Rådets beslutning
af 30. marts 2004
om bemyndigelse af Tyskland til at anvende en foranstaltning, der fraviger artikel 21 i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter
(2004/290/EF)
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter - Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag(1), særlig artikel 27, stk. 1,
under henvisning til forslag fra Kommissionen, og
ud fra følgende betragtninger:
(1) I en anmodning i form af to breve til Kommissionen, som blev registreret i Kommissionens generalsekretariat henholdsvis den 1. september 2003 og den 12. november 2003, søgte den tyske regering om bemyndigelse til at indføre tre foranstaltninger, der fraviger artikel 21, stk. 1, litra a), i direktiv 77/388/EØF for at forhindre skatteunddragelse og skattetænkning.
(2) Der er tale om betydelig momsunddragelse i byggesektoren og i forbindelse med rengøring af ejendomme, hvor momsen åbenlyst faktureres, men ikke betales til skattemyndighederne, og hvor modtageren benytter sig af sin fradragsret. De virksomheder, der ikke overholder reglerne, kan ikke identificeres eller identificeres for sent til, at momsen kan inddrives. Antallet af sådanne tilfælde har nået et niveau, hvor et lovindgreb er påkrævet. Den afgiftspligtighed, der er tale om i det foreliggende tilfælde, vedrører kun fratrækningsberettigede virksomheder og altså ikke privatpersoner. Den er begrænset til to specifikke brancher, hvor momsunddragelsen har nået uacceptable højder. Østrig har allerede fået bevilget en lignende undtagelsesbestemmelse ved beslutning 2002/880/EF(2).
(3) Det er endvidere fastslået, at momsunddragelse finder sted i forbindelse med levering af fast ejendom, som omtalt i artikel 13, punkt B, litra g) og h), som er en transaktion, hvor der er særlig risiko for momsunddragelse, når leverandøren har valgt at gøre leveringen afgiftspligtig. Fordi der i forbindelse med fast ejendom er tale om store værdier, bliver der tale om betydelige momspligtige beløb og dermed betydelige momstab blot for en enkelt transaktion. Opretholdelsen af muligheden af at gøre en levering af fast ejendom afgiftspligtig er nødvendig for at bevare et neutralt momssystem. I forbindelse med levering af fast ejendom synes den mest hensigtsmæssige løsning for at imødegå den høje momsunddragelsesrisiko at være den foreslåede foranstaltning, der består i at gøre modtageren af ydelsen betalingspligtig. Med denne løsning undgår man, at både leverandør og modtager gøres afgiftsansvarlige, hvilket ville medføre en øget økonomisk risiko for modtageren, og man undgår at gøre tredjemand, som f.eks. en notar, afgiftsansvarlig, hvilket ville medføre øgede omkostninger for både leverandør og modtager. Da undtagelsesbestemmelsen i praksis kun vil vedrøre leveringer mellem afgiftspligtige personer, vil den derfor kun finde anvendelse i specifikke tilfælde.
(4) Fravigelsen påvirker ikke størrelsen af den skyldige moms ved det endelige forbrug og har ingen indvirkning på Fællesskabernes egne momsindtægter -
VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:
Artikel 1
Ved undtagelse fra artikel 21, stk. 1, litra a), i direktiv 77/388/EØF, som formuleret i artikel 28, litra g), bemyndiges Forbundsrepublikken Tyskland fra og med den 1. april 2004 til at udpege modtageren af varer og ydelser, som omtalt i artikel 2 i denne beslutning, som den betalingspligtige person.
Artikel 2
I nedenstående tilfælde kan modtageren af en levering af varer og ydelser udpeges som den betalingspligtige person:
1) når rengøringsydelser i forbindelse med ejendomme leveres til en afgiftspligtig person, undtagen når modtageren af ydelsen ikke udlejer mere end to boliger, eller når bygningsarbejder leveres til en afgiftspligtig person
2) når fast ejendom leveres til en afgiftspligtig person, jf. artikel 13, punkt B, litra g) og h), og hvor leverandøren har benyttet sig af muligheden for at opkræve moms på leveringen.
Artikel 3
Denne beslutning udløber den 31. december 2008.
Artikel 4
Denne beslutning er rettet til Forbundsrepublikken Tyskland.
Udfærdiget i Bruxelles, den 30. marts 2004.
Neuvoston päätös,
tehty 30 päivänä maaliskuuta 2004,
luvan antamisesta Saksalle soveltaa jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY 21 artiklasta poikkeavaa toimenpidettä
(2004/290/EY)
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon jäsenvaltioiden liikevaihtoverojärjestelmän yhdenmukaistamisesta - yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste 17 päivänä toukokuuta 1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY(1) ja erityisesti sen 27 artiklan 1 kohdan,
ottaa huomioon komission ehdotuksen,
sekä katsoo seuraavaa:
(1) Saksan hallitus on pyytänyt komissiolle osoitetulla kahdella kirjeellä, jotka on kirjattu saapuneeksi komission pääsihteeristössä 1.9.2003 ja 12.11.2003, lupaa soveltaa kolmea direktiivin 77/388/ETY 21 artiklan 1 kohdan a alakohdasta poikkeavaa toimenpidettä veron kiertämisen ja välttämisen estämiseksi.
(2) Arvonlisäverojen menetykset ovat olleet huomattavia rakennusalalla ja rakennussiivousalalla, joilla arvonlisävero on avoimesti laskutettu, mutta sitä ei ole tilitetty veroviranomaisille, vaikka vastaanottaja on käyttänyt vähennysoikeuttaan. Säännösten vastaisesti käyttäytyviä toimijoita ei ole pystytty yksilöimään tai se on tapahtunut niin myöhään, että arvonlisäveroa ei enää ole voitu kantaa. Tällaisten tapausten määrä on kasvanut siinä määrin, että on syytä ryhtyä oikeudellisiin toimenpiteisiin. Ehdotettu arvonlisäveron maksuvelvollisuuden siirto vastaanottajalle koskee ainoastaan yrityksiä, jotka voivat käyttää vähennysoikeutta, eikä yksityishenkilöitä. Se on rajattu kahteen tiettyyn alaan, joilla arvonlisäveron menetykset ovat kasvaneet liian suuriksi. Samankaltainen poikkeus on jo myönnetty Itävallalle päätöksellä 2002/880/EY(2).
(3) Arvonlisäveron menetyksiä on havaittu myös 13 artiklan B kohdan g ja h alakohdan mukaisissa kiinteän omaisuuden luovutuksissa, jotka ovat erittäin otollisia arvonlisäveropetoksille ja veronkierrolle silloin, kun luovuttaja on käyttänyt valintaoikeuttaan ja tehnyt luovutuksen verollisena. Kiinteä omaisuus on arvokasta, joten verotettava määrä ja arvonlisäveron menetykset ovat yksittäisessäkin liiketapahtumassa erityisen suuria. Valintaoikeuden säilyttäminen on tarpeen, jotta arvonlisäverojärjestelmä pysyisi neutraalina. Ehdotus arvonlisäveron maksuvelvollisuuden siirtämisestä vastaanottajalle on kiinteän omaisuuden luovutusta koskeviin olosuhteisiin ja taloudellisen riskin poikkeukselliseen suuruuteen nähden tarkoituksenmukaisin. Siinä vältytään kaksinkertaiselta - sekä luovuttajaa että vastaanottajaa sitovalta - verovelvollisuudelta, joka kasvattaisi vastaanottajan taloudellista riskiä ja aiheuttaisi työläitä veronkantoprosesseja veroviranomaisille eikä siinä myöskään synny verovastuuta sivulliselle, kuten notaarille, mikä voisi lisätä luovuttajan ja vastaanottajan kustannuksia. Käytännössä poikkeus koskisi ainoastaan verovelvollisten välisiä luovutuksia, joten se on rajattu tietynlaisiin tapauksiin.
(4) Poikkeuksella ei ole vaikutusta viimeisessä kulutusvaiheessa kannettavan arvonlisäveron määrään eikä arvonlisäverosta kertyviin yhteisöjen omiin varoihin,
ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
1 artikla
Poiketen siitä, mitä säädetään direktiivin 77/388/ETY 21 artiklan 1 kohdan a alakohdassa, sellaisena kuin sen sanamuoto on direktiivin 28 g artiklassa, Saksan liittotasavallalle annetaan 1 päivästä huhtikuuta 2004 lupa määrätä tämän päätöksen 2 artiklassa tarkoitettujen tavaroiden luovutusten tai palvelujen suoritusten vastaanottajat arvonlisäverovelvollisiksi.
2 artikla
Tavaroiden luovutusten tai palvelujen suoritusten vastaanottaja voidaan määrätä arvonlisäverovelvolliseksi seuraavissa tapauksissa:
1) kun rakennussiivouksen palveluja suoritetaan verovelvolliselle, ei kuitenkaan silloin kun suorituksen vastaanottaja yksinomaan antaa vuokralle enintään kaksi asuntoa tai rakennustyö suoritetaan verovelvolliselle;
2) kun 13 artiklan B kohdan g ja h alakohdan mukainen kiinteä omaisuus luovutetaan verovelvolliselle ja luovuttaja on käyttänyt oikeuttaan tehdä luovutus verollisena.
3 artikla
Tämän päätöksen voimassaolo päättyy 31 päivänä joulukuuta 2008.
4 artikla
Tämä päätös on osoitettu Saksan liittotasavallalle.
Tehty Brysselissä 30 päivänä maaliskuuta 2004.