisk omhyggeligt kvantificeres, hvordan de på det pågældende tidspunkt påvirkede prisdannelsen.
(167)
Til den støttemæssige vurdering af delstaten Hessens stille indskud set i forhold til markedet er det dog efter Kommissionens opfattelse ikke nødvendigt at foretage en sådan videregående markedsundersøgelse. Det er tilstrækkeligt, at Kommissionen ud fra tendensredegørelser sikrer sig, at den aftalte godtgørelse ligger inden for markedsintervallet.
(168)
Det kan således fastholdes, at de anførte sammenligningstransaktioner i volumen ligger på fra under 50 mio. DEM (ca. 25 mio. EUR) til ca. 1 mia. USD (ca. 1 mia. EUR, afhængigt af vekselkursen). Delstaten Hessens stille indskud placerer sig med ca. 1,2 mia. EUR noget over dette felt. Kommissionen tilslutter sig dog alligevel Tysklands opfattelse af, at delstaten Hessens stille indskud på grundlag af ovennævnte trinmodel kan sammenlignes med fire mindre, successive stille indskud på henholdsvis ca. 150 mio. EUR og 300 mio. EUR. Helaba behøvede ikke øjeblikkeligt at få tilført et så stort beløb, men kunne efter sin forretningsplan lidt efter lidt have optaget stille indskud af dette omfang på markedet. Kommissionen tager til efterretning, at det primært var i Tysklands interesse, at det stille indskud fra begyndelsen kunne overføres udelt til Helaba, så det ikke var nødvendigt at opdele investeringsfremmeformuen.
(169)
Med delstaten Hessens stille indskud, og også selv om det opfattes som flere på hinanden følgende stille indskud, er de stille indskuds andel af kernekapitalen på den anden side blevet forhøjet til ca. […] %. Det er ifølge oplysningerne fra Tyskland klart mere, end det normalt kan ses hos private banker for hybride kernekapitalinstrumenters vedkommende (39). Kommissionen går ud fra, at en privat investor formentlig ville forlange en højere godtgørelse i takt med, at den hybride kernekapitals andel i forhold til indskudskapitalen vokser, da det samtidig øger sandsynligheden for, at der bliver lagt beslag på de stille indskud i forhold til indskudskapitalen, hvis den pågældende bank skulle komme i vanskeligheder. Tyskland bestrider dette og anfører som grund hertil, at stille indskud i reglen hæfter indbyrdes sideordnet og uden forhøjet risiko for senere optagne stille indskud. Uanset hæftelsesforholdet mellem de stille indskud indbyrdes mener Kommissionen imidlertid, at der, når de stille indskud udgør en større andel af kernekapitalen, også er en større risiko, fordi stille indskud så nødvendigvis i højere grad anvendes som grundlag for bankens risikoaktiver, og indskudskapitalens stødpudevirkning dermed bliver mindre, således at sandsynligheden for, at de stille indskud anvendes til dækning af tab, bliver større, mens derimod genopbygningshastigheden, hvis indtjeningen igen forbedres, bliver mindre. Tyskland påpeger endvidere, at det af markedsdata ikke kan udledes, at investorer, der foretager stille indskud i virksomheder med en i forvejen høj andel af stille indskud, forlanger en højere hæftelsesgodtgørelse. Kommissionen tager dette til efterretning og anser det ikke for muligt at fremlægge en metodisk holdbar kvantificering af et sådant tillæg til brug for denne beslutning. Kommissionen mener dog stadig, at der er grundlag for at antage, at en markedsøkonomisk investor i det mindste ikke havde accepteret en godtgørelse i den nederste del af markedsintervallet.
(170)
I modsætning til Tyskland mener Kommissionen, at Helabas AAA/Aaa-rating, altså den bedst mulige, ved udgangen af 1998 på grundlag af de bestående statslige hæftelser i form af Anstaltslast og Gewährträgerhaftung ikke kan tages som udgangspunkt ved undersøgelsen af godtgørelsen for det stille indskud. Som nærmere omtalt ovenfor, kan den stille indskyder netop ikke forvente, at hans formueinteresser bliver beskyttet i kraft af Anstaltslast.
(171)
Kommissionen drager tillige den slutning, at en rating, der er baseret på Anstaltslast og Gewährträgerhaftung, ikke kan tages som udtryk for, hvilken risiko investoren løber. Efter Kommissionens opfattelse giver den langsigtede rating uden statslige hæftelser et bedre fingerpeg herom. Tyskland anfører i den forbindelse, at en sådan rating ikke kunne beregnes for tidspunktet ultimo 1998, da en tilsvarende ratingmetode for delstatsbanker først blev udviklet efter aftalerne om afskaffelse af de statslige hæftelser, dvs. efter 2001 og 2002. Med henblik på denne beslutning antager Kommissionen derfor, at en markedsøkonomisk investor for Helabas vedkommende ville være gået ud fra en tabsrisiko omtrent som for en investering i en af de private storbanker, der er anført til brug for markedssammenligningen, og som havde en A-rating, og ikke fra en ringere risiko svarende til den bedst mulige AAA-rating. Det synes dermed ikke berettiget at nedsætte det godtgørelsestillæg, der er passende i forhold til markedssammenligningsdataene, og disse kan ydermere anvendes direkte.
(172)
Af ovennævnte grunde ville Kommissionen anse en godtgørelse for delstaten Hessens stille indskud i den nedre del af markedsintervallet for ikke at være i overensstemmelse med markedet. I forhold til det beregnede markedsinterval for hæftelsesgodtgørelsen for stille indskud på fra 0,75 % til 1,6 % ligger den relevante sammenligningsstørrelse for delstaten Hessens stille indskud med 1,43 % (inklusive erhvervsskatteeffekten) imidlertid i den mellemste eller øvre del af intervallet. I betragtning heraf mener Kommissionen ikke, at der med hensyn til basisgodtgørelsen er nogen indicier for en begunstigelse af Helaba eller statsstøtte.
cc) Det aftalte varighedstillæg på 0,2 % p.a. set i forhold til markedet (idet der til markedssammenligningen anvendes en sats på 0,23 % p.a. under hensyntagen til erhvervsskatten)
(173)
Delstaten Hessens stille indskud er ikke tidsbegrænset og kan efter international sprogbrug kaldes »perpetual«. Derved adskiller det sig fra de fleste af de transaktioner, som Tyskland har nævnt til sammenligning, og som allerede var typiske i 1990’erne og i reglen har en løbetid på 10 eller 12 år.
(174)
For en investor er en ubegrænset løbetid ved en abstrakt betragtning af markedet ensbetydende med en øget tabsrisiko og rentesvingningsrisiko, som skal opvejes af et tillæg. I det foreliggende tilfælde spiller rentesvingningsrisikoen dog ingen rolle, da der ikke stilles likviditet til rådighed. I øvrigt har delstaten begrænset sine muligheder for at disponere over det stille indskud i en højere grad, end det normalt ville være sket med en begrænset løbetid (40). Det ikke-tidsbegrænsede stille indskud medfører på den anden side for Helaba den øgede økonomiske værdi, at det kan anerkendes - og i det konkrete tilfælde også er blevet anerkendt - som kernekapital ud over den ovennævnte 15 %-grænse. Det blev klart fastslået med den tidligere nævnte såkaldte »Sydney-erklæring« af oktober 1998 fra Baselkomitéen for Banktilsyn.
(175)
Delstaten Hessen og Helaba aftalte derfor et yderligere tillæg til basisgodtgørelsen, et såkaldt varighedstillæg på 0,2 %. Under hensyntagen til den ovenfor omtalte erhvervsskatteeffekt førhøjes den sats, der skal anvendes ved markedssammenligningen, til 0,23 % p.a.
(176)
Ved vurderingen af, om denne sats på 0,23 % p.a. er forenelig med den markedsøkonomiske investors princip, kan Kommissionen ikke eller kun i meget begrænset omfang støtte sig til markedsdata fra transaktionstidspunktet. Ifølge oplysningerne fra Tyskland handlede Helaba og delstaten Hessen ved udformningen af transaktionen på sin vis som markedspionerer for i forståelse med de kompetente banktilsyns- og finansmyndigheder fuldt ud at opnå anerkendelse som kernekapital ud over 15 %-grænsen. Transaktionen var ifølge oplysningerne fra Tyskland åbenbart den første af sin art. Ved udgangen af 1998 havde aftaleparterne endnu ikke adgang til data til at foretage en sammenligning af, om varighedstillægget svarede til, hvad der var normalt på markedet, da perioden fra »Sydney-erklæringen« af 28. oktober 1998 til 1. december 1998 ikke var lang nok til, at der kunne danne sig et gennemsigtigt marked for permanente stille indskud.
(177)
Kommissionen må for det første bemærke, at en offentlig investor eller en offentlig bank ikke kan forhindres i at handle som markedspioner. En markedspioner skal tværtimod endog indrømmes en større skønsmargen ved fastlæggelse af betingelserne, end det er tilfældet, når der på markedet allerede er etablerede benchmarks, som bestemmer det normgivende markedsinterval, der skal anvendes til markedsprøven. Kommissionen kan derfor højst undersøge, om fastlæggelsen af varighedstillægget økonomisk entydigt var præget af skønsfejl, altså måske hvilede på et forkert overvejelsesgrundlag.
(178)
Til denne undersøgelse skal der derfor subsidiært anvendes markedsdata fra en senere periode. Efter Kommissionens opfattelse er der intet grundlag for at antage, at tillægget for et stille indskuds permanente karakter ændrer sig stærkt i tidens løb. Der kan under alle omstændigheder ikke hentes specielle data fra markedet vedrørende varighedstillæggets størrelse. På den anden side har instrumentet perpetuals, som også det stille indskud med ubegrænset varighed falder ind under, vundet indpas på markedet efter »Sydney-erklæringen« af oktober 1998 og særlig siden 1999.
(179)
Tyskland har derfor til gennemførelse af den (subsidiært senere) markedssammenligning ikke fremlagt særskilte data vedrørende størrelsen af et passende varighedstillæg, men derimod vedrørende den samlede prisansættelse, som har kunnet iagttages på markedet for perpetuals eller ikke-tidsbegrænsede stille indskud siden 1999 (som ikke-tidsbegrænsede anses på markedet også indskud med en løbetid på 30 år eller derover). Disse data er sammenfattet i nedenstående tabel, som for fuldstændighedens skyld også omfatter de perpetuals fra 1999, der allerede er anført i ovenstående tabel.
Normgivende sammenligningstransaktioner (41)
Beskrivelse af transaktionen
Volu-men
Løbe-tid
Kre-dit-/produkt-ra-ting
Godt-gørel-sestil-læg p.a. (i bp)
Referencerente-sats og evt. korrektion (42) af godtgørelsestil-lægget ved fradrag af refinansierings-tillægget
Til sammen-ligning normgivende hæftelsesgodtgørelse
USD-tranche af stille indskud i Dresdner Bank maj 1999
1 mia. USD
32 år
KR: Aa1/AA
PR: Aa2; A+
215 bp
30-årige US-Treasuries
(korrektion ved fradrag af 65 bp (43)
150 bp
Euro-tranche af Perpetuals i Deutsche Bank juli 1999
500 mio. EUR
Ube-græn-set
KR: Aa3/AA
PR: A1
Fast 6,6 % (svaren-de til 115 bp)
Svarer til 30-årig forbundsstatsobligation (korrektion ved fradrag af 20-40 bp)
75-95 bp
USD-tranche af Perpetuals i Deutsche Bank juli 1999
200 mio. USD
Ube-græn-set
KR: Aa3/AA
PR: A1
Fast 7,75 % (svaren-de til 160 bp)
Svarer til 30-årige US-Treasuries (korrektion ved fradrag af 65 bp)
95 bp
Deutsche Bank december 2003
300 mio. EUR
Ube-græn-set
PR: A2/A
Fast 6,15 % (svaren-de til 99 bp over mid-swaps
Svarer til mid-swaps (ingen korrektion)
99 bp
(180)
De få nævnte sammenligningsdata for perpetuals medfører her ingen ændring af markedssammenligningsintervallet i forhold til tidsbegrænsede stille indskud. I det mindste ifølge den økonomiske teori vil en markedsøkonomisk investor forlange et tillæg for den permanente varighed i forhold til et ellers tilsvarende, men tidsbegrænset stille indskud, særlig for at få udlignet den yderligere tabsrisiko, der er en følge af den stærkere eller længere binding. Men de fremlagte data viser under alle omstændigheder, at der på markedet for perpetuals ikke nødvendigvis forlanges en betydeligt højere hæftelsesgodtgørelse end for tidsbegrænsede stille indskud. Dette resultat, der i mangel af et tilstrækkeligt antal sammenligningstransaktioner ganske vist ikke kan betegnes som statistisk solidt, underbygger også troværdigheden af Tysklands argument om, at den permanente varighed ikke ændrer det stille indskud til et kapitalinstrument af en anden art, således som BdB har påstået.
(181)
Tyskland har fremlagt en sammenlignende beregning af varighedstillægget for Deutsche Banks ikke-tidsbegrænsede euro-transaktion (perpetual) i juli 1999 og Dresdner Banks tidsbegrænsede transaktion i maj 1999 (44). Deutsche Banks perpetual fra juli 1999 udviser en samlet godtgørelse på 6,6 % p.a. (se ovenstående tabel). Den 1. juli 1999 var afkastet på 10-årige forbundsstatsobligationer i omløb på 4,66 % p.a., således at godtgørelsestillægget i forhold til disse beløber sig til 1,94 % p.a. (45). Euro-tranchen af det 12-årige stille indskud i Dresdner Bank fra maj 1999 godtgøres derimod med 1,65 over 10-årige forbundsstatsobligationer. Det resulterer i en forskel på 0,29 % p.a. Den ligger kun lidt over det her aftalte tillæg på 0,20 % p.a. (0,23 % p.a. med erhvervsskatteeffekten). Forskellen er også noget større, fordi Deutsche Banks perpetuals med en Moody-rating på A1 vurderedes lavere end det stille indskud i Dresdner Bank med en Aa2-rating og derfor krævede en højere godtgørelse.
(182)
Kommissionen anser denne sammenligningsberegning for acceptabel i betragtning af situationen med begrænsede data for årene 1998-1999, som delstaten Hessen og Helaba ikke kan lastes for. Den værdi på 0,29 %, der bliver resultatet af sammenligningen, ligger kun ubetydeligt over det varighedstillæg, med en normgivende sats på 0,23 %, der blev aftalt mellem delstaten Hessen og Helaba. I øvrigt kan i det mindste en del af det højere forskelsbeløb forklares ud fra forskelle i produktratingen, der ved en alternativ betragtning af et tidsbegrænset i forhold til et ikke-tidsbegrænset stille indskud i Helaba skulle blive mindre som følge af emittentens identitet.
(183)
Kommissionen har derfor intet holdepunkt for, at den normgivende sammenligningssats på 0,23 % p.a. for varighedstillægget ligger under markedsintervallet, og at der af den grund skulle være tale om en begunstigelse af Helaba, dvs. statsstøtte.
dd) Passende hensyntagen til likviditetsulemperne
(184)
Tysklands, Helabas og BdB’s samstemmende argumenter om likviditetsulemperne kan tages til følge, da en »normal« kapitaltilførsel til en bank giver den både likviditet og et egenkapitalgrundlag, der af tilsynsretlige årsager er påkrævet til udvidelse af dens forretningsvirksomhed. For at udnytte kapitalen fuldt ud, dvs. for at udvide aktiver, der har en risikovægtning på 100 %, med en faktor på 12,5 % (dvs. 100 divideret med solvensnøgletallet på 8 %) skal banken foretage en refinansiering på finansmarkederne 11,5 gange. Forenklet sagt er forskellen mellem 12,5 gange modtagne og 11,5 gange betalte renter på denne kapital minus andre omkostninger for banken (f.eks. forvaltningsomkostninger) lig med fortjenesten på egenkapitalen (46). Da delstaten Hessens stille indskud i Helaba i første omgang ikke skaber nogen likviditet - fordi den overførte formue og samtlige indtægter på investeringsfremmeformuen ved lov er øremærket til fremme af boligbyggeri - havde Helaba ekstra finansieringsomkostninger svarende til kapitalbeløbet, hvis den på finansmarkederne optog de påkrævede midler til fuld udnyttelse af de forretningsmuligheder, som den fik på grundlag af den yderligere egenkapital, dvs. til at udvide de risikovægtede formueværdier med 12,5 gange kapitalbeløbet (eller at bevare eksisterende formueværdier af denne størrelsesorden) (47). På grund af disse tillægsomkostninger, der ikke forekommer ved tilførsel af egenkapital i likvid form, skal der ved beregningen af et passende vederlag foretages et tilsvarende fradrag. En markedsøkonomisk investor kan ikke forvente at få den samme godtgørelse som ved tilførsel af kontant kapital.
(185)
I modsætning til BdB, men som også Tyskland og Helaba er Kommissionen dog af den opfattelse, at bruttorefinansieringsrentesatsen er fradragsberettiget. Refinansieringsomkostninger er driftsudgifter og formindsker dermed den skattepligtige indkomst. Det samme gælder imidlertid godtgørelsen for et stille indskud, der fra begyndelsen tilføres i likvid form. I sammenligning med dette, der, jf. ovenfor, tjener som passende markedsprøve, er der ikke tale om nogen yderligere skattefordel. Bankens nettoresultat forringes altså i begge tilfælde med et beløb svarende til de renter, der betales for likviditeten. Dermed er de samlede refinansieringsomkostninger fradragsberettigede.
(186)
Helaba adskiller sig ved dette forhold afgørende fra WestLB og de andre delstatsbanker, der også har været genstand for undersøgelsesprocedurer, da investeringsfremmeformuen hos de andre banker er opført som reserver på balancen, og den samlede godtgørelse skal betragtes som overskudsanvendelse - og ikke som driftsudgifter - og derfor skal udlignes af det beskattede overskud. Hos de andre opstår der derfor en skattefordel, når omkostningerne ved den likviditet, der skal tilvejebringes en gang til, kan trækkes fra i skat som driftsudgifter, mens dette ikke ville være tilfældet for en fra begyndelsen kontant, men ellers identisk investering, der udgør den relevante sammenligningsmålestok.
(187)
Da der ikke er (yderligere) skattefordele, skal Helaba følgelig kun betale godtgørelsen for den risiko, som delstaten Hessen udsætter sin formue i form af et stille indskud for, dvs. den i basispunkter udtrykte hæftelsesgodtgørelse over den normgivende referencerentesats.
2) Beregning af en minimumsgodtgørelse for den kapital, der skal danne grundlag for investeringsfremmevirksomheden, og for den kapital, der ifølge den såkaldte trinmodel først ikke er anvendt som grundlag for den konkurrenceprægede virksomhed
(188)
I WestLB-beslutningen af 1999 har Kommissionen for det i balancen opførte beløb, der ikke kunne anvendes som grundlag for den konkurrenceprægede virksomhed, pålagt en garantiprovision på 0,5-0,6 % før skat og 0,3 % efter skat. Denne garantiprovision var afstemt efter den sats på 0,3 % før skat, som Tyskland havde nævnt som en passende garantiprovision for en bank som WestLB ved udgangen af 1991. Kommissionen forhøjede satsen til 0,5-0,6 % før skat (svarende til 0,3 % efter skat) af to grunde. For det første lå det beløb på 3,4 mia. DEM (1,74 mia. EUR), som det drejede sig om hos WestLB, over, hvad der normalt dækkedes af sådanne bankgarantier. For det andet ydes bankgarantier sædvanligvis i forbindelse med bestemte transaktioner og er tidsbegrænsede.
(189)
I den aktuelle undersøgelsesprocedure vedrørende Helaba anmodede Kommissionen også Tyskland om at anføre en garantiprovision, der kan betragtes som normal på markedet for en bank som Helaba. Tyskland efterkom ikke denne anmodning, men gjorde gældende, at garantier altid kun blev ydet for bestemte transaktioner, og at der derfor heller ikke var noget marked at referere til, hvad angik godtgørelsen for sådanne garantier. Hvis Kommissionen trods de nævnte indvendinger alligevel forlangte en godtgørelse, kunne størrelsen af den efter Tysklands opfattelse kun beregnes individuelt under hensyntagen til den specifikke risiko, som delstaten set på denne måde pådrog sig med hensyn til differencebeløbene. Da den planlagte vækst i risikoaktiverne med kun […] mio. DEM om året er en tilbageholdende vækstpolitik i sammenligning med WestLB, må den meget ringe sandsynlighed for, at det årligt faldende differencebeløb udnyttes til fordel for bankens kreditorer, under alle omstændigheder medføre, at der fastsættes en meget beskeden hæftelsesgodtgørelse. Desuden har Helaba kun delvis udnyttet de trinbeløb, for hvilke der skulle betales fuld godtgørelse, og i modsætning til WestLB mere end opfylder Helaba klart de tilsynsretlige minimumsprocenter for kernekapitalen, således at der allerede af den grund var rigelig dækning for Helabas forretningsrisici. Denne sikkerhedsmargen udelukker, at en basisgodtgørelsessats på 0,3 % p.a. før skat og et tillæg hertil på 0,2-0,3 % p.a. før skat som i WestLB-beslutningen (med i alt 0,3 % efter skat) også kan anvendes i Helabas tilfælde.
(190)
Kommissionen ser sig derfor foranlediget til selv at fastlægge en passende garantiprovision for en bank som Helaba. I betragtning af den grundlæggende lighed mellem WestLB og Helaba og i mangel af andre holdepunkter, går Kommissionen i denne sag ud fra, at en basissats på 0,3 % p.a. før skat kan anses for passende, således som det også var tilfældet i WestLB-sagen. Kommissionen mener samtidig, at der ikke er grund til at fastsætte tillæg til denne sats. For det første er det beløb på 50-100 mio. EUR af det stille indskud, der på lang sigt forudses anvendt som grundlag for den investeringsfremmende virksomhed, væsentligt mindre end det tilsvarende beløb på ca. 1,7 mia. EUR for WestLB. For det andet var det beløb, der ifølge trinmodellen ikke kunne anvendes som grundlag for den konkurrenceprægede virksomhed, også ifølge trinmodellen tidsmæssigt begrænset og reduceredes frem til 2003 gradvis til nul. Dette forhold viser tydeligt, at delstaten Hessens risiko ikke var større end for en normal markedsgaranti til fordel for en bank som Helaba og dermed heller ikke berettiger en forhøjelse af basissatsen på 0,3 % p.a. før skat. Da godtgørelsen for det samlede stille indskud er skattemæssigt fradragsberettiget som driftsudgift og også på dette punkt adskiller sig fra den skattemæssige behandling af godtgørelsen i WestLB-beslutningen, fastlægger Kommissionen i denne beslutning garantiprovisionen som en sats før skat, der i fuldt omfang kan gøres gældende som driftsudgift.
e) Støtteelementet
(191)
Som nævnt ovenfor anser Kommissionen en godtgørelse på 0,3 % p.a. før skat for at være passende for den del af kapitalen, som Helaba ikke kunne anvende som grundlag for sin konkurrenceprægede virksomhed, men som med virkning pr. 31. december 1998 blev opført i Helabas balance.
(192)
Helaba betaler en godtgørelse på 1,4 % p.a. alene for det beløb, der efter den såkaldte trinmodel kan anvendes som grundlag for risikoaktiver, dog ikke for den del af det stille indskud, der er opført i balancen, men som ikke anvendes som grundlag for konkurrencepræget virksomhed.
(193)
Støtteelementet kan således beregnes som produktet af den garantiprovision på 0,3 % p.a. før skat, som Kommissionen betragter som normal på markedet, og den del af det stille indskud, der er opført i balancen, men ikke anvendes som grundlag for konkurrencepræget virksomhed, jf. nedenstående tabel:
Værdi ultimo året
i mio. EUR
1999
2000
2001
2002
2003
1)
Nominel værdi i balancen
1 264,4
1 264,4
1 264,4
1 264,4
1 264,4
2)
Kernekapital, der efter den såkaldte trinmodel faktisk kan anvendes som grundlag for konkurrencepræget virksomhed
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
3)
Kernekapital anvendt som grundlag for investeringsfremmende virksomhed
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
4)
Kernekapital, der kan anvendes som grundlag for konkurrencepræget virksomhed, men som ifølge aftalen om den såkaldte trinmodel ikke anvendes
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
5)
Difference mellem 1) og 2), svarende til summen af 3) og 4)
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
6)
Sikkerhedsnedslag på grundlag af lavere foreløbig fastsættelse i balancen pr. 31.12.1998 (48)
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
7)
Kapitalgrundlag, der skal godtgøres med en garantiprovision på 0,3 % p.a. (før skat)
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
8)
Godtgørelse, der skal betales, og som er fradragsberettiget som driftsudgift, svarende til støtteelementet
1,92
1,95
1,34
0,73
0,15
f) Mellemresultat
(194)
Kommissionen når dermed til det resultat, at Helaba med den kapital, som delstaten Hessen har stillet til rådighed i form af et stille indskud, kun er blevet begunstiget, for så vidt som den ikke har betalt en passende hæftelsesgodtgørelse for den del af denne kapital, der var nødvendig som grundlag for den investeringsfremmende virksomhed, og for den del, der ifølge trinmodellen først ikke blev anvendt som grundlag for den konkurrenceprægede virksomhed. Efter Kommissionens opfattelse ville en hæftelsesgodtgørelse på 0,3 % p.a. (før skat) her have været passende. Så vidt kapitalen kunne udnyttes som grundlag for den konkurrenceprægede virksomhed, blev der derimod ydet en passende godtgørelse herfor med de 1,43 % p.a. (under hensyntagen til erhvervsskatten), der var aftalt for det stille indskud i den henseende. Der foreligger for så vidt ingen begunstigelse.
1.3. FORDREJNING AF KONKURRENCEVILKÅRENE OG PÅVIRKNING AF SAMHANDELEN MELLEM MEDLEMSSTATERNE
(195)
Med liberaliseringen af de finansielle tjenesteydelser og integrationen af finansmarkederne er banksektoren i Fællesskabet i stigende grad følsom over for konkurrencefordrejninger. Denne udvikling skærpes på nuværende tidspunkt yderligere som led i Den Økonomiske og Monetære Union, som vil reducere de konkurrencemæssige hindringer, der stadig findes på markederne for finansielle tjenesteydelser.
(196)
Den begunstigede Helaba er aktiv i både den regionale og den internationale banksektor. Helaba opfatter sig selv som universel forretningsbank, sparekassecentralbank og også stats- og kommunebank. Trods sit navn, sin tradition og sine lovbestemte opgaver er Helaba på ingen måde kun en lokal eller regional bank.
(197)
Det fremgår således klart, at Helaba udfører banktjenester i konkurrence med andre europæiske banker uden for Tyskland og - da banker fra andre europæiske lande driver virksomhed i Tyskland - også i Tyskland. Der hersker derfor ingen tvivl om, at støtte til Helaba fordrejer konkurrencevilkårene og påvirker samhandelen mellem medlemsstater.
1.4. RESULTAT
(198)
For så vidt som Helaba ikke har betalt en passende godtgørelse for den del af den tilførte kapital, der var nødvendig som grundlag for den investeringsfremmende virksomhed, og den del, der ifølge trinmodellen først ikke blev anvendt som grundlag for den konkurrenceprægede virksomhed, er alle kriterier for statsstøtte efter artikel 87, stk. 1, i EF-traktaten opfyldt. Hvad angår den del af kapitalen, der blev anvendt som grundlag for konkurrencepræget virksomhed, må den godtgørelse på 1,43 % p.a. (under hensyntagen til erhvervsskatten), der alene skal ydes for dette beløb, betragtes som normal set i forhold til markedet. Der foreligger i den henseende ingen begunstigelse og dermed heller ingen statsstøtte efter artikel 87, stk. 1, i EF-traktaten til fordel for Helaba.
2. FORENELIGHED MED FÆLLESMARKEDET
(199)
For så vidt som tilførslen af det stille indskud indebærer statsstøtte efter artikel 87, stk. 1, i EF-traktaten, skal det undersøges, om støtten kan betragtes som forenelig med fællesmarkedet.
(200)
Ingen af undtagelsesbestemmelserne i EF-traktatens artikel 87, stk. 2, finder anvendelse. Støtten har hverken social karakter eller ydes til enkelte forbrugere. Den har heller ikke til formål at råde bod på skader, der er forårsaget af naturkatastrofer eller af andre usædvanlige begivenheder, eller at opveje økonomiske ulemper, som Tysklands deling har forårsaget.
(201)
Da støtten ikke har noget regionalt sigte - den har hverken til formål at fremme den økonomiske udvikling i områder, hvor levestandarden er usædvanlig lav, eller hvor der hersker en alvorlig underbeskæftigelse, eller at fremme udviklingen af visse økonomiske regioner - finder hverken EF-traktatens artikel 87, stk. 3, litra a), eller de regionale aspekter i artikel 87, stk. 3, litra c), anvendelse. Støtten har heller ikke til formål at fremme virkeliggørelsen af vigtige projekter af fælleseuropæisk interesse. Fremme af kulturen og bevarelse af kulturarven er heller ikke formålet med støtten.
(202)
Da der ikke var risiko for Helabas økonomiske videreførelse, da foranstaltningen blev gennemført, rejser der sig ikke det spørgsmål, om sammenbruddet i et enkelt stort kreditinstitut som Helaba i Tyskland kunne resultere i en generel krise inden for banksektoren, hvilket på grundlag af EF-traktatens artikel 87, stk. 3, litra b), kunne forsvare en støtte til afhjælpning af en alvorlig forstyrrelse i den tyske økonomi.
(203)
I henhold til EF-traktatens artikel 87, stk. 3, litra c), kan støtte betragtes som forenelig med fællesmarkedet, hvis den fremmer udviklingen af visse erhvervsgrene. Dette kunne principielt også gælde for omstruktureringsstøtte i banksektoren. I det foreliggende tilfælde er betingelserne for at anvende denne undtagelsesbestemmelse imidlertid ikke til stede. Helaba var ikke en kriseramt virksomhed, hvortil der burde ydes statsstøtte, således at dens rentabilitet kunne genoprettes.
(204)
EF-traktatens artikel 86, stk. 2, som under visse omstændigheder tillader undtagelser fra EF-traktatens statsstøtteregler, gælder principielt også for sektoren for finansielle tjenesteydelser. Kommissionen bekræftede dette i sin rapport om »Tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse i banksektoren« (50). De formelle forudsætninger herfor er i dette tilfælde ikke opfyldt: hverken de opgaver, som Helaba varetager med henblik på tilvejebringelse af tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse, eller de hermed forbundne omkostninger blev nøjagtigt angivet. Det er derfor klart, at overdragelsen skete uden relation til nogen tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse. Derfor finder denne undtagelsesbestemmelse heller ikke anvendelse i det foreliggende tilfælde.
(205)
Da ingen af undtagelserne fra det principielle forbud mod statsstøtte, der er fastsat i EF-traktatens artikel 87, stk. 1, finder anvendelse, kan den foreliggende støtte ikke betragtes som forenelig med traktaten.
3. IKKE EN EKSISTERENDE STØTTE
(206)
I modsætning til, hvad Tyskland gør gældende i andre procedurer vedrørende delstatsbanker, kan kapitaltilførslen heller ikke anses for at falde ind under den eksisterende støtteordning for Anstaltslast og Gewährträgerhaftung, men må derimod betragtes som ny støtte.
(207)
For det første er det på forhånd givet, at der ikke er tale om Gewährträgerhaftung, dvs. hæftelse for tab over for kreditorer, hvis bankens formue ikke er tilstrækkelig til, at de kan fyldestgøres. Kapitaltilførslen tager ikke sigte på fyldestgørelse af delstatsbankens kreditorer, og bankens formue var heller ikke opbrugt.
(208)
For det andet er der heller ikke tale om Anstaltslast. Anstaltslast indebærer en forpligtelse for den pågældende ejer, Sparkassenverband Hessen-Thüringen, til at forsyne Helaba med de nødvendige midler til en forsvarlig drift af banken, såfremt ejeren beslutter, at den skal fortsætte sin virksomhed. Men Helaba befandt sig på kapitaltilførselstidspunktet på ingen måde i en situation, hvor en forsvarlig drift ikke længere var mulig på grund af bl.a. utilstrækkelig egenkapital. Kapitaltilførslen var altså ikke nødvendig for fortsat at sikre en forsvarlig drift af delstatsbanken. Delstatsbanken kunne derfor ud fra en bevidst økonomisk beregning set fra delstatens side som (med-)ejer også fremover udnytte konkurrenceprægede markedsmuligheder. En sådan normal økonomisk beslutning truffet af delstaten som (med-)ejer modsvarer på ingen måde »nødelementet« i Anstaltslast. Da der ikke er nogen anden eksisterende støtteordning, der kan anvendes efter artikel 87, stk. 1, og artikel 88, stk. 1, i EF-traktaten, må kapitaltilførslen betragtes som ny støtte, jf. artikel 87, stk. 1, og artikel 88, stk. 3, i EF-traktaten og undersøges tilsvarende.
VII. KONKLUSIONER
(209)
Den nævnte støtte kan hverken efter artikel 87, stk. 2 eller stk. 3, eller efter nogen anden bestemmelse i EF-traktaten anses for at være forenelig med fællesmarkedet. Støtten bør derfor erklæres uforenelig med fællesmarkedet, og Tyskland bør kræve støtteelementet i den ulovlige foranstaltning tilbagebetalt -
VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:
Artikel 1
1. Undladelsen af at kræve en passende godtgørelse på 0,3 % p.a. (før virksomhedsskat) for den del af den af delstaten Hessen til Landesbank Hessen-Thüringen - Girozentrale overdragne kapital, som denne fra 31. december 1998 kan anvende som garanti, er en støtte, som er uforenelig med fællesmarkedet.
2. Den i stk. 1 nævnte støtte beløber sig i tidsrummet fra 31. december 1998 til 31. december 2003 til 6,09 mio. EUR.
Artikel 2
1. Tyskland afskaffer den i artikel 1, stk. 1, nævnte støtte senest den 31. december 2004.
2. Tyskland træffer alle nødvendige foranstaltninger til at kræve den i artikel 1, stk. 1, nævnte ulovligt ydede støtte tilbagebetalt af modtageren. Det beløb, der skal kræves tilbagebetalt, omfatter:
a)
for beregningsperioden 31. december 1998-31. december 2003 det i artikel 1, stk. 2, nævnte beløb
b)
for beregningsperioden fra 1. januar 2004 og frem til det tidspunkt, hvor støtten afskaffes, et beløb, som fastsættes efter den i artikel 1, stk. 1, nævnte beregningsmetode.
Artikel 3
Tilbagesøgningen skal ske straks og i overensstemmelse med national lovgivning, hvis denne giver mulighed for at efterkomme denne beslutning hurtigt og effektivt.
Det beløb, der skal tilbagebetales, pålægges renter fra det tidspunkt, hvor den ulovlige støtte blev stillet til rådighed for modtageren, og indtil det tidspunkt, hvor den faktisk tilbagebetales.
Renterne beregnes efter bestemmelserne i kapitel V i Kommissionens forordning (EF) nr. 794/2004 (51).
Artikel 4
Tyskland underretter senest to måneder efter meddelelsen af denne beslutning ved brug af det i bilaget anførte skema Kommissionen om, hvilke foranstaltninger der er truffet for at efterkomme beslutningen.
Artikel 5
Denne beslutning er rettet til Forbundsrepublikken Tyskland.
Udfærdiget i Bruxelles, den 20. oktober 2004.
KOMISSION PÄÄTÖS,
tehty 20 päivänä lokakuuta 2004,
Saksan myöntämästä tuesta Landesbank Hessen-Thüringen - Girozentralen hyväksi
(tiedoksiannettu numerolla K(2004) 3931)
(Ainoastaan saksankielinen teksti on todistusvoimainen)
(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
(2006/742/EY)
EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 88 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan,
ottaa huomioon sopimuksen Euroopan talousalueesta ja erityisesti sen 62 artiklan 1 kohdan a alakohdan,
on kehottanut asianomaisia esittämään huomautuksensa edellä mainittujen määräysten mukaisesti (1) ja ottaa huomioon nämä huomautukset,
sekä katsoo seuraavaa:
I. MENETTELY
(1)
Saksan pankkiyhdistys Bundesverband deutscher Banken e.V. (jäljempänä ’BdB’), joka edustaa Saksaan sijoittautuneita yksityispankkeja, ilmoitti 31 päivänä toukokuuta 1994 ja 21 päivänä joulukuuta 1994 päivätyillä kirjeillään komissiolle muun muassa, että asuntotuotannon edistämiseksi myönnettyjä lainoja on osoitettu Landesbank-pankkien takuupääomaan Nordrhein-Westfalenissa, Niedersachsenissa, Schleswig-Holsteinissa, Baijerissa, Hampurissa ja Berliinissä pankeille Westdeutsche Landesbank, Norddeutsche Landesbank, Landesbank Schleswig-Holstein, Hamburger Landesbank ja Landesbank Berlin. BdB katsoi, että toimenpiteeseen liittyvä kyseisten Landesbank-pankkien omien varojen korotus vääristi kilpailua niiden eduksi, koska pääomansiirrosta ei ollut maksettu markkinataloussijoittajaa koskevan periaatteen mukaista korvausta. BdB esitti jälkimmäisellä mainituista kirjeistä muodollisen kantelun ja kehotti komissiota aloittamaan EY:n perustamissopimuksen 93 artiklan (nykyisen 88 artiklan) 2 kohdan mukaisen menettelyn Saksaa vastaan. Helmikuussa ja maaliskuussa 1995 sekä joulukuussa 1996 monta yksittäistä pankkia yhtyi pankkiyhdistyksensä tekemään kanteluun.
(2)
BdB ilmoitti komissiolle kahdesta muusta omaisuudensiirrosta 6 päivänä elokuuta 1997 päivätyllä kirjeellä (Schleswig-Holsteinissa Landesbank Schleswig-Holsteinin hyväksi) ja 30 päivänä heinäkuuta 1998 päivätyllä kirjeellä (Hessenissä Landesbank Hessen-Thüringenin hyväksi). Komissio pyysi Saksan viranomaisilta tietoja viimeksi mainitusta toimenpiteestä 31 päivänä heinäkuuta 1998 päivätyllä kirjeellä. Saksan viranomaiset vastasivat 2 päivänä lokakuuta 1998 päivätyllä kirjeellä, että kyse oli vasta suunnitelmasta, jonka soveltuvuutta yhteismarkkinoille komission ei tarvitsisi epäillä nyt eikä myöhemmin.
(3)
Komissio tutki ensimmäiseksi omaisuudensiirron Westdeutsche Landesbank -pankille (jäljempänä ’WestLB’), mutta ilmoitti samalla aikovansa tukeutua WestLB:tä koskevaan päätökseen (2) tutkiessaan omaisuudensiirtoja muiden pankkien hyväksi. Komissio teki lopulta 8 päivänä heinäkuuta 1999 päätöksen 2000/392 toimenpiteestä, jonka Saksa oli toteuttanut Westdeutsche Landesbank Girozentrale -pankin hyväksi (3). Päätöksessä tukitoimenpide (eli maksetun ja markkinahintaisen korvauksen välinen erotus) todettiin yhteismarkkinoille soveltumattomaksi ja komissio määräsi tuen perittäväksi takaisin. Tämä päätös kumottiin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen 6 päivänä maaliskuuta 2003 antamalla tuomiolla, sillä tuomioistuin katsoi komission perustelleen riittämättömällä tavalla kaksi korvauksen laskentaperustetta (4). Komissio teki 20 päivänä lokakuuta 2004 uuden päätöksen, jossa otettiin huomioon tuomioistuimen arvostelemat näkökohdat.
(4)
Komissio lähetti 1 päivänä syyskuuta 1999 Saksan viranomaisille tietopyynnön omaisuudensiirroista muille Landesbank-pankeille, joihin myös Helaba kuului. Saksa lähetti 8 päivänä joulukuuta 1999 päivätyllä kirjeellä tiedot osavaltion toteuttamasta erityisrahastoon kuuluvien omaisuuserien siirrosta Helaballe. Komissio esitti lisätietopyynnön 31 päivänä lokakuuta 2000 ja Saksa täydensi tietoja liittohallituksen 21 päivänä tammikuuta 2001 päivätyllä kirjeellä.
(5)
Komissio ilmoitti 13 päivänä marraskuuta 2002 päivätyllä kirjeellä Saksalle päätöksestään aloittaa EY:n perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdan mukainen muodollinen menettely toimenpiteestä, jolla Hessenin osavaltio siirsi erityisrahaston äänettömänä osakkuutena Helabaan. Komissio aloitti samanaikaisesti menettelyt, jotka koskivat vastaavia omaisuudensiirtoja pankeille Norddeutsche Landesbank - Girozentrale (jäljempänä ”NordLB”), Landesbank Schleswig-Holstein - Girozentrale (jäljempänä ”LSH”), Hamburgische Landesbank - Girozentrale (jäljempänä ”HLB”) ja Bayerische Landesbank - Girozentrale (jäljempänä ”BayernLB”). Tätä ennen komissio oli jo heinäkuussa 2002 aloittanut menettelyn, joka koski samankaltaista omaisuudensiirtoa, jonka Berliinin osavaltio oli toteuttanut Landesbank Berlinin hyväksi.
(6)
Päätökset menettelyjen aloittamisesta julkaistiin Euroopan unionin virallisessa lehdessä (5). Komissio kehotti muita asianomaisia esittämään huomautuksensa.
(7)
Saksa esitti 9 päivänä huhtikuuta 2003 päivätyllä kirjeellä huomautuksensa menettelyn aloittamisesta Helabaa koskevassa asiassa.
(8)
BdB esitti 29 päivänä heinäkuuta 2003 päivätyllä kirjeellä huomautuksensa kaikista 13 päivänä marraskuuta 2002 aloitetuista menettelyistä. Huomautukset toimitettiin Saksan viranomaisille 28 päivänä heinäkuuta 2003 päivätyllä kirjeellä, jossa viranomaisia pyydettiin esittämään niistä huomautuksensa.
(9)
Saksa esitti 10 päivänä lokakuuta 2003 ja 4 päivänä joulukuuta 2003 päivätyillä kirjeillä huomautuksensa BdB:n väitteistä Helabaa koskevassa asiassa. Saksa toimitti 30 päivänä lokakuuta 2003 päivätyllä kirjeellä lisäksi Nordrhein-Westfalenin osavaltion hallituksen ja WestLB:n huomautukset BdB:n väitteistä.
(10)
Komissio pyysi Saksan viranomaisilta lisätietoja kaikissa Landesbank-pankkeja koskevissa asioissa 7 päivänä huhtikuuta 2004 päivätyllä kirjeellä. Helabaa koskevat lisätietopyynnöt esitettiin 19 päivänä toukokuuta 2004 ja 3 päivänä elokuuta 2004. Saksa vastasi lisätietopyyntöihin 1 päivänä kesäkuuta 2004, 23 päivänä kesäkuuta 2004 ja 23 päivänä elokuuta 2004 päivätyillä kirjeillä.
(11)
BdB:n, Hessenin osavaltion ja Helaban edustajat neuvottelivat syyskuussa ja lokakuussa 2004 siitä, mikä olisi sopiva korvaus käyttöön asetetusta pääomasta. Asiasta ei päästy sopimukseen. BdB otti menettelyyn uudelleen kantaa 28 päivänä syyskuuta 2004 päivätyllä kirjeellä. Komissio pyysi tämän jälkeen Saksan viranomaisia esittämään lisähuomautuksia, jotka viranomaiset esittivätkin 1 päivänä lokakuuta 2004 ja 6 päivänä lokakuuta 2004.
II. TOIMENPITEIDEN YKSITYISKOHTAINEN KUVAUS
1. HELABA
(12)
Landesbank Hessen-Thüringen Girozentrale -pankilla (jäljempänä ’Helaba’) on päätoimipaikat Frankfurt am Mainissa ja Erfurtissa. Konsernin taseen loppusumma on noin 140 miljardia euroa (tilinpäätös 31 päivänä joulukuuta 2003) ja se on yksi Saksan suurimmista pankeista. Pankin taseen loppusumma on noin 130 miljardia euroa, ja sen osuus on yli 90 prosenttia koko konsernin taseen loppusummasta. Helaba on oikeudelliselta muodoltaan julkisoikeudellinen luottolaitos. Helaban omistajia ja takausvastuun kantajia ovat 1 päivästä tammikuuta 2001 olleet Sparkassen- und Giroverband Hessen-Thüringen 85 prosentin osuudella sekä Hessenin osavaltio 10 prosentin ja Thüringenin osavaltio 5 prosentin osuudella. Pääomankorotuksen aikaan vuoden 1998 lopulla Sparkassen- und Giroverband Hessen-Thüringen oli ainoa omistaja ja takausvastuun kantaja. Konsernin omat varat olivat vuoden 2003 Helaban vuosikertomuksen mukaan noin 4,1 miljardia euroa. Konsernin ensisijaisten omien varojen osuus oli 7,8 prosenttia ja omavaraisuusaste 11,3 prosenttia 31 päivänä joulukuuta 2003.
(13)
Omistusrakenteensa perusteella Helaba toimii Hessenin ja Thüringenin osavaltioiden omana pankkina sekä hesseniläisten ja thüringeniläisten säästökassojen keskuspankkina. Sen lisäksi Helaba toimii asiakas- ja markkinalähtöisenä liikepankkina, joka keskittyy pääasiassa yritysasiakkaisiin. Se toimii yhteistyössä julkisen sektorin asiakkaiden kanssa ja tukee osavaltioita ja kuntia investointihankkeiden rahoittamisessa ja toteuttamisessa. Helaba on osakkaana Landesförderinstitut-laitoksissa, joiden kautta se tukee Hessenin ja Thüringenin talous- ja rakennepoliittisia tavoitteita.
(14)
Helaba-konsernin palveluksessa oli 31 päivänä joulukuuta 2003 yli 3 500 työntekijää. Helaba toimii kaikissa maailman merkittävimmissä rahoitusalan keskuksissa. Kahden Frankfurt am Mainissa ja Erfurtissa sijaitsevan päätoimipaikkansa lisäksi Helaballa on kansainvälistä toimintaa muun muassa Lontoossa, New Yorkissa, Zürichissä, Dublinissa, Madridissa, Pariisissa ja Luxemburgissa.
2. ASUNTOTUOTANTOA JA TULEVAISUUDEN INVESTOINTEJA VARTEN PERUSTETUN ERITYISRAHASTON SIIRTO HELABAAN ÄÄNETTÖMÄNÄ OSAKKUUTENA
(15)
Hessenin osavaltio perusti 17 päivänä joulukuuta 1998 annetulla lailla erityisrahaston asuntotuotantoa ja tulevaisuuden investointeja varten (Wohnungswesen und Zukunftsinvestition). Hessenin osavaltion valtiovarainministeriö valtuutettiin siirtämään omaisuuserät jollekin luottolaitokselle kokonaan tai osittain äänettömänä osakkuutena tai jonakin muuna pankkivalvontalainsäädännön mukaisena pääomaosakkuutena, josta osavaltio saisi markkinahintaisen korvauksen ja jonka tuotto säilytettäisiin erityisrahastossa.
(16)
Erityisrahasto käsittää osavaltion saatavat sosiaalisen asuntotuotannon edistämiseksi vuosina 1948-1998 myönnetyistä lainoista. Lainakanta oli 31 päivänä joulukuuta 1998 yhteensä 7,829 miljardia Saksan markkaa (osavaltion osuus oli 6,026 miljardia Saksan markkaa). Kaksi riippumatonta asiantuntijaa on arvioinut rahaston nykyarvoksi 2,473 miljardia Saksan markkaa (1,264 miljardia euroa). Tämä erityisrahasto siirrettiin Hessenin osavaltion ja Helaban välillä joulukuussa 1998 tehdyn sopimuksen perusteella 31 päivänä joulukuuta 1998 Helabaan äänettömänä osakkuutena.
(17)
Rahaston arvon uudelleenarvioinnista sovittiin 31 päivänä joulukuuta 2003, ja asiantuntijan tekemän arvioinnin perusteella rahaston arvoksi katsottiin […] (6) miljoonaa euroa. Arvonkorotus perustuu siihen, että rahastoon on vuodesta 1999 sijoitettu enemmän rahaa kuin sieltä on otettu käyttöön. Kunnes Saksan pankkivalvontaviranomainen Bundesanstalt für Finanzdienstleistungen (jäljempänä ’BaFin’), entinen Bundesaufsichtsamt für das Kreditwesen (jäljempänä ’BAKred’), on tehnyt lopullisen päätöksen 31 päivänä joulukuuta 2003 suoritetun uudelleenarvioinnin hyväksymisestä, Helaballa on käytettävissään vain aikaisemman viitearvon mukainen summa.
(18)
Erityisrahaston siirto pankille äänettömänä osakkuutena ei merkitse pankin maksuvalmiuden lisääntymistä tai tuottojen kasvua. Asuntotuotannon lainoista saadut tulot (korot ja lyhennykset) eivät hyödytä pankkia, vaan ne ohjataan erityisrahastoon ja käytetään edelleen asuntotuotannon edistämiseen.
(19)
Siirtämällä erityisrahaston Helabaan osavaltio pyrki yhdistämään tuki- ja rakennepoliittiset välineensä ja hallinnoimaan niitä tehokkaammin.
(20)
Saksan toimittamien tietojen mukaan osavaltio harkitsi ensi mahdollisuutta myydä asuntotuotannon lainakanta nykyarvostaan useammassa erässä eniten tarjoaville yksityisille ostajille. Erityisrahaston pilkkomisesta eriin olisi saatu se etu, että osavaltion mahdollisten yhteistyöpankkien määrä olisi lisääntynyt, sillä yli 2,5 miljardin Saksan markan omaisuuseristä mahdollisesti kiinnostuneiden tarjoajien määrä on jo ennakolta varsin rajattu. Tätä mahdollisuutta vastaan oli kuitenkin se, että erityisrahasto on uusiutuva rahasto, jota rahoitetaan uudelleen myönnettyjen lainojen takaisinmaksujen perusteella, ja se muodostaa näin ollen yhden kokonaisuuden. Saksan mukaan yksittäisille rahoituslaitoksille kuuluvien erien kausittainen arvonmääritys olisi aiheuttanut tuntuvia kustannuksia. Osavaltio olisi myös menettänyt joustovaraa, joka sillä oli tuettavien kohteiden painopisteiden valitsemisessa.
(21)
Näistä syistä osavaltio päätti säilyttää asuntotuotannon rahaston yhtenä kokonaisuutena, käyttää takaisinmaksetut varat uudelleen asuntotuotannon ja talouden tukemiseen, järjestää rahaston hallinnoinnin mahdollisimman tehokkaasti ja edullisesti sekä saada lisätuloja hyödyntämällä lainakantaa paremmin.
(22)
Näiden hankkeiden yhteydessä Helaba ilmoitti olevansa valmis ottamaan säilytettäväkseen ja hallinnoitavakseen koko lainakannan eli yhteensä 2,473 miljardia Saksan markkaa (1,264 miljardia euroa) pääomasijoituksena. Lainakannan siirtoa Helabaan edisti myös se, että sillä oli ollut jo vuodesta 1953 oikeudellisesti itsenäinen omaisuudenhoitovirastoja (Landestreuhandstelle, jäljempänä ’LTH’) hallinnoiva liiketoimintayksikkö ja se oli hallinnoinut asiamiehenä myös tukiohjelmia. Tehdyn valtiollisen sopimuksen ja yhtiöjärjestyksensä nojalla Helaban on noudatettava liiketoimintapolitiikassaan yleisiä taloudellisia periaatteita. Osavaltio vakuuttui näiden kolmen seikan perusteella siitä, että Helaba soveltui parhaiten osavaltion yhteistyöpankiksi toteuttamaan erityisrahastolain (Sondervermögengesetz) mukaisia tavoitteita.
(23)
[…]:n mukaan osavaltio siirsi 30 päivänä joulukuuta 1998 luottolaitoksista annetun lain (Kreditwesensgesetz, jäljempänä ’KWG’) 10 § :n 4 momentin nojalla erityisrahaston pankille sisäisen osakkuuden muodossa (Innengesellschaft) äänettömänä pääomasijoituksena. Tämä merkitsee, että osavaltio ja Helaba sopivat Saksan yhtiöoikeuden (Handelsgesetzbuch) 230 § :ssä ja sitä seuraavissa pykälissä tarkoitetusta äänettömästä osakkuudesta (stille Gesellschaft). Kyseessä on henkilöyhtiö, jossa äänetön yhtiömies osallistuu yhtiön toimintaan pääomallaan, joka siirretään pääomasijoituksena osaksi vastuunalaisen yhtiömiehen omaisuuseriä.
(24)
[…]:n mukaan äänettömän osakkuuden tarkoituksena on olla pysyvästi osa KWG:n 10 § :n 2 ja 2a momentin ensimmäisessä virkkeessä ja 4 momentissa tarkoitettua Baselin pankkivalvontakomitean (Basel Committee on Banking Supervision, Bank for International Settlements) 27 päivänä lokakuuta 1998 esittämien vaatimusten mukaista pankin takuupääomaa ja ensisijaisia omia varoja.
(25)
Jotta äänettömät osakkuudet voidaan katsoa osaksi KWG:n 10 § :n 4 momentin mukaista luottolaitosten takuupääomaa, äänetön osakkuus on kokonaisuudessaan käytettävä tappioiden kattamiseen ja maksetaan takaisin luottolaitoksen konkurssi- tai selvitystilamenettelyn yhteydessä vasta sen jälkeen kun kaikkien velkojien saatavat on maksettu. Hessenin osavaltio ei voi sopimuksen mukaan vaatia takaisin äänetöntä osakkuuttaan, joten Saksan mukaan pääoma ei kuulu Baselin pankkivalvontakomitean innovatiivisille rahoitusinstrumenteille asettaman 15 prosentin rajan soveltamisalaan, vaan BAKred hyväksyy sen kokonaisuudessaan takuupääomaksi (ensisijaiset omat varat eli ydinpääoma).
(26)
Saksan viranomaisten mukaan osavaltio ei valinnut vaihtoehtoista ratkaisua, eli sijoittanut asuntotuotannon erityisrahastoa äänettömän osakkuuden sijaan osakepääomana, sillä se ei ollut kyseisenä ajankohtana halukas sitoutumaan toimintaan suorana osakkaana ja takausvastuun kantajana. Silloinen ainoa osakas Sparkassen- und Giroverband Hessen-Thüringen ei myöskään puoltanut tätä vaihtoehtoa.
(27)
Hessenin osavaltio siirsi omaisuuserät Helabaan vuonna 1998, joten toimenpiteellä ei ole ajallista yhteyttä Saksassa aikaisemmin toteutettuihin pääomansiirtoihin Landesbank-pankeille, joista BdB on niin ikään kannellut komissiolle ja joita komissio tutkii. Saksan mukaan nämä siirrot toimivat kuitenkin Hessenin osavaltiolle jossakin määrin esimerkkinä, vaikka siirtäessään omaisuuserät Helabaan se ei ottanut huomioon tällä välin pääomamarkkinoilla ja pankkivalvontasäännöissä tapahtunutta kehitystä kohti hybridien tai innovatiivisten oman pääoman ehtoisten instrumenttien kasvavaa käyttöä ja hyväksymistä. Näitä instrumentteja ei vielä 1990-luvun alkupuolella ollut saatavilla Saksassa kyseisessä muodossa ja laajuudessa, eikä niitä tuolloin hyväksytty pankkivalvontalainsäädännössäkään.
3. OMIA VAROJA KOSKEVAN DIREKTIIVIN JA VAKAVARAISUUSDIREKTIIVIN MUKAISET PÄÄOMAVAATIMUKSET
(28)
Luottolaitoksia koskeva laki (Kreditwesengesetz, KWG) on uudistettu neuvoston direktiivin 89/647/ETY (7) (jäljempänä ’vakavaraisuusdirektiivi’) ja neuvoston direktiivin 89/299/ETY (8) (jäljempänä ’omia varoja koskeva direktiivi’) mukaan. Näissä direktiiveissä vaaditaan, että pankkien omien varojen määrän on oltava 8 prosenttia niiden riskipainotetuista omaisuuseristä. Tästä vähintään 4 prosenttiyksikköä on oltava niin kutsuttua ydinpääomaa (ensisijaiset omat varat eli tier 1), joka on luottolaitoksen käytettävissä rajoittamatta ja välittömästi riskien tai tappioiden kattamiseksi heti niiden ilmetessä. Ydinpääomalla on ratkaiseva merkitys pankkivalvontalainsäädännön mukaisessa pankin omien varojen määrityksessä, sillä lisäpääomaa (toissijaiset omat varat eli tier 2) voidaan käyttää pankin riskioperaatioiden tukemiseen vain käytettävissä olevan ydinpääoman määrää vastaava määrä.
4. OMAISUUDENSIIRRON VAIKUTUKSET HELABAN OMIIN VAROIHIN
(29)
Luottolaitoksen toiminnan laajuus riippuu pääasiassa sen omien varojen määrästä. Helaban omien varojen määrä kasvoi merkittävästi, kun erityisrahasto siirrettiin sen yhteyteen.
(30)
Riippumattoman asiantuntijan arvioimasta, Helaban taseeseen kirjatusta ja pankkivalvonnassa ydinpääomaksi hyväksytystä 2,473 miljardin Saksan markan (1,264 miljardin euron) äänettömästä osakkuudesta Helaba voi käyttää kilpailun piiriin kuuluvan liiketoimintansa kehittämiseen noin 2,3 miljardia Saksan markkaa (noin 1,2 miljardia euroa). Määrä vaihtelee vuosittain. Loppuosuus pääomasijoituksesta on Saksan toimittamien tietojen mukaan sidottu omaksi pääomaksi erityisrahaston toimintaa varten. Hessenin osavaltio ja Helaba sopivat lisäksi mainitussa sopimuksessa porrastetusta järjestelystä, jonka mukaan Helaba sai vuosina 1999-2002 käyttää liiketoimintaansa ainoastaan vuosittain kasvavan osuuden käytettävissä olevasta ydinpääomasta ja sen tarvitsi myös maksaa korvausta vain tästä osasta. Vasta vuodesta 2003 liiketoimintaan voitaisiin käyttää BaFinin hyväksymästä summasta kokonaan se osuus, jota ei ollut sidottu asuntotuotannon erityisrahaston toimintaan. Täsmälliset määrät, jotka olivat Helaban käytössä ydinpääomana ja jotka tosiasiassa käytettiin tai olisi voitu käyttää liiketoimintaan, on esitetty seuraavassa taulukossa.
Taulukko:
Äänettömän osakkuuden määrä, hyväksyminen pankkivalvonnassa ja sen käyttö tai käytettävissä olo (miljoonaa euroa; määrä loppuvuonna = vuoden keskiarvo) (9)
1999
2000
2001
2002
2003
Nimellisarvo taseessa
1 264,4
1 264,4
1 264,4
1 264,4
1 264,4
Pankkivalvonnassa riskipainotettujen omaisuuserien kattamiseen hyväksytty ydinpääoma
1 264,4
1 264,4
1 264,4
1 264,4
1 264,4
Asuntotuotannon erityisrahaston toimintaan käytettävä ydinpääoma
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Liiketoimintaan käytettävissä oleva ydinpääoma, jota ei ns. porrastusmenetelmän vuoksi käytetä ydinpääomana
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Ns. porrastusmenetelmän nojalla liiketoimintaan käytettävissä oleva tai käytetty ydinpääoma
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
(31)
Kunnes BAFin oli hyväksynyt lopullisesti asiantuntija-arvion asuntotuotannon erityisrahaston arvosta 31 päivänä joulukuuta 2003, Helaban (liiketoimintaan) käytettävissä oli varoja edelleen […] miljoonaa euroa.
(32)
Saksan BAKredille (nykyiselle BAFinille) ilmoittamien tietojen mukaan Helaban ydinpääoman osuus kasvoi pääomasijoituksen myötä Baselin sopimuksen mukaisesta 5,4 prosentista (31 päivänä joulukuuta 1997) 9,3 prosenttiin (31 päivänä joulukuuta 1998) ja omavaraisuusaste 9,6 prosentista (31 päivänä joulukuuta 1997) 13,1 prosenttiin (31 päivänä joulukuuta 1998). Ilmoitettu ydinpääoman osuus kasvoi siis 72 prosenttia ja omavaraisuusaste 36 prosenttia.
(33)
Omaisuudensiirron myötä mahdollisuus liiketoiminnan laajentamiseen kasvoi siis 100 prosentilla riskipainotettujen omaisuuserien osalta noin 28 miljardilla Saksan markalla (14 miljardia euroa), kun kertoimena on 12,5, joka vastaa 8 prosentin omavaraisuusastetta. Käytännössä hyväksyttyä luottojen määrää olisi 2,3 miljardin Saksan markan korotuksella omiin varoihin voitu laajentaa vieläkin enemmän, sillä pankin omaisuuserien riskipainoksi ei yleensä katsota 100 prosenttia.
(34)
Koska ydinpääoman korotus antoi Helaballe mahdollisuuden hankkia enemmän lisäpääomaa, sen todellinen antolainauskapasiteetti kasvoi välillisesti vielä enemmän.
(35)
Helaban ydinpääoman absoluuttinen ja suhteellinen kehitys on esitetty yhteenvetona taulukossa. Ydinpääoma sisältää Hessenin osavaltion äänettömän osakkuuden sekä vuoden 1997 jälkeen toteutuneet myöhemmät äänettömät osakkuudet. Tilanne esitetään jäljempänä pankkivalvontalainsäädännön mukaisen jaottelun ja sopimuksen mukaisen porrastusmenetelmän perusteella eriteltynä.
Taulukko:
Arvo loppuvuonna
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
milj. €
milj. €
milj. €
milj. €
milj. €
milj. €
milj. €
Pankkivalvontasääntöjen mukaan
Hessenin osavaltion äänetön osakkuus
-
1 023
1 264
1 264
1 264
1 264
1 264
Myöhemmät äänettömät osakkuudet
153
153
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Ydinpääoma
1 449
2 579
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Hessenin osavaltion äänettömän osakkuuden osuus %
-
40 %
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Myöhempien äänettömien osakkuuksien osuus %
11 %
6 %
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Sovitun porrastusmenetelmän mukaan
Hessenin osavaltion äänetön osakkuus
-
-
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Myöhemmät äänettömät osakkuudet
153
153
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Ydinpääoma
1 449
1 556
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Hessenin osavaltion äänettömän osakkuuden osuus %
-
-
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Myöhempien äänettömien osakkuuksien osuus %
11 %
10 %
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
5. KORVAUS SIIRRETYISTÄ OMISTA VAROISTA
(36)
Saksan toimittamien tietojen mukaan Helaba maksaa äänettömästä osakkuudesta osavaltiolle vuodessa 1,4 prosentin korvauksen (ns. takausprovisio). Korvaus muodostuu takauksesta maksetusta 1,2 prosentin vuotuisesta osasta ja 0,2 prosentin preemiosta (lisäkorvauksesta) osakkuuden pysyvyyden ja pankin yksipuolisen vetäytymisoikeuden korvaamiseksi. Tähän lisätään elinkeinovero, jota peritään pankin käytettävissä olevasta erityisrahaston osasta. Näin ollen korvaus on yhteensä 1,66 prosenttia. Ns. porrastusmenetelmän mukaan sovittiin lisäksi, että korvausta ei maksettaisi ensimmäisen neljän vuoden aikana (1998-2002) omaisuuserien koko arvosta, vaan sovittujen vuosittain korotettavien erien (viitemäärien) perusteella, jotka pääomansiirtosopimuksen mukaan ovat käytettävissä kilpailun piiriin kuuluvaan liiketoimintaan. Saksan toimittamien tietojen mukaan Helaballa on porrastusmenetelmän mukaan korvausvelvollisuus riippumatta siitä, käytetäänkö äänetöntä osakkuutta liiketoiminnan kehittämiseen tai julkisten viranomaisten kanssa tehdyn sopimuksen mukaiseen pankkitoimintaan taikka käytetäänkö siirrettyä pääomaa lainkaan maksuvalmiustarkoituksiin.
6. SYYT MENETTELYN ALOITTAMISEEN
(37)
Menettelyn aloittamisesta 13 päivänä marraskuuta 2002 tehdyssä päätöksessään komissio päätteli alustavasti, että Hessenin osavaltion Helaballe siirtämä asuntotuotannon lainakanta on todennäköisesti EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua uutta valtiontukea, joka vaikutti olevan yhteismarkkinoille soveltumatonta, sillä siihen ei voitu soveltaa EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 2 ja 3 kohdassa eikä 86 artiklan 2 kohdassa määrättyjä poikkeuksia.
(38)
Lähtökohtana toimenpiteen tutkimiselle käytettiin markkinataloudessa toimivaa sijoittajaa koskevaa periaatetta. Periaatteen mukaan kyseessä katsotaan olevan valtion varoista saatu etu, kun yritys saa valtion varoja käyttöönsä sellaisin ehdoin, joita se ei olisi saanut tavanomaisissa markkinaolosuhteissa.
(39)
Kun tarkastellaan loppuvuonna 1998 riskittömiin sijoituksiin sovellettua noin 4 prosentin korkoa (Saksan valtionobligaatiot, joiden juoksuaika on 10 vuotta), komissio epäili, voitaisiinko sovittua korvausta pitää riittävänä varsinkin, kun otetaan huomioon asianmukainen riskipreemio. Toisaalta komissio katsoi, että markkinahintaista korvausta määritettäessä olisi otettava huomioon se, että siirretty pääoma ei parantanut pankin maksuvalmiutta. Äänettömänä osakkuutena Helaballe siirrettyä lainakantaa oli käytettävä julkisesti tuettaviin tarkoituksiin samalla tavoin kuin ennen siirtoa. Sen vuoksi Helaba ei voisi käyttää siirrettyä pääomaa suoraan kilpailun piiriin kuuluvassa liiketoiminnassaan. Omien varojen määrän kasvu mahdollistaisi kuitenkin Helaban antolainauskapasiteetin kasvun (oman pääoman käyttö liiketoiminnan laajentamiseen). Pankki voisi kuitenkin saavuttaa liiketoiminnan koko laajentamispotentiaalin vain hankkimalla koko lisäluottokannalle jälleenrahoitusta pääomamarkkinoilta. Komission mielestä osavaltio ei siis voinut odottaa täsmälleen samaa tuottoa kuin likvidin pääoman sijoittaja, ja näin ollen vastaava vähennys korvaukseen on perusteltu. Lisäksi voidaan epäillä, onko perusteltua vähentää bruttojälleenrahoituskustannukset kokonaisuudessaan äänettömästä osakkuudesta maksettavasta markkinahintaisesta korvauksesta, sillä jälleenrahoituskustannukset ovat verovähennyskelpoisia.
(40)
Komissio epäili, ettei äänettömästä osakkuudesta sovittu 1,2 prosentin peruskorvaus vuodessa sijoittuisi vastaavien transaktioiden markkinahintojen vaihteluväliin varsinkaan siksi, että osakkuuden absoluuttinen määrä näytti olevan suurempi kuin markkinoilla yleensä. Lisäksi se epäili, oliko osakkuuden pysyvyyteen perustuva 0,2 prosentin vuotuinen korotus markkinahintainen ja voitaisiinko Helabalta edellytettyä 0,26 prosentin vuotuista elinkeinoveroa, jonka Helaba joutui lisäksi maksamaan verrattuna yksityisten sijoittajien äänettömiin osakkuuksiin, pitää niin ikään osana korvausta ja merkityksellisenä markkinavertailun kannalta.
(41)
Lisäksi komissio epäili, olisiko markkinataloussijoittaja suostunut vastaavanlaisessa tilanteessa rajoittamaan ensimmäisinä vuosina perimäänsä korvausta osaan koko määrästä. Lisäksi oli syytä tutkia, saiko Helaba korvauksen ulkopuolelle jäävästä osasta äänetöntä osakkuutta muitakin korvattavia etuja (erityisesti parantunut luottoluokitus), sillä äänetön osakkuus kirjattiin alusta alkaen kokonaisuudessaan yhtiön taseeseen ja sen vuoksi sitä voitiin käyttää takuupääomana.
III. SAKSAN HUOMAUTUKSET
(42)
Saksan viranomaiset väittävät, että Hessenin osavaltio oli vuosina 1997-1998 pyrkinyt parantamaan asuntotuotannon erityisrahastonsa tuottoa ja säilyttämään samalla käyttötarkoituksen siirtämällä omaisuuserät jollekin luottolaitokselle. Rahasto oli tarkoitus säilyttää yhtenä kokonaisuutena. Ainoastaan Helaba oli viranomaisten mukaan valmis hyväksymään tällaisen järjestelyn. Helaban osakkaat eivät olisi hyväksyneet osavaltion osakkuutta osakepääomasta. Ainoa kysymykseen tuleva ydinpääomainstrumentti oli sen vuoksi äänetön osakkuus.
(43)
Saksan mukaan mitkään komission muista Landesbank-pankeista esittämät väitteet eivät koskeneet Helabaa varsinkaan siksi, että sen toiminta oli kannattavaa, sen takuupääoman taso ei ollut heikko eikä se tarvinnut omaisuudensiirtoa liiketoimintavolyyminsa tason ylläpitämiseen tai kasvun tukemiseen. Viranomaisten mukaan Helaba pystyi täyttämään pääomatarpeensa osakkaansa eli Sparkassen- und Giroverband Hessen-Thüringenin ja pääomamarkkinoiden avulla.
(44)
Baselin pankkivalvontakomitean antoi 21 päivänä lokakuuta 1998 Sydneyssä uudet säännöt kansainvälisten luottolaitosten ydinpääomainstrumenttien hyväksymisestä pankkivalvonnassa. Tämän jälkeen osavaltio ja Helaba sopivat, että varat sijoitetaan määräaikaisuuden sijaan rajoittamattomaksi ajaksi, jotta Helaba pystyi noudattamaan uusia sääntöjä näiden instrumenttien hyväksymiseksi ydinpääomaan yli 15 prosentin rajan. Osavaltio oli myös vaatinut 0,20 prosentin vuotuista lisäkorvausta pääomasijoituksen pysyvyyden ja pankille myönnetyn yksipuolisen vetäytymisoikeuden perusteella.
(45)
Saksan mukaan Baselin pankkivalvontakomitean Sydneyssä vahvistamien sääntöjen myötä äänettömistä osakkuuksista oli tullut siirtokelpoisia ja monien erityyppisten sijoittajien kiinnostuksen kohteita. Sijoittajiin kuului sekä yksityissijoittajia että suuria yhteisösijoittajia.
(46)
Äänetön osakkuus poikkeaa ratkaisevasti osakkuudesta osakepääomaan. Äänetön yhtiömies ei ole osakkaana yrityksessä ja sen määräysvalta on vähäinen. Kun merkitystä pääomasta maksetaan verojen jälkeen korvaukseksi osinkoa, äänettömästä osakkuudesta maksettava korvaus kuuluu verovähennyskelpoisiin toimintakuluihin. Saksan pankkivalvontalainsäädännön mukaan äänettömät osakkuudet hyväksyttiin jo ennen vuotta 1998 ydinpääomaksi ilman sopimusperusteisia rajoituksia. Määräajaltaan rajoittamattomat äänettömät osakkuudet hyväksyttiin myös kansainvälisten pankkivalvontasääntöjen mukaan ydinpääomaksi Sydneyssä lokakuussa 1998 annettujen sääntöjen nojalla. Vuosina 1998-1999 luottolaitokset hyödynsivät kasvavassa määrin äänettömiä osakkuuksia. Äänettömien osakkuuksien suuruusluokka vaihteli aina miljardiin Yhdysvaltain dollariin eli 1,2 miljardiin Saksan markkaan asti (noin 0,6 miljardia euroa). Äänettömät osakkuudet eivät olleet 1990-luvun alussa vielä kovin yleisiä, mutta vuosina 1998-1999 niitä ei enää voitu pitää marginaalisina rahoitusinstrumentteina.
(47)
Päättäessään oikeudellisista puitteista ja sopiessaan korvauksesta osavaltio käytti lähtökohtana yksityissektorin luottolaitosten vastaavanlaisia transaktioita. Saksan tietojen mukaan esimerkiksi SGZ-Bank oli vuonna 1998 sopinut takauspreemioksi 1,2 prosenttia vuodessa ja HypoVereinsbank Luxemburg 1,6 prosenttia vuodessa. Dresdner Capital LCC oli vuonna 1999 sopinut preemioksi 1,65 prosenttia vuodessa ja HypoVereinsbank Luxemburg 1,25 prosenttia vuodessa. Deutsche Bank oli sopinut 1,15 prosentin vuosikorosta korvaukseksi määräämättömäksi ajaksi annetuista instrumenteista (ns. perpetual-instrumentit). Korkoa maksettiin kulloisenkin viitekoron lisäksi. Yksityisten rahoituslaitosten hankkimista varoista maksettujen korvausten vaihteluväli oli periaatteessa 0,80 prosenttia yli 12-kuukauden Libor-koron (10) ja 2,15 prosenttia yli Yhdysvaltain valtionobligaatioista veloitetun koron (11). Tämän lisäksi Hessenin ja Thüringenin Sparkasse-pankit (säästökassat) olivat sijoittaneet Helabaan 5 päivästä joulukuuta 1997 alkaen äänettömän osakkuuden, josta maksettu korvaus oli 1,2 prosenttia vuodessa yli viitekorkotason.
(48)
Saksa toteaa lisäksi, että viitekorko liittyi vaihtuvan koron tapauksessa rahamarkkinainstrumentteihin (Libor tai Euribor) ja kiinteän koron tapauksessa joukkolainamarkkinoiden instrumentteihin (kuten Yhdysvaltain valtiovarainministeriön tai Saksan liikkeeseen laskemat kiinteäkorkoiset valtionobligaatiot) tai korkotasoon swap-markkinoilla. Euromääräisillä rahamarkkinoilla lainaustoiminta tapahtui yleensä pankkienvälisillä markkinoilla ilman Libor- tai Euribor-korkoon perustuvaa lisämaksua. Kun näitä viitekorkoja sovellettiin äänettömiin osakkuuksiin, lisämaksut olivat samansuuruisia kuin äänettömistä osakkuuksista maksetut takauspreemiot. Joukkovelkakirjamarkkinoilla viitekorkona käytettiin valtionobligaatioiden tuottoa ja 1990-luvun lopulta alkaen yhä useammin mid-swaps -korkoa (swap-markkinoiden osto- ja myyntitransaktioiden keskikorko). Pankkien oli maksettava jopa ensiluokkaisista pankkien obligaatioista luottoluokitus- ja/tai maksukykysyistä markkinatilanteen mukaan vaihtelevaa preemiota, joka poikkesi juoksuajaltaan vastaavien valtionobligaatioiden preemiosta. Tätä preemiota kutsuttiin jälleenrahoituspreemioksi. Tämän vuoksi arvioitaessa luottolaitosten äänettömistä osakkuuksista maksamia kiinteäkorkoisia korvauksia nämä jälleenrahoituspreemiot on vähennettävä lisämaksuista.
(49)
Nämä euroalueen pankkien jälleenrahoituspreemiot (Senior Bonds, JP Morgan-Index) olivat Saksan mukaan vaihdelleet Saksan valtionobligaatioihin verrattuna vuosien 1998 ja 1999 aikana hieman alle 20 peruspisteestä yli 40 peruspisteeseen (12). Vuoden 1998 lopussa ne olivat hieman alle 40 peruspistettä. Kun swap-korko (mid-swaps) valittiin viitekoroksi, äänettömän osakkuuden korkopreemio vastasi pitkälti äänettömistä osakkuuksista maksettavaa erityistä takauspreemiota, sillä Saksan valtionobligaatioihin liittyvän swap-koron korkopreemio oli lähellä valtionobligaatioihin liittyvää markkinaehtoista pankkien ”katettujen” obligaatioiden korkopreemiota. Näin ollen se voitiin myös muuntaa Euriboria vastaan korkopreemioiksi.
(50)
Osavaltion ja pankin väliset neuvottelut omaisuudensiirrosta ja korvauksesta käytiin kahden riippumattoman osapuolen välillä. Lähtökohtana lopulta sovitulle 1,4 prosentin vuosikorolle (1,2 prosenttia ja 0,2 prosentin preemio pääomasijoituksen määräajattomuudesta ja pankin yksipuolisesta vetäytymisoikeudesta) käytettiin edellä mainittua vaihteluväliä ja tuolloisia markkinatietoja.
(51)
Pääomasijoituksen määräajattomuudesta maksettavan preemion osalta Saksa toteaa, että vertailukohtana olevien transaktioiden juoksuaika oli 10 tai 12 vuotta, toisinaan myös 32 vuotta tai määräämätön. Pääomasijoituksen määräajattomuudesta maksettu preemio eli 0,2 prosenttia vuodessa oli Saksan mukaan markkinahintainen, kun otetaan huomioon Helaban tuolloinen AAA/Aaa -luottoluokitus. Yhdelläkään vertailukohtana käytetyllä luottolaitoksella ei ollut vastaavaa luokitusta. Vertailussa tarkastellut pääomamarkkinoiden transaktiot eivät myöskään osoittaneet, että korvauksen määrä riippuisi vastaanotettujen varojen määrästä rahoituslaitoksen (emission kokonaismäärä) tai sijoittajan (merkityn erän määrä) näkökulmasta.
(52)
Helaban oli 1,4 prosentin korvauksen lisäksi maksettava elinkeinoveroa, jota Hessenin osavaltiolta ei peritty, joten kokonaiskustannukset olivat 1,66 prosenttia (ennen veroja). Saksan viranomaisten mukaan korvausten vertailussa on otettava huomioon elinkeinoveron vaikutus (joka liittyy Helabaan tehtyyn äänettömään osakkuuteen) eli 0,26 prosenttia vuodessa. Saksassa toimivat yksityissektorin sijoittajat maksavat äänettömistä osakkuuksista saamistaan voitoista elinkeinoveroa. Hessenin osavaltio ei kuitenkaan ole arvonlisäverovelvollinen. Sen sijaan Helaban oli maksettava äänettömästä osakkuudesta maksettavasta korvauksesta kannettava elinkeinovero. Markkinatalouden olosuhteissa toimiva yhteisösijoittaja olisi näin ollen vaatinut osavaltiota korkeamman korvauksen kattaakseen verorasituksensa. Toisaalta Helaba olisi ollut valmis maksamaan välittömästi preemiota tällaiselle sijoittajalle, sillä sen kannalta ei ollut eroa sillä, maksoiko se preemion korvauksena sijoittajalle vai elinkeinoverona verottajalle. Kun otetaan huomioon elinkeinoveron vaikutus (eli 0,26 prosenttia vuodessa) ja Helaban korvausvelvollisuus eli 1,40 prosenttia vuodessa, äänettömän osakkuuden kulut eli yhteensä 1,66 prosenttia vuodessa olivat selvästi markkinoiden vaihteluvälin sisällä ja perustuivat Helaban ja Hessenin osavaltion välisiin neuvotteluihin.
(53)
Saksan toimittamien tietojen mukaan Helaban maksama korvaus voidaan vähentää verotuksessa toimintakuluina. Äänettömät osakkuudet hyväksyttiin pankkivalvontasääntöjen mukaisten vakavaraisuuslaskelmien nojalla omaksi pääomaksi, mutta yhtiö- ja vero-oikeuden mukaan niitä kohdellaan vieraana pääomana.
(54)
Saksan mukaan pankki tarvitsi suunniteltuun vuosikasvuunsa ainoastaan […] miljoonaa Saksan markkaa omaa pääomaa, mutta asuntotuotannon erityisrahaston arvo pankkivalvontalainsäädännön mukaisena takuupääoma oli yli […] miljardia Saksan markkaa. Saksan toimittamien tietojen mukaan Helaba ei olisi ottanut yhtenä eränä vastaan noin 2,5 miljardin Saksan markan äänetöntä osakkuutta, sillä tämä määrä kattoi sen omien varojen tarpeen useammaksi vuodeksi. Se olisi mieluummin hankkinut pääomaa useampaan otteeseen pääomamarkkinoilta. Näistä Helabaa rasittavista vaikutuksista huolimatta 1,4 prosentin korvausprosenttia ei sovittu alennettavaksi. Osavaltio ja Helaba olivat sen sijaan sopineet siirtymäjärjestelyistä, joiden perusteella äänetön osakkuus otettiin vastaan ja sitä koskevat korvaukset maksettiin vähitellen (ns. porrastusmenetelmä). Pankki oli pyrkinyt aikaansaamaan järjestelyn, jossa se voisi maksaa korvausta äänettömästä osakkuudesta ainoastaan omistajiensa kanssa sovittujen kasvutavoitteiden mukaan, jotta korvaukset voitaisiin sovittaa käytännössä riskipainotettujen omaisuuserien kattamiseen käytetyn määrän mukaan. Tämä ei kuitenkaan ollut Hessenin osavaltiolle tarpeeksi kannattavaa eikä se ollut hyväksynyt järjestelyä. Vastakkaisten intressien yhteensovittamiseksi käytyjen neuvottelujen jälkeen sovittiin järjestelystä, jossa hyvitettävät erät kasvoivat vuosittain (1999: […] milj. DEM, 2000: […] mrd. DEM, 2001: […] mrd. DEM, 2002: […] mrd. DEM, 2003: […] mrd. DEM eli käytettävissä olevan ydinpääoman enimmäismäärä). Tämä ns. porrastusmenetelmä mahdollisti selvästi nopeamman kasvun ensimmäisinä vuosina kuin pankin liiketoiminnan suunnitellun laajentamisen kannalta olisi ollut tarpeen. Johtokunta olikin pyytänyt hallitusta hyväksymään ylimääräisen […] miljoonan Saksan markan erilliskiintiön takuupääoman käyttöönottoa varten. Saadusta tuotosta oli tarkoitus korvata erotus, joka aiheutui osakkuuden käytöstä liiketoiminnan tulokseen vaikuttamattomaan tarkoitukseen. Saksan mukaan tämä osoittaa, että pankin ”ylipääomittaminen” ei antanut sille lisäetua, vaan se olisi pikemminkin rasittanut pankin tulosta ilman erilliskiintiötä. Tämä johtui siitä, että pankki ei saanut minkäänlaisia tuloja liiketoiminnan laajentamiseen käyttämättömästä osasta perityn vähitellen kasvavan maksun kompensoimiseksi.
(55)
Tämä järjestely olisi johtanut vuosittain nouseviin maksuvelvoitteisiin, jotka olisivat saavuttaneet noin 33 miljoonan Saksan markan tason vuodesta 2003 alkaen. Äänettömästä osakkuudesta maksettavan korvauksen lisäksi pankin olisi pitänyt vastata antolainaukseen liittyvistä jälleenrahoituskustannuksista.
(56)
Lisäksi Saksa vetoaa markkinataloussijoittajaa koskevaan periaatteeseen. Oikeuskäytännön mukaan toimenpiteen ja siitä maksettavan vastikkeen yleisyyttä markkinoilla on arvioitava sijoittajan näkökulmasta. Saksa suhtautui tämän vuoksi varauksin siihen, että komissio oli menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessään esittänyt tutkivansa ensiksi vastaanottajan näkökulmasta sitä, oliko Helaba saanut sellaista taloudellista etua, jota se ei olisi voinut saada tavanomaisissa markkinaolosuhteissa.
(57)
Näistä syistä ei kuitenkaan ole asianmukaista, että komissio aikoi tutkia -riippumatta siitä, olisiko markkinataloussijoittaja hyväksynyt korvaukselle asteittain nousevan määräytymisperusteen - oliko Helaballe koitunut lisäetuja korvauksen ulkopuolelle jätetystä äänettömän osakkuuden osasta (yleisen luottoluokituksen paraneminen). WestLB:tä koskevan tuomion 327 kohdan mukaan yksittäistä tuensaajayritystä ei voida tarkastella muista asioista erillään. Tuensaajan saamalla lisäedulla ei voida katsoa olevan vaikutusta, jos markkinataloussijoittaja ei olisi syystä tai toisesta vaatinut tästä erillistä korvausta. Mikään rahoituslaitos ei olisi ollut valmis maksamaan välittömästi korvausta koko määrästä, jos se pystyisi käyttämään ainoastaan hitaasti kasvavan osuuden liiketoimintansa laajentamiseen, eikä sillä olisi minkäänlaista käyttöä ylijäävälle rahoitusosuudelle. Hessenin osavaltio halusi säilyttää asuntotuotannon erityisrahaston sen suuruudesta huolimatta jakamattomana kokonaisuutena ja siirtää sen yhdelle rahoituslaitokselle. Yksityissektorin sijoittaja ei olisi tällaisessa tapauksessa vaatinut heti korvausta koko pääomasijoituksen määrästä, ellei se olisi löytänyt rahoituslaitosta, joka olisi joko tarvinnut mainitun suuruista pääomapanosta liiketoimintansa räjähdysmäisen kasvun tukemiseen tai laajamittaisten tappioiden kattamiseen. Tässä tapauksessa ei kuitenkaan ollut kyse tällaisesta tilanteesta. Helaba ei ollut saanut minkäänlaista etua niistä äänettömän osakkuuden osista, joita se ei ollut ensimmäisten vuosien aikana voinut ottaa huomioon pankkivalvontalainsäädännön perusteella ja osakkaidensa vastustuksen vuoksi.
(58)
Hessenin osavaltion kanssa sovitun porrastusmenetelmän perusteella Helaba sai ohjata liiketoimintansa laajentamiseen ainoastaan noin […] miljoonaa Saksan markkaa vuodessa sekä edellä mainitun noin […] miljoonan Saksan markan erilliskiintiön. Taloudellisesti porrastusmenetelmä vastasi tilannetta, jossa pankki otti vähitellen vastaan useampia äänettömiä osakkuuksia. Tästä syystä yksityissektorin rahoituslaitosten vastaanottamia määriä oli paras verrata yksittäisten erien volyymiin. Jo tästä syystä voitiin todeta, että kyse oli markkinoilla yleisistä määristä. Osavaltio ei voinut vaatia lisäkorvausta erityisrahaston sijoittamisesta yhtenä kokonaisuutena, johon ylipäänsä vain Helaba oli valmis, vaan sen oli ollut neuvottelujen jälkeen pakko hyväksyä, että se saisi korvausta vain asteittain kasvavien pääomaerien perusteella.
(59)
Pääomasijoitukselle ei ollut käytännössä maksettu takausprovisiota sen ylimääräisestä käytöstä takaustarkoituksiin, sillä pankki ei ollut käyttänyt sitä pankkivalvontalainsäädännössä tarkoitettuun liiketoiminnan laajentamiseen. Luottolaitokselle, jonka kaikki luottoluokituslaitokset olivat jo luokitelleet korkeimmalle luokitustasolle, ei ollut taloudellisesti kannattavaa maksaa korvausta sen vastaanottamien lisävarojen käytöstä takaustarkoituksiin. Tämä ei olisi enää parantanut ehtoja, joilla rahoituslaitos pystyi hankkimaan vierasta pääomaa, joten tästä ei syntynyt taloudellista etua. Sijoittaja, jonka edun mukaisesti koko pääoma siirrettiin jakamattomana pankille, ei tästä syystä olisi voinut vaatia korvausta takausnäkökohtien perusteella.
(60)
Menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä esitetyt komission epäilyt, jotka liittyvät pääoman vähäiseen likviditeettiin, perustuivat osittain WestLB:tä koskevassa asiassa tehtyyn päätökseen. Päätöstä ei kuitenkaan voida soveltaa suoraan käsiteltävänä olevaan asiaan, koska lähtökohtana olevat asiat poikkeavat toisistaan. Käsiteltävänä olevassa asiassa brutto- eikä pelkästään nettojälleenrahoituskustannukset olisi Saksan mukaan vähennettävä muutoin vertailukelpoisesta mutta likvidin äänettömän osakkuuden korvauksesta. Tämä siksi, että myös yksityissektorin luottolaitokset pystyivät vähentämään verotuksessa korvaukset maksuvalmiutta varten hankkimiensa äänettömien osakkuuksien käytöstä. Jos Helaban tapauksessa kuvitteellisesta likvidistä äänettömästä osakkuudesta maksetusta korvauksesta vähennettäisiin vain nettojälleenrahoituskustannukset, samaa menettelyä olisi sovellettava yksityissektorin luottolaitoksiin, kun tarkastellaan niiden todellisuudessa likvideistä äänettömistä osakkuuksista maksamia korvauksia. Muussa tapauksessa vertailu olisi vääristynyttä.
IV. ASIANOMAISTEN HUOMAUTUKSET
1. KANTELIJAN ELI BDB:N HUOMAUTUKSET
(61)
BdB:n mukaan Helaba ei ole maksanut saamastaan ydinpääomasta riittävää korvausta ja sille on näin ollen myönnetty valtiontukea.
(62)
Bdb esitti 29 päivänä heinäkuuta 2003 toimittamissaan huomautuksissa, jotka liittyivät 13 päivänä marraskuuta 2002 aloitettuun Landesbank-pankkeja koskevaan menettelyyn, että riittävä korvaussumma oli määritettävä noudattaen samaa menetelmää, jota komissio oli soveltanut WestLB:tä koskevassa asiassa tekemässään päätöksessä.
(63)
Kyseisen menetelmän mukaan ensiksi on verrattava käyttöön asetettua pääomaa muihin oman pääoman ehtoisiin instrumentteihin. Toiseksi on ilmoitettava vähimmäiskorvaus, jonka sijoittaja odottaisi saavansa konkreettisesta pääomasijoituksesta Landesbank-pankkiin. Lopuksi on laskettava toimenpiteen erityispiirteiden vuoksi mahdollisesti sovellettavat korotukset ja vähennykset.
1.1. VERTAAMINEN MUIHIN OMAN PÄÄOMAN EHTOISIIN INSTRUMENTTEIHIN
(64)
BdB:n mukaan lähes kaikki Landesbank-pankit ovat tarvinneet vuodesta 1992 alkaen uutta ydinpääomaa, jotta ne pystyisivät noudattamaan uusien vakavaraisuussäännösten mukaisia tiukempia pääomavaatimuksia. Ilman pääomasijoituksia Landesbank-pankkien olisi pitänyt supistaa liiketoimintaansa. BdB:n mukaan tästä voidaan päätellä, että pääomasijoitusta voidaan verrata ainoastaan sellaisiin oman pääoman ehtoisiin instrumentteihin, jotka hyväksyttiin ja jotka olivat käytettävissä Saksassa kyseisenä vuonna osana ydinpääomaa (ensisijaisina omina varoina, tier 1) Tästä syystä vertailun ulkopuolelle jäivät äänioikeudettomat etuoikeutetut osakkeet, voitto-osuustodistukset ja määräämättömäksi ajaksi annetut etuoikeutetut osakkeet (perpetual preferred shares). Saksassa näitä kolmea instrumenttityyppiä ei hyväksytä osaksi ydinpääomaa, vaan niiden katsotaan kuuluvan toissijaisiin omiin varoihin (ns. tier 2).
(65)
Ydinpääomaksi hyväksyttiin Saksassa omaisuudensiirtojen aikaan ainoastaan osakepääoma ja äänettömät osakkuudet. BdB:n mukaan Helaba pystyi todellisuudessa käyttämään sijoitustoimintaan ainoastaan sellaisia omaisuuseriä, jotka olivat oikeudelliselta muodoltaan osakepääomaa. BdB ei kuitenkaan kiistä valvontaviranomaisten myöhemmin antamaa hyväksyntää. BdB väittää pikemminkin, että tällaista hyväksyntää ei olisi pitänyt antaa, sillä käytännössä sovittu Hessenin osavaltion äänetön osakkuus ei ollut taloudellisesti ja oikeudellisesti vertailukelpoinen ”tavanomaisen” äänettömän osakkuuden kanssa, vaan sitä olisi lähinnä verrattava vain osakepääomaan. Kun otetaan huomioon, että hyväksyntä oli tosiasiassa annettu, Hessenin osavaltion äänettömästä osakkuudesta maksettavan korvauksen olisi ainakin perustuttava osakepääomasta maksettavaan korvaukseen, sillä markkinataloussijoittaja olisi vaatinut tällaista korvausta pääomasta, joka vastasi osakepääomaa ja johon liittyi erityinen riski.
(66)
BdB analysoi eri kriteerien perusteella sitä, miksi Hessenin osavaltion äänetön osakkuus on sen mielestä katsottava taloudellisesti ja oikeudellisesti osakepääomaksi eikä markkinoilla esiintyväksi äänettömäksi osakkuudeksi.
(67)
BdB perustelee käsitystään siten, että tavanomaiset äänettömät osakkuudet ovat yleensä määräaikaisia, niistä voidaan vetäytyä ja niiden osuus ei Baselin pankkivalvontakomitean vahvistamien periaatteiden mukaan saa ylittää 15 prosenttia ydinpääomasta. Hessenin osavaltion äänetön osakkuus oli kuitenkin osakepääoman tavoin määräajaltaan rajoittamaton ja mahdollisti 15 prosentin rajan ylittymisen. Lisäksi sopimuksen perusteella kyseessä oli huonommassa etuoikeusasemassa oleva sijoitus, joten sijoittajan riski ei ollut alhaisempi, sillä pääoma muodosti merkittävän osan koko ydinpääomasta (ajoittain yli 50 prosenttia). Tämän vuoksi oli huomattavasti todennäköisempää, että siirrettyä pääomaa käytettäisiin tappioiden kattamiseen. Näin ollen riskipreemion olisi pitänyt olla korkeampi. BdB toteaa lisäksi, että pankkivalvontalainsäädännön mukaan äänettömät osakkuudet voidaan hyväksyä ainoastaan ns. lower-tier-1 -pääomaksi. Baselin pankkivalvontakomitean vuonna 1998 Sydneyssä vahvistamien sääntöjen mukaan se voi tästä syystä muodostaa ainoastaan 15 prosenttia ydinpääomavaatimuksesta. Näin ollen tämän rajan ylittäviä äänettömiä osakkuuksia ei voida ottaa vastaan. Saksan mainitsemia määräämättömäksi ajaksi annettuja Deutsche Bankin arvopapereita ei sen mielestä voida käyttää vertailukohtana asianmukaiselle korvaukselle, sillä ne alittavat 15 prosentin rajan eivätkä olisi olleet vaihtoehtoja Helaballe loppuvuonna 1998.
(68)
Lisäksi osavaltio teki pääomasijoituksensa Helabaan siten, ettei sillä ollut itsellään vetäytymismahdollisuutta, joten sijoitus tehtiin määräämättömäksi ajaksi. Vaikka osakas ei voi vetää pois osuuttaan osakepääomasta, se voi kuitenkin vapaasti päättää myydä osakkeensa ja sijoittaa varansa muualle. Riippumatta oikeudellisesta muotoa koskevista yksityiskohdista, tässä tapauksessa tällaista siirtomahdollisuutta ei ollut, koska tämänsuuruiselle määräajaltaan rajoittamattomalle pääomasijoitukselle ei ollut käytännössä minkäänlaisia markkinoita. Sitä vastoin yksityiset sijoittajat jättävät yleensä itselleen vapauden vetää pääomansa yrityksestä heikkojen tulosten pitkittyessä, jotta varat voidaan sijoittaa jälleen tuottavammin. Yksityinen sijoittaja sitoutuisi pysyvästi riskipääomaan ainoastaan riskiä vastaavaa korkeaa tuottoa vastaan, jos silloinkaan.
(69)
Tässä valittu pääomasiirron muoto on näin ollen tavanomainen sijoitus osakepääomaan, josta markkinataloussijoittaja odottaisi vastaavaa tuottoa. Tässä ei varsinkaan riittäisi se, että sijoituksen määräajattomuus otetaan huomioon vain maksamalla preemio perustuotosta, joka on saatu vertaamalla sijoitusta määräaikaiseen äänettömään osakkuuteen.
(70)
Seuraavissa taulukoissa esitetään Helaban äänettömän osakkuuden ja muiden sijoitusajankohtana käytettävissä olleiden oman pääoman ehtoisten instrumenttien väliset olennaiset erot.
Äänetön osakkuus Helabassa
Osakepääoma
Äänetön osakkuus
Etuoikeutetut osakkeet
Voitto-osuustodistukset
Preferred shares -osakkeet
Saatavilla Saksan rahoitusmarkkinoilla vuonna 1998
Kyllä
Kyllä
Kyllä
Kyllä
Kyllä
Kyllä
Pankkivalvontasääntöjen mukainen luokitus
Ydinpääoma
Ydinpääoma
Tietyin ehdoin ja 15 %:n rajaan asti ydinpääomaa
Toissijainen pääoma
Toissijaista pääomaa tietyin ehdoin
Tietyin ehdoin ja 15 %:n rajaan asti toissijaista pääomaa
Osakepääoma
Äänetön osakkuus Helabassa
Äänetön osakkuus
Sopiva suurille sijoitusmäärille
Kyllä
Kyllä
Ei
Määräämätön juoksuaika
Kyllä
Kyllä
Ei
Sijoittajan vetäytymisoikeus puuttuu
Kyllä
Kyllä
Kyllä
Osallistuminen tappioihin
Kyllä
Kyllä
Kyllä
Luotonantajien takaisinmaksu maksukyvyttömyystilanteessa
Kyllä
Kyllä
Sisäisesti ei huonommassa etuoikeusasemassa osakepääomaan verrattuna
Kyllä
Takaisinmaksu ennen osakepääomaa
Voitto-osuuteen perustuva korvaus
Kyllä
Kyllä
Kyllä
Korvauksen puuttuessa ei osinkoa
Kyllä
Kyllä
Ei
Kumulatiiviset osingot mahdollisia
1.2. VEROVÄHENNYSKELPOISUUS
(71)
BdB epäilee, voidaanko Hessenin osavaltiolle maksettava voitto-osuus katsoa verovähennyskelpoiseksi toimintakuluksi. Sen mukaan on katsottava, että Hessenin osavaltio otti huomattavan liiketoimintariskin sijoittaessaan äänettömään osakkuuteen. Tästä on osoituksena pääomapanoksen suuruuden lisäksi vetäytymisoikeuden puute. Tämän liiketoimintariskin vuoksi on perusteltua katsoa, että kyse on atypische stille Gesellschaft -muotoisesta avoimesta yhtiöstä, äänetön osakkuus voidaan luokitella verotuksessa avoimen yhtiön omaksi pääomaksi eikä Helaba voi vähentää äänettömän yhtiömiehen voitto-osuutta toimintakuluistaan.
1.3. VÄHIMMÄISKORVAUS LANDESBANK-PANKKIIN TEHDYSTÄ OSAKEPÄÄOMASIJOITUKSESTA
(72)
BdB väittää, että kaikissa pääomasijoituksesta maksettavan riittävän korvauksen (tuoton) määritysmenetelmissä otetaan lähtökohdaksi riskitön tuotto, johon lisätään riskipreemio. Menetelmät perustuvat seuraavaan perusperiaatteeseen:
Riskisijoituksesta saatavan tuoton odotusarvo
= Riskitön tuotto + riskisijoituksen riskipreemio
(73)
BdB käyttää riskittömän tuoton määrittämisessä pitkäaikaisista valtionobligaatioista saatavaa tuottoa, sillä julkisten viranomaisten tai laitosten liikkeeseen laskemat kiinteätuottoiset arvopaperit ovat lähes riskittömiä tai täysin riskittömiä sijoituksia (13).
(74)
Riskipreemion laskemiseksi BdB määrittää ensiksi ns. markkinariskipreemion, eli osakkeiden ja valtionobligaatioiden pitkäaikaisen keskikoron välisen erotuksen. BdB päättelee Stehle-Hartmondin vuonna 1991 tekemän tutkimuksen perusteella, että pitkäaikainen markkinariskipreemio on Saksan osakemarkkinoilla 4,6 prosenttia.
(75)
Toisessa vaiheessa BdB määrittää Landesbank-pankkien beeta-arvon eli pankkikohtaisen riskipreemion, johon yleinen markkinariskipreemio mukautetaan. BdB ilmoittaa määrittäneensä beeta-arvon tilastollista menetelmää soveltaen. Tämä merkitsee, että beeta-arvo arvioidaan historiallisen tilastonäytteen perusteella. BdB päättelee, että beeta-arvo on kaikkien Landesbank-pankkien osalta kaikkina tarkasteltuina ajankohtina suurempi kuin yksi (14).
(76)
BdB:n laskelmien mukaan vähimmäiskorvaus osakepääomasijoituksesta Helabaan omaisuuserien siirron aikaan 31 päivänä joulukuuta 1998 olisi 11,66 prosenttia vuodessa.
1.4. TRANSAKTION ERITYISPIIRTEIDEN VUOKSI SOVELLETTAVAT KOROTUKSET JA VÄHENNYKSET
(77)
BdB huomauttaa, että yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on vahvistanut 4,2 prosentin vähennyksen, jonka komissio myönsi WestLB:tä koskevassa asiassa tehdyllä päätöksellään 12 prosentin vähimmäiskorvauksesta sillä perusteella, että Wfa:n omaisuuserät eivät olleet likvidejä. Se ei pidä perusteltuna poiketa menetelmästä tarkasteltavana olevassa asiassa, vaan likviditeettivähennys on syytä tehdä myös tässä asiassa. Heikon likviditeetin vuoksi tehtävän vähennyksen suuruus määritetään WestLB:tä koskevassa asiassa sovelletun menetelmän mukaisesti nettojälleenrahoituskustannusten perusteella (bruttojälleenrahoituskustannukset, joista vähennetään maksettu yhtiövero).
(78)
Helaban likviditeettivähennys on laskettava bruttojälleenrahoituskustannusten perusteella, jotka olivat 6,57 prosenttia vuodessa (vastaavat sijoitusajankohtana vuonna 1998 voimassa ollutta pitkäaikaista riskitöntä peruskorkoa). Kun tästä vähennetään kokonaisverokanta, tulokseksi saadaan nettorahoituskustannukset.
(79)
BdB:n käsityksen mukaan kyseisen pääomasiirron riskiä tavanomaiseen osakepääomasijoitukseen verrattuna lisäsi kolme tekijää. Siirrettävien omaisuuserien määrä oli poikkeuksellisen suuri, uusia osakkeita ei laskettu liikkeeseen ja äänioikeuksien lisäämisestä luovuttiin eikä sijoitus ollut siirtokelpoinen (ts. sijoittaja ei voinut vetää sijoittamaansa pääomaa yrityksestä milloin halusi). Näistä syistä BdB pitää WestLB:hen sovelletun menettelytavan mukaisesti myös tässä tapauksessa oikeutettuna korottaa korvausta preemiolla, joka on vähintään 1,5 prosenttia vuodessa.
1.5. PÄÄOMA JA KORVAUKSEN OSAT
(80)
BdB korostaa ensiksi, että laskettaessa riittävää korvausta Helaban tapauksessa olisi otettava huomioon koko määrä, joka hyväksyttiin ydinpääomaksi kilpailun piiriin kuuluvan liiketoiminnan laajentamiseen, eikä ainoastaan tosiasiassa käytetty tai käytettävissä oleva osa. Se perustelee väitettään sillä, että markkinataloussijoittaja ei suostuisi rajoittamaan korvaustaan vain todellisuudessa käytettyyn osaan. Yksityiselle sijoittajalle, joka ottaa riskin sijoituksensa menettämisestä, ei ole merkitystä sillä, käyttääkö luottolaitos saamansa pääoman todella liiketoimintansa laajentamiseen. Sijoittajan kannalta on enemminkin ratkaisevaa, että sijoittaja ei enää itse voi sijoittaa kyseistä summaa ja saada vastaavaa tuottoa.
(81)
Korvauksen laskemista vuosina 1998-2002 vuosittain nousevien erien perusteella ei voitu katsoa vähennysperusteeksi siksi, että siirrettyä pääomaa ei ollut jaettu osiin tai että yhtenä kokonaisuutena tehty sijoitus olisi rasittanut Helabaa. Vaikka pääomasijoitus ei ehkä olisikaan ollut tarpeen vakavaraisuusvaatimusten täyttämiseksi, se korotti kuitenkin huomattavasti Helaban oman pääoman määrää ja mahdollisti liiketoiminnan voimakkaan laajentamisen. Markkinataloussijoittaja vaatisi tästä syystä täyden korvauksen koko määrästä, koska se hyväksyttiin kokonaisuudessaan takuupääomaksi.
(82)
Komissio sovelsi WestLB:tä koskevassa päätöksessään takausprovisiota, joka oli 0,3 prosenttia vuodessa ja joka saatiin vertaamalla pääoman määrää takaukseen. Tätä takausprovisiota olisi perittävä myös siitä siirretyn ydinpääoman osasta, jota ei voitu käyttää liiketoiminnan laajentamiseen.
(83)
Korvauksen osiksi voidaan katsoa ainoastaan ns. takausprovisio ja preemio, joka perustui siihen, ettei sijoituksella ollut määräaikaa. Maksettua elinkeinoveroa, josta pääosa ei kertynyt lainkaan osavaltiolle vaan kunnalle, ei voida pitää osana korvausta. Kyse on lakisääteisestä kustannuksesta, joka liittyi verotilanteeseen riippumatta osapuolten aikeista.
(84)
Tuottoa ei myöskään maksettu Hessenin osavaltiolle, vaan se lisättiin pääomatuloveron vähentämisen jälkeen nettomääräisenä erityisrahastoon. Koska Helaba oli erityisrahaston (ainoa) omistaja, se maksoi käytännössä voittoa itselleen. Yksityinen sijoittaja ei olisi kuitenkaan hyväksynyt tätä korvaukseksi sijoituksestaan.
2. NORDRHEIN-WESFALENIN OSAVALTION JA WESTLB:N HUOMAUTUKSET
(85)
Saksa välitti 30 päivänä lokakuuta 2003 komissiolle huomautukset, joita Nordrhein-Westfalenin osavaltio ja WestLB olivat esittäneet menettelyn aloittamisesta 13 päivänä marraskuuta 2002 tehdystä komission päätöksestä. Osavaltio ja WestLB kiistivät huomautuksissaan komission kannan, jonka mukaan Landesbank-pankeille siirretty omaisuus voitaisiin rinnastaa osakepääomaan. Ne huomauttivat myös, että äänettömät osakkuudet ja määräämättömäksi ajaksi annetut arvopaperit (perpetuals) on hyväksytty Saksassa vuodesta 1991 ydinpääomaksi. Sijoituksesta maksettava korvaus ei perustu pankkivalvontalainsäädännön mukaiseen luokitteluun vaan määräytyy sijoituksen riskiprofiilin perusteella. Koska kyse oli huonommassa etuoikeusasemassa olevista omaisuuseristä, riskiprofiili oli verrattavissa ennemminkin äänettömien osakkuuksien tai määräämättömäksi ajaksi annettujen arvopapereiden kuin osakepääomasijoitusten riskiprofiiliin.
(86)
WestLB ei vastustanut sitä, että osakepääomasijoituksen vähimmäistuotto laskettaisiin CAPM-mallin perusteella. WestLB katsoi kuitenkin BdB:n määrittämät beeta-arvot (selvästi yli 1) liian suuriksi. Jos beetakerroin on yli yksi, se merkitsee, että yrityksen osakkeisiin kohdistuu huomattavasti kokonaismarkkinoita suurempi riski. Landesbank-pankkeihin liittyvä viranomaisten ylläpitovelvollisuus (Anstaltslast) ja takausvelvollisuus (Gewährträgerhaftung), joita ei asetettu tuolloin kyseenalaiseksi, takasivat kuitenkin sen, että kyseisiin pankkeihin kohdistuva sijoitusriski oli huomattavasti kokonaismarkkinariskiä pienempi.
(87)
Erityisesti Landesbank-pankkien tapauksessa oli lisäksi virhe ottaa lähtökohdaksi odotettavissa oleva tuotto ajankohtana, jona omaisuuserät siirrettiin Landesbank-pankeille. Vaikka tämän perusteen käyttö on yleensä järkevää, kun sovelletaan markkinataloussijoittajaa koskevaa periaatetta, tarkasteltavana olevassa tapauksessa se aiheutti sen, että lähtökohtana käytettiin vuoden 1991 tuotto-odotuksia. Se, että sijoittajan vuonna 2003 saama tuotto vastaisi vuoden 1991 tuotto-odotuksia, jotka olivat huomattavasti todellisuudessa saatua tuottoa optimistisemmat, on vastoin kaikkia talouden realiteetteja. Noin 12 prosentin tuotto-asteen jatkuva ja järjestelmällinen soveltaminen asetti Landesbank-pankit perusteettomasti epäedulliseen asemaan suhteessa niiden yksityisiin kilpailijoihin.
(88)
WestLB ja Nordrhein-Westfalenin osavaltio katsovat omaisuudensiirtojen epälikviydestä myönnettävän vähennyksen osalta, että perustuotosta on vähennettävä täysimääräisesti riskittömien valtionobligaatioiden korko. Omaisuudensiirto ei parantanut miltään osin Landesbank-pankkien maksukykyisyyttä. Verosäästöjen vähentäminen tästä ei ollut taloudellisesti perusteltua, sillä pääomamarkkinainstrumenteista maksettava korvaus ei riipu verotustilanteesta. Jos tämä pitäisi paikkansa, pääomamarkkinainstrumenttien hinta vaihtelisi aina verotustilanteen mukaan.
(89)
Lisäksi riskiä ja näin ollen korvausta supistavana tekijänä olisi otettava huomioon se, että pankin maksukykyisyydelle ei aiheutunut riskiä omaisuuserien epälikviydestä. Tämä olisi otettava huomioon vastaavansuuruisena vähennyksenä. Korvauksesta olisi tehtävä myös omistaja-asemaan perustuva vähennys, sillä sijoittaja, joka on jo osakkaana yrityksessä, arvioi lisäsijoitusta eri tavalla kuin uusi sijoittaja.
V. SAKSAN VIRANOMAISTEN VASTAUS BDB:N HUOMAUTUKSIIN
(90)
Saksan viranomaisten mukaan BdB ei ole pystynyt osoittamaan äänettömän osakkuuden olevan osakepääomasijoitus eikä herättämään epäilyjä siitä, oliko Hessenin osavaltiolle maksettu sovittu korvaus riittävä. Saksan mukaan kysymys ei ole valtiontuesta.
(91)
Saksa katsoo, että määritettäessä korvausta ei ole perusteltua käyttää apuna kuvitteellisesta osakepääomasijoituksesta maksettavaa korvausta. Hessenin osavaltio oli alusta alkaen siirtänyt asuntotuotannon erityisrahastonsa pankille äänettömänä osakkuutena. Kyseessä on yhtiö-, vero- ja pankkivalvontalainsäädännön mukaisesti määritelty rahoitusväline, joka poikkesi olennaisesti osakepääomasijoituksesta, josta osavaltio ei ollut kiinnostunut ja jota pankin osakkaat eivät edes hyväksyneet.
(92)
Toisaalta BdB jättää huomiotta osakepääoman ja äänettömän osakkuuden väliset merkittävät erot ja toisaalta se taas pyrkii löytämään eroja tavanomaisen äänettömän osakkuuden ja Hessenin osavaltion äänettömän osakkuuden välillä, vaikka eroja ei ole.
(93)
BdB väittää etenkin, että äänettömät osakkuudet sijoitettiin vain määräajaksi tai niistä voitiin vetäytyä ja siksi ne voitiin Baselin pankkivalvontakomitean periaatteiden mukaan hyväksyä luottolaitoksen ydinpääomaksi vain 15 prosenttiin asti koko ydinpääomasta. Koska Hessenin osavaltion äänetön osakkuus Helabaan oli pysyvä, se ei kuulunut 15 prosentin raja-arvon soveltamisalaan eikä näin ollen ollut tavanomainen äänetön osakkuus vaan käyttötarkoitukseltaan osakepääomaa, korvauksen määrittämisessä on BdB:n mukaan käytettävä vertailukohtana osakepääomasijoituksia muiden äänettömien osakkuuksien tai muiden innovatiivisten pääomainstrumenttien sijaan.
(94)
Tämä BdB:n perusväittämä on kuitenkin Saksan viranomaisten mukaan virheellinen monestakin syystä. Esimerkiksi määräaikaisuus tai vetäytymisoikeus eivät ole yhtiöoikeuden eivätkä pankkivalvontalainsäädännön mukaan äänettömän osakkuuden pakollisia ja välttämättömiä tunnusmerkkejä. Toisaalta osakepääoma voi olla määräaikaista ja siihenkin voi liittyä vetäytymisoikeus. Saksan yhtiöoikeuden mukaan kaikki yritykset voidaan perustaa määräajaksi niiden oikeudellisesta muodosta riippumatta tai osapuolet voivat sopia pääomasijoitusta koskevasta vetäytymisoikeudesta. Tämä ei Saksan pankkivalvontalainsäädännön mukaan estä sitä, että sijoitus voidaan hyväksyä ydinpääomaksi.
(95)
BdB on Saksan mukaan myös väärässä väittäessään, että kansainvälisten pankkivalvontasääntöjen mukaista, ydinpääomaksi hyväksymistä koskevaa 15 prosentin rajaa ei olisi Baselin pankkivalvontakomitean Sydneyssä vahvistamien sääntöjen mukaan ja sääntöihin perustuvan valvontaviranomaisten käytännön mukaan sovellettu määräajaltaan rajoittamattomiin pääomainstrumentteihin, joista ainoastaan liikkeeseenlaskija (muttei sijoittaja) voi vetäytyä. Lisäksi Saksan pankkivalvontaviranomaisten toimintakäytäntö perustuu nykyisin oletukseen, jonka mukaan pääomasijoitus tehdään aina vähintään 30 vuodeksi ja sijoittajalle asetettiin nimenomaisesti ”pysyvä” kielto vetäytyä sijoituksestaan. Tämän vuoksi se ei kuulu 15 prosentin rajan soveltamisalaan. Myös tämä osoittaa viranomaisten mukaan, että ero määräämättömäksi ajaksi tehdystä ja määräaikaisesta pääomasijoituksesta maksettavan korvauksen välillä ei ole läheskään niin suuri kuin BdB väittää. Kun tarkastellaan riittävää korvausta, näillä seikoilla ei voida Saksan mukaan perustella tai oikeuttaa sitä, että äänetön osakkuus tulkittaisiin osakepääomaksi.
(96)
Vain muutama kuukausi Helaban jälkeen Deutsche Bank hankki pääomamarkkinoilta määräämättömäksi ajaksi tehdyn pääomasijoituksen ns. määräämättömäksi ajaksi annettujen arvopapereiden muodossa. Toisin kuin BdB väittää, 15 prosentin rajaa ei komissiolle toimitetun sanomalehtiartikkelin perusteella sovellettu, sillä osapuolet eivät olleet sopineet korkotason korotuksesta siltä varalta, että pankki ei käyttäisikään vetäytymisoikeuttaan (korotusehto puuttui). Deutsche Bankin määräämättömäksi ajaksi annetut arvopaperit eivät olleet mitenkään poikkeuksellisia, sillä tämän jälkeen monet muut luottolaitokset hankkivat määräajaltaan rajoittamattomia pääomasijoituksia markkinoilta. Saksa mainitsee näistä esimerkkejä. Yksittäiset liikkeeseenlaskut, joiden volyymit vaihtelivat suuren kysynnän mukaan 150 miljoonasta eurosta yli 2 miljardiin euroon, eivät tuottaneet läheskään yhtä paljon kuin osakepääoma. Korvaukset olivat useimmiten 110-290 peruspistettä yli mid-swaps -koron. Vuonna 1999 markkinoilla ei Saksan mukaan enää tehty ratkaisevaa eroa määräaikaisten ja määräajattomien pääomainstrumenttien välillä eikä sen suhteen, jäivätkö liikkeeseenlaskun tulot alle 15 prosentin rajan vai eivät.
(97)
Saksan mukaan myöskään BdB:n mainitsemat valikoivat kriteerit eivät pidä paikkaansa. BdB:n mukaan ne kuvasivat toisaalta osakepääoman ja Hessenin osavaltion äänettömän osakkuuden välisiä yhteneväisyyksiä ja toisaalta kyseisen äänettömän osakkuuden ja tavanomaisten äänettömien osakkuuksien välisiä eroja. Saksan mukaan BdB ei ottanut ensiksikään huomioon sitä, kuinka pitkälti äänettömien osakkuuksien muoto voitiin määrittää osapuolten välisellä sopimuksella, eikä toiseksi niitä tekijöitä, jotka muodostivat olennaiset ja väistämättömät erot osakepääoman ja äänettömän osakkuuden välillä.
(98)
Osakepääoma ei tuota korkoa, vaan antaa oikeuden osinkoon, joka ei riipu pelkästään voitosta vaan ennen kaikkea voitto-osuudesta. Äänettömästä osakkuudesta maksettava korvaus riippuu sitä vastoin ainoastaan voitosta. Sopimuspuolet sopivat keskenään, maksetaanko äänettömästä osakkuudesta osinkoa, eikä se kuulu millään muotoa tavanomaisen äänettömän osakkuuden ominaispiirteisiin. […]:ssa mainitaan kuitenkin KWG-lain 10 § :n 4 momentissa erikseen äänettömille osakkuuksille säädetty ominainen huonompi etuoikeusasema, kun tappioita aiheutuu. Tulevat voitot käytetään ensin korottamaan pääomasijoitus uudelleen entiselle tasolleen (15).
(99)
Väite siitä, että erittäin suurten volyymien tapauksessa käytettävissä olisi ainoastaan osakepääoma eikä tavanomainen äänetön osakkuus, on Saksan mukaan ristiriitainen, kun tarkastellaan sellaisten äänettömien osakkuuksien suuruusluokkaa, joita yksityiset luottolaitokset hankkivat pääomamarkkinoilta vuosina 1998-1999, kuten nykyäänkin. Nämä osakkuudet ulottuivat noin 1 miljardiin euroon asti. Suhteellisesti tarkasteltuna jokainen jopa 15 prosentin rajan ylittävä äänetön osakkuus hyväksyttiin ydinpääomaksi, jos se täytti Baselin pankkivalvontakomitean vaatimukset ja noudatti saksalaisten valvontaviranomaisten kyseisten vaatimusten perusteella asettamia käytännön edellytyksiä.
(100)
Ajankohtainen esimerkki mahdollisuudesta ylittää 15 prosentin raja on BdB:n jäsenistöön kuuluva rahoituslaitos Deutsche Bank ja sen 2 päivänä joulukuuta 2003 toteuttama pääomatoimenpide. Kyse on yksityisen sijoittajan tekemästä yhteensä 300 miljoonan euron äänettömästä osakkuudesta, jolle ei ollut asetettu määräaikaa (ns. perpetual) (16). Tämä osoittaa jälleen, kuinka likvidit ja läpinäkyvät saksalaisista pankeista hankittujen äänettömien osakkuuksien markkinat olivat myös suurten volyymien osalta. Lisäksi toimenpiteelle sovittu 0,99 prosentin takauspreemio osoittaa, että Hessenin osavaltion äänettömästä osakkuudesta Helaban kanssa sopima korvaus on laskettu markkinaehdoin ja markkinahintaan.
(101)
Saksa toimitti komission pyynnöstä taulukon, joka kuvaa äänettömien osakkuuksien ja muiden hybridien pääomainstrumenttien kehitystä suurissa yksityissektorin pankeissa vuosina 1998-2003. Saksan mukaan taulukosta käy selvästi ilmi, että kyseiset rahoituslaitokset ovat myös hankkineet hybridiä ydinpääomaa yli pankkivalvontalainsäädännön mukaisen 15 prosentin rajan, sillä näiden pääomainstrumenttien osuus koko ydinpääomasta on yli 15 prosenttia (17):
[Pankki A]
[Pankki B]
[Pankki C]
Hybridit ydinpääoma-instrumentit (äänet. osakkuuden osuus) (milj. €)
Ydinpääoma (milj. €)
Hybri-din ydinpääoman osuus (%)
Hybridit ydinpääoma-instrumentit (milj. €)
Ydinpääoma (milj. €)
Hybri-din ydinpääoman osuus (%)
Hybridit ydinpääoma-instrumentit (milj. €)
Ydinpääoma (mrd. €)
Hybri-din ydinpääoman osuus (%) (18)
1998
612
(612)
15 978
4 %
-
10 623
-
614
13,0
5 %
1999
3,096
(713)
17 338
18 %
1 495
12 908
12 %
1 937
14,6
13 %
2000
3,275
(768)
21 575
15 %
1 574
12 046
13 %
2 014
21,3
9 %
2001
3,404
(811)
24 803
14 %
1 923
11 542
17 %
3 650
21,7
17 %
2002
2,973
(686)
22 742
13 %
1 732
8 572
20 %
4 164
19,1
22 %
2003
3,859 (19)
(572)
21 618
18 %
1 561
7 339
21 %
4 076
14,4
28 %
(102)
Toisin kuin BdB väittää, sekä Hessenin osavaltion äänetön osakkuus että pääomamarkkinoilta hankitut äänettömät osakkuudet on Saksan mukaan maksettava takaisin maksukyvyttömyystilanteessa ennen osakepääomaa, eli kyseinen osakkuus on paremmassa etuoikeusasemassa kuin osakepääoma. Toisin kuin BdB esittää, Hessenin osavaltio saisi muiden äänettömien osakkuuksien hankkijoiden tavoin tietyn osuuden takaisin maksukyvyttömyystilanteessa. Osakkaat eivät saisi tällaista osuutta, joten kyseessä on osakepääomasijoitusta alhaisempi riski.
(103)
Äänetön osakkuus eroaa Saksan mukaan olennaisesti osakepääomasta siinä, että äänettömän osakkuuden hankkijalla ei ole osuutta yrityksen varoista eikä myöskään äänivaltaa. BdB ei ottanut tätä huomioon korvauksen määrityksessä vaan katsoi, että tästä olisi myös maksettava preemiota. Saksan mukaan markkinoilla ei kuitenkaan noudateta tätä menettelytapaa.
(104)
BdB:n epäilyt korvauksen verovähennyskelpoisuudesta ovat viranomaisten mukaan myös perusteettomia. Hessenin osavaltio ei ole ottanut avoimen yhtiön yhtiömieheltä edellytettyä liiketoimintariskiä eikä tehnyt tarvittavaa liiketoiminta-aloitetta. Hessenin osavaltio osallistui - kuten äänettömän osakkuuden hankkijat yleensä - äänettömän osakkuuden hankkimista koskevan sopimuksen perusteella Helaban juokseviin voittoihin ja tappioihin muttei sen piilovarauksiin, liikearvoon eikä arvonnousuun. Äänettömän osakkuuden hankkija saa varansa takaisin osakkuuden päättyessä. Hessenin osavaltio ei voi käyttää avoimen yhtiön yhtiömiehelle kuuluvia oikeuksia kuten äänivaltaa, määräysvaltaa ja veto-oikeutta tai BGB-lain 716 §:n 1 momentin mukaista osakkaan määräysvaltaa. Lisäksi Hessenin ja Thüringenin osavaltioiden välinen sopimus yhteisen Sparkasse-organisaation perustamisesta ei anna Helaballe mahdollisuutta hyväksyä tällaista yhtiömiestä. Koska kyse ei ole avoimesta yhtiöstä, rahoitusalan viranomaiset hyväksyivät heti Hessenin osavaltiolle maksetun korvauksen verovähennyskelpoisuuden.
(105)
Pääomasijoitus kirjattiin myös taseeseen eri tavoin. Osakepääomaa tuetaan taseen voitoista (aktiivan ja passiivan erotus) yhtiökokouksen päätöksen perusteella. Hessenin osavaltion äänettömän osakkuuden tapauksessa korvaus supistaa pankin liiketoiminnan tulosta rasittamalla nettokorkotuloja (korvaus kuului korkomenoihin) eikä sitä maksettu voitoista. Näin ollen sen maksu ei edellyttänyt osakkaiden päätöstä. Tämä äänettömään osakkuuteen sovellettu pakollinen taseeseenkirjausmenetelmä supistaa menojen ja tulojen suhdetta ja oman pääoman tuottoa taseessa.
(106)
Toisin kuin BdB väittää, markkinataloussijoittaja hyväksyisi Saksan mukaan korvauksensa laskentaperustan rajaamisen liiketoiminnan laajentamiseen tosiasiassa käytettyyn määrään eikä vaatisi ylimenevästä osasta 0,3 prosentin korvausta, kuten WestLB:tä koskevassa komission päätöksessä tehtiin. Koska Helaba oli jo alun pitäen ilmoittanut rajoitetut vaatimuksensa, kukaan toinen sijoittaja ei olisi päässyt Hessenin osavaltiota parempaan neuvottelutulokseen.
(107)
Riittävää korvaustasoa tarkasteltaessa BdB:n perustelut ovat Saksan mukaan jo lähtökohtaisesti virheellisiä. Perusteena voidaan käyttää kyseisenä ajankohtana markkinoilla sovittua korvausta, jota maksettiin vertailukelpoisista äänettömistä osakkuuksista luottolaitoksiin. Erot eri äänettömien osakkuuksien muodossa ja ne hankkivien luottolaitosten luottoluokituksessa on myös otettava huomioon korvausten vertailussa niihin sovellettavina korotuksina ja vähennyksinä. Lähtökohtana ei voida käyttää kuvitteellisesta osakepääomasijoituksesta maksettavaa korvausta.
(108)
Lisäksi BdB sovelsi osakepääomasijoitusten tuottoon virheellistä määritysmenetelmää. Määritettäessä beeta-arvoa Landesbank-pankkia ei olisi pitänyt asettaa samalle tasolle ns. keskimääräistä suuremman järjestelmäriskin luottolaitosten kanssa. Oikeammin niitä olisi pitänyt verrata selkeästi määriteltyyn pörssissä noteerattujen pankkien eli ns. CDAX-pankkien ryhmään. Suuri osa Helaban tase-eristä koostui alhaisen riskin saatavista paikallisviranomaisilta, muilta pankeilta ja kiinteistökiinnityssaatavista. Riippumaton asiantuntija oli 1 päivänä tammikuuta 1999 tarkastellut puolueettoman yritysanalyysin yhteydessä seitsemää luottolaitosta, joilla oli samankaltainen operatiiviseen riskiin, liiketoiminnan laajuuteen, asiakaskunnan rakenteeseen ja yrityksen kokoon perustuva riskirakenne. Asiantuntijan mukaan luottolaitosten keskimääräinen beeta-arvo oli […] eli selvästi alle yksi. Asiantuntija käytti lähtökohtana riskitöntä 5,0 prosentin pitkää tuottoa ja 6,0 prosentin pitkää korkoa. Näiden perusteella oman pääoman kulut olivat […] prosenttia 1 päivänä tammikuuta 1999. BdB:n esitti, että 31 päivänä joulukuuta 1998 Helaban oman pääoman tuotto olisi ollut 11,6 prosenttia. Tämä perustuu kuitenkin aivan liian korkeaan beeta-arvoon ja historiallisiin tietoihin, jotka eivät olleet enää ajantasaisia. Korkotaso on muuttunut tuntuvasti viime vuosikymmenellä, ja BdB:n kommentit inflaatiosta ja inflaatio-odotuksista eivät ole Saksan mukaan ymmärrettäviä tässä yhteydessä.
(109)
Lisäksi äänettömän osakkuuden juoksuajaksi sovittua korvausta voidaan verrata ainoastaan osakepääoman eri aikoina vaihtelevaan tuottoon eikä esimerkiksi yrityksen osakepääoman tuottoon sijoitusajankohtana. Kukaan ei olisi taannut pankin osakkaalle vuotta 1998 vastaavaa oman pääoman tuottoa ja poistanut näin tuottovaihteluiden riskin.
(110)
BdB:n käsitykset jälleenrahoituskustannuksista myönnettävästä vähennyksestä eivät ole Saksan mukaan perusteltuja. Nettojälleenrahoituskustannuksiin voidaan vedota vain silloin, kun teoreettinen tai todellinen vero vähennetään myös yksityissektorin luottolaitosten pääomamarkkinoilta hankkimista vertailukelpoisista äänettömistä osuuksista maksamasta vertailukelpoisesta korvauksesta. Pääomamarkkinoilta hankittujen pääomasijoitusten osalta mainitaan yleensä kokonaiskorvauksen sijaan vain preemio, joka vastaa vaihtuvakorkoisten instrumenttien ja apporttien tapauksessa takauspreemiota. Hessenin osavaltion äänettömästä osakkuudesta maksettua korvausta voidaan näin ollen verrata suoraan markkinoilla maksettuihin korvauksiin. Saksan mukaan on siis turhaa soveltaa hypoteettisesta sijoituksesta maksettavaa hypoteettista kokonaiskorvausta, josta oli vielä vähennettävä jälleenrahoituskustannukset. Se myös tekee määrittämisestä huomattavasti epävarmempaa, sillä arvioituja määriä on käytettävä monessa eri vaiheessa.
(111)
Toisin kuin BdB väittää, korvauksen korottamiselle ei ole perustetta. BdB ei ole osoittanut empiirisesti, että markkinoilla olisi maksettu preemiota poikkeuksellisen suuresta pääomasijoituksesta. Yksityissektorin luottolaitoksiin tehdyt vastaavat pääomasijoitukset eivät ole osoittaneet, että sijoitetun määrän ja korvauksen välillä olisi yhteys. Ennemminkin osavaltion on pitänyt hyväksyä porrastusmenetelmän käyttö, koska Helaba ei pystynyt aluksi käyttämään erityisrahastoa jakamattomana kokonaisuutena. Yksikään sijoittaja ei olisi pystynyt hankkimaan markkinoilla välitöntä korvausta koko summalle ja lisäksi preemiota.
(112)
Myöskään ajatusta siitä, että osakepääomasijoituksessa äänioikeudettomuudesta olisi maksettava ylimääräistä korvausta, ei voida siirtää äänettömään osakkuuteen. Äänettömän osakkuuden hankkijalla ei ole lainsäädännön mukaan äänivaltaa, eivätkä markkinat tarjoa minkäänlaista korvausta siitä, että tällaisen sijoituksen tekijä luopuu vaikutusmahdollisuuksistaan.
(113)
Periaatteessa on Saksan mukaan totta, että markkinataloussijoittaja vaati parempaa tuottoa sijoituksensa siirtokelpoisuuden puuttumisen vuoksi. Tämän vuoksi Hessenin osavaltion äänettömän osakkuuden siirtokelpoisuuden puute - verrattuna voitonjakoon oikeuttavaan pääomaan - on otettu huomioon transaktiota koskevissa neuvotteluissa. Sopimuspuolet ovat ottaneet niin ikään huomioon pääomasijoituksen rajoittamattoman juoksuajan ja sopineet korottavansa korvausta preemiolla, joka on 0,20 prosenttia vuodessa. Yksityinen sijoittaja olisi kuitenkin ottanut huomioon, että pääomasijoitusta ei hankittu käteisvarojen vuoksi vaan kyseessä oli suuri yhtenä kokonaisuutena säilytettävä erityisrahasto, jonka käyttötarkoitus oli sidottu, ja joka voitiin sijoittaa vain apporttina. Vaikka BdB toteaa, että tämäntyyppisille sijoituksille ei käytännössä ollut markkinoita, tämä ei liittynyt pelkästään jälleensijoittamiseen (siirtokelpoisuus) vaan myös alkuperäiseen sijoittamiseen. Ei ole realistista katsoa, että yksityinen sijoittaja olisi tämän perusteella vaatinut tai saanut vielä korkeamman preemion kuin määräajattomuudesta korvaukseksi sovittu 0,20 prosenttia vuodessa. BdB ei ole myöskään esittänyt tarkempia selvityksiä tai perusteluja asiasta.
(114)
Markkinavertailussa on lisäksi otettava huomioon elinkeinoveron vaikutus, toisin kuin BdB väittää. Yleensä äänettömiä osakkuuksia luottolaitoksiin tekevät yhteisösijoittajat, joiden on itsensä maksettava elinkeinoveroa saamastaan korvauksesta. Osavaltio on sen sijaan vapautettu elinkeinoverosta ja tyytyi tämän vuoksi vastaavasti alhaisempaan korvaukseen. Osavaltion verovapauden vuoksi maksuvelvollisuus siirtyy pankille, ja sen on puolestaan maksettava elinkeinovero. Sillä ei ole merkitystä, maksetaanko vero osavaltiolle vai kunnalle, eikä liioin sillä, että elinkeinovero määräytyy verotettavan tulon perusteella (yleensä korvauksen saajan verotettavan tulon perusteella, mutta tässä tapauksessa pankin tulon perusteella), niin kauan kuin pankilla on ylipäänsä tuloja. Jos se sitä vastoin tekee tappiota, sen ei tarvitse maksaa elinkeinoveroa eikä korvausta pääomasijoituksesta.
(115)
Toisin kuin BdB väittää, Helaba ei maksanut myöskään korvausta itselleen. Hessenin osavaltion päätöksen mukaan erityisrahaston tuloista verojen jälkeen jäävä voitto ei kasvata yleistä talousarviota, vaan se on samalla tavoin sidottu käyttötarkoitukseen ja käytetään vahvistamaan tuettua asuntotuotantoa. Saksan mukaan kyse on Helaban osavaltiolle maksamien varojen käytöstä.
VI. TOIMENPITEEN ARVIOINTI
1. EY:N PERUSTAMISSOPIMUKSEN 87 ARTIKLAN 1 KOHDASSA TARKOITETTU VALTIONTUKI
(116)
EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa määrätään, että jollei perustamissopimuksessa toisin määrätä, jäsenvaltion myöntämä taikka valtion varoista muodossa tai toisessa myönnetty tuki, joka vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua suosimalla jotakin yritystä tai tuotannonalaa, ei sovellu yhteismarkkinoille, siltä osin kuin se vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.
1.1. VALTION VARAT
(117)
Äänettömällä osakkuudella Hessenin osavaltio toteutti varojensiirron, jossa julkinen asuntotuotannon erityisrahasto siirrettiin Helaballe sen pääoman lisäämiseksi. Samalla Hessenin osavaltio tavoitteli myös lisätuloja. Riippumatta siitä, että tuotto näistä saatavista käytettiin edelleen erityisrahaston kartuttamiseen ja se palveli näin ollen yleistä etua, omaisuuserät hyväksyttiin pankkivalvontalainsäädännön nojalla ja näin muiden luottolaitosten kanssa kilpaileva Helaban voi käyttää niitä takaustarkoituksiin. Tämän vuoksi Helaballe siirrettiin valtion varoja.
1.2. TIETYN YRITYKSEN SUOSIMINEN
(118)
Tutkiessaan, suosiiko valtion varojen siirto julkiselle yritykselle kyseistä yritystä ja onko toimenpiteessä sen vuoksi kyse perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitetusta valtiontuesta, komissio soveltaa markkinataloussijoittajaa koskevaa periaatetta. Yhteisöjen tuomioistuin ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ovat hyväksyneet periaatteen ja myös kehittäneet sitä edelleen lukuisissa oikeustapauksissa, ja erityisesti käsiteltävänä olevan tapauksen kannalta merkityksellisessä WestLB:tä koskevassa tuomiossa (20).
a) Markkinataloussijoittajaa Koskeva Periaate
(119)
Kyseisen periaatteen mukaisesti yrityksen suosimiseksi ei katsota pääoman asettamista yrityksen käyttöön ehdoilla, joilla ”tavanomaisissa markkinatalouden olosuhteissa toimiva yksityinen sijoittaja olisi valmis sijoittamaan varoja yksityiseen yritykseen” (21). Sitä vastoin yritystä suositaan EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla, jos ehdotettu korvausjärjestely ja/tai yrityksen taloudellinen asema ovat sellaisia, ettei sijoituksesta voida odottaa tavanomaista tuottoa kohtuullisen ajan kuluessa.
(120)
Markkinataloussijoittajaa koskevaa periaatetta on sovellettava samalla tavoin kaikkiin julkisiin yrityksiin riippumatta siitä, tuottaako niiden toiminta voittoa vai tappiota. Tämä komissio kanta on vahvistettu ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen WestLB:tä koskevassa tuomiossa (22).
(121)
Tästä seuraa, että keskeinen kysymys tätä asiaa tarkasteltaessa on se, olisiko markkinataloussijoittaja siirtänyt Helabaan pääomaa, jolla on samat ominaisuudet kuin Hessenin osavaltion erityisrahastolla, ja suostunut siihen samoin ehdoin (erityisesti sijoituksen tuottoa koskevin ehdoin).
b) Sijoitetun pääoman oikeudellinen ja taloudellinen luokittelu
(122)
Hessenin osavaltio siirsi äänettömänä osakkuutena Helabaan 31 päivänä joulukuuta 1998 erityisrahaston, jonka nimellisarvoinen lainakanta oli osavaltion osuuden perusteella 6,026 miljardia Saksan markkaa (3,081 miljardia euroa) ja jonka nykyarvoksi asiantuntija arvioi 2,473 miljardia Saksan markkaa (1,264 miljardia euroa). Kuten edellä todettiin, BAKred hyväksyi nämä omaisuuserät täysimääräisesti pankkivalvontalainsäädännön mukaiseksi peruspääomaksi. Ainoastaan vuosittain vaihteleva vähäinen osuus edellytettiin käytettäväksi asuntotuotannon tukemiseen. Helaba käytti tätä taseeseen kirjattua äänettömän osakkuuden osaa vain takaustarkoituksiin. Pääosa loppusummasta jäi Helaballe käytettäväksi kilpailun piiriin kuuluvassa liiketoiminnassaan ja sen laajentamisessa.
(123)
Kuten WestLB:tä koskevassa asiassa meneteltiin, komissio on määrittänyt erityisrahastosta maksettavan riittävän korvauksen sen perusteella, mikä sen kaupallinen hyöty oli Helaballe. Kuten edellä todettiin, lähtökohtana markkinoilla tavanomaisen korvauksen määrittämisessä on pääasiassa korvaus, jonka markkinataloussijoittaja vaatisi tarjotessaan pankin käyttöön tämäntyyppistä oman pääoman ehtoista rahoitusta.
(124)
Kantelija toteaa, että Helaban käyttöön asetetussa pääomassa on kyse - kuten WfA:n omaisuudensiirrossa WestLB:lle - osakepääomaa vastaavasta sijoituksesta. Saksa kiistää puolestaan sijoituksen vastaavan osakepääomaa. Pääoma on Saksan mukaan äänetön osakkuus, mikä vaikuttaa siitä maksettavan korvauksen määrään.
(125)
Saksa, Helaba ja kantelija ovat samaa mieltä siitä, että Hessenin osavaltion äänettömään osakkuuteen sisältyvä asuntotuotannon erityisrahasto on ydinpääomaa. BAKred hyväksyi erityisrahaston osaksi ydinpääomaa (ensisijaiset omat varat) ja tämän vuoksi sitä voidaan verrata vain oman pääoman ehtoisiin instrumentteihin, jotka hyväksyttiin ydinpääomaksi Saksassa kyseisenä vuonna ja jotka olivat Helaban käytettävissä kyseisenä ajankohtana erityisesti tämän suuruusluokan sijoituksiin, jotka muodostivat selvästi yli 15 prosenttia ydinpääomasta.
(126)
Komissio on tältä osin samaa mieltä menettelyn osapuolten kanssa. Se ilmoitti jo vuonna 1999 WestLB:tä koskevassa asiassa tehdyssä päätöksessään (päätös 2000/392/EY, johdanto-osan 199 kappale), että määritettäessä riittävää korvausta siirretylle pääomalle ydinpääomaksi hyväksyttyjä Wfa-omaisuuseriä ei voida verrata sellaisiin oman pääoman ehtoisiin instrumentteihin, joita voitiin käyttää ainoastaan toissijaisina omina varoina (kuten voitto-osuustodistukset ja äänioikeudettomat etuoikeutetut osakkeet). Yritys hyötyy ydinpääomasta paljon enemmän, sillä se voi hankkia vastaavan määrän toissijaisia omia varoja (esim. voitto-osuustodistuksia) ja kasvattaa näin käytettävissään olevien omien varojen määrää. Jotta käyttöön asetettu pääoma voidaan luokitella peruspääomaksi, siihen on kohdistuttava korkeampi riski. Tästä seuraa periaatteessa, että tällaisesta instrumentista maksetaan markkinoilla myös suurempaa korvausta. Lähtökohtaisesti voidaan todeta, ettei näitä varoja voida pitää vertailukelpoisina toissijaisten omien varojen kanssa, joita voidaan käyttää liiketoiminnan laajentamiseen vain rajoitetussa laajuudessa.
(127)
BdB:n mukaan Helaban saattoi kuitenkin käyttää sijoitustoimintaan todellisuudessa ainoastaan erät, jotka olivat oikeudelliselta muodoltaan osakepääomaa. Saksan käsityksen mukaan toinen mahdollinen oikeudellinen muoto oli määräämättömäksi ajaksi hankittu äänetön osakkuus (perpetual), joka noudatti KWG-lain 10 §:n 4 momentin vaatimuksia ja Baselin pankkivalvontakomitean (Basel Committee on Banking Supervision, Bank for International Settlements) Sydneyssä vahvistamia sääntöjä, joihin Saksan pankkivalvontaviranomaisten (BAKred) päätöksentekokäytäntö perustui. Hessenin osavaltion ja Helaban välisen sopimuksen kohteena oli näin ollen oikeudelliselta muodoltaan äänetön osakkuus, jonka määräaikaa ei ollut rajoitettu. Tämän oikeudellisen muodon hyväksyivät sekä toimivaltainen pankkivalvontaviranomainen eli BAKred että toimivaltaiset veroviranomaiset.
(128)
Komission mukaan Saksa on osoittanut riittävällä tavalla, että BdB:n väitteet eivät ole perusteltuja. BdB mainitsi, että Hessenin osavaltion äänettömässä osakkuudessa käytettiin väärin tavanomaisen äänettömän osakkuuden oikeudellista muotoa. Taloudellisesti tarkasteltuna äänettömällä osakkuudella oli niin monia yhteneväisyyksiä osakepääoman kanssa, että sijoittaja olisi sen mukaan vaatinut itselleen osakepääomasta maksettavaa korvausta vastaavaa korkoa.
(129)
Komissio toteaa aluksi, että Hessenin osavaltion ja Helaban välillä tehtiin sopimus nimenomaan äänettömästä osakkuudesta ja myös toimivaltaiset Saksan viranomaiset hyväksyivät toimenpiteen oikeudellisen muodon. Jotta voitaisiin katsoa, että kyseessä on oikeudellisen muodon väärinkäyttö, olisi osoitettava aukottomasti, että toimivaltaiset saksalaiset viranomaiset ovat virheellisesti hyväksyneet Hessenin osavaltion toimenpiteen äänettömäksi osakkuudeksi. Tästä ei kuitenkaan ole todisteita. Tämän vuoksi komissio on tältä osin samaa mieltä Saksan viranomaisten kanssa siitä, että äänettömän osakkuuden määräaikaisuus tai peruutettavuus ei ole yhtiöoikeuden eikä pankkivalvontalainsäädännön mukaan välttämätön ominaisuus toimenpiteelle, jotta äänetön osakkuus hyväksyttäisiin osaksi ydinpääomaa KWG-lain 10 §:n 4 momentin nojalla. Lisäksi komissio tulkitsee Baselin pankkivalvontakomitean lokakuussa 1998 Sydneyssä antamia ohjeita siten, että niissä asetetaan ydinpääomaksi hyväksymistä koskeva 15 prosentin raja vain tietyille määräaikaisille innovatiivisille pääomainstrumenteille. Ohjeista ei sitä vastoin seuraa, että juoksuajaltaan määräämättömiä innovatiivisia pääomainstrumentteja ei hyväksyttäisi lainkaan ydinpääomaksi ja että ne kuuluisivat niin ikään tämän rajan soveltamisalaan. Juoksuajaltaan määräämättömien innovatiivisten pääomainstrumenttien käyttöä ydinpääomana yli 15 prosentin rajan osoittaa käytännössä yksityissektorin pankkien toiminta myös viime vuosina, kuten Saksa laajasti osoittaa.
(130)
Komissio ei myöskään pidä BdB:n esittämiä valikoivia perusteita riittävän vakuuttavina. Riskianalyysin perusteella Hessenin osavaltion äänetön osakkuus muistuttaa ennemminkin tavanomaista äänetöntä osakkuutta kuin osakepääomaa. Komissio yhtyy myös tältä osin Saksan käsitykseen.
(131)
Komission mielestä tässä yhteydessä on olennaista, että sekä Hessenin osavaltion äänetön osakkuus että muut pääomamarkkinoilta hankitut tavanomaiset ts. määräaikaiset äänettömät osakkuudet on maksukyvyttömyystilanteessa maksettava takaisin ennen osakepääomaa. Tällöin sijoittaja saa tietyn osuuden konkurssipesästä, kun taas osakepääomasijoituksen tehnyt ei saa mitään. Saksa on toimittanut oikeudellisen asiantuntijan lausunnon, jossa todetaan, että sopimuksen mukaan Hessenin osavaltion äänetön osakkuus maksetaan selvitystilan tai konkurssin yhteydessä - ellei sitä ole tappioiden kattamiseksi vähennetty tai käytetty kokonaan - jäljellä olevista varoista ennen osakepääomaa.
(132)
Lisäksi niin kauan kun yrityksen toiminta ei ole tappiollista, sekä Hessenin osavaltio että määräaikaisen äänettömän osakkuuden hankkija saavat sovitun korvauksen kokonaisuudessaan. Osakepääomaan sijoittanut voi sen sijaan vaatia maksettavaksi ainoastaan voittoon suhteutettua osinkoa. Myös tässä suhteessa Hessenin osavaltion äänetön osakkuus on KWG-lain 10 §:n 4 momentissa tarkoitettu tyypillinen äänetön osakkuus (typische Stille Einlage).
(133)
Komissio ei lisäksi pidä vakuuttavana BdB:n käsitystä, että äänetön osakkuus vastaisi osakepääomaa jo siksi, että sen myötä Helaban ydinpääomaa oli korotettu pitkällä aikavälillä lähes 50 prosenttia. Tässä olisi aluksi otettava huomioon Hessenin osavaltion ja Helaban sopima porrastusmenetelmä, jonka perusteella Helaba saattoi vuosina 1999-2002 käyttää ydinliiketoimintansa kattamiseen ainoastaan todellisen pääomatarpeensa mukaan vuosittain kasvavan osuuden käytettävissä olevasta ydinpääomasta. Lisäksi komissio viittaa tässä yhteydessä erityisesti siihen, että myös WestLB:tä koskevassa asiassa pääomasijoituksen volyymi on pelkkä indikaattori, eikä riitä sellaisenaan osoittamaan pääomasijoituksen vastaavan osakepääomaa. WestLB:tä koskevassa päätöksessä 2000/392/EY ja 20 päivänä lokakuuta 2004 tehdyssä uudessa päätöksessään komissio päätteli kokonaisarvionsa perusteella, että tarkasteltava transaktio muistuttaa pääpiirteissään osakepääomasijoitusta. Yksi olennainen näkökohta oli se, että WfA-omaisuuserät olivat osakepääoman tavoin täysimääräisesti tappioriskin kohteena maksukyvyttömyys- tai konkurssitilanteessa. Tämän lisäksi komissio otti WestLB:tä koskevassa asiassa huomioon myös sen, että WfA-omaisuuserien sijoittamisen aikaan vuonna 1991 hybridien pääomainstrumenttien markkinat Saksassa eivät vielä olleet kehittyneet (toisin kuin Hessenin osavaltion sopiessa äänettömästä osakkuudesta Helabaan vuonna 1998), ja WestLB:n kaltainen luottolaitos olisi pystynyt hankkimaan markkinoilta vastaavansuuruisen määrän ydinpääomaa ainoastaan osakepääomana. Käsiteltävänä olevassa asiassa Helaba olisi voinut täyttää arvioidun pääomatarpeensa vuosina 1998-2002 myös markkinoilla hankkimalla vähitellen useampia pienempiä äänettömiä osakkuuksia useilta yhteisösijoittajilta.
(134)
BdB väittää lisäksi, että Hessenin osavaltion äänettömän osakkuuden avulla Helaban osakepääomapuskuri oli vain 50 prosenttia. Sitä vastoin yksityissektorin luottolaitoksilla hybridien instrumenttien osuus ydinpääomasta on alle 20 prosenttia ja osakepääomapuskuri on sen vuoksi yli 80 prosenttia. Koska osuus Helaban koko ydinpääomasta oli näin suuri, yhteisösijoittaja ei olisi BdB:n mukaan ollut valmis näin suuren pääomasijoituksen tekemiseen. Saksa on vahvistanut, että äänettömän osakkuuden osuus ydinpääomasta oli vuonna 2003 - kun porrastusmenetelmän viimeinen vaihe oli saavutettu - […] prosenttia ja kaikkien äänettömien osakkuuksien osuus (ml. myös muut kuin Hessenin osavaltion äänettömät osakkuudet) oli samana vuonna […] prosenttia. Tämän perusteella ei komission mielestä kuitenkaan voida välttämättä päätellä, että yhteisösijoittaja ei olisi hankkinut näin suurta äänetöntä osakkuutta, koska se olisi muodostanut suuren osan kaikista omista varoista. Saksa on todennut, että Landesbank-pankit käyttävät yleensä enemmän 15 prosentin rajan ylittäviä äänettömiä osakkuuksia ydinpääomatarpeensa kattamiseen ja että näitä sijoituksia tekevät pääasiassa takausvastuun kantajat sekä kolmannet osapuolet. Saksan toimittamien tietojen mukaan äänettömien osakkuuksien osuus oli vuonna 2003 […]-pankissa (23) 72 prosenttia, […]-pankissa (24) i 39 prosenttia, […]-pankissa (25) ii 33 prosenttia, […]-pankissa (26) v 39 prosenttia ja […]-pankissa (27) 42 prosenttia (28). Syynä hybridien instrumenttien korkeaan osuuteen on se, että Landesbank-pankit eivät julkisoikeudellisen rakenteensa vuoksi saaneet hankkia pääomaa osakemarkkinoilta. Lisäksi vaikuttaa siltä, että Landesbank-pankkien tapauksessa sijoittajat ovat valmiimpia hyväksymään alhaisemman osakepääomapuskurin, sillä Landesbank-pankkien poikkeavan toiminta-ajatuksen ja siihen liittyvän alhaisemman riskirakenteen vuoksi sijoitettu pääoma on yleisesti alttiina pienemmälle riskille. Ainakaan Helaban tapauksessa, joka on jopa Landesbank-pankkien ryhmässä katsottava suhteellisen riskittömäksi luottolaitokseksi, komissio ei voi kiistää mahdollisuutta siihen, että huolimatta vain noin 50 prosentin osakepääomapuskurista, yhteisösijoittaja olisi voinut tehdä Helabaan vastaavan sijoituksen äänettömänä osakkuutena.
(135)
Komissio on tutkinut yksityiskohtaisesti myös sitä, missä määrin tässä toteutettavaan riskianalyysiin vaikuttaa pääomasijoituksen pysyvyys eli se, että kyse on sijoituksesta, jonka juoksuaika on määräämätön ja josta Hessenin osavaltio ei voi vetäytyä.
(136)
BdB väittää, että pääomamarkkinoilla ei ole hybridejä instrumentteja, joihin ei liity määräaikaa. Yhteisösijoittajat olisivat sen mukaan siis periaatteessa valmiita sijoittamaan määräaikaisiin hybrideihin oman pääoman ehtoisiin instrumentteihin tai instrumentteihin, joiden takaisinmaksusta on sovittu vain, jos tuottoaste (ns. step-up) on parempi tai instrumentti muunnetaan toisentyyppiseksi sijoitukseksi tiettynä ajankohtana. Tuoton korotusehdot antoivat velallisille (liikkeeseenlaskijoille) vahvan taloudellisen kannustimen maksaa äänetön osakkuus takaisin. Käytännössä korotusehto muutti määräämättömäksi ajaksi annetut instrumentit määräaikaisiksi. Lisäksi innovatiivisiin pääomainstrumentteihin sijoittivat yleensä vain yksityiset sijoittajat.
(137)
Saksa ja Helaba esittävät vastalauseena tähän, että myös määräämättömäksi ajaksi annettuihin arvopapereihin sijoittavien on otettava korotusehdon osalta huomioon, että vastoin mahdollisia odotuksia ehdon realisoituessa aikataulun mukaista takaisinmaksua ei suoriteta ja näin ollen sijoituksen pysyvyyttä koskeva riski säilyy. Tämä johtuu niiden mukaan siitä, että vetäytymisoikeus on ainoastaan velallisella (liikkeeseenlaskijalla); liikkeeseenlaskijan taloudellinen asema korotusehdon realisoituessa on ratkaisevan tärkeä aikataulun mukaisen takaisinmaksun kannalta; valvontaviranomaisen on hyväksyttävä pääoman vetäminen pois ja se antaa hyväksyntänsä vain silloin, kun velallisella on vetäytymisajankohtana pankkivalvontalainsäädännön mukaisesti riittävästi omaa pääomaa tai se toteuttaa korvaavia transaktioita markkinoilla. Lisäksi esimerkit osoittivat, että jopa yhteisösijoittajat sijoittavat hybrideihin instrumentteihin, joilla ei ole määräaikaa ja joihin ei liity korotusehtoa. Saksa mainitsi yhtenä esimerkkinä vuodelta 1987 Air Canadan etuoikeusasemaltaan huonomman lainan, jota ei ollut sidottu määräaikaan ja joka komissionkaan tarkistusten perusteella ei sisältänyt korotusehtoa. Saksa väittää lisäksi, että vaikka hinnoissa otettiin huomioon vetäytymisoikeudet, korvausten vaihteluväli ei ollut suuri.
(138)
Komissio pitää tässä asiassa ratkaisevana sitä, että pääomasijoituksen pysyvyys on ensisijaisesti sijoittajalle riski siitä, ettei se pysty hyötymään korkotason noususta markkinoilla, sillä sijoittajalle ei ole vetäytymisoikeutta eikä se voi odottaa, että tuottoaste nousee korotusehdon perusteella. Pysyvyyteen ei kuitenkaan liity tappioriskiä maksukyvyttömyys- tai konkurssitilanteessa. Näistä syistä ja ottaen huomioon Saksan esittämän markkina-analyysin, komissio katsoo, että pääomasijoituksen määräämätön juoksuaika ei tässä yhteydessä merkitse sitä, että kyse olisi äänettömän osakkuuden sijaan osakepääomasta. Komissio tarkastelee kuitenkin jäljempänä lähemmin, onko määräaikaisuuden puutteen perusteella maksettava preemiota äänettömistä osakkuuksista markkinoilla yleensä maksettavan korvauksen lisäksi.
(139)
Tämän vuoksi on pääteltävä, että Helaban tapauksessa siirto oli epäilemättä oikeudelliselta muodoltaan äänetön osakkuus, jolla on paljon enemmän yhteisiä piirteitä muiden äänettömien osakkuuksien kuin osakepääoman kanssa. Tästä syystä komissio katsoo, ettei sillä ole riittävästi perusteita katsoa, että äänettömän osakkuuden oikeudellista muotoa olisi käytetty väärin pääomasiirrossa, jossa olisi todellisuudessa ollut kyse osakepääomasta. Kyseisestä pääomainstrumentista maksettavan korvauksen laskentaperusta on näin ollen ”tavanomaiset” eli määräaikaiset markkinoilla tuolloin yleisen suuruiset äänettömät osakkuudet, joista on korvauksen lisäksi mahdollista periä preemiota. Tämän vuoksi BdB:n käsityksiä osakepääomasta maksettavasta riittävästä korvauksesta ei voida vahvistaa.
c) Korvauksen määrittelyssä huomioon otettava pääoma
(140)
Määrittäessään, mistä osasta pääomaa korvausta on maksettava, komissio tekee eron sen välillä, käytetäänkö omana pääomana luottolaitoksen liiketoimintaa varten käyttöön annetun erityisrahaston varoja liiketoiminnan laajentamiseen vai (pelkkään) takaustehtävään.
(141)
Pääoman käytöllä liiketoiminnan laajentamiseen tarkoitetaan liiketoimintapotentiaalin lisäämistä sellaisten riskipainotettujen omaisuuserien avulla, jotka pankkivalvontalainsäädännön mukaan hyväksytään pankin toissijaisiksi omiksi varoiksi. Lähtökohtana markkinahintaisen korvauksen määrittämiselle on korvaus, jonka yksityissektorin sijoittaja edellyttäisi käytännössä pankilta antaessaan tämän käyttöön lisää omaa pääomaa. Jos käyttöön annettu pääoma kirjataan taseeseen omana pääomana, mutta sitä ei hyväksytä omaksi pääomaksi pankkivalvontalainsäädännössä, se on sidottu tietyn toiminnan tukemiseen tai sitä ei muusta syystä voida käyttää liiketoiminnan kehittämiseen, pääoman ei katsota olevan käytettävissä liiketoiminnan laajentamiseen. Pääomalla ei ole kuitenkaan merkitystä yksinomaan pankkivalvonnan kannalta. Luottolaitoksen velkojille pääoman saatavuus ainakin vakuuksien tarjoamiseksi (takaustehtävä) merkitsee, että sen taloudellinen käyttötarkoitus vastaa edelleen takausta tai vakuutta. Taseessa näkyvä oma pääoma antaa pankin rahoittajille myös kuvan sen vakaudesta ja voi vaikuttaa näin ehtoihin, joilla pankki voi hankkia vierasta pääomaa. Pääoman takaustehtävästä maksettava markkinahintainen korvaus lasketaan sen tuoton perusteella, jota yksityinen takauksen antaja olisi edellyttänyt käytännössä Helaban kokoiselta ja sen riskitasoa vastaavalta luottolaitokselta.
(142)
Kokonaisuudessaan ydinpääomaksi hyväksytty äänetön osakkuus on tämän vuoksi jaettava korvauksen määrittämiseksi kahteen erilliseen pääomarakenteeseen. Helaban liiketoiminnan tukemiseen käytettävissä olleesta pääomasta on maksettava samanlaista korvausta kuin markkinataloussijoittaja olisi kohtuullisesti voinut odottaa samantyyppisestä äänettömästä osakkuudesta. Pääomasta, joka ei ole käytettävissä Helaban liiketoiminnan kehittämiseen, on maksettava samanlaista korvausta kuin markkinataloussijoittaja olisi kohtuullisesti voinut vaatia samantyyppisessä tilanteessa.
(143)
Komissio on periaatteessa sitä mieltä, että määritettäessä riittävää korvausta ei voida ottaa huomioon sitä, missä määrin käyttöön asetettua pääoma todellisuudessa käytettiin. Ainoana ratkaisevana perusteena on mahdollisuus pääoman käyttämiseen liiketoiminnan laajentamiseen. Myöskään yksityinen sijoittaja ei olisi tyytyväinen korvaukseen, joka perustuisi ainoastaan todellisuudessa käytettyyn määrään. Tältä osin komissio on BdB:n kanssa samaa mieltä siitä, että markkinataloussijoittajalle, joka ottaa riskin pääomasijoituksensa menettämisestä, ei ole merkitystä sillä, käyttääkö luottolaitos sijoitetun pääoman todellisuudessa liiketoimistansa laajentamiseen. BdB viittaa periaatteellisesti oikein siihen, että markkinataloussijoittajan kannalta ratkaisevaa on yksinomaan se, ettei sijoittaja voi enää itse käyttää siirtämäänsä summaa taloudelliseen toimintaan ja saada siitä vastaavasti tuottoa. Tämän havainnollistamiseksi voidaan mainita esimerkki vuokratusta asunnosta. Vuokraaja haluaa vuokraa maksettavan, vaikka vuokralainen ei jostain syystä aina asuisikaan asunnossa, sillä vuokraamalla asunnon vuokralaiselle vuokraaja luopuu mahdollisuudesta vuokrata asunto jollekin toiselle eikä vuokraaja kuitenkaan voi kontrolloida sitä, mikä vuokralaisen todellinen oleskelupaikka on. Näin ollen vuokrasopimuksen kohteena on asunnon käytettävyys.
(144)
Komissio toteaa aluksi, että sopimuksen mukaan korvattava pääomaosuus, joka oli Helaban käytettävissä liiketoiminnan laajentamiseen, ei riipu todellisuudessa käytettyjen varojen määrästä, vaan keskeistä on ainoastaan mahdollisuus käyttää pääomaa liiketoiminnan kehittämiseen. Tältä osin järjestely vastaa edellä esitettyjä komission arviointiperusteita.
(145)
Hessenin osavaltio ja Helaba sopivat myös edellä kuvaillusta porrastusmenetelmästä. Sen mukaisesti asuntotuotannon erityisrahasto kirjattiin koko nykyarvostaan jo 31 päivänä joulukuuta 1998 taseeseen, jotta rahastoa ei olisi tarvinnut jakaa. Pääosa varoista (lukuun ottamatta asuntotuotannon tukemisen edellyttämää osaa) oli jo alusta alkaen pankin käytettävissä liiketoiminnan kehittämiseen. Helaba teki kuitenkin alusta alkaen selväksi osavaltiolle, että liiketoimintasuunnitelmansa mukaisesti se tarvitsi liiketoimintansa kehittämiseen varoja vain vähitellen eli sovitun porrastusmenetelmän mukaisissa peräkkäisissä erissä. Porrastetuissa erissä olennaista oli sen sijaan pääoman käytettävyys ts. korvaus ei riippunut pääoman todellisesta käytöstä. Tämän selkeän varojenkäyttösuunnitelman mukaan Hessenin osavaltio tiesi jo ennakolta korvattavan pääomaosuuden. Hessenin osavaltio ei tästä syystä jättänyt varojen käyttöä pankin liiketoimintaa koskevaan harkintavaltaan, vaan hyväksyi kyseisen järjestelyn Helaban selkeän toiveen perusteella.
(146)
Komissio katso, että menettelytapa vastaa markkinataloussijoittajan toimintaa. Markkinataloussijoittaja ei olisi Hessenin osavaltion tilanteessa voinut realistisesti odottaa korvattavan pääomaosuuden kasvavan tätä nopeammin, sillä Helaba ei liiketoimintasuunnitelmansa perusteella olisi suostunut siihen. Tämän vuoksi komissio katsoo, että liiketoiminnan kehittämiseen käytettävissä olevasta äänettömästä osakkuudesta on maksettava korvausta vuosina 1999-2002 ainoastaan ennakoiduista eristä ja vasta vuodesta 2003 alkaen koko summasta. Korvauksen on vastattava korvausta, jota markkinataloussijoittaja olisi käytännössä edellyttänyt vastaavanlaisesta äänettömästä osakkuudesta.
(147)
Kuten edellä on jo todettu, myös se osa äänettömästä osakkuudesta, jota pankki ei saanut käyttää liiketoimintansa kehittämiseen, kirjattiin 31 päivänä joulukuuta 1998 Helaban taseeseen. Se oli kokonaisuudessaan osa takuupääomaa ja tämän vuoksi se toimi alusta alkaen vakuutena pankin velkojille. Tämä voi ainakin potentiaalisesti antaa pankille etua, sillä taseessa näkyvä oma pääoma antaa pankin rahoittajille kuvan sen vakavaraisuudesta ja voi vaikuttaa näin ehtoihin, joilla pankki voi hankkia vierasta pääomaa.
(148)
Saksa kiistää, että Helaban luottoluokitus olisi parantunut, kun se heti varat saatuaan kirjasi äänettömän osakkuuden koko arvostaan eli 1 264,4 miljoonaa euroa taseeseensa. Helaba oli luokitettu 1980-luvun puolivälistä ylimpään AAA/Aaa -luottoluokkaan pankin velkojille merkityksellisessä pitkän aikavälin luottoluokituksessa. Olennaisia perusteita tässä luokituksessa olivat käytössä olevat takausjärjestelyt, kuten viranomaisten ylläpitovelvollisuus (Anstaltslast) ja takausvelvollisuus (Gewährträgerhaftung) sekä näin ollen takaajien luottokelpoisuus. Äänettömän osakkuuden kirjaaminen taseeseen ei olisi voinut enää parantaa tätä ylintä luottoluokitustasoa (29).
(149)
Lisäksi Saksa toteaa komission lisätietopyyntöön antamassaan vastauksessa, että vaikka tarkastellaan Moody’s Investors Service -luokituslaitoksen Helaballe antamaa financial strenght -luokitusta ja Fitch-luokituslaitoksen antamaa individual rating -luokitusta kyseisenä ajanjaksona, ei voida havaita, että äänetön osakkuus olisi vaikuttanut Helaban vakavaraisuusluokitukseen. Molemmat mainitut luokitukset perustuivat ainoastaan kyseisen laitoksen liiketoiminnan tulokseen, sen johdon laatuun, markkina-asemaan ja oman pääomaan määrään, eivätkä riippuneet viranomaisten ylläpitovelvollisuudesta, takausvelvollisuudesta ja omistusrakenteesta (30). Molemmat mainitut luokitukset pysyivät muuttumattomina vuosina 1997-2000, huolimatta vuoden 1998 lopulla toteutetusta äänettömästä osakkuudesta (Moody’s-luokituslaitoksen antama vakavaraisuusluokitus oli C+ ja Fitch-luokituslaitoksen antama luokitus oli B/C). Ne heikkenivät vuodesta 2001 alkaen (Moody’s-luokituslaitoksen antama vakavaraisuusluokitus oli C+ (neg.) tai C(neg.) ja Fitch-luokituslaitoksen antama luokitus oli C). Saksan käsityksen mukaan tämä osoitti, että äänetön osakkuus ei ollut vaikuttanut Helaban luottoluokitukseen, vaikka käytössä olleita valtion takauksia ei olisi otettu huomioon (31).
(150)
Komissio ei voi yhtyä Saksan näkemykseen. Saksan kommentit financial strenght - ja individual strength -luokituksesta osoittavat pikemminkin, että rahoituslaitoksen oman pääoman määrä on ratkaisevampi lähtökohta luokituslaitoksen tekemälle arvioinnille ja näin ollen myös hyvälle luottoluokitukselle. Kun Hessenin osavaltio ja Helaba sopivat äänettömästä osakkuudesta, molempien sopimuspuolten lähtökohtana oli, että 1,2 miljardin euron ydinpääoman kirjaaminen taseeseen oli omiaan parantamaan pankin luottoluokitusta. Saksan mainitsemat Moody's- ja Fitch-luottoluokituslaitosten vakavaraisuusluokitukset osoittavat, että luokitusta oli mahdollista kohentaa edelleen, sillä pankki ei ollut vielä suinkaan saavuttanut korkeinta luokitusta. Se, ettei pääomasijoituksen jälkeen ollut nähtävissä muutosta vakavaraisuusluokituksessa, ei ilman muuta tarkoita sitä, ettei pääomasijoituksella ollut myönteistä vaikutusta luokitukseen. Ydinpääoman tuntuvan lisääntymisen myönteinen vaikutus saattoi auttaa varmistamaan sen, ettei luokitus pudonnut muista syistä tai pudonnut nopeammin kuin todellisuudessa tapahtui eli vasta vuodesta 2001.
(151)
Arvioidessaan pääomasijoituksen mahdollista ennakoitavissa ollutta vaikutusta pankin luottoluokitukseen ja/tai tuleviin rahoitusehtoihin komissio pitää Landesbank-pankin vakavaraisuusluokitusta jo sinänsä merkittävänä seikkana. Lisäksi on tarkasteltava pitkän aikavälin luokitusta, joka perustuu viranomaisten ylläpitovelvollisuuteen ja takausvelvollisuuteen.
(152)
Kun tarkastellaan vuoden 1998 näkökulmasta tulevaa vieraan pääoman hankkimista, Helaba sai vuonna 1998 ja seuraavina vuosina korkeimman AAA/Aaa -luokituksen viranomaisten ylläpitovelvollisuuden ja takausvelvollisuuden perusteella. Komission tietojen mukaan ja Saksan itsensä toimittamien tietojen perusteella pankin todelliset jälleenrahoituskustannukset vaihtelevat tai heilahtelevat vastaavan luokituksen saaneisiin pankkeihin verrattuna tietylle luokitusluokalle annetussa vaihteluvälissä. Täsmällisiä ja muuttumattomia jälleenrahoituskustannuksia ei siis voida määrittää suoraan tietystä pitkän aikavälin luokituksesta, tässä tapauksessa luokituksesta AAA/Aaa, kaikille saman luokituksen saaneille pankeille pitkällä aikavälillä. Tästä empiirisestä havainnosta seuraa, että vaikutusta on myös muilla tekijöillä, kuten Helaban vakavaraisuudella muihin Landesbank-pankkeihin verrattuna, joilla oli sama pitkän aikavälin luokitus ylläpitovelvollisuuden ja takausvelvollisuuden perusteella. Mitä vakavaraisempi Helaba on, sitä paremmat näkymät sillä on sijoittua AAA/Aaa-luokassa jälleenrahoitusehtoja koskevissa neuvotteluissa kyseisen luokan vaihteluvälin ylärajan tuntumassa, kun tarkastellaan markkinoilla noudatettavia jälleenrahoitusehtoja. Tämän lisäksi sen riippuvuus takaajien luokituksesta vähenee. Toisin sanoen Helaba voi käyttää omaa vakavaraisuuttaan lähtökohtana edullisten jälleenrahoitusehtojen saannille, jos takaajien luokitus heikentyy, mikä on aina mahdollista.
(153)
Kun tarkastellaan vuoden 1998 näkökulmasta tulevaa ulkoisen pääoman hankkimista, joka käytännössä tapahtuikin vuonna 2001 uusien äänettömien osakkuuksien muodossa, taseeseen kirjattu suurempi pääomapuskuri vähentää tämän uuden pääoman menettämisen todennäköisyyttä konkurssitapauksessa edellyttäen, että entistä ja uutta pääomaa käytetään tasavertaisesti saatavien kattamiseen. Saksa on todennut, että äänettömien osakkuuksien tilanteessa tasavertaista takausvastuuta käytetään säännönmukaisesti. Vuotta 1998 tarkasteltaessa ei siis voida sulkea pois sitä mahdollisuutta, että uudet sijoittajat voisivat pitää periaatteesta kiinni.
(154)
Saksa totesi lisäksi komission tietopyyntöön antamassaan vastauksessa, että KWG-lain 10 §:n 4 momentissa tarkoitettu äänetön osakkuus ei kuulu viranomaisten ylläpitovelvollisuuden ja takausvelvollisuuden soveltamisalaan. Tämä on välitön seuraus siitä, että osallistuminen tappioihin asetettiin sopimuksessa ehdoksi pääoman hyväksymiselle takuupääomaksi. Tämän vuoksi sijoittajaa ei voida Saksan mukaan katsoa pankin velkojaksi eikä se kuulu takausvelvollisuuden piiriin. Sijoittaja ei myöskään hyödy ylläpitovelvollisuudesta, sillä tästä seuraa ainoastaan velvoite varmistaa luottolaitoksen taloudellinen asema ja asettaa sen käyttöön tarvittavat varat tavanomaisen liiketoiminnan jatkamiseksi. Tämä ei kuitenkaan estä sitä, että kolmannet voisivat osallistua tappioiden kattamiseen. Tappiot ovat periaatteessa mahdollisia siihen asti kunnes takuupääoma on käytetty. Takaaja ei sen vuoksi suojaa takausvelvollisuuden perusteella äänettömän osakkaan varoja. Koska oman pääoman ehtoisten varojen sijoittaja ei kuulu ylläpitovelvollisuuden eikä takausvelvollisuuden soveltamisalaan, komission mielestä Helaban vakavaraisuudella, joka oli vahvistunut tai jota oli pidetty vakaana vuodesta 1998, oli myönteinen vaikutus tuleviin ehtoihin, joilla Helaba pystyi hankkimaan lisää omia varoja (kuten äänettömiä osakkuuksia).
(155)
Komissio päättelee, että pankkivalvontalainsäädännön mukaisen ydinpääoman tuntuvalla lisäyksellä, joka toteutettiin kirjaamalla vuonna 1998 koko äänetön osakkuus Helaban taseeseen, oli ainakin ennakolta mahdollisesti ratkaiseva vaikutus pankin vakavaraisuuden ja tulevien rahoitusehtojen arvioinnissa. Näin ollen se antoi Helaballe edun riippumatta määrästä, joka käytettiin liiketoiminnan kehittämiseen. Koska sijoitettu pääoma kirjattiin välittömästi kokonaisuudessaan taseeseen, markkinataloussijoittaja olisi altistunut riskille menettää koko sijoituksensa konkurssitilanteessa. Tämän vuoksi sijoittaja olisi edellyttänyt tällaisen riskin kattamiseksi siihen suhteutetun asianmukaisen korvauksen. Helaba olisi toisaalta suostunut tällaiseen korvaukseen sille koituvan mahdollisen edun vuoksi, jonka käytännön toteutuminen riippui kehityksestä, jota ei vielä vuonna 1998 voinut täysimääräisesti ennustaa. Tämän vuoksi komissio on periaatteessa samaa mieltä tästä kysymyksestä kantelun tehneen BdB:n kanssa.
d) Asianmukainen korvaus pääomasijoituksesta ja sen vertaaminen käytännössä maksettuun korvaukseen
(1) Sen arviointi, oliko liiketoiminnan kehittämiseen käytettävissä olevasta pääomasta sovittu korvaus markkinahintainen
(aa) Alustava huomautus
(156)
Kuten edellä todetaan, komissio pitää Hessenin osavaltion ja Helaban välillä sovittua pääomatoimenpidettä äänettömänä osakkuutena. Näin ollen tarkasteltaessa, oliko erikseen sovittu korvaus markkinahintainen, on tärkeää määrittää, voidaanko korvauksen katsoa sijoittuvan siihen vaihteluväliin, jota markkinoilla maksettiin korvauksena taloudellisesti ja oikeudellisesti vertailukelpoisista äänettömistä osakkuuksista.
(157)
Kun verrataan Hessenin osavaltion äänetöntä osakkuutta markkinakäytäntöön, Saksan mukaan on otettava huomioon äänettömästä osakkuudesta Helabassa kannettavan elinkeinoveron vaikutus eli 0,26 prosenttia vuodessa. Helaban oli 1,4 prosentin korvauksen lisäksi maksettava elinkeinoveroa, jota Hessenin osavaltiolta ei peritty, joten kokonaiskustannukset olivat 1,66 prosenttia vuodessa (ennen veroja). Saksassa toimivat yksityissektorin sijoittajat maksavat äänettömistä osakkuuksista saamistaan voitoista elinkeinoveroa. Hessenin osavaltio ei kuitenkaan ole elinkeinoverovelvollinen. Sen sijaan Helaban oli maksettava äänettömästä osakkuudesta maksettavasta korvauksesta perittävä elinkeinovero. Markkinatalouden olosuhteissa toimiva yhteisösijoittaja olisi tämän vuoksi vaatinut osavaltiolta korkeamman korvauksen kompensoidakseen elinkeinoveron maksusta johtuvan rasituksen. Helaba olisi siis ollut valmis heti maksamaan lisämaksua tällaiselle sijoittajalle, sillä sen kannalta oli samantekevää, maksoiko se preemion korvauksena sijoittajalle vai elinkeinoverona veroviranomaisille.
(158)
BdB väittää, että koska elinkeinoveroa ei makseta osavaltiolle vaan paikallisviranomaisille, se ei ole osa korvausta vaan kyseessä on lakisääteinen maksu, joka ei riipu sopimuspuolten aikeista vaan perustuu verotuskäytäntöön. Tämä käsitys on komission mielestä oikea. BdB ei kuitenkaan ota huomioon sitä, että markkinavertailua tehtäessä ratkaisevaa ei loppujen lopuksi ole, onko elinkeinovero osa korvausta. Enemminkin markkinavertailussa on otettava huomioon Helaban poikkeuksellinen tilanne sen vastaanottaessa Hessenin osavaltion äänettömän osakkuuden. Erityisesti on otettava huomioon tähän liittyvät erityiskustannukset, joita ei olisi aiheutunut, jos äänetön osakkuus olisi hankittu yksityissektorin sijoittajilta.
(159)
Näistä syistä komissio katsoo Saksan tavoin, että markkinavertailussa Helaban vuosittain maksama 0,26 prosentin elinkeinovero on lisättävä 1,40 prosentin vuosikorvaukseen, joten kokonaiskustannukseksi saadaan 1,66 prosenttia vuodessa. Saksan toimittamien tietojen mukaan elinkeinovero voidaan jakaa korvauksen osien kesken seuraavasti: 0,23 prosenttia vuodessa sovitusta peruskorvauksesta (1,2 prosenttia vuodessa) ja 0,03 prosenttia määräajattomuudesta sovitusta 0,2 prosentin preemiosta. Tämän vuoksi markkinavertailua varten peruskorvaukseksi on katsottava 1,43 prosenttia vuodessa ja määräajattomuudesta maksettavaksi preemioksi 0,23 prosenttia vuodessa.
(bb) Sovitun 1,2 prosentin vuotuisen peruskorvauksen markkinaehtoisuus (markkinavertailua varten 1,43 prosenttia vuodessa ml. elinkeinovero)
(160)
Kyseessä olevan äänettömän osakkuuden peruskorvaus on määritettävä käyttäen Hessenin osavaltion ja Helaban soveltamaa menetelmää ja määräaikaisten mutta muuten vertailukelpoisten äänettömien osakkuuksien perusteella. Hessenin osavaltion määräämättömäksi ajaksi tekemästä pääomasijoituksesta maksettavaa riittävää korvausta tarkastellaan erikseen bb kohdassa, jossa määritetään myös tämän peruskorvauksen lisäksi maksettava preemio.
(161)
Saksa on esittänyt kattavat tiedot määräaikaisista äänettömistä osakkuuksista maksettavista korvauksista omaisuudensiirron aikaan vuoden 1998 lopulla ja sen jälkeen.
(162)
Saksan esittämien tietojen mukaan äänettömistä osakkuuksista maksettavien preemioiden vertailussa on otettava huomioon viitekorkotaso. Jos kokonaiskorvaus on vaihtuva, preemio on sidottu pankkienvälisiin vaihtuviin rahamarkkinakorkoihin (Libor tai Euribor) eli ylimpään luottoluokitusluokkaan kuuluvien pankkien jälleenrahoituskorkoon. Tämä vastaa sellaisenaan äänettömästä osakkuudesta maksettavaa takauspreemiota. Jos korvaus on kokonaisuudessaan kiinteämääräinen ja preemio perustuu joukkolainamarkkinoiden kiinteään korkoon (yleensä 10-vuotisten valtionobligaatioiden korkoon), preemio koostuu pankin yleisestä jälleenrahoituspreemiosta valtiolle likviditeetin hankkimiseksi ja äänettömästä osakkuudesta maksettavasta erityisestä takauspreemiosta. Kun kyseistä takauspreemiota verrataan rahamarkkinoilla sovellettuihin takauspreemioihin, korvauksesta on tässä tapauksessa vähennettävä jälleenrahoituspreemio. Apporttien tapauksessa (kuten Hessenin osavaltion äänetön osakkuus) preemio on kuitenkin yleensä samansuuruinen kuin takauspreemio, kuten vaihtuvakorkoisten rahamarkkinainstrumenttien tapauksessa.
(163)
Tästä seuraa, että Hessenin osavaltion äänettömästä osakkuudesta maksettavaa korvausta voidaan apporttina verrata suoraan rahamarkkinainstrumenttien preemioihin (ts. vaihtuvakorkoisiin kokonaiskorvauksiin), sillä ne vastaavat takauspreemioita. Kun korvausta verrataan joukkolainamarkkinoihin liittyviin kokonaiskorvauksiin, siitä on kuitenkin vähennettävä jälleenrahoituspreemio (Saksan mukaan kyseisenä ajankohtana noin 20-40 peruspistettä, pl. lyhyen aikavälin poikkeamat alas- tai ylöspäin (32), jotta voidaan määrittää äänettömästä osakkuudesta suoritettava erityinen takausmaksu.
(164)
Komissio on toteuttanut markkinavertailun Saksan toimittamien tietojen perusteella. Seuraavassa taulukossa esitetään vertailukelpoiset transaktiot, jotka olivat Hessenin osavaltion ja Helaban tiedossa joko pääomasijoituksen ajankohtana loppuvuonna 1998 tai jotka mahdollistavat - jos ne toteutettiin joitakin kuukausia myöhemmin - läheisen ajallisen yhteytensä vuoksi päätelmien tekemisen markkinaolosuhteista loppuvuonna 1998.
Vertailukelpoiset transaktiot (33)
Transaktion kuvaus
Volyymi
Juoksuaika
Vakavaraisuus-/ sijoitustuotekohtainen luokitus BR/PR)
Korvauspree-mio vuodessa
(peruspistettä)
Viitekorko ja korvauspreemion oikaisu (34) vähentämällä jälleenrahoituspreemio
Vertailun kannalta olennainen takauspreemio
Hessenin ja Thüringenin säästökassojen äänettömät osakkuudet Helabassa joulukuussa 1997
300 milj. DEM
10 vuotta
BR: Aaa/AAA (valtion takaukset)
PR: ?
1,2 %
10-vuotinen Saksan valtionobligaatio (oikaisu vähentämällä 20-40 peruspistettä)
80-100 peruspistettä
Kiinteäkorkoinen USD-erä tammikuussa 1998 Deutsche Bankista hankitusta äänettömästä osakkuudesta
1. erä 700 milj. USD
10 vuotta
BR: AAA/Aa1
PR: AA-
80 peruspistettä
12-kuukauden Libor
(ilman oikaisua)
80 peruspistettä
Vaihtuvakorkoinen USD-erä tammikuussa 1998 Deutsche Bankista hankitusta äänettömästä osakkuudesta
2. erä 700 milj. USD
10 vuotta
BR: AAA/Aa1
PR: AA-
140 peruspistettä
10-vuoden USA:n valtionobligaatio
(oikaisu vähentämällä 65 peruspistettä (35)
75 peruspistettä
Vaihtuvakorkoinen äänetön osakkuus SGZ-Bankissa lokakuussa 1998
50 milj. DEM
10 vuotta
BR: A1/A+
PR: ?
120 peruspistettä
12-kuukauden Libor
(ilman oikaisua)
120 peruspistettä
Äänetön osakkuus Hypo-Vereinsbankissa joulukuussa 1998
1. erä 1,2 mrd DEM (36)
10 vuotta
BR: Aa2, Aa3/AA-
PR: A2
160 peruspistettä
DEM-Libor
(ilman oikaisua)
160 peruspistettä
Euromääräinen erä Dresdner Bankista toukokuussa 1999 hankitusta äänettömästä osakkuudesta
500 milj. euroa
12 vuotta
BR: Aa1/AA
PR: Aa2; A+
165 peruspistettä
10-vuoden Saksan valtionobligaatio (oikaisu vähentämällä 20-40 peruspistettä)
125-145 peruspistettä
USD-erä Dresdner Bankista toukokuussa 1999 hankitusta äänettömästä osakkuudesta
1 mrd USD
32 vuotta
BR: Aa1/AA
PR: Aa2; A+
215 peruspistettä
30-vuoden USA:n valtionobligaatio
(oikaisu vähentämällä 65 peruspistettä (37)
150 peruspistettä
Äänetön osakkuus Hypo-Vereinsbankissa toukokuussa 1999
500 milj. euroa
12 vuotta
BR: Aa2, Aa3/AA-
PR: ?
125 peruspistettä
12-kuukauden Euribor
(ilman oikaisua)
125 peruspistettä
Euromääräinen erä Deutsche Bankille kesäkuussa 1999 määräämättömäksi ajaksi annetuista arvopapereista (perpetuals)
500 milj. euroa
rajoittamaton
BR: Aa3/AA
PR: A1
Yhteensä 6,6 pro-senttia (vastaa 115 peruspistettä)
Vastaa Saksan 30-vuoden valtionobligaatiota (oikaisu vähentämällä 20-40 peruspistettä)
75-95 peruspistettä
USD-erä Deutsche Bankille heinäkuussa 1999 määräämättömäksi ajaksi annetuista arvopapereista (perpetuals)
200 milj. USD
rajoittamaton
BR: Aa3/AA
PR: A1
Yhteensä 7,5 prosenttia (vastaa 160 peruspistettä)
Vastaa USA:n 30-vuoden valtionobligaatiota (oikaisu vähentämällä 65 peruspistettä)
95 peruspistettä
(165)
Vertailukelpoisten transaktioiden taulukon perusteella markkinoiden vertailukelpoisten takauspreemioiden vaihteluväli on 0,75-1,6 prosenttia vuodessa. Tietojen tueksi Saksa on esittänyt myös […] investointipankin laatiman selvityksen, joka osoittaa ydinpääomaksi käytettävissä olevien euromääräisten hybridien pääomainstrumenttien takauspreemioiden kehityksen joulukuusta 2001 heinäkuuhun 2004 (38). Kaikkia luottoluokkia koskeva keskimääräinen takauspreemio (preemio Liborin lisäksi) vaihteli näiden tietojen mukaan siten, että korkeimmillaan se oli 2,25 prosenttia vuodessa (lyhyen jakson ajan vuosien 2002 ja 2003 vaihteessa) ja alimmillaan 0,8 prosenttia vuodessa (vuonna 2004). Kauden keskiarvoksi saadaan tämän perusteella hieman alle 1,5 prosenttia vuodessa. Vähintään A-luokituksen saaneiden luottolaitosten osalta arvo on selvityksen mukaan noin 10-20 peruspistettä vähemmän ja BAA-luokituksen saaneiden luottolaitosten osalta noin 10-250 peruspistettä vähemmän (10 peruspistettä lyhyen huippukauden keväällä 2003).
(166)
Komissio on tietoinen siitä, että taulukkoon sisältyvät markkinahintaiset korvaukset voivat tarjota vain viitteellisen lähtökohdan. Transaktiot poikkeavat toisistaan monessa suhteessa, varsinkin liikkeeseenlaskevan rahoituslaitoksen luottoluokitus, volyymit ja lähtökohtana oleva viitekorkotaso vaihtelevat. Kaikilla näillä tekijöillä on ratkaiseva vaikutus hinnanmuodostukseen. Jotta niiden suhteellista painoarvoa hinnanmuodostuksessa voitaisiin arvioida täsmällisesti, asiasta olisi laadittava kattavampi markkinatutkimus.
(167)
Jotta voidaan arvioida Hessenin osavaltion äänettömän osakkuuden soveltuvuutta markkinoille valtiontukisääntöjen kannalta, tällaista kattavampaa markkinatutkimusta ei komission mielestä kuitenkaan tarvita. Riittää, että komissio voi markkinatrendejä koskevien tietojen perusteella varmistaa, että sovittu korvaus sijoittuu markkinoilla sovellettavaan vaihteluväliin.
(168)
Voidaan siis todeta, että mainitut vertailukelpoiset transaktiot vaihtelevat volyymiltaan alle 50 miljoonasta Saksan markasta (noin 25 miljoonaa euroa) noin 1 miljardiin Yhdysvaltain dollariin (vaihtokurssista riippuen noin 1 miljardi euroa). Hessenin osavaltion äänettömän osakkuuden volyymi eli noin 1,2 miljardia euroa on siis hieman tätä suurempi. Komissio on kuitenkin Saksan kanssa samaa mieltä siitä, että Hessenin osavaltion äänetöntä osakkuutta voidaan verrata edellä kuvaillun porrastusmenetelmän vuoksi neljän pienemmän noin 150-300 miljoonan euron äänettömän osakkuuden sarjaan. Helaba ei olisi tarvinnut välittömästi näin suurta määrää, vaan se olisi voinut liiketoimintasuunnitelmansa mukaan hankkia markkinoilta tätä volyymia vastaavan määrän peräkkäisiä äänettömiä osakkuuksia. Komissio ottaa huomioon, että Saksan ensisijainen tavoite oli, että äänetön osakkuus voitiin tehdä Helabaan alusta alkaen yhtenä kokonaisuutena, jotta asuntotuotannon erityisrahastoa ei tarvinnut jakaa pienempiin eriin.
(169)
Toisaalta äänettömien osakkuuksien osuus Helaban ydinpääomasta kasvoi noin […] prosenttia Hessenin osavaltion äänettömän osakkuuden myötä, vaikka se katsottaisiinkin tehdyksi useassa erässä. Saksan tietojen mukaan tämä osuus on tuntuvasti korkeampi kuin yksityissektorin pankeissa yleensä havaittu hybridien ydinpääomainstrumenttien osuus (39). Komissio katsoo, että yksityinen sijoittaja näyttäisi edellyttävän sitä suurempaa korvausta, mitä korkeampi hybridin ydinpääoman osuus jo on suhteessa osakepääomaan, sillä tällöin on todennäköisempää, että kyseessä olevan pankin joutuessa vaikeuksiin turvaudutaan äänettömiin osakkuuksiin ennemminkin kuin osakepääomaan. Saksa on asiasta eri mieltä. Se esittää, että äänettömät osakkuudet ovat etuoikeusasemaltaan keskenään yleensä samanarvoisia eikä aikaisemmin hankituilla äänettömillä osakkuuksilla ole parempaa etuoikeusasemaa kuin myöhemmin hankituilla äänettömillä osakkuuksilla. Riippumatta äänettömien osakkuuksien keskinäisestä etuoikeusjärjestyksestä, komissio pitää kuitenkin riskiä suurempana myös siksi, että äänettömien osakkuuksien muodostaessa suuremman osuuden ydinpääomasta myös pankin riskipainotetut varat tukeutuvat väistämättä vahvemmin äänettömiin osakkuuksiin. Näin osakepääoman puskurivaikutus vähenee, joten niiden käyttö tappiotilanteessa on todennäköisempää ja niiden taso palautuu hitaammin ennalleen tuottavuuden parantuessa. Saksa mainitsee myös, että markkinatietojen perusteella ei voida osoittaa, että sellaisista yrityksistä äänettömiä osakkuuksia hankkivat sijoittajat, joilla on jo ennestään korkeampi osuus äänettömiä osakkuuksia, vaatisivat myös korkeampaa takauspreemiota. Komissio ottaa tämän huomioon ja katsoo, ettei tällaisen preemion määrää voida arvioida tässä päätöksessä metodologisesti varmalla tavalla. Komissio pitää tätä kuitenkin osoituksena siitä, että markkinataloussijoittaja ei olisi hyväksynyt ainakaan vaihteluvälin alarajaa lähellä olevaa korvausta.
(170)
Toisin kuin Saksa, komissio katsoo, ettei Helaban loppuvuonna 1998 viranomaisten ylläpitovelvollisuuden ja takausvelvollisuuden perusteella saamalla korkeimmalla AAA/Aaa-luottoluokituksella ole ratkaisevaa merkitystä arvioitaessa äänettömästä osakkuudesta maksettavaa korvausta. Kuten edellä todetaan, takaaja ei suojaa takausvelvollisuuden perusteella äänettömän osakkaan varoja.
(171)
Komissio päättelee tämän perusteella, että ylläpitovelvollisuuteen ja takausvelvollisuuteen perustuvaa luottoluokitusta ei voida pitää osoituksena siitä, kuinka suuren riskin sijoittaja ottaa. Komission mielestä ratkaisevaa on enemminkin ottaa huomioon pitkäaikainen luottoluokitus ilman valtion takauksia. Saksa huomauttaa tässä yhteydessä, että tällaista luokitusta ei olisi voitu antaa loppuvuonna 1998, sillä Landesbank-pankkeihin sovellettu luokitusmenetelmä kehitettiin vasta sen jälkeen kun valtion myöntämien takausten kumoamisesta oli sovittu eli vuosien 2001 ja 2002 jälkeen. Tätä päätöstä varten komissio katsoo, että markkinataloussijoittaja olisi Helabaan sijoittaessaan olettanut, että tappioriski on sama kuin sijoitettaessa johonkin markkinavertailussa mainittuun yksityiseen suurpankkiin, joiden luottoluokitus on pysynyt vakaasti A-luokassa. Oletuksena ei olisi ollut, että riski olisi ollut alhaisempi korkeimman AAA-luokituksen vuoksi. Näin ollen kohtuullista preemiota ei markkinavertailun perusteella ole syytä alentaa. Markkinavertailussa saatuja tietoja voidaan mieluumminkin soveltaa sellaisenaan.
(172)
Edellä esitetyistä syistä komissio ei voi pitää markkinakäytännön mukaisena sitä, että Hessenin osavaltion äänettömästä osakkuudesta maksettaisiin lähellä vaihteluvälin alaosaa oleva korvaus. Kun kuitenkin otetaan huomioon äänettömien osakkuuksien takauspreemioiden vaihteluväli eli 0,75-1,6 prosenttia, Hessenin osavaltion äänettömän osakkuuden vertailuarvo 1,43 prosenttia (ml. elinkeinoveron vaikutus) sijoittuu vaihteluvälin keski- tai yläosaan. Tämän perusteella komissio katsoo, että peruskorvaukseen ei liity etua Helaballe eikä sen vuoksi myöskään valtiontukea.
(cc) Määräajattomuudesta sovitun 0,2 prosentin preemion markkinaehtoisuus (markkinavertailua varten 0,23 prosenttia vuodessa ml. elinkeinovero)
(173)
Hessenin osavaltion äänetön osakkuus on hankittu rajoittamattomaksi ajaksi. Kyseessä on kansainvälisellä rahoitusalalla määräämättömäksi ajaksi annettuina etuoikeutettuina arvopapereina (perpetual) tunnettu järjestely. Tämä erottaa kyseisen sijoituksen pääosasta muita jo 1990-luvulla tyypillisiä transaktioita, jotka Saksa on maininnut vertailun vuoksi ja joiden juoksuaika on yleensä 10 tai 12 vuotta.
(174)
Kun markkinoita tarkastellaan abstraktista näkökulmasta, rajoittamaton määräaika tarkoittaa, että sijoittaja altistuu suuremmalle maksulaiminlyönnin riskille ja korkovaihtelun riskille, jotka on tarkoitus kompensoida preemiolla. Käsiteltävänä olevassa asiassa korkovaihtelun riskillä ei ole merkitystä, koska kyse ei ollut likviditeetin parantamisesta. Lisäksi osavaltio rajoitti mahdollisuuksiaan käyttää äänetöntä osakkuutta enemmän kuin yleensä olisi ollut tapana määräaikaisten sijoitusten tapauksessa (40). Toisaalta äänettömän osakkuuden hankkiminen määräämättömäksi ajaksi antaa Helaballe taloudellista lisäarvoa, sillä se voidaan hyväksyä ydinpääomaksi yli edellä mainitun 15 prosentin rajan ja näin käytännössä tapahtuikin. Tämä oli mahdollista Baselin pankkivalvontakomitean lokakuussa 1998 Sydneyssä antamien sääntöjen perusteella.
(175)
Näistä syistä Hessenin osavaltio ja Helaba sopivat peruskorvauksen lisäksi maksettavasta preemiosta, joka oli 0,2 prosenttia vuodessa. Edellä mainittu elinkeinoveron vaikutus huomioon ottaen markkinavertailussa sovellettava korko nousee siis 0,23 prosenttiin vuodessa.
(176)
Arvioitaessa, onko kyseinen 0,23 prosentin vuosikorko markkinataloussijoittajaa koskevan periaatteen mukainen, komissio ei voi nojautua pääomasijoituksen tapahtuma-ajan markkinatietoihin tai niitä voidaan käyttää vain hyvin rajoitetusti. Saksan toimittamien tietojen mukaan Helaba ja Hessenin osavaltio toimivat jossain määrin edelläkävijöinä markkinoilla transaktiota järjestellessään, jotta ne saivat toimivaltaiset pankkivalvonta- ja rahoitusalan viranomaiset hyväksymään pääoman koko laajuudestaan ydinpääomaksi eli yli 15 prosentin rajan. Transaktio oli Saksan toimittamien tietojen mukaan selvästi ensimmäinen laatuaan. Sopimuspuolten käytössä ei siis loppuvuodesta 1998 ollut vertailukelpoisia tietoja sijoituksen määräajattomuudesta maksettavien preemioiden yleisyydestä markkinoilla, sillä Sydneyssä 28 päivänä lokakuuta 1998 annettujen sääntöjen ja 1 päivän joulukuuta 1998 välisenä aikana määräajaltaan rajoittamattomille äänettömille osakkuuksille ei ollut vielä voinut muodostua läpinäkyviä markkinoita.
(177)
Komissio toteaa aluksi, että julkisen sektorin sijoittajaa tai pankkia ei voi estää toimimasta edelläkävijänä markkinoilla. Edelläkävijänä markkinoilla toimivalle yhteisölle on sitä vastoin annettava enemmän liikkumavapautta ehtojen määrittämisessä kuin markkinoilla, joilla vakiintuneet vertailuarvot määrittävät vertailukelpoisen vaihteluvälin. Markkinatesti on toteutettava kyseisen vaihteluvälin perusteella. Komissio voi näin ollen enintäänkin tutkia, määritettiinkö kyseinen preemio virheellisten taloudellisten näkökohtien perusteella, ts. perustuiko se esimerkiksi vääriin arviointiperusteisiin.
(178)
Tätä varten on tarkasteltava myöhempää ajanjaksoa koskevia markkinatietoja. Komission käsityksen mukaan ei ole perusteltua katsoa, että äänettömän osakkuuden määräajattomuudesta maksettavassa preemiossa olisi suurta vaihtelua eri aikoina. Markkinoilla ei kuitenkaan ole saatavilla kyseistä preemiota koskevia tietoja. Enemminkin määräämättömäksi ajaksi annetut instrumentit (perpetual-instrumentit), joihin määräajaltaan rajoittamaton äänetön osakkuuskin kuuluu, ovat Sydneyssä lokakuussa 1998 annettujen sääntöjen jälkeen ja varsinkin vuodesta 1999 yleistyneet markkinoilla.
(179)
Tämän vuoksi Saksa ei ole esittänyt erillisiä tietoja kohtuullisen preemion tasosta (myöhemmän) markkinavertailun tekemiseksi. Sen sijaan se on antanut tietoja markkinoilla esiintyvien perpetual-instrumenttien ja määräajaltaan rajoittamattomien äänettömien osakkuuksien kokonaishinnoista vuodesta 1999 alkaen (määräajaltaan rajoittamattomaksi markkinoilla katsotaan myös vähintään 30-vuoden pääomasijoitukset). Näistä tiedoista on esitetty yhteenveto seuraavassa taulukossa. Kattavuuden vuoksi taulukossa on esitetty toistamiseen aikaisemmassa taulukossa esitetyt perpetual-instrumentit vuodesta 1999.
Vertailukelpoiset transaktiot (41)
Transaktion kuvaus
Volyymi
Juoksuaika
Vakavaraisuus-/ sijoitustuotekohtainen luokitus (BR/PR)
Korvauspreemio uodessa peruspistettä)
Viitekorko ja korvauspreemion oikaisu (42) vähentämällä jälleenrahoituspreemio
Vertailun kannalta olennainen takauspreemio
USD-erä Dresdner Bankista toukokuussa 1999 hankitusta äänettömästä osakkuudesta
1 mrd USD
32 vuotta
BR: Aa1/AA
PR: Aa2; A+
215 peruspistettä
30-vuoden USA:n valtionobligaatio
(oikaisu vähentämällä 65 peruspistettä (43)
150 peruspistettä
Euromääräinen erä Deutsche Bankille kesäkuussa 1999 määräämättömäksi ajaksi annetuista arvopapereista (perpetual)
500 milj. euroa
rajoittamaton
BR: Aa3/AA
PR: A1
Kiinteä 6,6 prosenttia (vastaa 115 peruspistettä)
Vastaa Saksan 30-vuoden valtionobligaatiota (oikaisu vähentämällä 20-40 peruspistettä)
75-95 peruspistettä
USD-erä Deutsche Bankille heinäkuussa 1999 määräämättömäksi ajaksi annetuista arvopapereista (perpetual)
200 milj. euroa
rajoittamaton
BR: Aa3/AA
PR: A1
Kiinteä 7,75 prosenttia (vastaa 160 peruspistettä)
Vastaa USA:n 30-vuoden valtion obligaatiota (oikaisu vähentämällä 65 peruspistettä)
95 peruspistettä
Deutsche Bank joulukuussa 2003
300 milj. euroa
rajoittamaton
PR: A2/A
Kiinteä 6,15 prosenttia (vastaa mid-swaps-korkoa, johon lisätty 99 peruspistettä
Vastaa mid-swaps-korkoa (ilman oikaisua)
99 peruspistettä
(180)
Harvat erilliset perpetual-instrumenttejä koskevat vertailutiedot eivät aiheuta muutoksia määräaikaisia äänettömiä osakkuuksia koskevassa markkinahintojen vaihteluvälissä. Taloustieteen mukaan markkinataloussijoittaja vaatii kuitenkin väistämättä preemiota sijoituksensa määräajattomuudesta verrattuna muuten samanlaiseen määräaikaiseen äänettömään osakkuuteen. Tällä kompensoidaan erityisesti vahvemmasta ja pidempikestoisesta sidoksesta johtuvaa ylimääräistä maksulaiminlyöntiriskiä. Esitettyjen tietojen perusteella on kuitenkin selvää, että perpetual-instrumenttien markkinoilla ei välttämättä vaadita tuntuvasti korkeampaa takauspreemiota kuin määräaikaisten äänettömien osakkuuksien tapauksessa. Tämä havainto, jota ei vertailukelpoisia transaktioita koskevien riittävien tietojen puutteen vuoksi voida pitää tilastollisesti varmana, tukee niin ikään Saksan kantaa siitä, että äänettömän osakkuuden määräajattomuus ei muuta sitä toisentyyppiseksi pääomainstrumentiksi, kuten BdB on väittänyt.
(181)
Saksa on toimittanut vertailevan laskelman määräajattomuudesta maksetuista preemioista. Tiedot koskivat Deutsche Bankin määräajaltaan rajoittamattomia euromääräisiä transaktioita (perpetual) heinäkuussa 1999 ja Dresdner Bankin määräaikaisia transaktioita toukokuussa 1999 (44). Kokonaiskorvaus Deutsche Bankin perpetual-instrumenteista heinäkuulta 1999 on tietojen mukaan 6,6 prosenttia vuodessa (ks. taulukko edellä). Saksan 10-vuotisten valtionobligaatioiden jälkimarkkinakorot olivat 1 päivänä heinäkuuta 19994,66 prosenttia vuodessa, joten niihin liittyvä korvaus oli 1,94 prosenttia vuodessa (45). Dresdner Bankin toukokuussa 1999 hankkiman 12 vuoden äänettömän osakkuuden euromääräisestä erästä maksetaan sen sijaan korvausta, joka on 1,65 prosenttia enemmän kuin Saksan 10 vuoden valtionobligaatioiden tuotto. Tästä saadaan erotukseksi 0,29 prosenttia vuodessa. Tämä on vain hieman suurempi kuin tässä sovittu preemio eli 0,20 prosenttia vuodessa (0,23 prosenttia vuodessa ml. elinkeinovero). Erotus on hieman suurempi myös siksi, että Moody’s-luokituslaitos on antanut Deutsche Bankin perpetual-instrumenteille heikomman A1-luokituksen kuin Dresdner Bankin hankkimalle äänettömälle osakkuudelle, jonka luokitus on Aa2. Näin ollen korvauskin oli suurempi.
(182)
Komissio pitää näitä vertailevia laskelmia realistisina, kun otetaan huomioon kaudelta 1998-1999 käytettävissä olevien tietojen vähäisyys, johon Hessenin osavaltio ja Helaba eivät ole voineet vaikuttaa. Vertailusta tulokseksi saatu arvo eli 0,29 prosenttia on vain hieman suurempi kuin Hessenin osavaltion ja Helaban välillä sovittu preemio eli 0,23 prosenttia. Lisäksi ainakin osa poikkeamasta johtuu sijoitustuotekohtaisten luokitusten erosta, joka olisi todennäköisesti pienempi, jos vaihtoehtoisesti verrattaisiin Helabaan tehtyjä määräaikaisia ja määräajattomia äänettömiä osakkuuksia, koska liikkeeseenlaskija on sama.
(183)
Näistä syistä komissiolla ei ole syytä katsoa, että määräajattomuudesta maksetun preemion vertailuarvo, eli 0,23 prosenttia vuodessa, olisi markkinoiden vaihteluvälin alapuolella ja että se olisi tämän vuoksi antanut Helaballe etua eli kyseessä olisi ollut valtiontuki.
(dd) Maksuvalmiushaittojen huomioon ottaminen
(184)
Komissio on Saksan, Helaban ja BdB:n kanssa yhtä mieltä maksuvalmiushaittoja koskevasta näkemyksestä, sillä tavanomainen pääomasijoitus pankkiin parantaa pankin maksuvalmiutta ja kasvattaa lisäksi sen omia varoja, mikä on pankkivalvontalainsäädännön nojalla välttämätön edellytys liiketoiminnan laajentamiseksi. Jotta pääoman voisi käyttää täysimääräisesti hyväkseen, ts. jotta 100-prosenttisesti riskipainotettuja omaisuuseriä voitaisiin laajentaa kertoimella 12,5 (eli 100 jaettuna 8 prosentin vakavaraisuussuhdeluvulla), pankin on hankittava rahoitusmarkkinoilta 11,5-kertainen jälleenrahoitus. Tämä tarkoittaa yksinkertaisesti sitä, että kun tästä pääomasta 12,5-kertaisena saatujen ja 11,5-kertaisena maksettujen korkojen erotuksesta vähennetään muut pankille aiheutuneet kustannukset (esimerkiksi hallintokulut), tulokseksi saadaan oman pääoman tuotto (46). Koska Hessenin osavaltion äänetön osakkuus Helabassa ei paranna suoranaisesti Helaban maksuvalmiutta - koska siirretyt omaisuuserät ja kaikki erityisrahaston tuotot oli lain mukaan osoitettava suoraan asuntotuotannon tukemiseen - Helaballe aiheutuisi tätä pääoman määrää vastaavat ylimääräiset rahoituskustannukset, jos se turvautuisi rahoitusmarkkinoihin hankkiakseen varat, jotka se tarvitsi hyödyntääkseen täysimääräisesti lisäpääoman tarjoamat liiketoimintamahdollisuudet eli laajentaakseen riskipainotteiset omaisuuseränsä pääomaan nähden 12,5-kertaiseksi (tai säilyttääkseen omaisuuseränsä nykyisellä tasolla) (47). Nämä lisäkustannukset, joita likvidissä muodossa siirretystä omasta pääomasta ei yleensä aiheudu, on otettava huomioon kohtuullisen korvauksen määrityksessä vastaavansuuruisena vähennyksenä. Markkinataloussijoittaja ei voi odottaa saavansa pääomastaan samaa korvausta kuin sijoittaessaan käteispääomaa.
(185)
Vastoin BdB:n käsitystä Saksa, Helaba ja komissio katsovat, että bruttojälleenrahoituskustannukset on syytä vähentää korvauksesta. Jälleenrahoituskustannukset ovat yrityksen toimintakuluja ja supistavat näin ollen verotettavaa tuloa. Sama koskee kuitenkin myös korvausta, joka maksetaan alusta alkaen likvidissä muodossa toteutetusta äänettömästä osakkuudesta. Kuten edellä esitetään, markkinatestin perusteella voidaan todeta, ettei lisää veroetua synny. Pankin nettotulos supistuu siis molemmissa tapauksissa likviditeetistä maksetun koron määrällä. Tämän vuoksi kaikki jälleenrahoituskustannukset ovat vähennyskelpoisia.
(186)
Tämä tilanne erottaa Helaban selkeästi WestLB:stä ja muista Landesbank-pankeista, jotka ovat myös tutkintamenettelyn kohteena. Muiden pankkien tapauksessa erityisrahasto kirjattiin taseeseen rahastoiksi ja koko korvaus on katsottava toimintakulujen sijaan voittojen käytöksi. Näin ollen korvaus on maksettava verotettavasta voitosta. Tästä aiheutuu muille pankeille veroetua, jos lisälikviditeetin hankintakustannukset voidaan vähentää verotuksessa yrityksen toimintakuluina, kun siihen ei ole mahdollisuutta muutoin samankaltaisen käteissijoituksen tapauksessa, joka on tässä merkityksellinen vertailukohta.
(187)
Koska (muita) veroetuja ei saatu, Helaban on maksettava korvausta ainoastaan riskistä, jolle Hessenin osavaltion asuntotuotannon erityisrahasto altistuu äänettömänä osakkuutena. Helaban on toisin sanoen maksettava viitekoron lisäksi peruspisteinä ilmaistavaa takauspreemiota.
(2) Vähimmäiskorvaus asuntotuotannon edellyttämän pääoman antamisesta käyttöön ja vähimmäiskorvaus pääomasta, jota ei aluksi käytetty liiketoiminnan laajentamiseen ns. porrastusmenetelmän perusteella
(188)
WestLB:tä koskevassa asiassa vuonna 1999 tehdyssä päätöksessään komissio sovelsi takausprovisiota, joka oli 0,5-0,6 prosenttia ennen veroja eli 0,3 prosenttia verojen jälkeen. Kyseinen määrä kirjattiin taseeseen, mutta sitä ei voitu käyttää liiketoiminnan kehittämiseen. Tämä takausprovisio noudattaa 0,3 prosentin (ennen veroja) tasoa, jota Saksa piti asianmukaisena takausprovisiona WestLB:n tyyppiselle pankille loppuvuonna 1991. Komissio korotti tätä tasoa 0,5-0,6 prosenttiin ennen veroja (0,3 prosenttia verojen jälkeen) kahdesta syystä. Ensiksikin WestLB:n tapauksessa kyseessä oleva 3,4 miljardin Saksan markan (1,74 miljardin euron) summa on suurempi kuin tämäntyyppisillä pankkitakauksilla yleensä katettavat määrät. Toiseksi pankkitakaukset liittyvät yleensä tiettyihin transaktioihin ja ovat määräaikaisia.
(189)
Tässä Helabaa koskevassa menettelyssä komissio pyysi niin ikään Saksaa määrittämään takausprovision, jota voitaisiin pitää markkinahintaisena Helaban kaltaisen pankin tapauksessa. Saksa ei näin tehnyt, vaan se esitti, että takauksia annetaan aina vain tietyille transaktioille eikä Saksassa ole sen vuoksi markkinoita, joilla voitaisiin määrittää tämäntyyppisistä takauksista maksettava korvaus. Jos komissio näistä tiedoista huolimatta kuitenkin edelleen vaatisi korvauksen määrittämistä, korvauksen taso voitaisiin Saksan mukaan määrittää ainoastaan tapauskohtaisesti ja ottaen huomioon määrätyt riskit, joita osavaltiolle oli aiheutunut erotusten perusteella. Koska riskipainotettujen omaisuuserien suunniteltu kasvattaminen vain […] miljoonalla Saksan markalla vuodessa oli WestLB:hen verrattuna maltillista kasvupolitiikkaa, oli varsin epätodennäköistä, että pankin velkojat olisivat ottaneet käyttöön vuosittain supistuvan erotuksen. Tämä johtaisi joka tapauksessa erittäin alhaisen takauspreemion soveltamiseen. Lisäksi Helaba oli käyttänyt vain osan korvattavista porrastetuista eristä, ja toisin kuin WestLB, se oli täyttänyt selvästi pankkivalvontalainsäädännön mukaisen ydinpääoman vähimmäisvaatimuksen. Näin ollen Helaban liiketoimintariskit oli katettu jo tätä kautta vähintäänkin riittävästi. Tämä varmuusmarginaali merkitsi, että WestLB:tä koskevan päätöksen mukaista peruskorvausta, eli 0,3 prosenttia vuodessa ennen veroja, ja tähän lisättävää preemiota, eli 0,2-0,3 prosenttia vuodessa ennen veroja (päätöksessä yhteensä 0,3 prosenttia vuodessa verojen jälkeen), ei voitu soveltaa Helaban tapauksessa.
(190)
Tämä vuoksi komission on itse määritettävä kohtuullinen takausprovisio Helaban kaltaiselle pankille. Koska WestLB ja Helaba ovat periaatteessa vertailukelpoisia ja koska muitakaan arviointiperusteita ei ole, komissio olettaa, että asianmukaisena peruskorkona voidaan pitää 0,3 prosenttia vuodessa ennen veroja, kuten WestLB:n tapauksessa. Komissio katsoo kuitenkin, että tähän korkoon lisättäville preemioille ei ole perusteita. Äänettömän osakkuuden määrä on 50-100 miljoonaa euroa ja yritys voi käyttää sen liiketoimintansa laajentamiseen pitkällä aikavälillä, joten kyse on tuntuvasti alhaisemmasta summasta kuin WestLB:n tapauksessa, jossa määrä oli noin 1,7 miljardia euroa. Lisäksi määrä, jota ei voitu porrastusmenetelmän mukaan käyttää liiketoiminnan laajentamiseen, oli kyseisen menetelmän mukaan määräaikainen ja supistui vuoteen 2003 mennessä nollaan. Nämä seikat osoittavat selvästi, että Hessenin osavaltion riski ei ollut suurempi kuin Helaban kaltaiselle pankille markkinoilla myönnettävän takauksen tapauksessa. Näin ollen peruskoron, ts. 0,3 prosenttia vuodessa ennen veroja, korottaminen ei ole perusteltua. Äänettömän osakkuuden koko summasta maksettava korvaus on toimintakuluna verovähennyskelpoista ja poikkeaa siis myös tältä osin WestLB:tä koskevassa päätöksessä mainitusta korvauksen verokohtelusta. Komissio katsoo sen vuoksi tässä päätöksessä, että takausprovisio voidaan määrittää ennen veroja ja katsoa kokonaisuudessaan toimintakuluksi.
e) Tukiosuus
(191)
Kuten edellä todetaan, kun tarkastellaan sitä osaa pääomasta, jota Helaba ei voinut käyttää liiketoimintansa laajentamiseen mutta joka kirjattiin Helaban taseeseen 31 päivästä joulukuuta 1998, komissio pitää asianmukaisena korvauksena 0,3 prosenttia vuodessa ennen veroja.
(192)
Helaba maksaa korvausta, joka on 1,4 prosenttia vuodessa, ainoastaan siitä määrästä, jota voidaan ns. porrastusmenetelmän mukaan käyttää kattamaan riskipainotettuja omaisuuseriä. Tätä korvausta ei siis makseta siitä taseeseen kirjatusta osasta äänetöntä osakkuutta, jota ei käytetä liiketoiminnan laajentamiseen.
(193)
Tämän vuoksi tukiosuus voidaan määrittää laskemalla komission markkinahintaiseksi katsomaa takausprovisiota 0,3 prosenttia vuodessa ennen veroja vastaava osuus taseeseen kirjatusta mutta liiketoimintaan käyttämättömästä äänettömän osakkuuden osasta seuraavan taulukon mukaisesti.
Loppuvuoden arvot milj. euroa
1999
2000
2001
2002
2003
1)
Nimellisarvo taseessa
1 264,4
1 264,4
1 264,4
1 264,4
1 264,4
2)
Porrastusmenetelmän mukaan liiketoimintaan käytettävissä oleva ydinpääoma
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
3)
Asuntotuotannon erityisrahaston toimintaan käytetty ydinpääoma
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
4)
Liiketoimintaan käytettävissä oleva mutta porrastusmenetelmän mukaan säädeltävä osa ydinpääomaa
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
5)
1 - 2 = 3 + 4
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
6)
Varmuusmarginaalivähennys, määritetty aluksi liian vähäiseksi taseessa 31.12.1998 (48)
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
7)
Pääoma, josta maksetaan takausprovisiona 0,3 prosenttia vuodessa (ennen veroja)
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
8)
Toimintakuluina vähennettävä korvaus, vastaa tukiosuutta
1,92
1,95
1,34
0,73
0,15
f) Alustava päätelmä
(194)
Komissio päättelee, että Helaba sai etua vain siltä osin kuin se ei maksanut asianmukaista korvausta siitä osasta Hessenin osavaltion sen käyttöön äänettömänä osakkuutena asettamaa pääomaa, jota edellytettiin käytettävän asuntotuotannon tukemiseen ja jota ei aluksi käytetty porrastusmenetelmän vuoksi liiketoiminnan laajentamiseen. Komissio katsoo, että asianmukainen korvaus tästä olisi ollut 0,3 prosenttia vuodessa (ennen veroja). Siitä osasta pääomaa, jota voitiin käyttää liiketoiminnan laajentamiseen, on sen sijaan maksettu asianmukainen korvaus, sillä äänettömästä osakkuudesta oli sovittu korvaukseksi 1,43 prosenttia vuodessa (ml. elinkeinovero). Tältä osin Helaba ei ole saanut etua.
1.3. KILPAILUN VÄÄRISTYMINEN JA JÄSENVALTIOIDEN VÄLISEN KAUPAN RAJOITTAMINEN
(195)
Rahoituspalveluiden vapautumisen ja rahoitusmarkkinoiden yhdentymisen seurauksena on yhteisön pankkialan herkkyys kilpailun vääristymiselle lisääntynyt. Nykyisin tätä kehitystä nopeuttaa vielä talous- ja rahaliitto, jonka myötä rahoituspalvelumarkkinoilla vielä jäljellä olevat kilpailun esteet poistetaan.
(196)
Tuensaaja Helaba tarjoaa pankkipalveluja sekä alueellisella että kansainvälisellä tasolla. Helaba on yleispankkipalveluja tarjoava liikepankki, säästökassojen keskuspankki sekä osavaltion ja kunnan pankki. Nimestään, perinteistään ja laissa määrätyistä tehtävistään huolimatta Helaba ei ole millään muotoa paikallinen tai alueellinen pankki.
(197)
Näin ollen on kiistatonta, että tarjotessaan pankkipalveluja Helaba kilpailee Euroopan muiden pankkien kanssa Saksan ulkopuolella ja - koska Euroopan muiden maiden pankkeja toimii Saksassa - myös Saksassa. Tämän vuoksi on selvää, että Helaballe myönnetyt tuet vääristävät kilpailua ja vaikuttavat jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.
1.4. PÄÄTELMÄ
(198)
Siinä määrin kuin Helaba ei maksanut asianmukaista korvausta siitä osasta käyttöön annettua pääomaa, joka oli tarpeen asuntotuotannon tukemiseen ja jota ei porrastusmenetelmän mukaan voitu aluksi käyttää liiketoiminnan laajentamiseen, kyse on EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitetusta valtiontuesta. Kun tarkastellaan sitä osaa pääomasta, jota käytettiin liiketoiminnan laajentamiseen, vain tästä pääoman osasta vuodessa maksettavaa 1,43 prosentin korvausta (ml. elinkeinovero) on pidettävä markkinahintaisena. Helaba ei sen vuoksi ole saanut tästä etua eikä sille ole myönnetty EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea.
2. SOVELTUVUUS YHTEISMARKKINOILLE
(199)
Koska äänetön osakkuus on kyseisen EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea, on tarkasteltava, voidaanko tuki katsoa yhteismarkkinoille soveltuvaksi.
(200)
Perustamissopimuksen 87 artiklan 2 kohdan poikkeusmääräyksiä ei voida soveltaa tähän tapaukseen. Kyse ei ole sosiaalisesta tuesta eikä tuesta, joka myönnetään yksittäisille kuluttajille. Sitä ei myöskään myönnetä luonnonmullistusten tai muiden poikkeuksellisten tapahtumien aiheuttaman vahingon korvaamiseksi eikä Saksan jaosta aiheutuneen taloudellisen haitan korvaamiseksi.
(201)
Koska tuella ei ole alueellisia tavoitteita - sitä ei ole tarkoitettu edistämään taloudellista kehitystä alueilla, joilla elintaso on poikkeuksellisen alhainen tai joilla vajaatyöllisyys on vakava ongelma, eikä edistämään tiettyjen talousalueiden kehitystä - perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan a ja c alakohdan alueelliset näkökohdat eivät koske sitä. Tuella ei myöskään edistetä Euroopan yhteistä etua koskevaa tärkeää hanketta. Kulttuurin ja kulttuuriperinnön edistäminen eivät nekään ole tuen tavoitteina.
(202)
Koska Helaban taloudellinen elinkelpoisuus ei ollut toimenpiteen toteuttamisajankohtana vaakalaudalla, ei ole tarpeen pohtia, voisiko Helaban kaltaisen yhden suuren luottolaitoksen kaatuminen johtaa Saksassa yleiseen pankkialan kriisiin, mikä voisi oikeuttaa tuen myöntämisen perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan b alakohdan nojalla Saksan talouselämässä olevan vakavan häiriön poistamiseen.
(203)
Perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaisesti tukea voidaan pitää yhteismarkkinoille soveltuvana, jos sillä edistetään tietyn taloudellisen toiminnan kehitystä. Tämä voisi koskea periaatteessa myös pankkialan rakenneuudistukseen myönnettävää tukea. Nyt tarkasteltavana olevassa tapauksessa ei ole kuitenkaan edellytyksiä soveltaa tätä poikkeusmääräystä. Helabaa ei ollut vaikeuksissa oleva yritys, jonka kannattavuuden palauttamista pitäisi edistää valtiontuilla.
(204)
Perustamissopimuksen 86 artiklan 2 kohta, jonka nojalla sallitaan tietyissä olosuhteissa poikkeuksia EY:n perustamissopimuksen valtiontukimääräyksistä, koskee periaatteessa myös rahoituspalvelujen alaa. Komissio on vahvistanut tämän kertomuksessaan yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvistä palveluista pankkialalla (Dienstleistungen von allgemeinem wirtschaftlichem Interesse im Bankensektor) (50). Muodolliset edellytykset eivät kuitenkaan täyty tässä tapauksessa: yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä tehtäviä, joita Helaba hoitaa, ja tehtävistä aiheutuvia kustannuksia ei ole täsmennetty. Tämä vuoksi on selvää, että pääomasijoitusta ei tehty yleisiin tarkoituksiin liittyviä palveluja varten. Siksi kyseistä poikkeusmääräystä ei myöskään voida soveltaa tarkasteltavana olevaan tapaukseen.
(205)
Koska mitään poikkeusta perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdan valtiontukien periaatteellisesta kiellosta ei voida soveltaa tähän tapaukseen, tarkasteltavana olevan tuen ei voida katsoa soveltuvan yhteismarkkinoille.
3. EI VOIMASSA OLEVAA TUKEA
(206)
Toisin kuin Saksa on väittänyt muissa Landesbank-pankkeja koskevissa asioissa, omaisuudensiirron ei voida katsoa kuuluvan voimassa olevan, ylläpitovelvollisuutta ja takausvelvollisuutta koskevan tukiohjelman piiriin. Sitä vastoin on enemminkin katsottava, että kyse on uudesta tuesta.
(207)
Takausvelvollisuudessa on ensinnäkin kyse tappiotakauksesta, joka annetaan velkojille siltä varalta, että pankin varat eivät riitä kattamaan velkojien vaateita. Tämä ei pidä paikkansa tässä tapauksessa. Pääomanlisäyksen tarkoituksena ei ollut Helaban velkojien vaateiden kattaminen eikä Helaban varoja ollut käytetty loppuun.
(208)
Pääomanlisäys ei kuulu myöskään ylläpitovelvollisuuden soveltamisalaan. Ylläpitovelvollisuus velvoittaa takaajan (Sparkassenverband Hessen-Thüringen) asettamaan Helaban käyttöön pankille kuuluvien tehtävien asianmukaisen hoidon kannalta välttämättömät varat niin kauan kuin takaaja päättää ylläpitää kyseistä pankkia. Helaba ei kuitenkaan ollut pääomanlisäyksen toteutusajankohtana tilanteessa, jossa se ei olisi enää kyennyt harjoittamaan asianmukaista toimintaa riittävien omien varojen puutteen vuoksi. Pääomasijoitus ei sen vuoksi ollut välttämätön edellytys Helaban säilymiseksi toimintakykyisenä. Osavaltion tietoinen taloudellinen laskelmointi (osa)omistajana tarjosi Helaballe tilaisuuden parantaa markkina-asemiaan kilpailun piiriin kuuluvassa liiketoiminnassaan. Ylläpitovelvollisuuden määräystä, jonka mukaan pääomanlisäys voidaan toteuttaa, jos se on ehdottoman välttämätöntä, ei voida soveltaa tällaiseen osavaltion (osa)omistajana tekemään tavanomaiseen liiketaloudelliseen päätökseen. Koska kyseiseen pääomanlisäykseen ei voida soveltaa myöskään muita perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdan ja 88 artiklan 1 kohdan mukaisia tukiohjelmia, se on katsottava perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa ja 88 artiklan 3 kohdassa tarkoitetuksi uudeksi tueksi ja sitä on arvioitava sen mukaisesti.
VII. LOPPUPÄÄTELMÄ
(209)
Kyseisen tuen ei voida katsoa soveltuvan yhteismarkkinoille 87 artiklan 2 kohdan tai 3 kohdan nojalla eikä muun EY:n perustamissopimuksen määräyksen nojalla. Tämän vuoksi tuki katsotaan yhteismarkkinoille soveltumattomaksi tueksi, ja Saksan on perittävä takaisin toimenpiteeseen sisältyvä sääntöjenvastainen tukiosuus,
ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
1 artikla
1. Siitä Hessenin osavaltion siirtämästä pääoman osasta, joka oli 31 päivästä joulukuuta 1998 Landesbank Hessen-Thüringen - Girozentralen käytettävissä takauksiin, maksettavan riittävän 0,3 prosentin vuosikorvauksen (ennen elinkeinoveroa) jättäminen veloittamatta on yhteismarkkinoille soveltumatonta tukea.
2. Edellä 1 kohdassa tarkoitettua tukea myönnettiin 31 päivän joulukuuta 1998 ja 31 päivän joulukuuta 2003 välisenä aikana yhteensä 6,09 miljoonaa euroa.
2 artikla
1. Saksan on lopetettava 1 artiklan 1 kohdassa mainitun tuen maksaminen viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2004.
2. Saksan on toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun ja tuensaajalle sääntöjenvastaisesti maksetun tuen perimiseksi takaisin. Takaisinperittävään määrään sisältyvät seuraavat:
a)
31 päivän joulukuuta 1998 ja 31 päivän joulukuuta 2003 välisen jakson osalta 1 artiklan 2 kohdassa mainittu summa;
b)
1 päivästä tammikuuta 2004 viimeisen tukierän maksamiseen ulottuvan jakson osalta 1 artiklan 1 kohdassa mainitun laskentamenetelmän mukaan määritettävä summa.
3 artikla
Tuki on perittävä takaisin viipymättä kansallisen lainsäädännön menettelyjen mukaisesti, jos niissä mahdollistetaan päätöksen välitön ja tehokas täytäntöönpano.
Takaisinperittävään tukeen sisällytetään korko alkaen siitä, kun tuki asetettiin tuensaajien käyttöön, tuen tosiasialliseen takaisinperintään asti.
Korko lasketaan komission asetuksen (EY) N:o 794/2004 (51) V luvun säännösten mukaisesti.
4 artikla
Saksan on ilmoitettava liitteenä olevalla lomakkeella komissiolle kahden kuukauden kuluessa tämän päätöksen tiedoksiantamisesta sen noudattamiseksi toteuttamansa toimenpiteet.
5 artikla
Tämä päätös on osoitettu Saksan liittotasavallalle.
Tehty Brysselissä 20 päivänä lokakuuta 2004.