KOMMISSIONENS FORORDNING (EF) Nr. 874/2009
af 17. september 2009
om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 2100/94 for så vidt angår sagsbehandlingen ved EF-Sortsmyndigheden
(omarbejdning)
KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,
under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 2100/94 af 27. juli 1994 om EF-sortsbeskyttelse (1), særlig artikel 114, og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Kommissionens forordning (EF) nr. 1239/95 af 31. maj 1995 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 2100/94 om EF-sortsbeskyttelse (2) er blevet ændret væsentligt ved flere lejligheder (3). Da der skal foretages yderligere ændringer, bør forordningen af klarhedshensyn omarbejdes.
(2)
Ved forordning (EF) nr. 2100/94 (basisforordningen) er der indført en ny EF-ordning for sortsbeskyttelse, der åbner mulighed for en sortsbeskyttelse, som gælder i hele Fællesskabet.
(3)
En sådan ordning bør forvaltes på en effektiv måde af EF-Sortsmyndigheden (Sortsmyndigheden), som skal bistås af prøvningsmyndigheder ved gennemførelsen af den tekniske afprøvning af de pågældende plantesorter, og som kan søge bistand hos nationale organer og hos egne afdelinger, der er oprettet med dette formål. I den forbindelse er det nødvendigt at fastlægge det indbyrdes forhold mellem på den ene side Sortsmyndigheden og på den anden side dens egne afdelinger, prøvningsmyndighederne og de nationale organer.
(4)
Sortsmyndigheden bør for den tekniske afprøvning betale prøvningsmyndighederne et gebyr, der dækker alle påløbne omkostninger. Administrationsrådet fastsætter ensartede metoder for beregning af omkostningerne.
(5)
Sortsmyndighedens afgørelser kan indbringes for dens appelkammer. Der bør fastsættes regler for appelkammerets sagsbehandling; et eller flere yderligere appelkamre kan om nødvendigt oprettes af administrationsrådet.
(6)
Afprøvningsrapporter, der er udarbejdet på vegne af myndighederne i en medlemsstat eller i et tredjeland, som er medlem af Den Internationale Union for Beskyttelse af Plantenyheder (UPOV), bør af Sortsmyndigheden anses for at være tilstrækkeligt grundlag for en afgørelse.
(7)
Anvendelsen af elektroniske midler til indgivelse af ansøgninger, indsigelser eller klager og tilstillelsen af meddelelser fra Sortsmyndigheden bør tillades. Desuden bør Sortsmyndigheden have mulighed for at udstede attester på EF-sortsbeskyttelse i elektronisk form. Det bør også være muligt at offentliggøre oplysninger vedrørende EF-sortsbeskyttelse elektronisk. Endelig bør det være muligt at opbevare sagsakter i elektronisk form.
(8)
Sortsmyndighedens præsident bør gives beføjelser til at fastsætte de nærmere regler for anvendelsen af elektroniske kommunikations- og lagringsmidler.
(9)
I basisforordningens artikel 23, 29, 34, 35, 36, 42, 45, 46, 49, 50, 58, 81, 85, 87, 88 og 100 er det allerede udtrykkeligt fastsat, at der skal eller kan fastsættes bestemmelser om deres gennemførelse. I andre tilfælde, hvor en præcisering er påkrævet, bør der ligeledes fastsættes gennemførelsesbestemmelser.
(10)
Tidspunktet for, hvornår en overdragelse af en EF-sortsbeskyttelse eller en overdragelse af retten hertil får virkning, må specificeres i reglerne vedrørende indførelse i registrene.
(11)
EF-Sortsmyndighedens administrationsråd er blevet hørt.
(12)
Bestemmelserne i denne forordning er i overensstemmelse med udtalelse fra Det Stående Udvalg for Sortsbeskyttelse -
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:
AFSNIT I
SAGENS PARTER, SORTSMYNDIGHEDEN OG PRØVNINGSMYNDIGHEDERNE
KAPITEL I
Sagens parter
Artikel 1
Sagens parter
1. Nedennævnte personer kan optræde som part i sager ved EF-Sortsmyndigheden, i det følgende benævnt »Sortsmyndigheden«:
a)
ansøgeren om en EF-sortsbeskyttelse
b)
indsigeren, jf. artikel 59, stk. 2, i forordning (EF) nr. 2100/94, i det følgende benævnt »basisforordningen«
c)
indehaveren eller indehaverne af EF-sortsbeskyttelsen, i det følgende benævnt »indehaveren«
d)
enhver person, hvis ansøgning eller begæring er en forudsætning for, at Sortsmyndigheden kan træffe afgørelse.
2. Sortsmyndigheden kan efter skriftlig begæring tillade enhver anden direkte og individuelt berørt person end de i stk. 1 nævnte at intervenere som part i sagen.
3. Enhver fysisk eller juridisk person og ethvert organ, der ifølge de for organet gældende retsregler betragtes som en juridisk person, anses for at være en person i den i stk. 1 og 2 anførte betydning.
Artikel 2
Angivelse af sagens parter
1. En part i sagen angives med navn og adresse.
2. Navne på fysiske personer angives med den pågældende parts efternavn og fornavne. Navne på juridiske personer og virksomheder angives med den officielle benævnelse.
3. Adresser skal omfatte alle relevante administrative oplysninger, herunder navnet på den stat, i hvilken den pågældende part i sagen er bosiddende eller har sit sæde eller forretningssted. For hver part i sagen bør der kun angives én adresse; hvis der angives flere adresser, tages der kun hensyn til den førstnævnte, medmindre parten i sagen angiver en af de øvrige adresser som valgt adresse.
Sortsmyndighedens præsident fastsætter de nærmere bestemmelser vedrørende adressen, herunder alle relevante bestemmelser om andre datokommunikationsforbindelser.
4. Hvis en part i sagen er en juridisk person, angives vedkommende også ved navn og adresse på den fysiske person, der i henhold til den relevante nationale lovgivning repræsenterer parten i retssager. Stk. 2 finder tilsvarende anvendelse på denne fysiske person.
Sortsmyndigheden kan tillade undtagelser fra første afsnit, første punktum.
5. Hvis Kommissionen eller en medlemsstat er part i en sag, skal den for hver sagsbehandling, som den deltager i, give meddelelse om, hvem der er dens repræsentant.
Artikel 3
Parternes sprog
1. Det af Den Europæiske Unions officielle sprog, som en part i sagen har valgt i det første dokument, der er forelagt for Sortsmyndigheden og undertegnet med henblik på forelæggelse, anvendes af den pågældende part, indtil Sortsmyndigheden har truffet endelig afgørelse.
2. Hvis en part i sagen forelægger et dokument, som vedkommende har undertegnet med henblik på forelæggelsen, og dokumentet er affattet på et andet af Den Europæiske Unions officielle sprog end det, der skal anvendes i henhold til stk. 1, anses dokumentet først for at være modtaget, når Sortsmyndigheden fra et andet organ har modtaget en oversættelse heraf. Sortsmyndigheden kan tillade undtagelser fra dette krav.
3. Hvis en part i sagen under den mundtlige forhandling anvender et andet sprog end det af Den Europæiske Unions officielle sprog, der anvendes enten af de kompetente medlemmer af Sortsmyndighedens personale eller af andre parter i sagen eller af alle disse, og som den pågældende part skal anvende, skal vedkommende sørge for simultantolkning til sidstnævnte sprog. Hvis der ikke sørges herfor, kan den mundtlige forhandling fortsættes på de sprog, der anvendes af de ansvarlige medlemmer af Sortsmyndighedens personale og af andre parter i sagen.
Artikel 4
Sprogene ved mundtlig forhandling og ved bevisoptagelse
1. Parter, vidner og sagkyndige, der skal høres under den mundtlige forhandling ved bevisoptagelse, kan anvende et af Den Europæiske Unions s officielle sprog.
2. Hvis bevisoptagelse som omhandlet i stk. 1 finder sted på begæring af en part i sagen, og en af sagens parter, et vidne eller en sagkyndig ikke er i stand til at udtrykke sig på tilfredsstillende måde på et af Den Europæiske Unions officielle sprog, kan vedkommende kun høres, hvis den part i sagen, der har fremsat begæringen, sørger for tolkning til det sprog, der anvendes af alle sagens parter, eller, hvis der ikke er noget fælles sprog, til det sprog, der anvendes af medlemmerne af Sortsmyndighedens personale.
Sortsmyndigheden kan tillade undtagelser fra første afsnit.
3. Udtalelser, som medlemmerne af Sortsmyndighedens personale, parterne i sagen, vidner eller eksperter fremsætter på et af Den Europæiske Unions officielle sprog under mundtlig forhandling eller bevisoptagelse, skal indføres i mødeprotokollen på det anvendte sprog. Udtalelser, der fremsættes på et andet sprog, skal indføres på det sprog, der anvendes af medlemmerne af Sortsmyndighedens personale.
Artikel 5
Oversættelse af dokumenter fra sagens parter
1. Hvis en part i sagen indgiver dokumenter på et andet sprog end et af Den Europæiske Unions officielle sprog, kan Sortsmyndigheden kræve, at den pågældende part leverer en oversættelse af de modtagne dokumenter til det sprog, der skal anvendes af den pågældende part i sagen, eller som anvendes af de kompetente medlemmer af Sortsmyndighedens personale.
2. Når en oversættelse af et dokument skal indgives eller er indgivet af en part i sagen, kan Sortsmyndigheden kræve, at der inden for en af den fastsat tidsfrist forelægges en attest på, at oversættelsen svarer til originalteksten.
3. Hvis den i stk. 1 omhandlede oversættelse eller den i stk. 2 omhandlede attest ikke indgives, anses dokumentet for ikke at være modtaget.
KAPITEL II
Sortsmyndigheden
Afdeling 1
Sortsmyndighedens udvalg
Artikel 6
Udvalgsmedlemmernes kvalifikationer
1. De i basisforordningens artikel 35, stk. 2, omhandlede udvalg sammensættes efter Sortsmyndighedens præsidents bestemmelse af teknisk sagkyndige eller juridisk sagkyndige eller en blanding heraf.
2. Et teknisk medlem skal have en højere uddannelse eller anerkendt erfaring inden for plantevidenskab.
3. Et juridisk medlem skal have juridisk embedseksamen eller anerkendt erfaring med hensyn til intellektuel ejendomsret eller registrering af plantesorter.
Artikel 7
Udvalgets afgørelser
1. Et udvalg skal foruden de i basisforordningens artikel 35, stk. 2, omhandlede afgørelser behandle spørgsmål vedrørende:
-
bestemmelse om ikke at give opsættende virkning med hensyn til en afgørelse, jf. basisforordningens artikel 67, stk. 2
-
berigtigelse af en påklaget afgørelse, jf. basisforordningens artikel 70
-
genindsættelse i rettigheder, jf. basisforordningens artikel 80, og
-
fordeling af omkostningerne, jf. basisforordningens artikel 85, stk. 2, og artikel 75 i nærværende forordning.
2. Udvalgets afgørelser træffes af et flertal af dets medlemmer.
Artikel 8
De enkelte udvalgsmedlemmers beføjelser
1. Udvalget udpeger et af sine medlemmer til som referent at handle på udvalgets vegne.
2. Referenten kan navnlig
a)
varetage de opgaver, der er omhandlet i artikel 25, og overvåge prøvningsmyndighedernes aflevering af rapporter, jf. artikel 13 og 14
b)
overvåge Sortsmyndighedens interne sagsbehandling, herunder meddelelse af eventuelle mangler, som skal afhjælpes af en part i sagen, og fastsættelse af tidsfrister, og
c)
sikre et nært samråd og udveksling af oplysninger med parterne i den pågældende sag.
Artikel 9
Præsidentens opgave
Sortsmyndighedens præsident skal sikre, at der er overensstemmelse mellem de afgørelser, der træffes under hans myndighed. Han skal navnlig fastlægge betingelserne for, hvornår afgørelser om indsigelser, jf. basisforordningens artikel 59, kan træffes sammen med afgørelser i medfør af basisforordningens artikel 61, 62, 63 eller 66.
Artikel 10
Konsultationer
Medlemmer af Sortsmyndighedens personale kan uden vederlag benytte faciliteterne ved de nationale organer, der har fået overdraget varetagelsen af opgaver i medfør af basisforordningens artikel 30, stk. 4, og ved de i artikel 13 og 14 i nærværende forordning omhandlede prøvningsmyndigheder med henblik på afholdelse af periodevise konsultationer for parter i sager og for tredjemand.
Afdeling 2
Appelkamre
Artikel 11
Appelkamre
1. Der oprettes et appelkammer til behandling af klager som omhandlet i basisforordningens artikel 67. Om nødvendigt kan administrationsrådet på forslag af Sortsmyndigheden oprette flere appelkamre. I så fald skal det også fastlægge arbejdsfordelingen mellem de oprettede appelkamre.
2. Hvert appelkammer skal bestå af medlemmer med tekniske og juridiske kvalifikationer, og artikel 6, stk. 2 og 3, finder tilsvarende anvendelse. Formanden skal være et medlem med juridiske kvalifikationer.
3. Ved behandlingen af en klage udpeger formanden for appelkammeret et af dets medlemmer til som referent at undersøge sagen. Denne opgave kan også, hvor det er hensigtsmæssigt, omfatte bevisoptagelsen.
4. Appelkammerets afgørelser træffes af et flertal af dets medlemmer.
Artikel 12
Sekretariatet for et appelkammer
1. Sortsmyndighedens præsident opretter et sekretariat for hvert appelkammer; de medlemmer af Sortsmyndighedens personale, der har deltaget i sagsbehandlingen vedrørende en påklaget afgørelse, udelukkes fra sekretariatet.
2. De ansatte i det oprettede sekretariat er navnlig ansvarlige for:
-
udfærdigelse af referatet af den mundtlige forhandling og bevisoptagelsen i henhold til artikel 63 i nærværende forordning
-
fastlæggelse af fordelingen af omkostningerne i henhold til basisforordningens artikel 85, stk. 5, og artikel 76 i nærværende forordning
-
bekræftelse af en eventuel aftale om fordelingen af omkostningerne som omhandlet i artikel 77 i nærværende forordning.
KAPITEL III
Prøvningsmyndigheder
Artikel 13
Overdragelse af opgaver til en prøvningsmyndighed som omhandlet i basisforordningens artikel 55, stk. 1
1. Når administrationsrådet overlader det til den kompetente myndighed i en medlemsstat at foretage teknisk afprøvning, giver Sortsmyndighedens præsident den pågældende myndighed, i det følgende benævnt »prøvningsmyndigheden«, meddelelse om bemyndigelsen hertil. Bemyndigelsen har virkning fra tidspunktet for udstedelsen af meddelelsen fra Sortsmyndighedens præsident. Denne bestemmelse finder tilsvarende anvendelse på tilbagekaldelse af en prøvningsmyndigheds bemyndigelse, jf. dog artikel 15, stk. 6, i nærværende forordning.
2. Medlemmer af prøvningsmyndighedens personale, der deltager i den tekniske afprøvning, må ikke gøre ubeføjet brug af kendsgerninger, dokumenter eller oplysninger, som de bliver bekendt med under eller i forbindelse med gennemførelsen af den tekniske afprøvning, og de må ikke videregive sådanne kendsgerninger, dokumenter eller oplysninger til uvedkommende. De er fortsat bundet af denne forpligtelse efter afslutningen af den tekniske afprøvning, efter at de har fået deres afsked, og efter at bemyndigelsen af den pågældende prøvningsmyndighed er tilbagekaldt.
3. Stk. 2 finder tilsvarende anvendelse på sortsmateriale, som ansøgeren har stillet til rådighed for prøvningsmyndigheden.
4. Sortsmyndigheden overvåger anvendelsen af stk. 2 og 3 og træffer afgørelse om udelukkelse af eller indsigelser mod medlemmer af prøvningsmyndighedens personale i overensstemmelse med basisforordningens artikel 81, stk. 2.
Artikel 14
Overdragelse af opgaver til en prøvningsmyndighed som omhandlet i basisforordningens artikel 55, stk. 2
1. Når Sortsmyndigheden har til hensigt at overlade ansvaret for den tekniske afprøvning af sorter til organer i medfør af basisforordningens artikel 55, stk. 2, tilstiller den med henblik på godkendelse administrationsrådet en redegørelse for de pågældende organers tekniske egnethed som prøvningsmyndighed.
2. Hvis Sortsmyndigheden har til hensigt at oprette egne afdelinger, der skal foretage teknisk afprøvning af sorter, jf. basisforordningens artikel 55, stk. 2, tilstiller den med henblik på godkendelse administrationsrådet en redegørelse for de tekniske og økonomiske forhold vedrørende oprettelsen af en sådan afdeling med nævnte formål og på det påtænkte sted.
3. Når administrationsrådet godkender en redegørelse som nævnt i stk. 1 og 2, kan Sortsmyndighedens præsident give meddelelse om bemyndigelse til de i stk. 1 omhandlede organer, henholdsvis offentliggøre en bemyndigelse af den i stk. 2 omhandlede afdeling i Den Europæiske Unions Tidende. Bemyndigelse kan kun tilbagekaldes med administrationsrådets godkendelse. Artikel 13, stk. 2 og 3, finder tilsvarende anvendelse på medlemmerne af det i denne artikels stk. 1 omhandlede organs personale.
Artikel 15
Gennemførelse af bemyndigelsen
1. Bemyndigelsen af en prøvningsmyndighed fastlægges ved en skriftlig aftale mellem Sortsmyndigheden og prøvningsmyndigheden om prøvningsmyndighedens foretagelse af teknisk afprøvning af sorter og om betaling af et gebyr efter basisforordningens artikel 58. I forbindelse med en afdeling som omhandlet i artikel 14, stk. 2, i nærværende forordning gennemføres bemyndigelsen ved hjælp af Sortsmyndighedens interne regler om arbejdsgangen.
2. Indgåelsen af den skriftlige aftale har den virkning, at handlinger, som medlemmer af prøvningsmyndighedens personale har foretaget eller skal foretage i overensstemmelse med aftalen, i forhold til tredjemand anses for at være handlinger foretaget af Sortsmyndigheden.
3. Hvis prøvningsmyndigheden har til hensigt at søge bistand fra andre fagligt kvalificerede organer i medfør af basisforordningens artikel 56, stk. 3, skal sådanne organer allerede anføres i den skriftlige aftale med Sortsmyndigheden. Basisforordningens artikel 81, stk. 2, og artikel 13, stk. 2 og 3, i nærværende forordning finder tilsvarende anvendelse på de berørte ansatte, som skal underskrive en skriftlig forpligtelse om at efterkomme kravet om tavshedspligt.
4. For den tekniske afprøvning betaler Sortsmyndigheden prøvningsmyndigheden et gebyr, der dækker alle påløbne omkostninger. Administrationsrådet fastsætter de ensartede metoder til beregning af omkostningerne og de ensartede omkostningselementer, som skal gælde for alle bemyndigede prøvningsmyndigheder.
5. Prøvningsmyndigheden skal regelmæssigt til Sortsmyndigheden fremsende en opgørelse over omkostningerne i forbindelse med den pågældende tekniske afprøvning og vedligeholdelsen af det nødvendige referencemateriale. I det i stk. 3 omhandlede tilfælde skal prøvningsmyndigheden til Sortsmyndigheden fremsende en særskilt revisionsberetning for organerne.
6. En tilbagekaldelse af en prøvningsmyndigheds bemyndigelse kan ikke få virkning forud for det tidspunkt, på hvilket en ophævelse af den i stk. 1 omhandlede aftale får virkning.
AFSNIT II
DE ENKELTE FORMER FOR SAGSBEHANDLING VED SORTSMYNDIGHEDEN
KAPITEL I
Ansøgning om EF-sortsbeskyttelse
Afdeling 1
Ansøgeren
Artikel 16
Indgivelse af ansøgningen
1. En ansøgning om EF-sortsbeskyttelse skal indgives til Sortsmyndigheden eller til de nationale organer eller de afdelinger, der er bemyndiget eller oprettet i medfør af basisforordningens artikel 30, stk. 4.
Hvis ansøgningen indgives til Sortsmyndigheden, kan den indgives i papirform eller ad elektronisk vej. Hvis den indgives til de nationale organer eller afdelinger, skal den indgives i papirform i to eksemplarer.
2. De oplysninger, der i henhold til basisforordningens artikel 49, stk. 1, litra b), skal indgives til Sortsmyndigheden, skal omfatte:
-
oplysninger til identifikation af ansøgeren og i givet fald af dennes befuldmægtigede
-
angivelse af det nationale organ eller den afdeling, hvortil ansøgningen om EF-sortsbeskyttelse er indgivet, og
-
den foreløbige betegnelse af den pågældende sort.
3. Sortsmyndigheden udleverer vederlagsfrit følgende formularer:
a)
en ansøgningsformular og et teknisk oplysningsskema til brug ved indgivelsen af en ansøgning om EF-sortsbeskyttelse
b)
en formular til fremsendelse af de i stk. 2 omhandlede oplysninger med angivelse af følgerne af, at fremsendelse ikke finder sted.
4. Ansøgeren udfylder og underskriver de i stk. 3 omhandlede formularer. Hvis ansøgningen indgives ad elektronisk vej, skal den være i overensstemmelse med artikel 57, stk. 3, andet afsnit, for så vidt angår underskriften.
Artikel 17
Kvittering for ansøgningen
1. Hvis et nationalt organ eller en afdeling, der er bemyndiget eller oprettet i medfør af basisforordningens artikel 30, stk. 4, modtager en ansøgning, skal organet eller afdelingen i overensstemmelse med basisforordningens artikel 49, stk. 2, fremsende ansøgningen til Sortsmyndigheden og vedlægge en kvittering for ansøgningen. Kvitteringen skal i det mindste indeholde angivelse af det nationale organs eller den nationale afdelings sagsnummer, antallet af fremsendte dokumenter og datoen for det nationale organs eller afdelingens modtagelse heraf. Det nationale organ eller afdelingen sender en kopi af den fremsendte kvittering til ansøgeren.
2. Hvis Sortsmyndigheden modtager en ansøgning direkte fra ansøgeren eller via en afdeling eller et nationalt organ, skal den, uden at det berører øvrige bestemmelser, påføre de dokumenter, der indgår i ansøgningen, et sagsnummer og datoen for Sortsmyndighedens modtagelse heraf og sende ansøgeren en kvittering. Kvitteringen skal i det mindste indeholde angivelse af Sortsmyndighedens sagsnummer, antallet af modtagne dokumenter, datoen for Sortsmyndighedens modtagelse heraf og ansøgningsdatoen efter basisforordningens artikel 51. Hvis Sortsmyndigheden har modtaget ansøgningen via et nationalt organ eller en afdeling, sender den en kopi af kvitteringen til det pågældende organ eller den pågældende afdeling.
3. Hvis Sortsmyndigheden modtager en ansøgning fra en afdeling eller et nationalt organ senere end en måned efter ansøgerens indgivelse heraf, kan ansøgningsdatoen efter basisforordningens artikel 51 ikke ligge forud for datoen for Sortsmyndighedens modtagelse, medmindre Sortsmyndigheden på grundlag af fyldestgørende dokumentation fastslår, at ansøgeren har givet den underretning i overensstemmelse med basisforordningens artikel 49, stk. 1, litra b), og artikel 16, stk. 2, i nærværende forordning.
Artikel 18
Betingelserne i basisforordningens artikel 50, stk. 1
1. Hvis Sortsmyndigheden konstaterer, at ansøgningen ikke opfylder de krav, der er fastsat i basisforordningens artikel 50, stk. 1, giver den ansøgeren meddelelse om de mangler, der er konstateret, samt om, at det først er datoen for modtagelsen af tilfredsstillende oplysninger til afhjælpning af de meddelte mangler, der vil blive betragtet som ansøgningsdato efter basisforordningens artikel 51.
2. En ansøgning opfylder kun kravet i basisforordningens artikel 50, stk. 1, litra i), hvis den indeholder angivelse af datoen og landet for en eventuel første overdragelse som omhandlet i basisforordningens artikel 10, stk. 1, eller i modsat fald en erklæring om, at en sådan overdragelse endnu ikke har fundet sted.
3. En ansøgning opfylder kun kravet i basisforordningens artikel 50, stk. 1, litra j), hvis den indeholder en efter ansøgerens bedste overbevisning afgiven oplysning om datoen for og det berørte land i forbindelse med enhver tidligere ansøgning vedrørende sorten, det være sig:
-
en ansøgning om meddelelse af ejendomsret til sorten, eller
-
en ansøgning om officiel godkendelse af sorten til certificering og markedsføring, hvor en sådan officiel godkendelse omfatter en officiel beskrivelse af sorten i en medlemsstat eller i en stat, der er medlem af Den Internationale Union til Beskyttelse af Plantenyheder.
Artikel 19
Betingelserne i basisforordningens artikel 50, stk. 2
1. Hvis Sortsmyndigheden bemærker, at ansøgningen ikke er i overensstemmelse med stk. 2, 3 og 4 i nærværende artikel eller artikel 16, anvender den artikel 17, stk. 2, men den skal anmode ansøgeren om at afhjælpe de konstaterede mangler inden for en af Sortsmyndigheden fastsat frist. Hvis de meddelte mangler ikke rettidigt afhjælpes, giver Sortsmyndigheden straks afslag på ansøgningen i henhold til basisforordningens artikel 61, stk. 1, litra a).
2. Ansøgningen skal indeholde følgende oplysninger:
a)
ansøgerens nationalitet, hvis han er en fysisk person, og hans angivelse som part i sagen som omhandlet i artikel 2 i nærværende forordning samt, hvis han ikke har frembragt sorten, navn og adresse på den, der har frembragt sorten
b)
det latinske navn på den slægt, art eller underart, som sorten tilhører, samt det almindelige navn
c)
forekomsten af de kendetegn for sorten, som efter ansøgerens opfattelse gør den klart skelnelig fra andre sorter, skal nærmere beskrives; navnene på sådanne andre sorter kan opgives som referencesorter for afprøvningen
d)
frembringelse, opretholdelse og formering af sorten, idet oplysningerne herom især skal omfatte:
-
kendetegn, sortsbetegnelsen, eller i mangel heraf den foreløbige betegnelse, samt oplysninger om dyrkningen af en anden sort eller andre sorter, når materiale af sådanne sorter løbende skal anvendes til fremstilling af sorten, eller
-
de genetisk modificerede kendetegn, når sorten er en genetisk modificeret organisme som omhandlet i artikel 2, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/18/EF (4)
e)
den region og det land, hvor sorten er frembragt eller fundet og udviklet
f)
dato og land for en eventuel første overdragelse af sortsbestanddele eller udbytte deraf med henblik på vurdering af nyhedsværdien i overensstemmelse med basisforordningens artikel 10 eller i modsat fald en erklæring om, at en sådan overdragelse endnu ikke har fundet sted
g)
angivelse af den myndighed, ansøgningen er indgivet til, og sagsnummeret på ansøgninger som omhandlet i artikel 18, stk. 3, i nærværende forordning
h)
eksisterende nationale sortsbeskyttelsesrettigheder eller eventuelle patenter, der er opnået inden for Fællesskabet for den pågældende sort.
3. Sortsmyndigheden kan kræve, at der inden for en af Sortsmyndigheden fastsat frist meddeles enhver form for oplysninger og dokumentation, som er nødvendig, herunder om nødvendigt de tegninger og fotografier, der er behov for med henblik på gennemførelsen af den tekniske afprøvning.
4. Hvis den pågældende sort er en genetisk modificeret organisme som omhandlet i artikel 2, stk. 2, i direktiv 2001/18/EF, anmoder Sortsmyndigheden ansøgeren om at fremsende en kopi af myndighedernes skriftlige godkendelse af, at den pågældende sort ikke indebærer nogen risiko for miljøet i forbindelse med en teknisk afprøvning, som skal tilvejebringes i henhold til artikel 55 og 56 i overensstemmelse med forskrifterne i nævnte direktiv.
Artikel 20
Påberåbelse af prioritet
Hvis en ansøger i henhold til basisforordningens artikel 52, stk. 2, påberåber sig prioritet på grundlag af en ansøgning, der ikke er den tidligste af dem, der skal angives i henhold til nærværende forordnings artikel 18, stk. 3, første led, meddeler Sortsmyndigheden, at en prioritetsdato kun kan anerkendes i forbindelse med den tidligste af sådanne ansøgninger. Hvis Sortsmyndigheden har udstedt en kvittering med angivelse af indgivelsesdatoen for en ansøgning, der ikke er den tidligste af dem, der skal angives, anses den meddelte prioritetsdato for at være uden virkning.
Artikel 21
Berettigelse til EF-sortsbeskyttelse under sagsbehandlingen
1. Hvis der mod ansøgeren er indledt spørgsmål vedrørende et krav som omhandlet i basisforordningens artikel 98, stk. 4, og dette er indført i registret over ansøgninger om EF-sortsbeskyttelse, kan Sortsmyndigheden stille sagsbehandlingen i bero. Sortsmyndigheden kan fastsætte en dato, på hvilken den har til hensigt at fortsætte den verserende sagsbehandling.
2. Når en endelig afgørelse eller en anden form for afslutning af et søgsmål som omhandlet i stk. 1 er blevet indført i registret over ansøgninger om EF-sortsbeskyttelse, genoptager Sortsmyndigheden sagsbehandlingen. Genoptagelsen kan finde sted på et tidligere tidspunkt, men ikke inden den dato, der måtte være fastsat i medfør af stk. 1.
3. Hvis retten til EF-sortsbeskyttelse er overdraget til en anden person med virkning for Sortsmyndigheden, kan den pågældende person indtræde i den første ansøgers ansøgning, som om det var vedkommendes egen, forudsat han giver Sortsmyndigheden meddelelse herom senest en måned efter indførelsen af den endelige dom i registret over ansøgninger om EF-sortsbeskyttelse. Forfaldne gebyrer i henhold til basisforordningens artikel 83, der allerede er betalt af den første ansøger, anses for at være betalt af den efterfølgende ansøger.
Afdeling 2
Gennemførelse af den tekniske afprøvning
Artikel 22
Afgørelse om vejledende principper for afprøvning
1. Administrationsrådet træffer på forslag af Sortsmyndighedens præsident afgørelse om de vejledende principper for afprøvning. Datoen for afgørelsen og de deraf omfattede arter offentliggøres i den officielle tidende, der er omhandlet i artikel 87.
2. Hvis administrationsrådet ikke træffer afgørelse om vejledende principper for afprøvning, kan Sortsmyndighedens præsident træffe en foreløbig afgørelse herom. Den foreløbige afgørelse bortfalder på datoen for administrationsrådets afgørelse. Hvis den foreløbige afgørelse, som Sortsmyndighedens præsident har truffet, afviger fra administrationsrådets afgørelse, ændrer dette intet ved en teknisk afprøvning, der er indledt inden datoen for administrationsrådets afgørelse. Administrationsrådet kan tillade en undtagelse fra denne bestemmelse, hvis omstændighederne tilsiger det.
Artikel 23
Bemyndigelse af Sortsmyndighedens præsident
1. Når administrationsrådet træffer en afgørelse om vejledende principper for afprøvning, skal det give Sortsmyndighedens præsident bemyndigelse til at indføje forekomsten af yderligere kendetegn samt for en sort deres udtryk.
2. Hvis Sortsmyndigheden gør brug af den i stk. 1 omhandlede bemyndigelse, finder artikel 22, stk. 2, tilsvarende anvendelse.
Artikel 24
Sortsmyndighedens fremsendelse af oplysninger til prøvningsmyndigheden
I overensstemmelse med basisforordningens artikel 55, stk. 3, skal Sortsmyndigheden for en given sort fremsende kopier af nedennævnte dokumenter til prøvningsmyndigheden:
a)
ansøgningsformularen, det tekniske oplysningsskema og alle yderligere dokumenter, som ansøgeren har indgivet med oplysninger, der er nødvendige for den tekniske afprøvning
b)
de formularer, som ansøgeren har udfyldt i henhold til artikel 86
c)
dokumenter vedrørende en indsigelse, der er baseret på en påstand om, at betingelserne i forordningens artikel 7, 8 og 9 ikke er opfyldt.
Artikel 25
Samarbejde mellem Sortsmyndigheden og prøvningsmyndigheden
De ansatte ved prøvningsmyndigheden, der er ansvarlige for den tekniske afprøvning, og den referent, der er udpeget i henhold til artikel 8, stk. 1, samarbejder under hele forløbet af den tekniske afprøvning. Samarbejdet skal i det mindste omfatte:
a)
overvågning af den tekniske afprøvning, herunder referentens inspektion af afprøvningsstederne og af de ved afprøvningen anvendte metoder
b)
prøvningsmyndighedens meddelelse af oplysninger om en eventuel tidligere markedsføring af sorten, uden at Sortsmyndighedens øvrige undersøgelser berøres heraf, og
c)
prøvningsmyndighedens fremsendelse til Sortsmyndigheden af foreløbige rapporter om hver dyrkningsperiode.
Artikel 26
Afprøvningsrapporternes udformning
1. Den i basisforordningens artikel 57 omhandlede afprøvningsrapport skal underskrives af den ansatte ved prøvningsmyndigheden, der er ansvarlig herfor, og skal indeholde angivelse af, at råderetten over rapporten alene tilkommer Sortsmyndigheden i overensstemmelse med basisforordningens artikel 57, stk. 4.
2. Stk. 1 finder tilsvarende anvendelse på alle foreløbige rapporter, der skal fremsendes til Sortsmyndigheden. Prøvningsmyndigheden tilstiller direkte ansøgeren en kopi af sådanne foreløbige rapporter.
Artikel 27
Andre afprøvningsrapporter
1. En afprøvningsrapport om resultaterne af en teknisk afprøvning, der er foretaget eller som er ved at blive foretaget, i officielt øjemed i en medlemsstat, af en af de prøvningsmyndigheder, som er ansvarlig for den pågældende art i henhold til basisforordningens artikel 55, stk. 1, kan af Sortsmyndigheden anses for at være tilstrækkeligt grundlag for afgørelse, på betingelse af:
a)
at det materiale, der er forelagt med henblik på den tekniske afprøvning, mængdemæssigt og kvalitativt har været i overensstemmelse med de standarder, der måtte være fastlagt i henhold til basisforordningens artikel 55, stk. 4
b)
at den tekniske afprøvning er udført på en måde, der er forenelig med administrationsrådets udpegning i henhold til basisforordningens artikel 55, stk. 1, og at afprøvningen er gennemført i overensstemmelse med de vejledende principper for afprøvning eller de generelle instrukser, der er fastsat eller givet i henhold til basisforordningens artikel 56, stk. 2, og artikel 22 og 23 i nærværende forordning
c)
at Sortsmyndigheden har haft lejlighed til at overvåge den pågældende tekniske afprøvning, og
d)
at de foreløbige rapporter om de enkelte dyrkningsperioder er fremsendt til Sortsmyndigheden inden afprøvningsrapporten, såfremt den endelige rapport ikke er umiddelbart tilgængelig.
2. Hvis Sortsmyndigheden ikke finder, at den i stk. 1 omhandlede afprøvningsrapport udgør et tilstrækkeligt grundlag for en afgørelse, kan den gå videre i henhold til den procedure, der er fastsat i basisforordningens artikel 55, efter at have konsulteret ansøgeren og prøvningsmyndigheden.
3. Sortsmyndigheden og enhver kompetent national sortsmyndighed i en medlemsstat yder hinanden administrativ bistand ved efter anmodning at stille allerede foreliggende afprøvningsrapporter vedrørende en sort til rådighed med henblik på vurdering af samme sorts selvstændighed, ensartethed og stabilitet. Sortsmyndigheden eller den kompetente nationale myndighed opkræver et særligt beløb for fremsendelse af en sådan rapport til en anden myndighed, idet beløbet aftales mellem de pågældende myndigheder.
4. En afprøvningsrapport om resultaterne af en teknisk afprøvning, der er foretaget, eller som er ved at blive foretaget i officielt øjemed i et tredjeland, som er medlem af Den Internationale Union for Beskyttelse af Plantenyheder, kan af Sortsmyndigheden anses for at være tilstrækkeligt grundlag for afgørelse, på betingelse af at den tekniske afprøvning er i overensstemmelse med betingelserne i en skriftlig aftale mellem Sortsmyndigheden og den kompetente myndighed i det pågældende tredjeland. Disse betingelser skal mindst omfatte følgende:
a)
de for materialet gældende betingelser, jf. stk. 1, litra a)
b)
den tekniske afprøvning er foretaget i overensstemmelse med de vejledende principper for afprøvning eller de generelle instrukser, der er fastsat eller givet i henhold til basisforordningens artikel 56, stk. 2
c)
Sortsmyndigheden har haft lejlighed til at vurdere hensigtsmæssigheden af faciliteterne til gennemførelse af en teknisk afprøvning for den pågældende art i det pågældende tredjeland og til at overvåge den pågældende tekniske afprøvning, og
d)
betingelserne vedrørende tilgængeligheden af rapporter, jf. stk. 1, litra d).
Afdeling 3
Sortsbetegnelse
Artikel 28
Forslag til en sortsbetegnelse
Forslaget til en sortsbetegnelse skal underskrives og indgives skriftligt i to eksemplarer enten til Sortsmyndigheden eller til det nationale organ eller den afdeling, der er bemyndiget eller oprettet i medfør af basisforordningens artikel 30, stk. 4, hvis forslaget indgives hertil sammen med ansøgningen om EF-sortsbeskyttelse.
Sortsmyndigheden skal vederlagsfrit udlevere en formular til indgivelse af forslag til sortsbetegnelse.
Hvis forslaget til en ændring af en sortsbetegnelse indgives ad elektronisk vej, skal det være i overensstemmelse med artikel 57, stk. 3, andet afsnit, for så vidt angår underskriften.
Artikel 29
Undersøgelse af et forslag
1. Hvis forslaget ikke indgives sammen med ansøgningen om EF-sortsbeskyttelse, eller hvis en foreslået sortsbetegnelse ikke kan godkendes af Sortsmyndigheden, skal denne straks give ansøgeren meddelelse herom og opfordre ham til at indgive et forslag eller et nyt forslag samt oplyse om følgerne, hvis dette undlades.
2. Hvis Sortsmyndigheden på tidspunktet for dens modtagelse af resultaterne af den tekniske afprøvning i henhold til basisforordningens artikel 57, stk. 1, konstaterer, at ansøgeren ikke har indgivet noget forslag til en sortsbetegnelse, meddeler den straks afslag på ansøgningen om EF-sortsbeskyttelse i henhold til basisforordningens artikel 61, stk. 1, litra c).
Artikel 30
Retningslinjer vedrørende sortsbetegnelser
Der skal i retningslinjer, som vedtages af administrationsrådet, opstilles ensartede og endegyldige kriterier vedrørende hindringer for anvendelse af artsbetegnelser som sortsbetegnelse, jf. basisforordningens artikel 63, stk. 3 og 4.
KAPITEL II
Indsigelser
Artikel 31
Fremsættelse af indsigelser
1. Indsigelser som omhandlet i basisforordningens artikel 59 skal indeholde:
a)
navnet på den ansøger og sagsnummeret på den ansøgning, mod hvilken der rejses indsigelse
b)
angivelse af indsigeren som part i sagen, jf. artikel 2
c)
hvis indsigeren har udpeget en befuldmægtiget, angivelse af dennes navn og adresse
d)
en redegørelse for den påstand, som indsigelsen, jf. basisforordningens artikel 59, stk. 3, bygger på, og for de særlige forhold, beviser og anbringender, hvorpå indsigelsen støttes.
2. Hvis der er fremsat flere indsigelser mod samme ansøgning om EF-sortsbeskyttelse, kan Sortsmyndigheden behandle disse indsigelser samlet.
Artikel 32
Afvisning af indsigelser
1. Hvis Sortsmyndigheden konstaterer, at en indsigelse ikke er i overensstemmelse med basisforordningens artikel 59, stk. 1 og 3, eller artikel 31, stk. 1, litra d), i nærværende forordning eller ikke indeholder tilstrækkelige oplysninger til identificering af den ansøgning, over for hvilken der fremsættes indsigelse, afviser den indsigelsen, medmindre manglerne afhjælpes inden for en af Sortsmyndigheden fastsat tidsfrist.
2. Hvis Sortsmyndigheden konstaterer, at indsigelsen ikke er i overensstemmelse med andre bestemmelser i basisforordningen eller med nærværende forordning, afviser den indsigelsen, medmindre manglerne afhjælpes inden udløbet af indsigelsesfristerne.
KAPITEL III
Opretholdelse af EF-sortsbeskyttelse
Artikel 33
Indehaverens forpligtelser i henhold til basisforordningens artikel 64, stk. 3
1. Indehaveren skal tillade inspektion af materiale af den pågældende sort og af det sted, hvor den uændrede sort opretholdes, således at det er muligt at indhente de oplysninger, der er nødvendige for en vurdering af sortens fortsatte uændrede beståen i overensstemmelse med basisforordningens artikel 64, stk. 3.
2. Indehaveren skal føre skriftlige optegnelser for at muliggøre kontrol af, om der er truffet de fornødne foranstaltninger som omhandlet i basisforordningens artikel 64, stk. 3.
Artikel 34
Teknisk efterkontrol af den beskyttede sort
Der skal foretages en teknisk efterkontrol af den beskyttede sort i overensstemmelse med de vejledende principper for afprøvningen, der var gældende, da EF-sortsbeskyttelsen blev meddelt for den pågældende sort, uden at dette berører anvendelsen af basisforordningens artikel 87, stk. 4. Artikel 22 og 24-27 finder tilsvarende anvendelse på Sortsmyndigheden, prøvningsmyndigheden og indehaveren.
Artikel 35
Andet materiale, der kan anvendes ved den tekniske efterkontrol
Når indehaveren har forelagt materiale af sorten i overensstemmelse med basisforordningens artikel 64, stk. 3, kan prøvningsmyndigheden med Sortsmyndighedens samtykke efterkontrollere det forelagte materiale ved kontrol af andet materiale, der er udtaget på en bedrift, hvor indehaveren eller en anden med dennes samtykke producerer materiale, eller udtaget af materiale, der er markedsført af indehaveren eller med dennes samtykke, eller udtaget af en medlemsstats myndigheder i overensstemmelse med deres beføjelser.
Artikel 36
Ændring af sortsbetegnelsen
1. Når en sortsbetegnelse skal ændres i henhold til forordningens artikel 66, giver Sortsmyndigheden indehaveren meddelelse om grundene hertil, ligesom den fastsætter en tidsfrist, inden for hvilken indehaveren skal fremsende et egnet forslag til en ændret sortsbetegnelse, og oplyser om, at EF-sortsbeskyttelsen kan ophæves i henhold til basisforordningens artikel 21, hvis der ikke indgives et sådant forslag.
2. Hvis Sortsmyndigheden ikke kan godkende forslaget til en ændret sortsbetegnelse, giver den straks indehaveren meddelelse herom, ligesom den igen fastsætter en tidsfrist, inden for hvilken indehaveren skal forelægge et egnet forslag, idet der oplyses om, at EF-sortsbeskyttelsen kan ophæves i henhold til basisforordningens artikel 21, hvis der ikke indgives et sådant forslag.
3. Artikel 31 og 32 i nærværende forordning finder tilsvarende anvendelse på en indsigelse, der er indgivet i medfør af basisforordningens artikel 66, stk. 3.
4. Hvis forslaget til en ændring af en sortsbetegnelse indgives ad elektronisk vej, skal det være i overensstemmelse med artikel 57, stk. 3, andet afsnit, for så vidt angår underskriften.
KAPITEL IV
EF-licenser, som Sortsmyndigheden kan meddele
Afdeling 1
Tvangslicenser i henhold til basisforordningens artikel 29
Artikel 37
Ansøgning om tvangslicens
1. En ansøgning om tvangslicens skal i henhold til basisforordningens artikel 29, stk. 1, 2 og 5, indeholde:
a)
angivelse af ansøgeren og indehaveren af den pågældende sortsbeskyttelse som parter i sagen
b)
sortsbetegnelsen og de plantearter, som den eller de pågældende sorter henhører under
c)
et forslag til den type handlinger, der skal være omfattet af tvangslicensen
d)
en begrundelse for almenhedens interesse, herunder oplysninger om faktiske forhold, beviser og anbringender, der kan underbygge den påberåbte almene interesse
e)
ved en ansøgning som omhandlet i basisforordningens artikel 29, stk. 2, et forslag til den gruppe af personer, der skal meddeles tvangslicens, herunder i givet fald de særlige krav, som den pågældende persongruppe skal opfylde
f)
et forslag til et rimeligt vederlag og beregningsgrundlaget herfor.
2. En ansøgning om tvangslicens i henhold til basisforordningens artikel 29, stk. 5a, skal indeholde:
a)
angivelse af ansøgeren, der er indehaver af en patentrettighed, og indehaveren af den pågældende sortsbeskyttelse som parter i sagen
b)
sortsbetegnelsen og de plantearter, som den eller de pågældende sorter henhører under
c)
en bekræftet genpart af patentbrevet, hvoraf fremgår nummeret på og kravene i patentet på den bioteknologiske opfindelse samt den myndighed, der har meddelt patentet
d)
et forslag til den type handlinger, der skal være omfattet af tvangslicensen
e)
et forslag til et rimeligt vederlag og beregningsgrundlaget herfor
f)
en erklæring, der angiver, hvorfor den bioteknologiske opfindelse udgør et betydeligt teknisk fremskridt af væsentlig økonomisk interesse i forhold til den beskyttede plantesort, herunder oplysninger om faktiske forhold, beviser og anbringender, der kan underbygge kravet
g)
et forslag til licensens geografiske rækkevidde, der ikke må gå ud over den geografiske rækkevidde af det i litra c) omhandlede patent.
3. En ansøgning om gensidig licens i henhold til basisforordningens artikel 29, stk. 5a, andet afsnit, skal indeholde:
a)
angivelse af ansøgeren, der er indehaver af en patentrettighed, og indehaveren af den pågældende sortsbeskyttelse som parter i sagen
b)
sortsbetegnelsen og de plantearter, som den eller de pågældende sorter henhører under
c)
en bekræftet genpart af patentbrevet, hvoraf fremgår nummeret på og kravene i patentet på den bioteknologiske opfindelse samt den myndighed, der har meddelt patentet
d)
et officielt dokument, hvoraf det fremgår, at der er meddelt tvangslicens for en patenteret bioteknologisk opfindelse til indehaveren af sortsbeskyttelsen
e)
et forslag til den type handlinger, der skal være omfattet af den gensidige licens
f)
et forslag til et rimeligt vederlag og beregningsgrundlaget herfor
g)
et forslag til den gensidige licens’ geografiske rækkevidde, der ikke må gå ud over den geografiske rækkevidde af det i litra c) omhandlede patent.
4. En ansøgning om tvangslicens vedlægges dokumentation for, at ansøgeren uden held har anmodet indehaveren af sortsbeskyttelsen om indgåelse af en licensaftale. Hvis Kommissionen eller en medlemsstat ansøger om en tvangslicens i henhold til basisforordningens artikel 29, stk. 2, kan Sortsmyndigheden i tilfælde af force majeure give dispensation fra denne bestemmelse.
5. En anmodning om indgåelse af en licensaftale anses at være fremsat uden held efter stk. 4, hvis:
a)
indehaveren ikke inden for en rimelig periode har givet et endeligt svar til den, der har fremsat anmodningen, eller
b)
indehaveren har nægtet at indgå en licensaftale med den person, der har fremsat anmodningen, eller
c)
indehaveren har tilbudt den person, der har fremsat anmodningen, en licensaftale på åbenbart urimelige vilkår, herunder vilkår vedrørende den royalty, der skal betales, og vilkår, der i deres helhed er åbenbart urimelige.
Artikel 38
Behandling af en ansøgning om tvangslicens
1. Den mundtlige forhandling og bevisoptagelsen foregår i princippet i ét og samme forhandlingsmøde.
2. En begæring om yderligere forhandlingsmøder kan kun imødekommes, hvis den er begrundet i omstændigheder, der har ændret sig under eller efter forhandlingsmødet.
3. Inden Sortsmyndigheden træffer en afgørelse, opfordrer den sagens parter til i mindelighed at indgå en licensaftale. Alt efter forholdene fremsætter Sortsmyndigheden forslag til en sådan mindelig aftale.
Artikel 39
Ejerforholdet vedrørende EF-sortsbeskyttelsen under sagens behandling
1. Hvis der over for indehaveren er indledt søgsmål vedrørende krav som omhandlet i basisforordningens artikel 98, stk. 1, og dette er indført i registret over EF-sortsbeskyttelse, kan Sortsmyndigheden udsætte sagsbehandlingen vedrørende meddelelse af tvangslicens. Sagsbehandlingen genoptages først, når den endelige dom i det pågældende søgsmål eller en anden afslutning af sagen er indført i nævnte register.
2. Hvis en EF-sortsbeskyttelse er blevet overdraget med virkning for Sortsmyndigheden, indtræder den nye indehaver på anmodning af ansøgeren som part i sagen, hvis ansøgeren uden held har anmodet den nye indehaver om en licensaftale inden to måneder efter modtagelsen af Sortsmyndighedens meddelelse om, at navnet på den nye indehaver er blevet indført i registret over EF-sortsbeskyttelse. En anmodning fra ansøgeren skal ledsages af tilfredsstillende dokumentation for vedkommendes forgæves bestræbelser og i givet fald for den nye indehavers handlinger.
3. Ved en ansøgning som omhandlet i basisforordningens artikel 29, stk. 2, indtræder den nye indehaver som part i sagen. Stk. 1 finder ikke anvendelse.
Artikel 40
Indholdet af afgørelsen om ansøgningen
Den skriftlige afgørelse underskrives af Sortsmyndighedens præsident. Afgørelsen skal indeholde:
a)
en erklæring om, at afgørelsen er truffet af Sortsmyndigheden
b)
datoen for afgørelsen
c)
navnene på de udvalgsmedlemmer, der har deltaget i sagsbehandlingen
d)
navnene på sagens parter og deres befuldmægtigede
e)
en henvisning til udtalelsen fra administrationsrådet
f)
en beskrivelse af de forhold, der skal træffes afgørelse om
g)
et resumé af de faktiske omstændigheder
h)
en begrundelse for den trufne afgørelse
i)
Sortsmyndighedens egentlige afgørelse; denne kan alt efter tilfældet omfatte fastlæggelse af de handlinger, der omfattes af tvangslicensen, de i den forbindelse fastlagte betingelser og gruppen af personer, herunder i givet fald de bestemte krav, der gælder for denne gruppe.
Artikel 41
Meddelelse af tvangslicens
1. En afgørelse om meddelelse af tvangslicens i henhold til basisforordningens artikel 29, stk. 1, 2 og 5, skal indeholde en begrundelse med angivelse af de relevante almene interesser:
2. Følgende forhold kan navnlig anses for at være i almenhedens interesse:
a)
beskyttelse af menneskers, dyrs og planters liv og helbred
b)
behovet for at forsyne markedet med materiale med særlige kendetegn
c)
behovet for at opretholde en tilskyndelse til at fortsætte frembringelsen af forbedrede sorter.
3. En afgørelse om meddelelse af tvangslicens i henhold til basisforordningens artikel 29, stk. 5a, skal indeholde en erklæring, der angiver, hvorfor den bioteknologiske opfindelse udgør et betydeligt teknisk fremskridt af væsentlig økonomisk interesse. Følgende forhold kan navnlig anses for at underbygge, at opfindelsen er et betydeligt teknisk fremskridt af væsentlig økonomisk interesse i forhold til den beskyttede plantesort:
a)
forbedring af dyrkningsteknikker
b)
forbedring af miljøbeskyttelsen
c)
forbedring af teknikkerne til fremme af anvendelsen af genetisk biodiversitet
d)
forbedring af kvaliteten
e)
forbedring af udbyttet
f)
forbedring af modstandsdygtigheden
g)
forbedring af tilpasningen til specifikke klima- og/eller miljøforhold.
4. Tvangslicensen er ikke-eksklusiv.
5. Tvangslicensen kan ikke overdrages, undtagen sammen med den del af en virksomhed, der udnytter tvangslicensen, eller i det i basisforordningens artikel 29, stk. 5, omhandlede tilfælde sammen med sortsbeskyttelse for en i det væsentlige afledt sort.
Artikel 42
Betingelser vedrørende den person, der meddeles tvangslicens
1. Den person, som en tvangslicens meddeles til, skal have tilstrækkelige finansielle og tekniske midler til at kunne udnytte tvangslicensen, uden at dette i øvrigt berører de betingelser, der er omhandlet i basisforordningens artikel 29, stk. 3.
2. Overholdelse af de betingelser vedrørende tvangslicensen, der er fastlagt i afgørelsen herom, anses som en af de omstændigheder, der er omhandlet i basisforordningens artikel 29, stk. 4.
3. Sortsmyndigheden fastsætter, at den person, der meddeles tvangslicens, ikke må tage retlige skridt vedrørende krænkelser af EF-sortsbeskyttelsen, medmindre indehaveren har afvist at tage sådanne skridt eller har undladt at gøre dette i en periode på to måneder efter at være blevet anmodet herom.
Artikel 43
Grupper af personer, der opfylder specifikke krav i henhold til basisforordningens artikel 29, stk. 2
1. Enhver person, der har til hensigt at udnytte en tvangslicens, og som er omfattet af den gruppe af personer, der opfylder de i basisforordningens artikel 29, stk. 2, omhandlede bestemte krav, giver ved anbefalet brev med modtagelsesbevis Sortsmyndigheden og indehaveren meddelelse herom. Meddelelsen skal navnlig indeholde:
a)
navn og adresse på den pågældende person efter de regler, der i henhold til artikel 2 gælder for parterne i en sag
b)
en erklæring om, hvorledes de pågældende krav er opfyldt
c)
en erklæring med angivelse af de påtænkte handlinger, og
d)
en forsikring om, at den pågældende person har de nødvendige finansielle midler til at kunne udnytte tvangslicensen, og oplysninger om hans tekniske forudsætninger herfor.
2. På begæring indfører Sortsmyndigheden en person i registret over EF-sortsbeskyttelse, hvis den pågældende person har opfyldt betingelserne vedrørende den i stk. 1 omhandlede meddelelse. Den pågældende har ikke ret til at udnytte tvangslicensen, inden denne er indført i registret. Indførelsen heri meddeles den pågældende person og indehaveren.
3. Artikel 42, stk. 3, finder tilsvarende anvendelse på en person, der er indført i registret over EF-sortsbeskyttelse i henhold til stk. 2. Enhver dom eller anden afslutning på et søgsmål vedrørende en krænkelse gælder også for de øvrige personer, der er indført eller indføres i registret.
4. Den i stk. 2 omhandlede indførelse i registret kan slettes alene med den begrundelse, at der med hensyn til de bestemte krav, der er fastsat i afgørelsen om meddelelse af tvangslicens, eller de finansielle og tekniske midler, der er konstateret i henhold til stk. 2, er indtrådt ændringer efter udløbet af et år efter meddelelsen af tvangslicensen og inden for den eventuelle tidsfrist, der måtte være fastsat ved meddelelsen. Slettelse af en indførelse i registret meddeles den indførte person og indehaveren.
Afdeling 2
Licenser efter basisforordningens artikel 100, stk. 2
Artikel 44
Licenser efter basisforordningens artikel 100, stk. 2
1. En anmodning om en ikke-eksklusiv licens fra en ny indehaver, som omhandlet i basisforordningens artikel 100, stk. 2, fremsættes, for så vidt angår den tidligere indehaver, senest to måneder efter modtagelsen af Sortsmyndighedens meddelelse om, at navnet på den nye indehaver er indført i registret over EF-sortsbeskyttelse, og for så vidt angår en person, der har haft udnyttelsesret, senest fire måneder efter dette tidspunkt.
2. En ansøgning om meddelelse af licens i henhold til basisforordningens artikel 100, stk. 2, vedlægges dokumentation for, at der uden held er fremsat en anmodning som omhandlet i denne artikels stk. 1. Artikel 37, stk. 1, litra a), b) og c), og stk. 5, artikel 38, artikel 39, stk. 3, artikel 40, undtagen litra f), artikel 41, stk. 3 og 4, og artikel 42 finder tilsvarende anvendelse.
AFSNIT III
SAGSBEHANDLINGEN VED APPELKAMRENE
Artikel 45
Klagens indhold
Klagen skal indeholde:
a)
angivelse af den, der indgiver klagen, som part i appelsagen, jf. artikel 2
b)
sagsnummeret på den afgørelse, der påklages, og en erklæring om, i hvilket omfang der anmodes om ændring eller annullation af afgørelsen.
Artikel 46
Modtagelse af klagen
Når Sortsmyndigheden modtager en klage, påfører den klagen et sagsnummer og datoen for Sortsmyndighedens modtagelse, ligesom den oplyser klageren om tidsfristen for indgivelse af begrundelse for klagen. Undladelse af at give en sådan oplysning kan ikke påberåbes.
Artikel 47
Intervention som part i appelsagen
1. Sortsmyndigheden sender straks en kopi af klagen med påført sagsnummer og modtagelsesdato til de parter i sagen, der har deltaget i sagsbehandlingen ved Sortsmyndigheden.
2. De i stk. 1 omhandlede parter i sagen kan intervenere som parter i appelsagen inden for en frist på to måneder fra tilsendelsen af kopien af klagen.
Artikel 48
Sortsmyndighedens opgave
1. Det kontor i Sortsmyndigheden, der er omhandlet i basisforordningens artikel 70, stk. 1, og formanden for appelkammeret sikrer ved intern forberedelse af sagen, at appelkammeret kan behandle den straks efter dens forelæggelse; formanden skal navnlig vælge de to øvrige medlemmer i overensstemmelse med basisforordningens artikel 46, stk. 2, og udpege en referent inden sagens forelæggelse.
2. Inden sagens forelæggelse skal det kontor i Sortsmyndigheden, der er omhandlet i basisforordningens artikel 70, stk. 1, straks fremsende en kopi af de dokumenter, der er modtaget fra en af appelsagens parter, til de øvrige parter i appelsagen.
3. Sortsmyndighedens præsident sørger for offentliggørelse af de i artikel 89 omhandlede oplysninger, inden sagen forelægges.
Artikel 49
Afvisning af en klage
1. Hvis klagen ikke er i overensstemmelse med basisforordningen, navnlig artikel 67, 68 og 69, eller nærværende forordning, navnlig artikel 45, giver appelkammeret klageren meddelelse herom og opfordrer denne til om muligt at afhjælpe de konstaterede mangler inden for en af appelkammeret fastsat frist. Hvis klagen ikke rettidigt berigtiges, afviser appelkammeret sagen.
2. Hvis der indgives klage vedrørende en af Sortsmyndighedens afgørelser, som også er genstand for en direkte klage som omhandlet i basisforordningens artikel 74, forelægger appelkammeret med klagerens samtykke straks klagen som en direkte klage for De Europæiske Fællesskabers Domstol; hvis klageren ikke giver samtykke hertil, afvises klagen. Hvis en klage forelægges Domstolen, anses den for at være forelagt Domstolen på den i artikel 46 omhandlede dato for Sortsmyndighedens modtagelse.
Artikel 50
Mundtlig forhandling
1. Efter sagens forelæggelse indkalder appelkammerets formand hurtigst muligt appelsagens parter til mundtlig forhandling som omhandlet i basisforordningens artikel 77, idet han henleder parternes opmærksomhed på artikel 59, stk. 2, i nærværende forordning.
2. Den mundtlige forhandling og bevisoptagelsen foregår i princippet på ét og samme forhandlingsmøde.
3. En begæring om yderligere forhandlingsmøder kan kun imødekommes, hvis den er begrundet i omstændigheder, der har ændret sig under eller efter forhandlingsmødet.
Artikel 51
Behandling af klagen
Medmindre andet er fastsat, finder bestemmelserne om sagsbehandlingen ved Sortsmyndigheden tilsvarende anvendelse på behandlingen af appelsager; ved sagens parter forstås i så henseende appelsagens parter.
Artikel 52
Afgørelsen vedrørende klagen
1. Senest tre måneder efter afslutningen af den mundtlige forhandling skal afgørelsen vedrørende klagen fremsendes skriftligt til appelsagens parter på en af de måder, der er foreskrevet i artikel 64, stk. 3.
2. Den skriftlige afgørelse skal underskrives af appelkammerets formand og af den referent, der er udpeget i henhold til artikel 48, stk. 1. Afgørelsen skal indeholde:
a)
en erklæring om, at afgørelsen er truffet af appelkammeret
b)
datoen for afgørelsen
c)
navnene på formanden og de øvrige medlemmer af appelkammeret, der har deltaget i behandlingen af klagen
d)
navnene på appelsagens parter og deres befuldmægtigede
e)
en beskrivelse af de forhold, der skal træffes afgørelse om
f)
et resumé af de faktiske omstændigheder
g)
en begrundelse for den trufne afgørelse
h)
appelkammerets egentlige afgørelse, herunder om nødvendigt en afgørelse vedrørende fordelingen af omkostningerne eller om tilbagebetaling af gebyrer.
3. I forbindelse med appelkammerets skriftlige afgørelse skal der gives oplysning om muligheden for yderligere anke, herunder fristen for indgivelse heraf. Appelsagens parter kan ikke påberåbe sig, at der ikke er givet sådan en oplysning.
AFSNIT IV
GENERELLE SAGSBEHANDLINGSREGLER
KAPITEL I
Afgørelser, meddelelser og dokumenter
Artikel 53
Afgørelser
1. Enhver af Sortsmyndighedens afgørelser skal underskrives af og indeholde navnet på det medlem af personalet, der er ansvarligt efter bemyndigelse fra Sortsmyndighedens præsident i overensstemmelse med basisforordningens artikel 35.
2. Finder der mundtlig forhandling sted ved Sortsmyndigheden, kan afgørelsen forkyndes mundtligt. Afgørelsen skal senere skriftligt tilstilles sagens parter i overensstemmelse med artikel 64.
3. I forbindelse med de af Sortsmyndighedens afgørelser, som kan påklages i henhold til basisforordningens artikel 67 eller være genstand for direkte søgsmål i henhold til basisforordningens artikel 74, skal der gives oplysning om adgangen til klage eller søgsmål med angivelse af fristen for indgivelse af klage eller anlæggelse af søgsmål. Sagens parter kan ikke påberåbe sig, at der ikke er givet en sådan oplysning.
4. Sproglige fejl, skrivefejl og åbenbare fejl i Sortsmyndighedens afgørelser korrigeres.
Artikel 54
Attest på EF-sortsbeskyttelse
1. Når Sortsmyndigheden meddeler EF-sortsbeskyttelse, udsteder den sammen med afgørelsen herom en attest på EF-sortsbeskyttelsen som bevis på meddelelsen heraf.
2. Sortsmyndigheden udsteder attesten på EF-sortsbeskyttelse på de af Den Europæiske Unions officielle sprog, som den pågældende indehaver anmoder om.
3. Efter anmodning kan Sortsmyndigheden udstede en kopi til den berettigede person, hvis det konstateres, at den originale attest er gået tabt eller tilintetgjort.
Artikel 55
Meddelelser
Medmindre andet er fastsat, skal enhver meddelelse fra Sortsmyndigheden eller fra en prøvningsmyndighed i det mindste indeholde angivelse af navnet på det ansvarlige medlem af personalet.
Artikel 56
Parternes ret til at udtale sig
1. Hvis Sortsmyndigheden konstaterer, at en afgørelse ikke kan træffes i overensstemmelse med en ansøgning eller en begæring, meddeler den de konstaterede mangler til den pågældende part i sagen og opfordrer vedkommende til at afhjælpe disse mangler inden for en af Sortsmyndigheden fastsat frist. Hvis de konstaterede og meddelte mangler ikke er afhjulpet rettidigt, træffer Sortsmyndigheden sin afgørelse.
2. Hvis Sortsmyndigheden modtager bemærkninger fra en part i sagen, meddeler den disse bemærkninger til de øvrige parter i samme sag og opfordrer dem, hvis den finder det nødvendigt, til at besvare dem inden for en af Sortsmyndigheden fastsat frist. Hvis der ikke rettidigt er modtaget noget svar, ser Sortsmyndigheden bort fra eventuelle dokumenter, der senere modtages.
Artikel 57
Dokumenter indgivet af sagens parter
1. Alle de dokumenter, der indgives af sagens parter, skal fremsendes pr. post, afleveres personligt eller sendes ad elektronisk vej.
Sortsmyndighedens præsident fastsætter de nærmere bestemmelser for sådanne elektroniske fremsendelser.
2. Datoen for modtagelsen af et dokument, der indgives af en part i sagen, anses at være den dato, på hvilken dokumentet faktisk modtages ved Sortsmyndigheden, eller, hvis der er tale om et dokument, der indgives ad elektronisk vej, den dato på hvilken dokumentet modtages elektronisk af Sortsmyndigheden.
3. Bortset fra dokumenter, der er vedlagt som bilag, skal alle de af sagens parter indgivne dokumenter være underskrevet af den pågældende part eller dens befuldmægtigede.
Hvis et dokument sendes til Sortsmyndigheden ad elektronisk vej, skal det indeholde en elektronisk signatur.
4. Hvis et dokument ikke er behørigt underskrevet, eller hvis det modtagne dokument er ufuldstændigt eller ulæseligt, eller hvis Sortsmyndigheden er i tvivl om dokumentets nøjagtighed, skal Sortsmyndigheden informere afsenderen herom og opfordre den pågældende til at fremsende det originale dokument underskrevet i overensstemmelse med stk. 3, eller genfremsende en kopi af originalen inden for en frist på en måned.
Efterkommes opfordringen inden for den angivne frist, anses det underskrevne dokument eller det genfremsendte dokument som modtaget på datoen for modtagelsen af det første dokument. Efterkommes opfordringen ikke inden for den fastsatte frist, anses dokumentet for ikke at være modtaget.
5. Dokumenter, der skal meddeles til andre parter i sagen og til den berørte prøvningsmyndighed, eller som vedrører to eller flere ansøgninger om EF-sortsbeskyttelse eller en udnyttelsesret, skal indgives i et tilstrækkeligt antal eksemplarer. Manglende eksemplarer udfærdiges på den pågældende parts bekostning.
Første afsnit finder ikke anvendelse på dokumenter, der indgives ad elektronisk vej.
Artikel 58
Bevisdokumenter
1. Bevis for endelige domme og afgørelser, der ikke er truffet af Sortsmyndigheden, eller bevis for andre dokumenter, der skal forelægges af sagens parter, kan fremlægges ved at fremsende en ikke-bekræftet kopi.
2. Hvis Sortsmyndigheden er i tvivl om ægtheden af det bevis, der er omhandlet i stk. 1, kan den kræve, at originalen eller en bekræftet kopi fremsendes.
KAPITEL II
Mundtlig forhandling og bevisoptagelse
Artikel 59
Indkaldelse til mundtlig forhandling
1. Sagens parter indkaldes til mundtlig forhandling i henhold til basisforordningens artikel 77, og deres opmærksomhed henledes på stk. 2 i nærværende artikel. Ved indkaldelse af sagens parter er indkaldelsesfristen på mindst en måned, medmindre sagens parter og Sortsmyndigheden er indforstået med en kortere frist.
2. Hvis en part i sagen, som forskriftsmæssigt er blevet indkaldt til mundtlig forhandling ved Sortsmyndigheden, ikke giver møde, kan forhandlingen fortsættes uden vedkommende.
Artikel 60
Bevisoptagelse ved Sortsmyndighedens foranstaltning
1. Anser Sortsmyndigheden afhøring af sagens parter, vidner eller sagkyndige eller en besigtigelse for påkrævet, træffer den en afgørelse herom, i hvilken den påtænkte bevisoptagelse, de relevante forhold, der skal bevises, samt dag, klokkeslæt og sted for afhøringen eller besigtigelsen angives. Har en part i sagen begæret afhøring af vidner eller sagkyndige, fastsætter Sortsmyndigheden i afgørelsen den frist, inden for hvilken den pågældende part i sagen skal give Sortsmyndigheden meddelelse om navn og adresse på de vidner og sagkyndige, som vedkommende ønsker afhørt.
2. Ved indkaldelse af parter i sagen, vidner eller sagkyndige til afhøring er indkaldelsesfristen på mindst en måned, medmindre Sortsmyndigheden og de pågældende er indforstået med en kortere frist. Indkaldelsen skal indeholde:
a)
et uddrag af den i stk. 1 nævnte afgørelse, som specielt skal angive dag, klokkeslæt og sted for den berammede forhandling samt de forhold, hvorom sagens parter, vidnerne og de sagkyndige skal afhøres
b)
navnene på parterne i sagen og oplysning om de rettigheder, der tilkommer vidnerne og de sagkyndige i henhold til artikel 62, stk. 2, 3 og 4
c)
en angivelse af, at parten i sagen, vidnet eller den sagkyndige kan anmode om at blive afhørt ved en domstol eller en anden kompetent myndighed i det land, hvori den pågældende har bopæl, og en opfordring til inden for en af Sortsmyndigheden fastsat frist at meddele, om vedkommende er parat til at give møde for Sortsmyndigheden.
3. Inden afhøringen af en part i sagen, et vidne eller en sagkyndig underrettes den pågældende om, at Sortsmyndigheden kan anmode domstolene eller en anden kompetent myndighed i det land, hvori den pågældende har bopæl, om at foretage fornyet afhøring under ed eller i en anden bindende form.
4. Sagens parter underrettes om afhøringen af et vidne eller en sagkyndig ved en domstol eller en anden kompetent myndighed. De har ret til at være til stede og til at stille spørgsmål til de parter i sagen, de vidner eller de sagkyndige, der afhøres, enten gennem den pågældende myndighed eller direkte.
Artikel 61
Kommissorier til sagkyndige
1. Sortsmyndigheden bestemmer, i hvilken form en af denne udpeget sagkyndig skal afgive rapport.
2. Den sagkyndiges kommissorium skal indeholde:
a)
en nøje beskrivelse af opgaven
b)
den for angivelsen af rapporten fastsatte frist
c)
navnene på sagens parter
d)
oplysninger om de rettigheder, der tilkommer ham i henhold til artikel 62, stk. 2, 3 og 4.
3. Med henblik på udarbejdelsen af den sagkyndiges rapport kan Sortsmyndigheden opfordre den prøvningsmyndighed, der har foretaget den tekniske afprøvning af den pågældende sort, til at stille materiale til rådighed i overensstemmelse med Sortsmyndighedens instrukser. Om nødvendigt kan Sortsmyndigheden også anmode om materiale fra sagens parter eller fra tredjemand.
4. Der skal til sagens parter udleveres et eksemplar og i givet fald en oversættelse af enhver skriftlig rapport.
5. Sagens parter kan fremsætte indsigelse mod en sagkyndig. Basisforordningens artikel 48, stk. 3, og artikel 81, stk. 2, finder tilsvarende anvendelse.
6. Artikel 13, stk. 2 og 3, finder tilsvarende anvendelse på sagkyndige udpeget af Sortsmyndigheden. Når den sagkyndige udpeges, skal Sortsmyndigheden underrette den pågældende om hans tavshedspligt.
Artikel 62
Omkostninger ved bevisoptagelsen
1. Sortsmyndigheden kan gøre bevisoptagelsen betinget af, at den part i sagen, der har anmodet om bevisoptagelsen, hos Sortsmyndigheden deponerer et beløb, som denne fastsætter på grundlag af et overslag over de forventede omkostninger.
2. Vidner og sagkyndige, der indkaldes af Sortsmyndigheden, og som giver møde for denne, har ret til en passende godtgørelse af udgifter til rejse og ophold. Der kan udbetales forskud på en sådan godtgørelse.
3. Vidner, som er berettigede til godtgørelse i henhold til stk. 2, har også ret til en passende erstatning for tabt arbejdsfortjeneste, og sagkyndige har ret til vederlag for deres arbejde, medmindre de tilhører prøvningsmyndighedernes personale. Sådanne beløb udbetales til vidnerne efter bevisoptagelsen og til de sagkyndige, når de har udført deres respektive pligter eller opgaver.
4. Sortsmyndigheden udbetaler de i stk. 2 og 3 omhandlede beløb i overensstemmelse med de nærmere regler og maksimumssatser, der er fastsat i bilag I.
Artikel 63
Referat af mundtlig forhandling og bevisoptagelse
1. Ved mundtlig forhandling og bevisoptagelse udfærdiges et referat, der skal indeholde de væsentlige punkter i den mundtlige forhandling eller bevisoptagelsen, sagsparternes relevante erklæringer, de af sagens parter, vidner eller sagkyndige afgivne forklaringer samt resultatet af enhver besigtigelse.
2. Referatet af et vidnes, en sagkyndigs eller en sagsparts forklaring oplæses for den pågældende eller forelægges ham til gennemsyn. Det noteres i referatet, at dette har fundet sted, og at referatet er godkendt af den person, der har afgivet forklaringen. Godkendes referatet ikke, anføres den pågældendes indsigelser.
3. Referatet underskrives af den ansatte, som har udfærdiget referatet, og af den ansatte, som har ledet den mundtlige forhandling eller bevisoptagelsen.
4. Sagens parter tilstilles en genpart af referatet og i givet fald en oversættelse heraf.
KAPITEL III
Tilstillelse af meddelelser
Artikel 64
Almindelige bestemmelser om tilstillelse af meddelelser
1. Under sagsbehandlingen ved Sortsmyndigheden finder enhver tilstillelse af meddelelser til sagens parter sted enten ved fremsendelse af originalen af det pågældende dokument, en ikke-bekræftet kopi heraf eller en edb-udskrift. Dokumenter, som andre parter i sagen har forelagt, kan fremsendes i form af ikke-bekræftede kopier.
2. Hvis en eller flere parter har udpeget en befuldmægtiget, tilstilles denne meddelelserne i overensstemmelse med stk. 1.
3. Tilstillelse af meddelelser finder sted:
a)
pr. post, jf. artikel 65
b)
ved personlig aflevering, jf. artikel 66
c)
ved offentlig bekendtgørelse, jf. artikel 67, eller
d)
ad elektronisk vej eller ved andre tekniske midler i overensstemmelse med andet afsnit.
Sortsmyndighedens præsident fastsætter de nærmere bestemmelser vedrørende tilstillelse ad elektronisk vej.
4. Dokumenter eller kopier heraf, som skal tilstilles i henhold til basisforordningens artikel 79, tilstilles pr. post ved anbefalet brev med modtagelsesbevis; de kan også tilstilles ad elektronisk vej, således som det fastsættes af Sortsmyndighedens præsident.
Artikel 65
Tilstillelse pr. post
1. Tilstillelse til modtagere, som hverken har deres bopæl eller hovedsæde eller et forretningssted inden for Fællesskabet, og som ikke har udpeget en befuldmægtiget i overensstemmelse med basisforordningens artikel 82, foretages ved, at det dokument, der skal tilstilles, overgives til postbesørgelse som almindeligt brev til den seneste adresse på modtageren, som er Sortsmyndigheden bekendt. Tilstillelse betragtes som foretaget ved indleveringen til postvæsenet, også selv om brevet returneres med påtegning om, at adressaten er ubekendt.
2. Ved tilstillelse af meddelelse ved anbefalet brev med eller uden modtagelsesbevis anses brevet for at være leveret til modtageren på den tiende dag efter indleveringen til postvæsenet, medmindre det ikke er kommet frem til modtageren eller først er kommet frem på et senere tidspunkt; i tvivlstilfælde påhviler det Sortsmyndigheden alt efter tilfældet at føre bevis for, at brevet er kommet frem, eller for den dato, på hvilken det er afleveret til modtageren.
3. Tilstillelse ved anbefalet brev med eller uden modtagelsesbevis anses som foretaget, selv om modtageren nægter at modtage eller at kvittere for modtagelsen af brevet.
4. I det omfang tilstillelse af post ikke er reguleret ved stk. 1, 2 og 3, finder retsreglerne i den stat, i hvilken tilstillelse finder sted, anvendelse.
Artikel 66
Tilstillelse ved direkte udlevering
Tilstillelse af meddelelser kan finde sted hos Sortsmyndigheden ved direkte udlevering af dokumentet til modtageren, der skal kvittere for modtagelsen heraf. Tilstillelse af meddelelsen anses som foretaget, selv om den pågældende nægter at modtage dokumentet eller at kvittere for dets modtagelse.
Artikel 67
Offentlig bekendtgørelse
Hvis modtagerens adresse ikke kan fastslås, eller hvis tilstillelse i overensstemmelse med artikel 64, stk. 4, har vist sig at være umulig, selv ved Sortsmyndighedens andet forsøg, finder tilstillelse af meddelelsen sted ved offentlig bekendtgørelse i den periodiske tidende, der er omhandlet i basisforordningens artikel 89. Sortsmyndighedens præsident fastsætter nærmere regler om offentlig bekendtgørelse.
Artikel 68
Uregelmæssigheder ved tilstillelse af meddelelser
Kan Sortsmyndigheden ikke bevise, at et dokument, der er kommet frem til modtageren, er tilstillet forskriftsmæssigt, eller er bestemmelserne om tilstillelse ikke blevet iagttaget, anses dokumentet at være tilstillet på den dag, der af Sortsmyndigheden påvises som modtagelsesdag.
KAPITEL IV
Frister og afbrydelse af sagsbehandlingen
Artikel 69
Beregning af frister
1. Frister udtrykkes i hele dage, uger, måneder eller år.
2. Fristen begynder at løbe fra den dag, der følger efter den dag, på hvilken den afgørende begivenhed fandt sted, idet denne begivenhed kan være en handling eller udløbet af en anden frist. Består handlingen i tilstillelse af en meddelelse, er den afgørende begivenhed modtagelsen af det tilstillede dokument medmindre andet er fastsat.
3. Uanset stk. 2 begynder fristen at løbe fra den femtende dag efter offentliggørelsen af den pågældende handling, når handlingen består i en offentlig bekendtgørelse som omhandlet i artikel 67, en afgørelse fra Sortsmyndigheden, der ikke er tilstillet den relevante person, eller en handling, som er foretaget af en part i sagen, og som skal offentliggøres.
4. Når en frist udtrykkes som et år eller et antal år, udløber den i det pågældende senere år i samme måned og på samme dag som den måned og den dag, hvor den afgørende begivenhed fandt sted; har den pågældende senere måned ikke nogen dag med samme talbetegnelse, udløber fristen på månedens sidste dag.
5. Når en frist udtrykkes som en måned eller et antal måneder, udløber den i den pågældende senere måned på samme dag som den dag, hvor den afgørende begivenhed fandt sted; har den pågældende senere måned ikke nogen dag med samme talbetegnelse, udløber fristen på månedens sidste dag.
6. Når en frist udtrykkes som en uge eller et antal uger, udløber den i den pågældende senere uge på samme ugedag som den dag, hvor den afgørende begivenhed fandt sted.
Artikel 70
Fristernes varighed
Når basisforordningen eller nærværende forordning foreskriver en frist, som skal fastsættes af Sortsmyndigheden, må en sådan frist ikke være kortere end en måned og ikke længere end tre måneder. Under særlige omstændigheder kan en frist forlænges indtil seks måneder på begæring fremsat inden fristens udløb.
Artikel 71
Fristforlængelse
1. Udløber en frist på en dag, hvor Sortsmyndigheden har lukket for modtagelse af dokumenter, eller hvor almindelige postforsendelser af andre grunde end de i stk. 2 nævnte ikke udbringes på det sted, hvor Sortsmyndigheden er beliggende, forlænges fristen til den nærmest følgende dag, hvor Sortsmyndigheden har åbent for modtagelse af dokumenter, og hvor almindelige postforsendelser udbringes. De i første punktum omhandlede dage er dem, som Sortsmyndighedens præsident fastsætter og meddeler inden hvert kalenderårs begyndelse.
2. Udløber en frist på en dag, hvor postudbringningen i en medlemsstat eller postforsendelsen mellem en medlemsstat og Sortsmyndigheden i almindelighed er afbrudt eller er uregelmæssig som følge af en sådan afbrydelse, forlænges fristen for de parter i sagen, der har bopæl, hovedsæde eller forretningssted i den pågældende stat eller har udnævnt en befuldmægtiget med hovedsæde i den pågældende stat, til den første dag efter afbrydelsens eller uregelmæssighedens ophør. Er den pågældende medlemsstat den, i hvilken Sortsmyndigheden er beliggende, gælder denne bestemmelse for alle sagens parter. Varigheden af afbrydelsen eller uregelmæssigheden fastslås og meddeles af Sortsmyndighedens præsident.
For så vidt angår dokumenter, der fremsendes ad elektronisk vej, finder første afsnit tilsvarende anvendelse på tilfælde, hvor der er en afbrydelse i Sortsmyndighedens forbindelse med de elektroniske kommunikationsmidler.
3. Stk. 1 og 2 finder tilsvarende anvendelse på de nationale organer og afdelinger, der er bemyndiget eller oprettet i henhold til basisforordningens artikel 30, stk. 4, samt på prøvningsmyndighederne.
Artikel 72
Afbrydelse af sagsbehandlingen
1. Sagsbehandlingen ved Sortsmyndigheden afbrydes:
a)
såfremt den person, der ansøger om eller er indehaver af en EF-sortsbeskyttelse eller ansøger om en udnyttelsesret, som skal meddeles af Sortsmyndigheden, eller den person, der er berettiget til en sådan udnyttelsesret, eller den befuldmægtigede for en af disse parter i sagen afgår ved døden eller mister sin retsevne, eller
b)
såfremt en sådan person som følge af retslige skridt mod hans ejendom af retlige grunde forhindres i at videreføre sagen ved Sortsmyndigheden.
2. Når de nødvendige oplysninger om identiteten af den person, der er beføjet til at videreføre sagen som part i sagen eller som befuldmægtiget, er indført i registret herom, giver Sortsmyndigheden den pågældende og de øvrige parter i sagen meddelelse om, at sagsbehandlingen vil blive genoptaget på en dato, der fastsættes af Sortsmyndigheden.
3. De løbende frister begynder atter at løbe på den dag, på hvilken sagsbehandlingen genoptages.
4. En afbrydelse af sagsbehandlingen påvirker ikke prøvningsmyndighedens tekniske afprøvning eller efterkontrol af den pågældende sort, for så vidt gebyrerne herfor allerede er betalt til Sortsmyndigheden.
KAPITEL V
Befuldmægtigede
Artikel 73
Udpegning af en befuldmægtiget
1. Enhver udpegning af en befuldmægtiget skal meddeles til Sortsmyndigheden. Meddelelsen skal indeholde navn og adresse på den befuldmægtigede; artikel 2, stk. 2 og 3, finder tilsvarende anvendelse.
2. Ud over hvad der er fastsat i artikel 2, stk. 4, skal den i stk. 1 omhandlede meddelelse også indeholde oplysning om, at den pågældende er ansat ved sagens part, hvis dette er tilfældet. En ansat kan ikke udpeges som befuldmægtiget som omhandlet i basisforordningens artikel 82.
3. Manglende overholdelse af stk. 1 og 2 medfører, at meddelelsen anses for ikke at være modtaget.
4. En befuldmægtiget, som ikke længere er bemyndiget, betragtes fortsat som befuldmægtiget, indtil der er givet meddelelse om fuldmagtens ophør til Sortsmyndigheden. Medmindre andet er angivet i fuldmagten, ophører denne dog i forhold til Sortsmyndigheden ved fuldmagtsgiverens død.
5. Hvis flere parter i sagen handler i fællesskab, og disse ikke har givet Sortsmyndigheden meddelelse om en befuldmægtiget, anses den part i sagen, der er nævnt først i en ansøgning om EF-sortsbeskyttelse eller om en udnyttelsesret, der skal meddeles af Sortsmyndigheden, eller i en indsigelse, for at være udpeget som befuldmægtiget for den anden part eller de andre parter i sagen.
Artikel 74
Befuldmægtigedes fuldmagt
1. Når Sortsmyndigheden gives meddelelse om udpegelse af en befuldmægtiget, skal den nødvendige underskrevne fuldmagt indleveres til indsættelse i sagen inden for en frist, som Sortsmyndigheden kan fastsætte, medmindre der er fastsat andet. Hvis fuldmagten ikke indgives rettidigt, anses de processuelle handlinger, som den befuldmægtigede måtte have foretaget, for ikke at have fundet sted.
2. En fuldmagt kan gælde for en eller flere sager og skal indgives i et tilsvarende antal eksemplarer. Der kan indgives generalfuldmagter, ved hvilke en befuldmægtiget bemyndiges til at handle på fuldmagtsgiverens vegne i alle sager. En generalfuldmagt skal kun indgives i ét eksemplar.
3. Sortsmyndighedens præsident kan fastlægge indholdet af fuldmagter, herunder de i stk. 2 omhandlede fuldmagter, og vederlagsfrit stille formularer til rådighed herfor.
KAPITEL VI
Fordeling og fastsættelse af omkostninger
Artikel 75
Fordeling af omkostninger
1. Fordelingen af omkostningerne fastsættes i afgørelsen om fortabelse af retten eller annullation af EF-sortsbeskyttelse eller i afgørelsen om klagen.
2. Hvis omkostningerne fordeles i henhold til basisforordningens artikel 85, stk. 1, angiver Sortsmyndigheden en sådan fordeling i begrundelsen til afgørelsen om fortabelse af retten til eller annullation af EF-sortsbeskyttelse eller til afgørelsen om klagen. Sagens parter kan ikke påberåbe sig en manglende angivelse heraf.
Artikel 76
Fastsættelse af omkostninger
1. En begæring om fastsættelse af omkostninger tages kun til følge, hvis der er truffet afgørelse i den sag, med hensyn til hvilken fastsættelsen af omkostningerne begæres, og, såfremt en sådan afgørelse er påklaget, kun hvis appelkammeret har truffet afgørelse om klagen. Begæringen skal vedlægges en opgørelse over omkostningerne med tilhørende dokumentation.
2. Til fastsættelse af omkostningerne er det tilstrækkeligt, at de er sandsynliggjort.
3. Når en part i sagen skal afholde omkostninger for en anden part i sagen, skal førstnævnte ikke godtgøre andre omkostninger end de i stk. 4 anførte. Hvis den vindende part i sagen repræsenteres af mere end en befuldmægtiget, rådgiver eller advokat, skal den tabende part i sagen kun afholde de i stk. 4 omhandlede omkostninger for én sådan person.
4. De nødvendige omkostninger i forbindelse med sagen omfatter:
a)
udgifter til vidner og eksperter, som Sortsmyndigheden har betalt til de pågældende vidner eller eksperter
b)
udgifter til rejser og ophold for en part i sagen og en fuldmægtig, rådgiver eller advokat, der over for Sortsmyndigheden behørigt er udpeget som befuldmægtiget, inden for de maksimumssatser, der gælder for vidner og eksperter, og som er fastlagt i bilag I
c)
vederlag til en fuldmægtig, rådgiver eller advokat, som en part i sagen behørigt har udpeget som befuldmægtiget over for Sortsmyndigheden, inden for de satser, der er fastlagt i bilag I.
Artikel 77
Aftale om fordeling af omkostninger
Ved en aftale om fordeling af omkostningerne som omhandlet i basisforordningens artikel 85, stk. 4, bekræfter Sortsmyndigheden en sådan aftale i en meddelelse til de pågældende parter i sagen. Hvis en sådan meddelelse også bekræfter en aftale om de omkostningsbeløb, der skal betales, kan der ikke indgives begæring om fastsættelse af omkostningerne.
AFSNIT V
OFFENLIGHEDENS ADGANG TIL OPLYSNINGER
KAPITEL I
Registre, aktindsigt og publikationer
Afdeling 1
Registre
Artikel 78
Oplysninger om sager og om EF-sortsbeskyttelse, der skal indføres i registrene
1. Følgende »særlige forhold«, jf. basisforordningens artikel 87, stk. 3, skal indføres i registret over ansøgninger om EF-sortsbeskyttelse:
a)
offentliggørelsesdatoen, hvis offentliggørelsen er af betydning for beregningen af frister
b)
indsigelser med angivelse af datoen for fremsættelsen, navn og adresse på indsigeren og dennes befuldmægtigede
c)
prioritetsoplysninger (dato og stat for den tidligere ansøgning)
d)
ethvert sagsanlæg, der vedrører krav som omhandlet i basisforordningens artikel 98, stk. 4, og artikel 99, og som vedrører retten til EF-sortsbeskyttelse, samt den endelige afgørelse af et sådant søgsmål eller enhver anden afslutning heraf.
2. Følgende »særlige forhold«, jf. basisforordningens artikel 87, stk. 3, indføres i registret over EF-sortsbeskyttelse efter anmodning herom:
a)
anvendelse af en EF-sortsbeskyttelse som sikkerhedsstillelse eller tinglig ret eller
b)
ethvert sagsanlæg, der vedrører krav som omhandlet i basisforordningens artikel 98, stk. 1 og 2, og artikel 99, og som vedrører EF-sortsbeskyttelse, samt den endelige afgørelse af et sådant søgsmål eller enhver anden afslutning heraf.
3. De nærmere oplysninger, der skal indføres, fastsættes af Sortsmyndighedens præsident, som ligeledes kan fastsætte, at yderligere oplysninger skal indføres i registrene af hensyn til sortsmyndighedens forvaltning.
Sortsmyndighedens præsident fastsætter, hvilken form registrene skal have. Registrene kan føres som en elektronisk database.
Artikel 79
Registrering af overdragelse af EF-sortsbeskyttelse
1. Enhver overdragelse af EF-sortsbeskyttelse skal indføres i registret over EF-sortsbeskyttelse ved forelæggelse af overdragelsesdokumenterne eller af officielle dokumenter, der bekræfter overdragelsen, eller af uddrag af sådanne dokumenter, som er tilstrækkelige til at fastslå overdragelsen. Sortsmyndigheden beholder en kopi af sådanne dokumenter, som opbevares sammen med sagen.
Sortsmyndighedens præsident fastsætter, i hvilken form og under hvilke betingelser Sortsmyndigheden skal opbevare sådanne dokumenter.
2. Indførelse af en overdragelse kan kun nægtes, såfremt betingelserne i stk. 1 og i basisforordningens artikel 23 ikke er opfyldt.
3. Stk. 1 og 2 gælder for enhver overdragelse af en ret til EF-sortsbeskyttelse, for hvilken en ansøgning er indført i registret over ansøgninger om EF-sortsbeskyttelse. Henvisningen til registret over EF-sortsbeskyttelse skal også forstås som en henvisning til registret over ansøgninger om EF-sortsbeskyttelse.
Artikel 80
Betingelser for indførelse i registrene
Medmindre andet er fastsat i basisforordningen eller nærværende forordning, kan enhver berørt person begære indførelse eller slettelse af en indførelse i registrene. Begæringen skal fremsættes skriftligt og vedlægges den fornødne dokumentation.
Artikel 81
Betingelser for særlige indførelser i registrene
1. Hvis en EF-sortsbeskyttelse, der er ansøgt om eller meddelt, berøres af en konkursprocedure eller en lignende procedure, indføres dette også på begæring af den kompetente nationale myndighed i registret over EF-sortsbeskyttelse uden opkrævning af gebyr. En sådan indførelse slettes også på begæring af den kompetente nationale myndighed uden opkrævning af gebyr.
2. Stk. 1 finder tilsvarende anvendelse på sagsanlæg vedrørende krav som omhandlet i basisforordningens artikel 98 og 99 og den endelige afgørelse i sådanne søgsmål eller enhver anden afslutning heraf.
3. I forbindelse med en identifikation af sorter som oprindelig sort og i det væsentlige afledt sort kan alle sagens parter i fællesskab eller hver for sig begære indførelse i registret. Hvis kun en enkelt af sagens parter fremsætter begæringen, skal den ledsages af fornøden dokumentation efter basisforordningens artikel 87, stk. 2, litra h), som i så fald erstatter en begæring fra den anden part i sagen.
4. Ved begæring om indførelse af en eksklusiv licens ifølge aftale eller af anvendelse af en EF-sortsbeskyttelse som sikkerhedsstillelse eller tinglig ret skal begæringen være ledsaget af den fornødne dokumentation.
Artikel 82
Aktindsigt med hensyn til registrene
1. Registrene er åbne for aktindsigt hos Sortsmyndigheden.
Der gives adgang til registrene og dokumenterne heri på de samme betingelser som dem, der gælder for adgang til Sortsmyndighedens dokumenter, jf. artikel 84.
2. Besigtigelse af registrene på stedet er gratis.
Der betales gebyr for registerudtræk, der skal foretages og leveres på en måde, der kræver andre former for databehandling end blot reproduktion af et dokument eller dele heraf.
3. Sortsmyndighedens præsident kan åbne mulighed for aktindsigt i registrene hos de nationale organer og de afdelinger, der er bemyndiget eller oprettet i henhold til basisforordningens artikel 30, stk. 4.
Afdeling 2
Opbevaring af dokumenter samt aktindsigt med hensyn til dokumenter og dyrkede sorter
Artikel 83
Opbevaring af akter
1. Dokumenter, i form af originaler eller kopier, vedrørende sager opbevares i dossierer med et sagsnummer, undtagen for så vidt angår dokumenter, der vedrører udelukkelse af eller indsigelse mod appelkamrenes medlemmer, ansatte ved Sortsmyndigheden eller den pågældende prøvningsmyndighed, idet sådanne dokumenter opbevares særskilt.
2. Sortsmyndigheden opbevarer ét eksemplar af det i stk. 1 omhandlede dossier (arkiveksemplar), som anses for at være den korrekte og fuldstændige sag. Prøvningsmyndighederne kan opbevare en genpart af dokumenterne vedrørende sådanne sager (prøvningskopi), men skal altid sørge for, at de originaler, som Sortsmyndigheden ikke råder over, leveres hertil.
3. Originalen af de dokumenter, der indgives af sagens parter, og som ligger til grund for de elektroniske filer, kan bortskaffes et vist tidsrum efter, at Sortsmyndigheden har modtaget dem.
4. Sortsmyndighedens præsident afgør, i hvilken form akterne skal opbevares, hvor længe de skal opbevares, og det tidsrum, der er omhandlet i stk. 3.
Artikel 84
Adgang til Sortsmyndighedens dokumenter
1. Administrationsrådet fastsætter bestemmelser om, hvordan der i praksis gives adgang til Sortsmyndighedens dokumenter, herunder registrene.
2. Administrationsrådet fastsætter, hvilke kategorier af Sortsmyndighedens dokumenter der skal gøres direkte tilgængelige for den almene befolkning ved offentliggørelse, herunder elektronisk offentliggørelse.
Artikel 85
Besigtigelse af dyrkningen af sorter
1. Anmodning om besigtigelse af dyrkningen af sorter indgives skriftligt til Sortsmyndigheden. Med Sortsmyndighedens samtykke sørger prøvningsmyndighederne for adgang til prøvningsstederne.
2. Besøgendes almindelige adgang til prøvningsstedet berøres ikke af bestemmelserne i nærværende forordning, såfremt alle de dyrkede sorter er mærket med kode, og såfremt den bemyndigede prøvningsmyndighed med henblik på at undgå fjernelse af materiale har truffet passende foranstaltninger, som er godkendt af Sortsmyndigheden, og har taget de fornødne skridt til at sikre rettighederne for den, der ansøger om eller er indehaver af EF-sortsbeskyttelse, jf. dog basisforordningens artikel 88, stk. 3.
3. Sortsmyndighedens præsident kan fastsætte nærmere bestemmelser om proceduren for besigtigelse af dyrkningen af sorter og foreskrive kontrol med de sikkerhedsforanstaltninger, der skal træffes i henhold til stk. 2.
Artikel 86
Fortrolige oplysninger
Med henblik på fortrolig behandling af oplysninger stiller Sortsmyndigheden vederlagsfrit formularer til rådighed, som ansøgeren om en EF-sortsbeskyttelse skal benytte til at anmode om hemmeligholdelse af alle oplysninger om komponenter, som omhandlet i basisforordningens artikel 88, stk. 3.
Afdeling 3
Publikationer
Artikel 87
Officiel tidende
1. Den publikation, der ifølge basisforordningens artikel 89 skal udgives mindst hver anden måned, benævnes EF-Sortsmyndighedens Officielle Tidende, i det følgende benævnt »Den Officielle Tidende«.
2. Den Officielle Tidende skal også indeholde de oplysninger, der er indført i registrene i henhold til artikel 78, stk. 1, litra c) og d), og artikel 78, stk. 2, og artikel 79.
3. Sortsmyndighedens præsident fastsætter, hvordan Den Officielle Tidende offentliggøres.
Artikel 88
Offentliggørelse af ansøgninger om udnyttelsesret, der skal meddeles af Sortsmyndigheden, og afgørelser herom
Datoen for modtagelsen af en ansøgning om udnyttelsesret, der skal meddeles af Sortsmyndigheden, og datoen for afgørelsen herom, navne og adresser på sagens parter og den afgørelse, der kræves eller er truffet, offentliggøres i Den Officielle Tidende. Ved en afgørelse om meddelelse af tvangslicens skal afgørelsens indhold ligeledes offentliggøres.
Artikel 89
Offentliggørelse af klager og afgørelser herom
Datoen for modtagelsen af en klage og for afgørelsen herom, navne og adresser på appelsagens parter samt den afgørelse, der kræves eller er truffet, offentliggøres i Den Officielle Tidende.
KAPITEL II
Administrativt og retsligt samarbejde
Artikel 90
Meddelelse af oplysninger
1. Oplysninger, der skal udveksles i henhold til basisforordningens artikel 90, meddeles direkte mellem de i nævnte bestemmelse omhandlede myndigheder.
2. Oplysninger som omhandlet i basisforordningens artikel 91, stk. 1, til eller fra Sortsmyndigheden kan vederlagsfrit meddeles via medlemsstaternes kompetente sortsmyndigheder.
3. Stk. 2 finder tilsvarende anvendelse på meddelelse af oplysninger som omhandlet i basisforordningens artikel 91, stk. 1, til eller fra prøvningsmyndigheden. Sortsmyndigheden skal tilstilles en genpart af sådanne meddelelser.
Artikel 91
Adgang til oplysninger for eller via retter og anklagemyndigheder i medlemsstaterne
1. Ved den adgang til sagsakter, der er omhandlet i basisforordningens artikel 91, stk. 1, anvendes kopier af dokumenter, som Sortsmyndigheden udsteder alene med dette formål.
2. Retter og anklagemyndigheder i medlemsstaterne kan i forbindelse med deres sagsbehandling give tredjemand indsigt i de af Sortsmyndigheden fremsendte dokumenter. En sådan indsigt er omfattet af forordningens artikel 88; Sortsmyndigheden opkræver intet gebyr herfor.
3. Ved fremsendelsen af sagsakter til medlemsstaternes retter eller anklagemyndigheder skal Sortsmyndigheden angive de begrænsninger med hensyn til aktindsigt, der ifølge basisforordningens artikel 88 gælder for dokumenter vedrørende ansøgninger om og meddelelse af EF-sortsbeskyttelse.
Artikel 92
Fremgangsmåden ved retsanmodning
1. Hver medlemsstat udpeger en central myndighed, til hvem retsanmodninger fra Sortsmyndigheden sendes, og som videresender disse til den ret eller myndighed, der skal yde bistand.
2. Sortsmyndigheden affatter retsanmodninger på det ved den pågældende ret eller myndighed anvendte sprog eller vedlægger retsanmodningerne en oversættelse til dette sprog.
3. Med forbehold af stk. 4 og 5 skal den kompetente ret eller myndighed anvende sine nationale retsregler med hensyn til den fremgangsmåde, der følges ved retsanmodninger. Den skal navnlig bringe passende tvangsmidler i anvendelse i overensstemmelse med sine nationale retsregler.
4. Sortsmyndigheden skal underrettes om tid og sted for undersøgelse eller de andre retslige handlinger, der skal finde sted, og den underretter på sin side de berørte parter, vidner og sagkyndige herom.
5. Efter anmodning fra Sortsmyndigheden giver den pågældende ret eller myndighed repræsentanter fra Sortsmyndigheden adgang til at være til stede og tillader dem at stille spørgsmål til personer, der afhøres, enten direkte eller gennem den pågældende ret eller myndighed.
6. For retsanmodninger kan der ikke opkræves afgifter eller gebyrer af nogen art. Den medlemsstat, i hvilken en retsanmodning efterkommes, bør dog være berettiget til fra Sortsmyndigheden at kræve godtgørelse af beløb, der er udbetalt til sagkyndige og tolke, og af omkostninger, som hidrører fra anvendelsen af stk. 5.
AFSNIT VI
AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
Artikel 93
Forordning nr. (EF) nr. 1239/95 ophæves.
Henvisninger til den ophævede forordning gælder som henvisninger til nærværende forordning og læses efter sammenligningstabellen i bilag III.
Artikel 94
Ikrafttrædelse
Denne forordning træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 17. september 2009.
KOMISSION ASETUS (EY) N:o 874/2009,
annettu 17 päivänä syyskuuta 2009,
yksityiskohtaisista säännöistä neuvoston asetuksen (EY) N:o 2100/94 soveltamiseksi menettelyssä yhteisön kasvilajikevirastossa
(uudelleenlaadittu)
EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,
ottaa huomioon yhteisön kasvinjalostajanoikeuksista 27 päivänä heinäkuuta 1994 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2100/94 (1) ja erityisesti sen 114 artiklan,
sekä katsoo seuraavaa:
(1)
Yksityiskohtaisista säännöistä neuvoston asetuksen (EY) N:o 2100/94 soveltamiseksi menettelyssä yhteisön kasvilajikevirastossa 31 päivänä toukokuuta 1995 annettua komission asetusta (EY) N:o 1239/95 (2) on muutettu useita kertoja ja huomattavilta osin (3). Koska uusia muutoksia tehdään mainittuun asetukseen, selkeyden vuoksi se olisi uudelleenlaadittava.
(2)
Asetuksella (EY) N:o 2100/94 luodaan uusi yhteisön kasvinjalostajanoikeusjärjestelmä, joka mahdollistaa koko yhteisössä voimassa olevan kasvinjalostajanoikeuden.
(3)
Yhteisön kasvilajikeviraston, jäljempänä ’virasto’, olisi toteutettava tällainen järjestelmä tehokkaalla tavalla ja tutkintavirastojen olisi avustettava sitä suorittamalla kyseisten kasvilajikkeiden tekninen tutkimus, ja se voi käyttää hyväkseen kansallisten yksiköiden palveluita tai omaa tätä tarkoitusta varten perustettua yksikköään. Tässä yhteydessä on välttämätöntä määritellä viraston ja sen omien yksiköiden välinen yhteys sekä tutkintavirastojen ja kansallisten yksiköiden välinen yhteys.
(4)
Viraston olisi maksettava tutkintavirastoille suoritetusta teknisestä tutkimuksesta täysimääräinen korvaus aiheutuneista kuluista. Hallintoneuvoston olisi vahvistettava yhdenmukaiset menetelmät kulujen laskemiseksi.
(5)
Viraston tekemistä päätöksistä saa hakea muutosta sen valituslautakunnalta. Valituslautakunnan menettelyjä koskevat säännökset olisi hyväksyttävä. Hallintoneuvosto voi tarvittaessa perustaa yhden tai useampia ylimääräisiä valituslautakuntia.
(6)
Jäsenvaltion tai jonkin sellaisen kolmannen maan, joka on uusia kasvilajikkeita suojaavan kansainvälisen liiton (UPOV) jäsen, viranomaisten vastuulla laadittuja tutkimuskertomuksia olisi pidettävä riittävänä perusteena päätöksen tekemistä varten.
(7)
Sähköisten menetelmien käyttö olisi sallittava esitettäessä hakemuksia, väitteitä ja valituksia sekä viraston antaessa tiedoksi asiakirjoja. Lisäksi virastolle olisi annettava mahdollisuus myöntää yhteisön kasvinjalostajanoikeuksia koskevia todistuksia sähköisessä muodossa. Myös yhteisön kasvinjalostajanoikeuksia koskevaa tietoa olisi voitava julkaista sähköisesti. Myös menettelyihin liittyvien asiakirjojen sähköinen arkistointi olisi sallittava.
(8)
Viraston pääjohtajalle olisi annettava valtuudet määrittää kaikki sähköisten viestimien käyttöön ja sähköiseen tallennukseen liittyvät tarvittavat yksityiskohdat.
(9)
Asetuksen (EY) N:o 2100/94 23, 29, 34, 35, 36, 42, 45, 46, 49, 50, 58, 81, 85, 87, 88 ja 100 artiklan tietyissä säännöksissä säädetään jo nimenomaisesti, että niiden täytäntöönpanoa varten laaditaan tai voidaan laatia yksityiskohtaiset säännöt. Samaa tarkoitusta varten laaditaan muita yksityiskohtaisia sääntöjä, jos selvennystä tarvitaan.
(10)
Yhteisön kasvinjalostajanoikeuden siirtyminen tai sen saantiin liittyvän oikeuden siirtyminen olisi määriteltävä rekistereihin tehtäviä merkintöjä koskevissa säännöissä.
(11)
Asiassa on kuultu yhteisön kasvilajikeviraston hallintoneuvostoa.
(12)
Tässä asetuksessa säädetyt toimenpiteet ovat kasvinjalostajanoikeuksia käsittelevän pysyvän komitean lausunnon mukaiset,
ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN:
I OSASTO
MENETTELYN OSAPUOLET, VIRASTO JA TUTKINTAVIRASTOT
I LUKU
menettelyn osapuolet
1 artikla
Menettelyn osapuolet
1. Seuraavat henkilöt voivat olla osapuolia menettelyssä yhteisön kasvilajikevirastossa, jäljempänä ’virasto’:
a)
yhteisön kasvinjalostajanoikeuden hakija;
b)
asetuksen (EY) N:o 2100/94 59 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu väitteentekijä;
c)
yhteisön kasvinjalostajanoikeuden haltija tai haltijat, jäljempänä ’haltija’;
d)
henkilö, jonka hakemus tai pyyntö on edellytys viraston päätökselle.
2. Virasto voi sallia myös muiden kuin 1 kohdassa tarkoitettujen henkilöiden väliintulon kirjallisesta pyynnöstä, jos nämä ovat suoraan ja henkilökohtaisesti menettelyn asianosaisia.
3. Luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä sekä muuta yhteisöä, joka on kyseiseen yhteisöön sovellettavan lain mukainen oikeushenkilö, pidetään 1 ja 2 kohdassa tarkoitettuna henkilönä.
2 artikla
Menettelyn osapuolten nimeäminen
1. Menettelyn osapuolen nimi ja osoite on ilmoitettava.
2. Luonnollisista henkilöistä ilmoitetaan henkilön suku- ja etunimet. Oikeushenkilöiden nimet samoin kuin yhtiöiden ja yritysten nimet ilmoitetaan niiden virallisessa muodossa.
3. Osoitteissa on oltava kaikki asiaankuuluva hallinnollinen tieto, mukaan lukien sen valtion nimi, jossa menettelyn osapuolella on koti- tai toimipaikka tai jossa laitoksen kotipaikka sijaitsee. Jokaista menettelyn osapuolta kohden on asianmukaista ilmoittaa ainoastaan yksi osoite; jos osoitteita ilmoitetaan useampia, ainoastaan ensiksi mainittu osoite otetaan huomioon, jollei menettelyn asianomainen nimeä yhtä osoitteista tiedoksianto-osoitteekseen.
Viraston pääjohtaja päättää osoitteeseen liittyvistä yksityiskohdista sekä muihin tiedonsiirtoyhteyksiin liittyvistä asiaankuuluvista yksityiskohdista.
4. Jos menettelyn osapuoli on oikeushenkilö, on myös ilmoitettava sen luonnollisen henkilön nimi ja osoite, joka laillisesti edustaa menettelyn osapuolta asiaankuuluvan kansallisen lainsäädännön nojalla. Edellä 2 kohdan säännöksiä sovelletaan soveltuvin osin tähän luonnolliseen henkilöön.
Virasto voi sallia poikkeuksia ensimmäisestä alakohdasta.
5. Jos komissio tai jäsenvaltio on osallisena menettelyssä, sen on ilmoitettava edustajansa jokaiseen menettelyyn, johon se osallistuu.
3 artikla
Menettelyn osapuolten käyttämät kielet
1. Menettelyn osapuolen ensimmäiseen virastolle antamaan ja allekirjoittamaan asiakirjaan valitsemaa Euroopan unionin virallista kieltä on käytettävä, kunnes virasto tekee lopullisen päätöksensä.
2. Jos menettelyn osapuoli toimittaa allekirjoittamansa, jollakin muulla kuin 1 kohdan mukaisesti käytettävällä Euroopan unionin virallisella kielellä laaditun asiakirjan, asiakirja katsotaan vastaanotetuksi, kun virastolla on käytettävissään asiakirjasta muun yksikön toimittama käännös tarvittavalle kielelle. Virasto voi sallia tästä vaatimuksesta poikkeamisen.
3. Jos suullisessa menettelyssä osapuoli käyttää jotakin muuta Euroopan unionin virallista kieltä kuin jota viraston toimivaltaiset virkamiehet tai muut menettelyn osapuolet taikka nämä molemmat käyttävät ja jota kieltä myös hänen olisi käytettävä, hänen on huolehdittava simultaanitulkkauksen järjestämisestä käyttämälleen kielelle. Jollei sellaisesta tulkkauksesta ole huolehdittu, suullinen menettely voi jatkua viraston toimivaltaisten virkamiesten käyttämällä kielellä sekä menettelyn toisten osapuolten käyttämillä kielillä.
4 artikla
Kielet suullisessa menettelyssä ja todistelun vastaanottamisessa
1. Jokainen osapuoli, todistaja ja asiantuntija, jota kuullaan suullisessa menettelyssä, saa käyttää jotain Euroopan unionin virallisista kielistä.
2. Jos 1 kohdassa mainittu todistelu sallitaan menettelyn osapuolen pyynnöstä eikä menettelyn osapuoli, todistaja tai asiantuntija kykene ilmaisemaan itseään riittävästi millään Euroopan unionin virallisella kielellä, heitä voidaan kuulla ainoastaan, jos se menettelyn osapuoli, joka on kutsunut todistajan kuultavaksi, huolehtii tulkkauksesta niille kielille, joita kaikki menettelyn osapuolet käyttävät, tai jos tällaista kieltä ei ole, tulkkaus on järjestettävä viraston henkilöstön käyttämälle kielelle.
Virasto voi sallia tarvittaessa poikkeuksia ensimmäisestä alakohdasta.
3. Viraston henkilöstön antamat lausunnot tai menettelyyn osallistuneiden henkilöiden, todistajien ja asiantuntijoiden jollakin Euroopan unionin virallisella kielellä suullisen menettelyn tai todistelun aikana antamat lausunnot merkitään yksityiskohtaisesti pöytäkirjaan sillä kielellä, jolla lausunto on annettu. Muilla kielillä annetut lausunnot otetaan pöytäkirjaan viraston toimivaltaisen henkilöstön käyttämällä kielellä.
5 artikla
Menettelyn osapuolten asiakirjojen kääntäminen
1. Jos menettelyn osapuoli jättää asiakirjan jollakin muulla kuin Euroopan unionin virallisella kielellä, virasto voi vaatia menettelyn osapuolelta vastaanotettujen asiakirjojen kääntämistä sille kielelle, jota joko toinen menettelyn osapuoli tai toimivaltainen viraston henkilöstön jäsen käyttää.
2. Jos menettelyn osapuolen on toimitettava tai hän on toimittanut käännöksen asiakirjasta, virasto voi vaatia häntä toimittamaan määräajassa todistuksen, että käännös vastaa alkuperäistä tekstiä.
3. Ellei 1 kohdassa tarkoitettua käännöstä eikä 2 kohdassa tarkoitettua todistusta toimiteta, pidetään asiakirjaa saapumatta jääneenä.
II LUKU
Virasto
1 jakso
Virastojen komiteat
6 artikla
Komitean jäsenten kelpoisuus
1. Asetuksen (EY) N:o 2100/94 35 artiklan 2 kohdassa tarkoitetut komiteat koostuvat viraston pääjohtajan harkinnan mukaan teknisesti tai oikeudellisesti pätevistä jäsenistä tai molemmista.
2. Teknisen jäsenen on oltava kasvitieteen alalla loppututkinnon suorittanut tai kokemuksen kautta pätevöitynyt tällä alalla.
3. Oikeudellisen jäsenen on oltava joko oikeustieteellisen loppututkinnon suorittanut tai kokemuksen kautta pätevöitynyt henkisen omaisuuden tai kasvilajikerekisteröinnin alalla.
7 artikla
Komitean päätökset
1. Komitea käsittelee asetuksen (EY) N:o 2100/94 35 artiklan 2 kohdassa tarkoitetut päätökset, jotka koskevat:
-
mainitun asetuksen 67 artiklan 2 kohdan mukaista päätöksen lykkäämättä jättämistä,
-
mainitun asetuksen 70 artiklan mukaista oikaisua,
-
mainitun asetuksen 80 artiklan mukaista menetetyn määräajan palauttamista, ja
-
mainitun asetuksen 85 artiklan 2 kohdan ja tämän asetuksen 75 artiklan mukaista kulujen jakamista.
2. Komitean päätös tehdään sen jäsenten enemmistöllä.
8 artikla
Komitean yksittäisen jäsenen toimivalta
1. Komitea nimeää yhden jäsenistään esittelijäksi, joka toimii komitean puolesta.
2. Esittelijä voi erityisesti
a)
suorittaa 25 artiklassa säädettyjä tehtäviä ja valvoa 13 ja 14 artiklassa tarkoitettujen tutkintavirastojen kertomusten toimittamista;
b)
jatkaa menettelyä virastossa, tiedottaa havaituista puutteista, jotka menettelyn osapuolen on korjattava, ja asettaa määräaikoja; ja
c)
varmistaa osapuolten välisessä menettelyssä tiiviin neuvonpidon ja tietojen vaihdon.
9 artikla
Pääjohtajan asema
Viraston pääjohtaja varmistaa hänen hoitoonsa uskottujen päätösten yhdenmukaisuuden. Hän erityisesti vahvistaa edellytykset, joiden mukaan päätökset tehdään asetuksen (EY) N:o 2100/94 59 artiklan väitteistä mainitun asetuksen 61, 62, 63 tai 66 artiklan mukaisista päätöksistä.
10 artikla
Neuvottelut
Viraston henkilöstön jäsenet saavat käyttää maksutta asetuksen (EY) N:o 2100/94 30 artiklan 4 kohdan mukaisesti nimettyjen kansallisten yksiköiden sekä tämän asetuksen 13 ja 14 artiklassa tarkoitettujen tutkintavirastojen tiloja järjestääkseen määräajoin neuvotteluja menettelyn osapuolten ja kolmansien kanssa.
2 jakso
Valituslautakunta
11 artikla
Valituslautakunta
1. Perustetaan valituslautakunta valitusten ratkaisemiseksi asetuksen (EY) N:o 2100/94 67 artiklassa tarkoitetuista päätöksistä. Tarvittaessa hallintoneuvosto voi viraston ehdotuksesta perustaa useampia valituslautakuntia. Tällöin sen on määritettävä valituslautakuntien välinen työnjako.
2. Kukin valituslautakunta koostuu teknisesti ja oikeudellisesti pätevistä jäsenistä: 6 artiklan 2 ja 3 kohtaa sovelletaan soveltuvin osin. Puheenjohtajan on oltava oikeudellisesti pätevä jäsen.
3. Valituslautakunnan puheenjohtajan on uskottava valituksen tutkinta yhdelle lautakunnan jäsenistä, joka toimii esittelijänä. Tällaiseen tehtävään voi sisältyä tarvittaessa todistelun vastaanottaminen.
4. Valituslautakunnan päätökset tehdään sen jäsenten enemmistöllä.
12 artikla
Valituslautakunnan kirjaamo
1. Viraston pääjohtaja perustaa valituslautakuntaan kirjaamon; viraston henkilöstön jäsenet ovat esteellisiä, jos he ovat osallistuneet menettelyyn, jossa valituksenalainen päätös tehtiin.
2. Kirjaamon työntekijät vastaavat erityisesti:
-
suullisen menettelyn pöytäkirjan pitämisestä sekä todistelun järjestämisestä tämän asetuksen 63 artiklan mukaisesti,
-
kulujen jakamisesta asetuksen (EY) N:o 2100/94 85 artiklan 5 kohdan ja tämän asetuksen 76 artiklan mukaisesti, ja
-
tämän asetuksen 77 artiklassa tarkoitettujen kulujen maksun vahvistamisesta.
III LUKU
Tutkintavirastot
13 artikla
Tehtävän antaminen asetuksen (EY) N:o 2100/94 55 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulle tutkintavirastolle
1. Kun hallintoneuvosto siirtää vastuun teknisestä tutkimuksesta jäsenvaltion toimivaltaiselle virastolle, viraston pääjohtajan on ilmoitettava tehtävästä tällaiselle virastolle, jäljempänä ’tutkintavirasto’. Toimeksianto tulee voimaan päivänä, jona viraston pääjohtaja ilmoittaa asiasta. Tätä säännöstä sovelletaan soveltuvin osin tutkintavirastolle annettua tehtävää peruutettaessa, jollei tämän asetuksen 15 artiklan 6 kohdasta muuta johdu.
2. Tutkintaviraston henkilöstön jäsen, joka osallistuu tekniseen tutkimukseen, ei saa ilman lupaa käyttää tai paljastaa kenellekään asiaankuulumattomalle henkilölle tosiseikkoja, asiakirjoja tai muita teknisen tutkimuksen suorittamisen aikana tai yhteydessä tietoonsa saamiaan tietoja. Tämä velvoite jatkuu kyseisen teknisen tutkimuksen päätyttyä sen jälkeen, kun tutkijat ovat lopettaneet tehtävänsä ja kyseiselle tutkintavirastolle annettu tehtävä on peruutettu.
3. Edellä olevan 2 kohdan säännöksiä sovelletaan soveltuvin osin kasvilajikkeesta saatuun aineistoon, jonka hakija on tarjonnut tutkintaviraston käytettäväksi.
4. Virasto valvoo 2 ja 3 kohdan noudattamista ja päättää tutkintaviraston henkilöstön jäsenten jääväämisestä tai heihin kohdistetuista väitteistä asetuksen (EY) N:o 2100/94 81 artiklan 2 kohdan mukaisesti.
14 artikla
Tehtävän antaminen asetuksen (EY) N:o 2100/94 55 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulle tutkintavirastolle
1. Jos virasto aikoo uskoa yksiköille vastuun lajikkeiden teknisestä tutkimuksesta asetuksen (EY) N:o 2100/94 55 artiklan 2 kohdan mukaisesti, sen on hallintoneuvoston suostumuksen saamiseksi toimitettava sille perusteltu selvitys tällaisen yksikön teknisestä soveltuvuudesta tutkintavirastoksi.
2. Jos virasto aikoo perustaa oman yksikön lajikkeiden teknistä tutkimista varten asetuksen (EY) N:o 2100/94 55 artiklan 2 kohdan mukaisesti, sen on hallintoneuvoston suostumuksen saamiseksi toimitettava sille perusteltu selvitys tällaisen yksikön teknisestä ja taloudellisesta soveltuvuudesta siihen tarkoitukseen sekä yksikön sijainnista.
3. Kun hallintoneuvosto antaa suostumuksensa 1 ja 2 kohdassa tarkoitetuille perustelluille selvityksille, viraston pääjohtaja voi tiedottaa tästä 1 kohdassa tarkoitetuille yksiköille tai vastaavasti julkaista 2 kohdassa tarkoitetulle yksikölle uskotun tutkintatehtävän Euroopan unionin virallisessa lehdessä. Tämä tutkintatehtävän antaminen on mahdollista peruuttaa ainoastaan hallintoneuvoston suostumuksella. Edellä olevaa 13 artiklan 2 ja 3 kohtaa sovelletaan soveltuvin osin tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitetun yksikön henkilöstön jäseniin.
15 artikla
Menettely tutkintatehtävässä
1. Tutkintavirastolle annettu tutkintatehtävä toteutetaan viraston ja tutkintaviraston välisellä kirjallisella sopimuksella, jossa määritetään tutkintaviraston suorittaman kasvilajikkeiden teknisen tutkimuksen kulku sekä asetuksen (EY) N:o 2100/94 58 artiklassa tarkoitettu maksu. Kun on kyse tämän asetuksen 14 artiklan 2 kohdassa tarkoitetusta omasta yksiköstä, annettu tutkintatehtävä toteutetaan noudattaen viraston antamia työmenetelmiä koskevia sisäisiä sääntöjä.
2. Kirjallisella sopimuksella on sellainen vaikutus, että tutkintaviraston henkilöstön jäsenten sopimuksen mukaisesti tekemiä tai tehtäväksi annettuja toimia pidetään kolmanteen nähden viraston tekeminä toimina.
3. Jos tutkintavirasto aikoo käyttää hyväkseen muiden teknisesti pätevien elinten palveluita asetuksen (EY) N:o 2100/94 56 artiklan 3 kohdan mukaisesti, tällaiset elimet on mainittava viraston kanssa tehdyssä sopimuksessa. Asetuksen (EY) N:o 2100/94 81 artiklan 2 kohdan sekä tämän asetuksen 13 artiklan 2 ja 3 kohdan säännöksiä sovelletaan soveltuvin osin henkilöstön jäseniin, joiden on allekirjoitettava kirjallinen sitoumus noudattaa vaitiolovelvollisuutta.
4. Viraston on maksettava tutkintavirastolle suoritetusta teknisestä tutkimuksesta täysimääräinen korvaus aiheutuneista kuluista. Hallintoneuvoston on määritettävä yhtenäiset menetelmät kulujen laskemiseksi sekä yhtenäiset kulutekijät, joita on sovellettava kaikkiin asianomaisiin tutkintavirastoihin.
5. Tutkintavirasto esittää määräajoin virastolle erittelyn kyseisen teknisen tutkimuksen suorittamiseen ja tarvittavien vertailukokoelmien ylläpitoon liittyvistä kustannuksista. Kun on kyse 3 kohdassa tarkoitetuista olosuhteista, tutkintavirasto esittää virastolle elimiä koskevan erillisen tilintarkastuskertomuksen.
6. Tutkintavirastolle annetun tehtävän peruuttaminen ei ole mahdollista ennen päivää, jona 1 kohdassa tarkoitetun kirjallisen sopimuksen kumoaminen tulee sovellettavaksi.
II OSASTO
ERITYISET MENETTELYT VIRASTOSSA
I LUKU
Hakemus yhteisön kasvinjalostajanoikeuden saamiseksi
1 jakso
Hakijan toimet
16 artikla
Hakemuksen jättäminen
1. Hakemus yhteisön kasvinjalostajanoikeuden saamiseksi jätetään virastoon tai kansallisiin yksiköihin tai asetuksen (EY) N:o 2100/94 30 artiklan 4 kohdan nojalla perustettuihin omiin yksiköihin.
Virastoon jätettävä hakemus voidaan tehdä paperimuodossa tai sähköisesti. Kansallisiin yksiköihin tai viraston yksiköihin hakemus on jätettävä paperimuodossa kahtena kappaleena.
2. Asetuksen (EY) N:o 2100/94 49 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaan virastoon toimitettaviin tietoihin sisältyy:
-
tiedot hakijan ja tarvittaessa tämän menettelyyn valtuuttaman edustajan tunnistamiseksi,
-
kansallinen yksikkö tai viraston yksikkö, johon yhteisön kasvinjalostajanoikeuksia koskeva hakemus on jätetty, ja
-
kyseisen lajikkeen väliaikainen nimi.
3. Virasto asettaa maksutta saataville seuraavat lomakkeet:
a)
hakemuslomake ja tekninen kyselylomake yhteisön kasvinjalostajanoikeutta koskevan hakemuksen tekemiseksi;
b)
lomake, jolla toimitetaan 2 kohdassa tarkoitetut tiedot ja jossa ilmoitetaan seuraamuksista, jollei hakija toimita tietoja.
4. Hakijan on täytettävä ja allekirjoitettava 3 kohdassa mainitut lomakkeet. Jos hakemus jätetään sähköisesti, sen allekirjoittamisen osalta on noudatettava 57 artiklan 3 kohdan toista alakohtaa.
17 artikla
Hakemuksen vastaanottaminen
1. Kun asetuksen (EY) N:o 2100/94 30 artiklan 4 kohdan mukainen kansallinen yksikkö, jolle tehtävä on annettu, tai mainitun kohdan nojalla perustettu oma yksikkö vastaanottaa hakemuksen, se toimittaa mainitun asetuksen 49 artiklan 2 kohdan mukaisesti hakemuksen ja sen vastaanottokuitin virastolle. Vastaanottokuitissa on oltava ainakin kansallisen yksikön tai viraston yksikön rekisterinumero, toimitettujen asiakirjojen lukumäärä sekä päivämäärä, jona hakemus vastaanotettiin kansallisessa yksikössä tai omassa yksikössä. Jäljennöksen toimitetusta vastaanottokuitista toimittaa hakijalle kansallinen yksikkö tai oma yksikkö.
2. Kun virasto vastaanottaa hakemuksen suoraan hakijalta tai oman yksikön tai kansallisen yksikön välityksellä, sen on, rajoittamatta muiden säännösten soveltamista, merkittävä asiakirjat rekisterinumerolla sekä virastoon saapumispäivämäärällä ja annettava hakijalle vastaanottokuitti. Kuitissa on oltava vähintään viraston antama rekisterinumero, vastaanotettujen asiakirjojen lukumäärä ja päivämäärä, jona hakemus vastaanotettiin virastossa, sekä asetuksen (EY) N:o 2100/94 51 artiklan mukainen hakemuspäivä. Jäljennös vastaanottokuitista on lähetettävä kansalliselle yksikölle tai omalle yksikölle, jonka välityksellä hakemus viraston puolesta vastaanotettiin.
3. Jos virasto vastaanottaa hakemuksen oman yksikön tai kansallisen yksikön välityksellä sen jälkeen, kun yksi kuukausi on kulunut siitä, kun hakija on toimittanut hakemuksen, asetuksen (EY) N:o 2100/94 51 artiklan mukainen hakemuspäivä ei saa olla aikaisempi kuin päivämäärä, jona hakemus vastaanotettiin virastossa, ellei virasto osoita riittävän asiakirja-aineiston perusteella, että hakija on toimittanut sille tiedot asetuksen (EY) N:o 2100/94 49 artiklan 1 kohdan b alakohdan ja tämän asetuksen 16 artiklan 2 kohdan mukaisesti.
18 artikla
Asetuksen (EY) N:o 2100/94 50 artiklan 1 kohdassa säädetyt edellytykset
1. Jos virasto huomaa, ettei hakemus täytä asetuksen (EY) N:o 2100/94 50 artiklan 1 kohdassa säädettyjä edellytyksiä, sen on ilmoitettava hakijalle havaituista puutteista ja siitä, että ainoastaan sitä päivämäärää, jona riittävät tiedot saadaan hakijalta poistamaan havaitut puutteet, pidetään mainitun asetuksen 51 artiklassa tarkoitettuna hakemuspäivänä.
2. Hakemus täyttää asetuksen (EY) N:o 2100/94 50 artiklan 1 kohdan i alakohdassa säädetyt edellytykset ainoastaan, jos aika ja maa on ilmoitettu mainitun asetuksen 10 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun ensimmäisen luovutuksen osalta, tai mainittujen tietojen puuttuessa on ilmoitettu, ettei tällaista luovutusta ole vielä tapahtunut.
3. Hakemus täyttää asetuksen (EY) N:o 2100/94 50 artiklan 1 kohdan j alakohdassa säädetyt edellytykset ainoastaan, jos aika ja maa, jossa aikaisempi lajiketta koskeva hakemus on esitetty, on hakijan tietojen mukaan ilmoitettu koskien
-
lajikkeen hakemusta lajikkeen omistajan oikeuden myöntämiseen, ja
-
hakemusta lajikkeen virallisen hyväksymisen todentamista ja markkinoille saattamista varten, jos virallinen hyväksyminen sisältää lajikkeen virallisen kuvauksen
jäsenvaltiossa tai valtiossa, joka on uusia kasvilajikkeita suojaavan kansainvälisen liiton jäsen.
19 artikla
Asetuksen (EY) N:o 2100/94 50 artiklan 2 kohdassa tarkoitetut edellytykset
1. Jos virasto huomaa, ettei hakemus täytä tämän artiklan 2, 3 ja 4 kohdan tai tämän asetuksen 16 artiklan säännöksiä, sen on sovellettava 17 artiklan 2 kohtaa, mutta vaadittava hakijaa korjaamaan havaitut puutteet asettamansa määräajan kuluessa. Jos näitä puutteita ei korjata hyvissä ajoin, viraston on hylättävä hakemus viipymättä asetuksen (EY) N:o 2100/94 61 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaisesti.
2. Hakemuksessa on oltava seuraavat yksityiskohdat:
a)
hakijan kansallisuus, jos hän on luonnollinen henkilö, ja tämän asetuksen 2 artiklassa tarkoitettu hänen nimeämänsä menettelyn osapuoli ja, jollei hän itse ole lajikkeen kasvattaja, lajikkeen kasvattajan nimi ja osoite;
b)
suvun, lajin tai alalajin, johon lajike kuuluu, latinankielinen nimi ja yleisnimi;
c)
ne lajikkeen ominaispiirteet, jotka hakijan käsityksen mukaan ovat selvästi erotettavissa muista lajikkeista; mainitut muut lajikkeet voidaan nimetä testauksessa käytettäviksi vertailulajikkeiksi;
d)
jalostus, ylläpito ja lisäys; tietojen on sisällettävä
-
lajikkeen ominaispiirteet, lajikenimi tai, mainittujen tietojen puuttuessa, alustava kuvaus, ja muun lajikkeen tai muiden lajikkeiden viljely, jota aineistoa on käytettävä toistuvasti lajikkeen tuottamiseen, tai
-
ominaispiirteet, joita on geneettisesti muunnettu, kun kyseinen lajike on Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2001/18/EY (4) 2 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu geneettisesti muunnettu organismi;
e)
alue ja maa, jossa lajike jalostettiin tai keksittiin ja kehitettiin;
f)
aika ja paikka lajikkeen lajikeosien tai sen korjatun aineiston ensimmäisen luovutuksen osalta lajikkeen uutuuden arvioimiseksi asetuksen (EY) N:o 2100/94 10 artiklan mukaisesti, tai ilmoitus siitä, ettei sellaista luovutusta ole vielä tapahtunut;
g)
viranomaisen maininta ja tämän asetuksen 18 artiklan 3 kohdassa tarkoitettujen hakemusten rekisterinumerot;
h)
olemassa olevat kansalliset kasvinjalostajanoikeudet tai kyseistä lajiketta koskevat patentit yhteisössä.
3. Virasto voi vaatia mitä tahansa tarpeellisia tietoja tai asiakirjoja sekä tarvittaessa teknisen tutkimuksen suorittamiseen liittyviä riittäviä piirroksia tai valokuvia asettamansa määräajan kuluessa.
4. Kun kyseinen lajike on direktiivin 2001/18/EY 2 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu geneettisesti muunnettu organismi, viraston on vaadittava hakijaa toimittamaan jäljennös toimivaltaisten viranomaisten kirjallisesta suostumuksesta, että lajike ei aiheuta vaaraa ympäristölle niiden teknisten tutkimusten perusteella, joita edellytetään suoritettaviksi asetuksen (EY) N:o 2100/94 55 ja 56 artiklan nojalla mainitun direktiivin vaatimusten mukaisesti.
20 artikla
Vaatimus etuoikeudesta
Jos hakija vaatii asetuksen (EY) N:o 2100/94 52 artiklan 2 kohdan mukaisesti etuoikeutta sellaisen hakemuksen osalta, joka ei ole aikaisin hakemus tämän asetuksen 18 artiklan 3 kohdan ensimmäisen luetelmakohdan mukaisesti ilmoitettavista hakemuksista, viraston on ilmoitettava, että etuoikeuspäivä voidaan antaa ainoastaan aikaisimmalle hakemukselle. Jos virasto on antanut vastaanottokuitin, jossa oleva hakemuksen jättöpäivä ei ole ilmoitettavista hakemuksista aikaisin, ilmoitettua etuoikeuspäivää pidetään mitättömänä.
21 artikla
Yhteisön kasvinjalostajanoikeus menettelyn aikana
1. Jos on aloitettu toimet hakijaa vastaan asetuksen (EY) N:o 2100/94 98 artiklan 4 kohdassa tarkoitetusta vaatimuksesta yhteisön kasvinjalostajanoikeuksien hakemusrekisterissä, virasto voi lykätä hakemusmenettelyä. Virasto voi asettaa ajankohdan, jona se aikoo jatkaa ratkaisematonta menettelyä.
2. Kun lopullinen päätös tai mikä tahansa muu 1 kohdassa tarkoitetun toimen päätös on merkitty yhteisön kasvinjalostajanoikeuksien hakemusrekisteriin, virasto jatkaa menettelyä. Se voi aloittaa menettelyn aikaisemmin, mutta ei kuitenkaan ennen 1 kohdan mukaisesti asetettua määräpäivää.
3. Kun yhteisön kasvinjalostajanoikeus siirretään viraston kannalta pätevästi toiselle henkilölle, tämä henkilö voi jatkaa ensimmäisen hakijan hakemusta omanaan, jos hän ilmoittaa siitä virastolle yhden kuukauden kuluessa yhteisön kasvinjalostajanoikeuksien hakemusrekisterin antamasta lopullisesta ratkaisusta. Ensimmäisen hakijan jo suorittamat asetuksen (EY) N:o 2100/94 80 artiklan mukaiset maksut katsotaan myöhemmän hakijan maksamiksi.
2 jakso
Teknisen tutkimuksen suorittaminen
22 artikla
Testauksen suuntaviivat
1. Viraston pääjohtajan esityksestä hallintoneuvosto päättää testauksen suuntaviivoista. Päätöksen päivämäärä ja kyseinen kasvilaji julkaistaan 87 artiklassa tarkoitetussa virallisessa lehdessä.
2. Jos hallintoneuvosto ei ole päättänyt testauksen suuntaviivoista, viraston pääjohtaja voi päättää niistä väliaikaisesti. Väliaikainen päätös raukeaa hallintoneuvoston tekemän päätöksen päivänä. Jos viraston pääjohtajan väliaikainen päätös poikkeaa hallintoneuvoston päätöksestä, se ei vaikuta tekniseen tutkimukseen, joka on aloitettu ennen hallintoneuvoston tekemää päätöstä. Hallintoneuvosto voi päättää toisin olosuhteiden sitä vaatiessa.
23 artikla
Viraston pääjohtajan valtuus
1. Hallintoneuvoston päättäessä testausohjeista päätös sisältää pääjohtajalle oikeuden lisätä lajiketta koskevia lisäominaispiirteitä ja niiden ilmaisuja.
2. Jos viraston pääjohtaja käyttää 1 kohdassa tarkoitettuja oikeuksiaan, sovelletaan soveltuvin osin 22 artiklan 2 kohtaa.
24 artikla
Viraston tutkintavirastolle ilmoittaminen
Asetuksen (EY) N:o 2100/94 55 artiklan 3 kohdan mukaisesti viraston on toimitettava tutkintavirastolle lajikkeen osalta jäljennökset seuraavista asiakirjoista:
a)
hakemusasiakirja, teknisiä tietoja koskeva kyselylomake ja jokainen hakijan toimittama lisäasiakirja, joka sisältää tarvittavia tietoja teknisen tutkimuksen suorittamisesta;
b)
hakijan tämän asetuksen 86 artiklan mukaisesti täyttämät lomakkeet;
c)
asiakirjat, jotka liittyvät väitteeseen, joka perustuu sille väittämälle, etteivät asetuksen (EY) N:o 2100/94 7, 8 ja 9 artiklassa säädetyt edellytykset ole täyttyneet.
25 artikla
Viraston ja tutkintaviraston yhteistyö
Teknisestä tutkimuksesta vastuussa olevan tutkintaviraston henkilöstön ja 8 artiklan 1 kohdan mukaisesti nimetyn esittelijän on teknisen tutkimuksen suorittamisen kaikissa vaiheissa toimittava yhteistyössä. Yhteistyö käsittää vähintään seuraavat seikat:
a)
teknisen tutkimuksen suorittamisen valvonta, mukaan lukien koepalstojen sijaintipaikkojen sekä esittelijän käyttämien menetelmien tarkastaminen;
b)
tutkintaviraston antamat tiedot kasvilajikkeen mahdollisesta aikaisemmasta luovuttamisesta, rajoittamatta kuitenkaan viraston muuta tarkastustyötä; ja
c)
tutkintaviraston välikertomuksen esittäminen kustakin kasvukaudesta virastolle.
26 artikla
Tutkimuskertomusten muoto
1. Asetuksen (EY) N:o 2100/94 57 artiklassa tarkoitettu tutkimuskertomus on tutkintaviraston henkilöstön vastuullisen jäsenen allekirjoitettava ja siinä on oltava maininta siitä, että tutkintakertomus on varattu viraston yksinomaiseen käyttöön mainitun asetuksen 57 artiklan 4 kohdan mukaisesti.
2. Edellä olevan 1 kohdan säännöksiä sovelletaan soveltuvin osin mihin tahansa virastolle jätettävään välikertomukseen. Tutkintavirasto antaa jäljennöksen tällaisesta välikertomuksesta suoraan hakijalle.
27 artikla
Muut tutkimuskertomukset
1. Virasto voi pitää riittävänä perusteena päätöksen tekemistä varten tutkimuskertomusta sellaisesta teknisestä tutkimuksesta saaduista tuloksista, jonka toimivaltainen viranomainen on kyseessä olevan lajin osalta toteuttanut tai jota se on toteuttamassa virallisia tarkoituksia varten jossain jäsenvaltiossa asetuksen (EY) N:o 2100/94 55 artiklan 1 kohdan mukaisesti, jos
a)
tekniseen tutkimukseen annettu aineisto on täyttänyt määrän ja laadun suhteen säädetyt vaatimukset asetuksen (EY) N:o 2100/94 55 artiklan 4 kohdan mukaisesti, jos tällaisista vaatimuksista on säädetty;
b)
tekninen tutkimus on toteutettu siten, että se on hallintoneuvoston toimeksiannon mukainen asetuksen (EY) N:o 2100/94 55 artiklan 1 kohdan mukaisesti, ja se on suoritettu testausta koskevia suuntaviivoja tai yleisiä ohjeita noudattaen mainitun asetuksen 56 artiklan 2 kohdan sekä tämän asetuksen 22 ja 23 artiklan mukaisesti;
c)
virastolla on ollut tilaisuus valvoa kyseessä olevan teknisen tutkimuksen toteuttamista; ja
d)
jos lopullinen kertomus ei ole välittömästi saatavilla, kuhunkin kasvukauteen liittyvät väliaikaiset kertomukset on jätetty virastolle ennen tutkimuskertomusta.
2. Jos virasto ei katso 1 kohdassa tarkoitetun tutkimuskertomuksen muodostavan riittävää perustetta päätöksen tekemistä varten, se voi kuultuaan hakijaa ja kyseessä olevaa tutkimusvirastoa soveltaa asetuksen (EY) N:o 2100/94 55 artiklassa säädettyä menettelyä.
3. Viraston ja jäsenvaltion toimivaltaisen kansallisen kasvilajikeviraston on annettava toisilleen hallinnollista apua pitämällä pyynnöstä saatavilla jo olemassa olevat lajikkeita koskevat tutkimuskertomukset saman lajikkeen erotettavuuden, yhtenäisyyden ja pysyvyyden arvioimiseksi. Virasto tai kansallinen kasvilajikevirasto veloittaa tällaisen kertomuksen toimittamisesta toisilleen tietyn summan, josta kyseessä olevien virastojen kesken on sovittu.
4. Virasto voi pitää riittävänä perusteena päätöksen tekemistä varten tutkimuskertomusta sellaisesta teknisestä tutkimuksesta saaduista tuloksista, joka on toteutettu tai käynnissä virallisia tarkoituksia varten jossain kolmannessa maassa, joka on uusia kasvilajikkeita suojaavan kansainvälisen liiton (UPOV) jäsen, edellyttäen että tekninen tutkimus täyttää viraston ja tällaisen kolmannen maan toimivaltaisen viranomaisen välisessä kirjallisessa sopimuksessa vahvistetut vaatimukset. Näihin vaatimuksiin kuuluvat vähintään seuraavat:
a)
1 kohdan a alakohdassa tarkoitetut aineistoon liittyvät vaatimukset;
b)
tekninen tutkimus on toteutettu testausta koskevia suuntaviivoja tai yleisiä ohjeita noudattaen asetuksen (EY) N:o 2100/94 56 artiklan 2 kohdan mukaisesti;
c)
virastolla on ollut tilaisuus arvioida teknisessä tutkimuksessa käytettävien laitteiden soveltuvuutta asianomaisen lajin osalta kyseisessä kolmannessa maassa sekä valvoa kyseessä olevan teknisen tutkimuksen toteuttamista; ja
d)
1 kohdan d alakohdassa tarkoitetut kertomusten saatavuutta koskevat vaatimukset.
3 jakso
Kasvilajikkeen nimeäminen
28 artikla
Ehdotus lajikenimeksi
Hakijan ehdotus lajikenimeksi on allekirjoitettava ja jätettävä virastoon tai jätettävä kahtena kappaleena, jos nimiehdotukseen liittyy yhteisön kasvinjalostajanoikeutta koskeva hakemus, joka on jätetty kansalliseen yksikköön tai asetuksen (EY) N:o 2100/94 30 artiklan 4 kohdan nojalla perustettuun omaan yksikköön.
Viraston on pidettävä maksutta saatavilla lomakkeita lajikenimen ehdotuksia varten.
Jos lajikenimen ehdotus jätetään sähköisesti, sen allekirjoittamisen osalta on noudatettava tämän asetuksen 57 artiklan 3 kohdan toista alakohtaa.
29 artikla
Ehdotuksen tarkastelu
1. Jos yhteisön kasvinjalostajanoikeutta koskevaan hakemukseen ei liity ehdotusta tai virasto ei voi hyväksyä ehdotettua lajikenimeä, viraston on ilmoitettava asiasta viipymättä hakijalle ja vaadittava tätä jättämään ehdotus tai uusi ehdotus ja ilmoitettava laiminlyönnistä aiheutuvat seuraamukset.
2. Kun virasto toteaa saadessaan teknisen tutkimuksen tulokset asetuksen (EY) N:o 2100/94 57 artiklan 1 kohdan mukaisesti, ettei hakija ole jättänyt ehdotusta lajikenimeksi, sen on viipymättä hylättävä yhteisön kasvinjalostajanoikeutta koskeva hakemus mainitun asetuksen 61 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaisesti.
30 artikla
Suuntaviivat lajikenimien määrittämiseksi
Hallintoneuvoston vahvistamissa suuntaviivoissa on annettava yhdenmukaiset ja lopulliset perusteet, jotka koskevat asetuksen (EY) N:o 2100/94 63 artiklan 3 ja 4 kohdassa tarkoitettuja lajikenimen geneerisen nimeämisen esteitä.
II LUKU
Väite
31 artikla
Väitteen tekeminen
1. Asetuksen (EY) N:o 2100/94 59 artiklassa tarkoitetuissa väitteissä on oltava:
a)
hakijan nimi ja sen hakemuksen rekisterinumero, jota vastaan väite esitetään;
b)
sen henkilön nimi, joka tekee väitteen tämän asetuksen 2 artiklassa tarkoitetun menettelyn osapuolena;
c)
jos väitteentekijä on nimennyt itselleen edustajan menettelyyn, tämän nimi ja osoite;
d)
asetuksen (EY) N:o 2100/94 59 artiklan 3 kohdassa tarkoitetut perusteet, joihin tehty väite perustuu, sekä väitteen tueksi esitetyt erityiset tosiseikat, todistusaineisto ja perustelut.
2. Jos samaa yhteisön kasvinjalostajanoikeutta koskevaa hakemusta vastaan tehdään useita väitteitä, virasto voi käsitellä nämä väitteet samassa menettelyssä.
32 artikla
Väitteen hylkääminen
1. Jos virasto havaitsee, ettei väite ole asetuksen (EY) N:o 2100/94 59 artiklan 1 ja 3 kohdan sekä tämän asetuksen 31 artiklan 1 kohdan d alakohdan mukainen tai ei yksilöi riittävän selkeästi hakemusta, jota vastaan väite on tehty, viraston on hylättävä väite perusteettomana, jollei havaittuja puutteita ole korjattu sen asettamassa määräajassa.
2. Jos virasto toteaa, ettei väite ole muiden asetuksen (EY) N:o 2100/94 säännöksien tai tämän asetuksen säännöksien mukainen, viraston on hylättävä väite perusteettomana, jollei näitä puutteita ole korjattu ennen väitteen tekoajan päättymistä.
III LUKU
Yhteisön kasvinjalostajanoikeuksien voimassapitäminen
33 artikla
Haltijan velvoitteet asetuksen (EY) N:o 2100/94 64 artiklan 3 kohdan mukaisesti
1. Haltijan on sallittava tarkastaa kyseisen lajikkeen aineisto ja sijaintipaikka, jossa kasvilajikkeen identtistä kasvustoa ylläpidetään, niiden tietojen saamiseksi, joita tarvitaan lajikkeen muuttumattomana pysymisen toteamiseen asetuksen (EY) N:o 2100/94 64 artiklan 3 kohdan mukaisesti.
2. Haltija on velvollinen pitämään kirjaa helpottaakseen asetuksen (EY) N:o 2100/94 64 artiklan 3 kohdan tarkoituksenmukaisten toimenpiteiden todentamista.
34 artikla
Suojatun lajikkeen tekninen todentaminen
Rajoittamatta asetuksen (EY) N:o 2100/94 87 artiklan 4 kohdan soveltamista suojatun lajikkeen tekninen todentaminen suoritetaan noudattaen niitä testauksen suuntaviivoja, joita sovellettiin asianmukaisesti, kun yhteisön kasvinjalostajanoikeus myönnettiin kyseiselle lajikkeelle, tämän asetuksen 22 sekä 24-27 artiklaa sovelletaan soveltuvin osin virastoon, tutkintavirastoon ja haltijaan.
35 artikla
Muu aineisto teknistä todentamista varten
Kun haltija on toimittanut lajikeaineiston asetuksen (EY) N:o 2100/94 64 artiklan 3 kohdan mukaisesti, tutkintavirasto voi viraston suostumuksella todentaa toimitetun aineiston tarkastamalla muuta aineistoa, joka on otettu tiloilta, joilla aineistoa tuotetaan, haltijan toimesta tai tämän luvalla taikka jäsenvaltion virallisen elimen ottamana sen valtuuksien puitteissa.
36 artikla
Muutokset lajikenimiin
1. Kun lajikenimeä on muutettava asetuksen (EY) N:o 2100/94 66 artiklan mukaisesti, virasto ilmoittaa haltijalle muutosvaatimuksen perusteet, asettaa määräajan, jonka kuluessa haltijan on jätettävä sopiva ehdotus muutetuksi lajikenimeksi, ja viraston on ilmoitettava, että ehdotuksen puuttuessa yhteisön kasvinjalostajanoikeus voidaan peruuttaa mainitun asetuksen 21 artiklan mukaisesti.
2. Jos virasto ei voi hyväksyä muutettua lajikenimeä, sen on ilmoitettava viipymättä asiasta haltijalle, asetettava uusi määräaika, jonka kuluessa haltijan on jätettävä sopiva ehdotus, ja ilmoitettava, jos haltija tämän laiminlyö, että yhteisön kasvinjalostajanoikeus voidaan peruuttaa asetuksen (EY) N:o 2100/94 21 artiklan mukaisesti.
3. Soveltuvin osin tämän asetuksen 31 ja 32 artiklaa sovelletaan hakemusta vastaan asetuksen (EY) N:o 2100/94 66 artiklan 3 kohdan mukaisesti esitettyyn väitteeseen.
4. Jos lajikenimen muuttamista koskeva ehdotus jätetään sähköisesti, sen allekirjoittamisen osalta on noudatettava 57 artiklan 3 kohdan toista alakohtaa.
IV LUKU
Kasvilajikeviraston myöntämä yhteisön lupa
1 jakso
Asetuksen (EY) N:o 2100/94 29 artiklan mukainen pakkolupa
37 artikla
Pakkoluvan hakeminen
1. Asetuksen (EY) N:o 2100/94 29 artiklan 1, 2 ja 5 kohdan mukaisessa pakkolupahakemuksessa on oltava:
a)
hakijan sekä vastapuolena olevan kyseisen lajikkeen haltijan nimi menettelyn osapuolina;
b)
lajikenimi ja kasvilaji, johon kyseinen lajike tai lajikkeet kuuluvat;
c)
ehdotus pakkolupaan sisältyviksi toimiksi;
d)
kyseisistä yleisistä eduista selonteko, joka sisältää yksityiskohtaiset tosiseikat, todistusaineiston ja perusteet, jotka on esitetty vaaditun yleisen edun tueksi;
e)
kun kyseessä on asetuksen (EY) N:o 2100/94 29 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu hakemus, ehdotus niiden henkilöiden luokaksi, joille pakkolupa myönnetään, tarvittaessa myös kyseiseen luokkaan liittyvät erityisedellytykset;
f)
ehdotus kohtuulliseksi korvaukseksi ja korvauksen laskentaperuste.
2. Asetuksen (EY) N:o 2100/94 29 artiklan 5a kohdassa tarkoitetussa pakkolupahakemuksessa on oltava:
a)
patentin haltijana olevan hakijan sekä vastapuolena olevan kyseisen lajikkeen haltijan nimi menettelyn osapuolina;
b)
lajikenimi ja kasvilaji, johon kyseinen lajike tai lajikkeet kuuluvat;
c)
oikeaksi todistettu jäljennös patenttikirjasta, josta käyvät ilmi bioteknologian keksinnön patenttinumero ja patenttivaatimukset sekä patentin myöntänyt viranomainen;
d)
ehdotus pakkolupaan sisältyviksi toimiksi;
e)
ehdotus kohtuulliseksi korvaukseksi ja korvauksen laskentaperuste;
f)
selonteko siitä, miksi kyseinen bioteknologian keksintö merkitsee merkittävää teknistä kehitystä, johon liittyy huomattava taloudellinen etu suojattuun kasvilajikkeeseen verrattuna, mukaan lukien yksityiskohtaiset tosiseikat, todisteet ja perustelut vaatimuksen tueksi;
g)
ehdotus luvan alueelliseksi soveltamisalaksi, joka ei saa ylittää c alakohdassa tarkoitetun patentin alueellista soveltamisalaa.
3. Asetuksen (EY) N:o 2100/94 29 artiklan 5a kohdan toisessa alakohdassa tarkoitetussa vastavuoroista lupaa koskevassa hakemuksessa on oltava:
a)
patentin haltijana olevan hakijan sekä vastapuolena olevan kyseisen lajikkeen haltijan nimi menettelyn osapuolina;
b)
lajikenimi ja kasvilaji, johon kyseinen lajike tai lajikkeet kuuluvat;
c)
oikeaksi todistettu jäljennös patenttikirjasta, josta käyvät ilmi bioteknologian keksinnön patenttinumero ja patenttivaatimukset sekä patentin myöntänyt viranomainen;
d)
virallinen asiakirja, joka osoittaa, että kasvinjalostajanoikeuden haltijalle on myönnetty pakkolupa patentoitua bioteknologian keksintöä varten;
e)
ehdotus vastavuoroiseen lupaan sisältyviksi toimiksi;
f)
ehdotus kohtuulliseksi korvaukseksi ja korvauksen laskentaperuste;
g)
ehdotus vastavuoroisen luvan alueelliseksi soveltamisalaksi, joka ei saa ylittää c alakohdassa tarkoitetun patentin alueellista soveltamisalaa.
4. Pakkolupahakemukseen on liitettävä asiakirjat, jotka todistavat hakijan hakeneen kasvinjalostusoikeuden haltijalta sopimukseen perustuvaa käyttölupaa tuloksetta. Jos komissio tai jäsenvaltio hakee pakkolupaa asetuksen (EY) N:o 2100/94 29 artiklan 2 kohdan mukaisesti, virasto voi tehdä poikkeuksen tästä ehdosta ylivoimaisen esteen tapauksessa.
5. Sopimukseen perustuvaa käyttölupaa koskevan pyynnön katsotaan 4 kohdan mukaisesti olevan tulokseton, jos:
a)
vastapuolena oleva haltija ei ole antanut lopullista vastaustaan pyynnön esittäneelle henkilölle kohtuullisen määräajan kuluessa; tai
b)
vastapuolena oleva haltija on kieltäytynyt antamasta sopimukseen perustuvaa käyttölupaa sitä pyytäneelle henkilölle; taikka
c)
vastapuolena oleva haltija on tarjonnut sopimukseen perustuvaa käyttölupaa sitä pyytäneelle henkilölle ilmeisen kohtuuttomilla ehdoilla, mukaan lukien rojaltimaksut tai ehdot, jotka ovat kokonaisuudessaan ilmeisen kohtuuttomia.
38 artikla
Pakkolupahakemuksen tarkastus
1. Suullinen menettely ja todisteiden vastaanotto on periaatteessa pidettävä yhdessä ja samassa käsittelyssä.
2. Pyyntö enempien käsittelyjen pitämiseksi on sallittu vain sen perustuessa käsittelyn aikana tai sen jälkeen muuttuneisiin olosuhteisiin.
3. Ennen päätöksentekoa viraston on kehotettava osapuolia sovintoon sopimukseen perustuvasta käyttöluvasta. Virasto tekee tarvittaessa ehdotuksen tällaiseksi sovinnoksi.
39 artikla
Yhteisön kasvinjalostajanoikeuden haltija menettelyn aikana
1. Jos asetuksen (EY) N:o 2100/94 98 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua vaatimusta koskevan menettelyn aloittaminen haltijaa vastaan on merkitty yhteisön kasvinjalostajanoikeusrekisteriin, virasto voi lykätä pakkoluvan myöntämistä koskevaa menettelyä. Virasto saa aloittaa menettelyn uudelleen vasta, kun samaan rekisteriin on merkitty, että tällaisesta oikeudellisesta toimesta on annettu lopullinen ratkaisu tai se on päätetty muulla tavoin.
2. Jos yhteisön kasvinjalostajanoikeuden siirto on sitova virastoon nähden, uusi haltija osallistuu menettelyyn sen osapuolena hakijan pyynnöstä, jos kyseinen hakija on pyytänyt uudelta haltijalta käyttölupaa tuloksetta kahden kuukauden kuluessa siitä, kun hän sai virastolta tiedon, että uuden haltijan nimi on merkitty yhteisön kasvinjalostajanoikeusrekisteriin. Hakijan pyyntöön on liitettävä riittävä asiakirja-aineisto hänen tuloksettomista yrityksistään ja tarvittaessa uuden haltijan toimista.
3. Jos kysymyksessä on asetuksen (EY) N:o 2100/94 29 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu hakemus, uusi haltija osallistuu menettelyyn sen osapuolena. Tämän artiklan 1 kohdan säännöksiä ei sovelleta.
40 artikla
Hakemuksesta tehdyn päätöksen sisältö
Viraston pääjohtaja allekirjoittaa kirjallisen päätöksen. Päätöksessä on oltava:
a)
ilmoitus siitä, että päätös on viraston tekemä;
b)
päivämäärä, jona päätös tehtiin;
c)
komitean niiden jäsenten nimet, jotka osallistuivat menettelyyn;
d)
menettelyn osapuolten ja heidän edustajiensa nimet;
e)
viittaus hallintoneuvoston lausuntoon;
f)
selonteko päätettävistä asioista;
g)
yhteenveto tosiseikoista;
h)
päätöksen perustelut;
i)
viraston päätös, joka tapauksen mukaan kattaa pakkolupaan sisältyvät toimet, asiaan liittyvät erityisehdot ja henkilöluokan sekä tarvittaessa kyseiseen luokkaan liittyvät erityisvaatimukset.
41 artikla
Pakkoluvan myöntäminen
1. Asetuksen (EY) N:o 2100/94 29 artiklan 1, 2 ja 5 kohdan mukaisessa päätöksessä pakkoluvan myöntämisestä on oltava selonteko yleisistä eduista.
2. Yleisen edun voivat muodostaa erityisesti seuraavat seikat:
a)
ihmisten, eläinten tai kasvien terveyden tai elämän suojelu;
b)
markkinoiden kysyntä aineistosta, jolla on erityisiä ominaisuuksia;
c)
tarve kannustaa edelleen parempien lajikkeiden jatkuvaa jalostamista.
3. Asetuksen (EY) N:o 2100/94 29 artiklan 5a kohdan mukaisessa päätöksessä pakkoluvan myöntämisestä on oltava selonteko siitä, miksi kyseinen keksintö merkitsee merkittävää teknistä kehitystä, johon liittyy huomattava taloudellinen etu. Perusteluina teknisestä kehityksestä, johon liittyy huomattava taloudellinen etu suojattuun kasvilajikkeeseen verrattuna, voidaan käyttää erityisesti seuraavia seikkoja:
a)
viljelytekniikoiden parantaminen;
b)
ympäristön parantaminen;
c)
geneettisen monimuotoisuuden käyttöä helpottavien tekniikoiden parantaminen;
d)
laadun parantaminen;
e)
tuotoksen parantaminen;
f)
sietokyvyn parantaminen;
g)
erityisiin ilmasto- ja/tai ympäristöolosuhteisiin mukautumisen parantaminen.
4. Pakkolupa ei saa olla yksinomainen.
5. Pakkolupaa ei saa siirtää toiselle, paitsi yrityksen sen osuuden kanssa, joka käyttää pakkolupaa, tai asetuksen (EY) N:o 2100/94 29 artiklan 5 kohdassa tarkoitetuissa oloissa olennaisesti johdettua lajiketta koskevan oikeuden myöntämisen yhteydessä.
42 artikla
Pakkoluvan myöntämisen edellytykset
1. Rajoittamatta asetuksen (EY) N:o 2100/94 29 artiklan 3 kohdassa tarkoitettujen muiden edellytysten noudattamista henkilöllä, jolle pakkolupa myönnetään, on oltava asianmukaiset taloudelliset ja tekniset edellytykset käyttää pakkolupaa.
2. Pakkolupaan liittyvien sekä siitä tehtävässä päätöksessä vahvistettujen edellytysten noudattamista pidetään asetuksen (EY) N:o 2100/94 29 artiklan 4 kohdassa tarkoitettuina seikkoina.
3. Virasto määrää, että henkilö, jolle pakkolupa myönnetään, saa ryhtyä oikeudellisiin toimiin yhteisön kasvinjalostajanoikeuden rikkomisen vuoksi vain, jos haltija on kieltäytynyt ryhtymästä tällaisiin toimiin tai laiminlyönyt ne kahden kuukauden kuluessa asiaa koskevan kehotuksen saamisesta.
43 artikla
Asetuksen (EY) N:o 2100/94 29 artiklan 2 kohdan mukaiset erityisedellytykset täyttävien henkilöiden luokka
1. Henkilön, joka aikoo käyttää pakkolupaa ja joka kuuluu asetuksen (EY) N:o 2100/94 29 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen erityisedellytykset täyttävien henkilöiden luokkaan, on ilmoitettava aikomuksensa virastolle ja haltijalle saantitodistuksella varustetulla kirjatulla kirjeellä. Ilmoituksessa on oltava
a)
henkilön nimi ja osoite tämän asetuksen 2 artiklan mukaisten menettelyn osapuolilta vaadittavien edellytysten mukaisesti;
b)
selonteko erityisedellytykset täyttävistä tosiseikoista;
c)
selonteko suunnitelluista toimista; ja
d)
vakuutus siitä, että henkilöllä on asianmukaiset taloudelliset varat sekä asianmukaista teknistä tietämystä käyttää pakkolupaa.
2. Virasto merkitsee pyynnöstä henkilön yhteisön kasvinjalostajanoikeusrekisteriin, jos henkilö on täyttänyt 1 kohdassa tarkoitettuun ilmoitukseen liittyvät edellytykset. Kyseisellä henkilöllä ei ole oikeutta käyttää pakkolupaa ennen rekisteriin merkitsemistä. Merkinnästä ilmoitetaan kyseiselle henkilölle ja haltijalle.
3. Edellä olevaa 42 artiklan 3 kohtaa sovelletaan soveltuvin osin henkilöön, joka on merkitty rekisteriin tämän artiklan 2 kohdan mukaisesti. Rikkomusta koskevasta oikeudellisesta toimesta annettu ratkaisu tai toimen muunlainen päättäminen on voimassa muihin rekisteriin merkittyihin tai merkittäviin henkilöihin nähden.
4. Edellä 2 kohdassa tarkoitettu rekisterimerkintä voidaan poistaa vain, jos pakkoluvan myöntämistä koskevassa päätöksessä vahvistetut erityisedellytykset tai 2 kohdan mukaiset taloudelliset ja tekniset edellytykset ovat muuttuneet aikaisintaan yhden vuoden kuluttua pakkoluvan myöntämisestä ja myöntämisasiakirjassa asetetun määräajan kuluessa. Rekisterimerkinnän poistamisesta ilmoitetaan rekisteriin merkitylle henkilölle ja haltijalle.
2 jakso
Asetuksen (EY) N:o 2100/94 100 artiklan 2 kohdan mukaiset käyttöluvat
44 artikla
Asetuksen (EY) N:o 2100/94 100 artiklan 2 kohdan mukaiset käyttöluvat
1. Pyyntö asetuksen (EY) N:o 2100/94 100 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun sopimukseen perustuvan muun kuin yksinomaisen käyttöluvan saamiseksi uudelta haltijalta on tehtävä aikaisemman haltijan osalta kahden kuukauden, tai jos henkilöllä on ollut käyttölupa, neljän kuukauden kuluessa siitä, kun virastolta on saatu ilmoitus, että uuden haltijan nimi on merkitty yhteisön kasvinjalostajanoikeusrekisteriin.
2. Hakemukseen asetuksen (EY) N:o 2100/94 100 artiklan 2 kohdan mukaan myönnettävästä käyttöluvasta on liitettävä asiakirjat, jotka todistavat, että tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitettu pyyntö on ollut tulokseton. Tämän asetuksen 37 artiklan 1 kohdan a, b ja c alakohtaa, 37 artiklan 5 kohtaa, 38 artiklaa, 39 artiklan 3 kohtaa, 40 artiklaa (lukuun ottamatta f alakohtaa), 41 artiklan 3 ja 4 kohtaa sekä 42 artiklaa sovelletaan soveltuvin osin.
III OSASTO
MENETTELY VALITUSLAUTAKUNNASSA
45 artikla
Valituksen sisältö
Valituksessa on oltava:
a)
valittajan nimi valitusmenettelyyn osallisena 2 artiklan mukaisesti;
b)
sen päätöksen rekisterinumero, johon valitus kohdistuu, sekä lausuma siitä, miltä osin haetaan päätöksen muutosta tai sen kumoamista.
46 artikla
Valituksen vastaanottaminen
Vastaanotettuaan valituksen viraston on merkittävä sille valitusmenettelyn rekisterinumero ja virastoon saapumispäivä ja ilmoitettava valittajalle määräaika, jonka kuluessa tämän on esitettävä valituksen perustelut; tämän ilmoituksen laiminlyöntiin ei voi vedota.
47 artikla
Väliintulo valitusmenettelyssä
1. Viraston on toimitettava viipymättä rekisterinumerolla ja vastaanottopäivällä varustettu jäljennös valituksesta virastossa menettelyyn osallistuneille menettelyn osapuolille.
2. Edellä 1 kohdassa tarkoitetut menettelyn osapuolet voivat väliintulla asiaan valitusmenettelyn osapuolina kahden kuukauden kuluessa valituksen jäljennöksen lähettämisestä.
48 artikla
Viraston tehtävät
1. Asetuksen (EY) N:o 2100/94 70 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu viraston yksikkö ja valituslautakunnan puheenjohtaja huolehtivat sisäisistä valmistelutoimenpiteistä siten, että valituslautakunta voi tutkia asian viipymättä sen jälkeen, kun asia on saatettu sen ratkaistavaksi. Puheenjohtajan on valittava erityisesti kaksi muuta jäsentä mainitun asetuksen 46 artiklan 2 kohdan mukaisesti ja nimettävä esittelijä ennen kuin asia saatetaan ratkaistavaksi.
2. Ennen asian saattamista ratkaistavaksi asetuksen (EY) N:o 2100/94 70 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun viraston yksikön on toimitettava viipymättä valitusmenettelyn osapuolelta saatujen asiakirjojen jäljennökset valitusmenettelyn toisille osapuolille.
3. Viraston pääjohtaja huolehtii 89 artiklassa tarkoitettujen tietojen julkaisemisesta ennen asian saattamista ratkaistavaksi.
49 artikla
Valituksen tutkimatta jättäminen
1. Jollei valitus ole asetuksen (EY) N:o 2100/94 ja erityisesti sen 67, 68 ja 69 artiklan säännösten tai tämän asetuksen ja erityisesti sen 45 artiklan mukainen, valituslautakunnan on ilmoitettava tästä valittajalle ja kehotettava tätä poistamaan, jos mahdollista, havaitut puutteet asettamansa määräajan kuluessa. Jollei valitusta täydennetä määräajassa, valituslautakunnan on jätettävä se tutkimatta.
2. Kun on tehty valitus viraston tekemästä päätöksestä, jota vastaan on myös tehty asetuksen (EY) N:o 2100/94 74 artiklassa tarkoitettu valitus, valituslautakunnan on viipymättä toimitettava valitus suoraan Euroopan yhteisöjen tuomioistuimelle valittajan suostumuksella; jos valittaja ei anna suostumustaan, valituslautakunnan on jätettävä valitus tutkimatta. Kun valitus on jätetty tuomioistuimen ratkaistavaksi, valitus katsotaan jätetyksi tuomioistuimeen sinä päivänä, jona se vastaanotettiin tämän asetuksen 46 artiklassa tarkoitetussa virastossa.
50 artikla
Suullinen menettely
1. Asian ratkaistavaksi saattamisen jälkeen valituslautakunnan puheenjohtajan on viipymättä kutsuttava kokoon valitusmenettelyn osapuolet suullista menettelyä varten asetuksen (EY) N:o 2100/94 77 artiklan mukaisesti ja kiinnitettävä heidän huomionsa tämän asetuksen 59 artiklan 2 kohdan sisältöön.
2. Suullinen menettely ja todisteiden vastaanotto on periaatteessa pidettävä yhdessä samassa käsittelyssä.
3. Pyyntöjä enempien suullisten käsittelyjen pitämiseksi ei hyväksytä, elleivät ne perustu käsittelyn aikana tai sen jälkeen muuttuneisiin olosuhteisiin.
51 artikla
Valituksen tutkiminen
Jollei toisin ole säädetty, virastossa noudatettavia menettelyjä on sovellettava valitusmenettelyyn soveltuvin osin; menettelyn osapuolia on siis pidettävä valitusmenettelyn osapuolina.
52 artikla
Päätös valitukseen
1. Kolmen kuukauden kuluttua suullisen menettelyn päättymisestä on päätös valituksesta toimitettava kirjallisena millä tahansa 64 artiklan 3 kohdassa säädetyistä menetelmistä valitusmenettelyn osapuolille.
2. Valituslautakunnan puheenjohtaja ja 48 artiklan 1 kohdan mukaisesti nimetty esittelijä allekirjoittavat päätöksen. Päätöksessä on oltava seuraavat seikat:
a)
lausuma, että valituslautakunta on tehnyt päätöksen;
b)
päätöksen tekopäivä;
c)
puheenjohtajan ja valituslautakunnan käsittelyyn osallistuneiden muiden jäsenten nimet;
d)
valitusmenettelyn osapuolten ja heidän edustajiensa nimet;
e)
lausunto ratkaistavista asioista;
f)
yhteenveto tosiseikoista;
g)
päätöksen perustelut;
h)
valituslautakunnan päätöslauselma, mukaan lukien tarvittaessa päätös kustannusten jakamisesta tai kustannusten korvaamisesta.
3. Valituslautakunnan kirjalliseen päätökseen on liitettävä osoitus mahdollisuudesta jättää uusi valitus, mukaan lukien uuden valituksen jättämiselle säädetty määräaika. Valitusmenettelyn osapuolet eivät voi vedota osoituksen puuttumiseen.
IV OSASTO
MENETTELYÄ KOSKEVAT YLEISET SÄÄNNÖKSET
I LUKU
Päätökset, tiedonannot ja asiakirjat
53 artikla
Päätökset
1. Jokaisessa viraston päätöksessä on oltava sen henkilöstön jäsenen allekirjoitus ja nimi, joka on asiassa vastuullinen viraston pääjohtajan valtuuttamana asetuksen (EY) N:o 2100/94 35 artiklan mukaisesti.
2. Kun suullinen menettely pidetään virastossa, päätös voidaan antaa suullisesti. Kirjallinen päätös toimitetaan jälkikäteen menettelyn osapuolille 64 artiklan mukaisesti.
3. Viraston päätöksissä, joista asetuksen (EY) N:o 2100/94 67 artiklan mukaan voidaan valittaa tai mainitun asetuksen 74 artiklan mukaan valittaa suoraan, on oltava lausuma mahdollisuudesta valittaa tai valittaa suoraan ja näiden valitusten tekemiselle säädetyt määräajat. Menettelyn osapuolet eivät saa vedota lausuman laiminlyöntiin.
4. Viraston päätöksissä olevat kielivirheet, kirjoitusvirheet ja ilmeiset virheet on oikaistava.
54 artikla
Todistus yhteisön kasvinjalostajanoikeudesta
1. Kun virasto myöntää yhteisön kasvinjalostajanoikeuden, sen on annettava oikeuksia koskevan päätöksen ohella erillinen todistus yhteisön kasvinjalostajanoikeuden myöntämisestä.
2. Virasto antaa todistuksen yhteisön kasvinjalostajanoikeudesta haltijan pyytämillä millä tahansa Euroopan unionin virallisella kielellä tai kielillä.
3. Virasto voi antaa pyynnöstä jäljennöksen siihen oikeutetulle, jos todistetaan, että alkuperäinen todistus on hävinnyt tai tuhoutunut.
55 artikla
Tiedonannot
Jollei toisin säädetä, on toimivaltaisen henkilöstön jäsenen nimi mainittava viraston tai tutkintaviraston kaikissa tiedonannoissa.
56 artikla
Puheoikeus
1. Jos virasto toteaa, ettei voida tehdä päätöstä hakemuksen tai pyynnön mukaisesti, sen on ilmoitettava havaituista puutteista kyseiselle menettelyn osapuolelle ja vaadittava tätä poistamaan havaitut puutteet asettamansa määräajan kuluessa. Jollei havaittuja ja ilmoitettuja puutteita poisteta asetetussa ajassa, virasto tekee asiassa päätöksen.
2. Jos virasto saa menettelyn osapuolelta kirjelmiä, sen on ilmoitettava näistä menettelyn muille osapuolille ja kehotettava niitä tarvittaessa antamaan vastineensa asettamansa määräajan kuluessa. Jollei vastinetta saada määräajassa, viraston on jätettävä huomioon ottamatta jokainen myöhemmin saatu asiakirja.
57 artikla
Menettelyn osapuolten toimittamat asiakirjat
1. Menettelyn osapuolten on toimitettava kaikki asiakirjat joko postitse, henkilökohtaisesti tai sähköisesti.
Viraston pääjohtaja määrittää sähköiseen lähettämiseen liittyvät yksityiskohdat.
2. Menettelyn osapuolten toimittamien asiakirjojen vastaanottopäivänä pidetään päivää, jona asiakirja tosiasiassa vastaanotetaan viraston tiloissa tai jona sähköisesti toimitettu asiakirja vastaanotetaan sähköisesti virastossa.
3. Lukuun ottamatta liitteenä olevia asiakirjoja menettelyn osapuolten toimittamien kaikkien asiakirjojen on oltava heidän tai heidän edustajiensa allekirjoittamia.
Jos asiakirja toimitetaan virastolle sähköisesti, siinä on oltava sähköinen allekirjoitus.
4. Jollei asiakirjaa ole asianmukaisesti allekirjoitettu, jos vastaanotettu asiakirja on epätäydellinen tai lukukelvoton tai jos virasto epäilee asiakirjan paikkansapitävyyttä, viraston on ilmoitettava asiasta lähettäjälle ja pyydettävä häntä toimittamaan 3 kohdan mukaisesti allekirjoitettu alkuperäinen asiakirja taikka jäljennös alkuperäisestä asiakirjasta yhden kuukauden määräajan kuluessa.
Jos pyyntöä noudatetaan asetetussa määräajassa, allekirjoitetun asiakirjan tai uudelleenlähetetyn asiakirjan vastaanottopäiväksi katsotaan ensimmäisen asiakirjan vastaanottopäivä. Jos pyyntöä ei noudateta asetetussa määräajassa, ei asiakirjaa katsota vastaanotetuksi.
5. Tällaisesta asiakirjasta on ilmoitettava menettelyn toisille osapuolille ja kyseiselle tutkintavirastolle, ja asiakirjoista, jotka liittyvät kahteen tai useampaan yhteisön kasvinjalostajanoikeutta tai käyttölupaa koskevaan hakemukseen, on toimitettava riittävän monta jäljennöstä. Puuttuvat jäljennökset hankitaan menettelyn osapuolen kustannuksella.
Ensimmäistä alakohtaa ei sovelleta sähköisesti toimitettuihin asiakirjoihin.
58 artikla
Kirjalliset todisteet
1. Menettelyn osapuolet voivat toimittaa muita kuin viraston lopullisia ratkaisuja tai päätöksiä koskevia todisteita tai muita kirjallisia todisteita lähettämällä niistä oikeaksi todistamattoman jäljennöksen.
2. Jos virasto epäilee 1 kohdassa tarkoitettujen todisteiden todenmukaisuutta, se voi vaatia alkuperäiskappaleen tai oikeaksi todistetun jäljennöksen lähettämistä.
II LUKU
Suullinen menettely ja todisteiden vastaanotto
59 artikla
Haaste suulliseen menettelyyn
1. Menettelyn osapuolet haastetaan suulliseen menettelyyn asetuksen (EY) N:o 2100/94 77 artiklan mukaisesti ja heille on huomautettava tämän artiklan 2 kohdasta. Haaste on toimitettava menettelyn osapuolille vähintään kuukautta ennen menettelyä, jolleivät menettelyn osapuolet ja virasto sovi lyhyemmästä ajasta.
2. Jos menettelyn osapuoli, joka on asianmukaisesti haastettu viraston suulliseen menettelyyn, ei saavu paikalle haasteen mukaisesti, menettely voi jatkua ilman häntä.
60 artikla
Todisteiden vastaanotto viraston toimesta
1. Kun virasto katsoo tarpeelliseksi kuulla menettelyn osapuolia, todistajia tai asiantuntijoita suullisesti taikka suorittaa katselmuksen, viraston on tehtävä tätä koskeva päätös ja ilmoitettava keinot, joilla se aikoo saada todisteet, todistettavat tosiseikat sekä kuulemis- tai katselmustilaisuuden päivämäärä, aika ja paikka. Jos menettelyn osapuoli pyytää todistajien ja asiantuntijoiden kuulemista, viraston päätöksessä on ilmoitettava määräaika, jonka kuluessa pyynnön tehneen menettelyn osapuolen on ilmoitettava virastolle niiden todistajien ja asiantuntijoiden nimet ja osoitteet, joita menettelyn osapuoli toivoo kuultavan.
2. Menettelyn osapuoli, todistaja tai asiantuntija on haastettava vähintään kuukautta ennen menettelyä, jolleivät virasto ja menettelyn osapuolet sovi lyhyemmästä ajasta. Haasteen on sisällettävä:
a)
ote 1 kohdassa tarkoitetusta päätöksestä, josta ilmenee erityisesti suoritettavaksi määrätyn tutkimuksen päivämäärä, aika ja paikka sekä todetaan ne tosiseikat, joista menettelyn osapuolia, todistajia ja asiantuntijoita kuullaan;
b)
menettelyn osapuolten nimet sekä tarkemmat tiedot oikeuksista, joihin todistajat tai asiantuntijat voivat vedota 62 artiklan 2, 3 ja 4 kohdan säännösten perusteella;
c)
lausuma siitä, että menettelyn osapuoli, todistaja tai asiantuntija voi pyytää, että häntä kuullaan toimivaltaisen tuomioistuimen tai muun viranomaisen toimesta hänen kotimaassaan, ja pyyntö siitä, että hän ilmoittaa virastolle sen asettamassa määräajassa, onko hän valmis saapumaan virastoon.
3. Ennen kuin menettelyn osapuolta, todistajaa tai asiantuntijaa voidaan kuulla, hänelle on ilmoitettava, että virasto voi pyytää toimivaltaista tuomioistuinta tai muuta viranomaista tämän kotimaassa tarkastamaan uudelleen hänen valan nojalla tai muulla sitovalla tavalla antamansa lausunnon.
4. Menettelyn osapuolille on ilmoitettava todistajan tai asiantuntijan kuulemisesta toimivaltaisessa tuomioistuimessa tai muussa viranomaisessa. Menettelyn osapuolilla on oikeus olla läsnä ja esittää kysymyksiä kuultaville menettelyn osapuolille, todistajille ja asiantuntijoille joko viranomaisen välityksellä tai suoraan.
61 artikla
Asiantuntijoiden määrääminen
1. Virasto päättää, missä muodossa sen nimeämän asiantuntijan lausunto on esitettävä.
2. Asiantuntijan toimeksiannossa on oltava:
a)
hänen tehtävänsä tarkka kuvaus;
b)
määräaika lausunnon esittämiselle;
c)
menettelyn osapuolten nimet;
d)
tarkemmat tiedot oikeuksista, joihin asiantuntija voi vedota 62 artiklan 2, 3 ja 4 kohdan perusteella.
3. Asiantuntijalausuntoa varten virasto voi vaatia, että kyseisen lajikkeen teknisen tutkimuksen suorittanut tutkintavirasto antaa käytettäväksi aineiston annettujen ohjeiden mukaisesti. Tarvittaessa virasto voi myös vaatia aineistoa menettelyn osapuolilta tai kolmansilta.
4. Menettelyn osapuolille on toimitettava jäljennös ja tarvittaessa myös käännös kirjallisesta lausunnosta.
5. Menettelyn osapuolet voivat esittää vastalauseensa asiantuntijasta. Asetuksen (EY) N:o 2100/94 48 artiklan 3 kohtaa ja 81 artiklan 2 kohtaa sovelletaan soveltuvin osin.
6. Edellä olevan 13 artiklan 2 ja 3 kohtaa sovelletaan soveltuvin osin viraston nimeämään asiantuntijaan. Asiantuntijaa nimetessään viraston on ilmoitettava tälle käsiteltävien tietojen luottamuksellisuudesta.
62 artikla
Todistelukulut
1. Todistelu voi tapahtua ehdolla, että todistelua pyytänyt menettelyn osapuoli maksaa virastolle ennakkomaksun, jonka virasto vahvistaa arvion perusteella.
2. Todistajat ja asiantuntijat, jotka virasto haastaa ja jotka esiintyvät virastossa, ovat oikeutettuja asianmukaiseen matka- ja oleskelukorvaukseen. Heille voidaan myöntää ennakkoa.
3. Edellä 2 kohdassa tarkoitettuun korvaukseen oikeutetut todistajat ovat myös oikeutettuja asianmukaiseen korvaukseen ansionmenetyksestä ja ne asiantuntijat työpalkkioon, jotka eivät ole tutkintavirastojen henkilöstön jäseniä. Nämä maksut on suoritettava todistajille kuulustelun jälkeen ja asiantuntijoille sen jälkeen, kun he ovat suorittaneet velvollisuutensa tai tehtävänsä.
4. Virasto maksaa erääntyneet summat 2 ja 3 kohdan mukaisesti ja liitteessä I vahvistettujen yksityiskohtien ja asteikkojen mukaisesti.
63 artikla
Pöytäkirja suullisesta menettelystä ja todisteiden vastaanottamisesta
1. Pöytäkirja suullisesta menettelystä ja todistelusta on laadittava siten, että se sisältää suullista menettelyä ja todistelua koskevat olennaiset tiedot, asiaan kuuluvat menettelyn osapuolten lausumat, menettelyn osapuolten, todistajien tai asiantuntijoiden lausunnot ja suoritetun katselmuksen tulokset.
2. Todistajien, asiantuntijoiden tai menettelyn osapuolten lausuntoja koskeva pöytäkirja on luettava ääneen tai jätettävä asianomaisen henkilön tutkittavaksi. Pöytäkirjaan on merkittävä, että tämä muodollisuus on täytetty ja että lausunnon antanut henkilö hyväksyi pöytäkirjan. Jollei hänen hyväksyntäänsä ole saatu, hänen vastalauseensa merkitään pöytäkirjaan.
3. Pöytäkirja on laatijan ja suullisen menettelyn tai todistelumenettelyn johtaneen toimihenkilön allekirjoitettava.
4. Menettelyn osapuolille annetaan jäljennös pöytäkirjasta ja tarvittaessa käännös siitä.
III LUKU
Tiedoksiantaminen
64 artikla
Yleiset säännökset tiedoksiantamisesta
1. Menettelyssä virastossa jokaisen viraston menettelyn osapuolelle tiedoksiantaman asiakirjan on oltava alkuperäinen asiakirja, sen oikeaksi todistamaton jäljennös tai tietokonetuloste. Muiden menettelyn osapuolten toimittamat asiakirjat voidaan antaa tiedoksi oikeaksi todistamattomina jäljennöksinä.
2. Jos yksi tai useampi menettelyn osapuoli on nimennyt edustajan, tälle on toimitettava tiedoksianto 1 kohdan mukaisesti.
3. Tiedoksianto on tehtävä:
a)
postitse 65 artiklan mukaisesti;
b)
henkilökohtaisesti suoraan asianomaiselle 66 artiklan mukaisesti;
c)
julkisella kuulutuksella 67 artiklan mukaisesti; tai
d)
sähköisesti tai muilla teknisillä menetelmillä toisen alakohdan mukaisesti.
Viraston pääjohtaja määrittää yksityiskohdat, jotka liittyvät tiedoksiantoon sähköisin menetelmin.
4. Asiakirjat tai niiden jäljennökset, jotka sisältävät toimia, joiden tiedoksiannosta säädetään asetuksen (EY) N:o 2100/94 79 artiklassa, on annettava tiedoksi postitse saantitodistuksella varustetulla kirjatulla kirjeellä; ne voidaan antaa tiedoksi myös viraston pääjohtajan määrittämillä sähköisillä menetelmillä.
65 artikla
Tiedoksianto postitse
1. Tiedoksianto sellaisille vastaanottajille, joilla ei ole kotipaikkaa, toimipaikkaa tai laitosta yhteisön alueella ja jotka eivät ole nimenneet edustajaa menettelyyn asetuksen (EY) N:o 2100/94 82 artiklan mukaisesti, on toimitettava postittamalla tiedoksiannettavat asiakirjat tavallisena kirjeenä viraston tiedossa olevaan vastaanottajan viimeiseen osoitteeseen. Tiedoksiantoa pidetään suoritettuna postitse, vaikka kirje palautettaisiinkin perille toimittamattomana.
2. Kun tiedoksianto toimitetaan kirjatulla kirjeellä joko ilman saantitodistusta tai sen kanssa, tiedoksiantokirjettä pidetään vastaanottajalle toimitettuna sen postitusta seuraavana kymmenentenä päivänä, paitsi jos kirje ei ole saapunut vastaanottajalle tai se on saapunut hänelle vasta myöhemmin; riitatapauksessa viraston on tapauksen mukaan osoitettava, että kirje on saapunut määräpaikkaansa, tai näytettävä toteen se päivämäärä, jona kirje luovutettiin vastaanottajalle.
3. Kirjatulla kirjeellä suoritettua tiedoksiantoa, saantitodistuksen kanssa tai ilman, pidetään toimitettuna, vaikka vastaanottaja kieltäytyy vastaanottamasta kirjettä tai vahvistamasta sen saamista.
4. Siltä osin kuin postitse toimitetusta tiedoksiannosta ei säädetä 1, 2 ja 3 kohdassa, sovelletaan sen valtion lakia, jonka alueella tiedoksianto toimitetaan.
66 artikla
Tiedoksianto henkilökohtaisesti suoraan asianomaiselle
Asiakirjan tiedoksianto virastossa voidaan toimittaa henkilökohtaisesti suoraan vastaanottajalle, jolloin tämän on vahvistettava sen saaminen. Tiedoksiantoa pidetään toimitettuna, vaikka vastaanottaja kieltäytyy vastaanottamasta asiakirjaa tai vahvistamasta sen saamista.
67 artikla
Tiedoksianto julkisella kuulutuksella
Jollei vastaanottajan osoitetta voida selvittää tai tiedoksianto on 64 artiklan 4 kohdan mukaisesti osoittautunut mahdottomaksi myös viraston toisen yrityksen jälkeen, tiedoksianto on tehtävä julkaisemalla julkinen kuulutus jossakin asetuksen (EY) N:o 2100/94 89 artiklassa tarkoitetussa kausijulkaisussa. Viraston pääjohtaja määrittää julkisen kuulutuksen antamisen yksityiskohdat.
68 artikla
Tiedoksiantovirheet
Jollei virasto voi osoittaa, että vastaanottajalle saapunut asiakirja on annettu asianmukaisesti tiedoksi tai jollei asiakirjan tiedoksiantoon liittyviä säännöksiä ole noudatettu, asiakirjaa on pidettävä tiedoksiannettuna viraston vahvistamana saantipäivänä.
IV LUKU
Määräajat menettelyssä ja menettelyn keskeyttäminen
69 artikla
Määräaikojen laskeminen
1. Määräajat on asetettava kokonaisina vuosina, kuukausina, viikkoina tai päivinä.
2. Määräaikojen laskeminen aloitetaan tapahtumaa seuraavana päivänä, kun tapahtuma on joko toimi tai jonkin toisen määräajan päättyminen. Jollei toisin säädetä, huomioon otettavana tapahtumana pidetään tiedoksiannetun asiakirjan vastaanottamista, kun toimi on tiedoksianto.
3. Sen estämättä, mitä 2 kohdassa säädetään, määräajan laskeminen aloitetaan viidentenätoista päivänä sen jälkeen, jona asiaankuuluva toimi julkaistiin, kun toimi on 67 artiklassa tarkoitettu julkinen kuulutus, viraston päätös, jos sitä ei ole annettu tiedoksi asianomaiselle henkilölle, tai muu menettelyn osapuolen toimi, joka on julkaistava.
4. Kun määräaika ilmaistaan yhtenä vuotena tai tiettynä vuosimääränä, sen on päätyttävä asiaankuuluvana myöhempänä vuonna, samana kuukautena ja samana päivänä kuin mainittu tapahtuma tapahtui; jos kysymyksessä olevassa myöhemmässä kuukaudessa ei ole järjestysnumeroltaan vastaavaa päivää, määräaika päättyy mainitun kuukauden viimeisenä päivänä.
5. Kun määräaika ilmaistaan yhtenä kuukautena tai tiettynä kuukausimääränä, sen on päätyttävä asiaankuuluvana myöhempänä kuukautena ja samana päivänä kuin mainittu tapahtuma tapahtui; jos kysymyksessä olevassa myöhemmässä kuukaudessa ei ole järjestysnumeroltaan vastaavaa päivää, määräaika päättyy mainitun kuukauden viimeisenä päivänä.
6. Kun määräaika ilmaistaan yhtenä viikkona tai tiettynä viikkomääränä, sen on päätyttävä asianomaisena myöhempänä viikkona sinä päivänä kuin mainittu tapahtuma tapahtui.
70 artikla
Määräaikojen kesto
Kun asetuksessa (EY) N:o 2100/94 tai tässä asetuksessa säädetään, että viraston on asetettava määräaika, tällainen määräaika ei saa olla kuukautta lyhyempi eikä kolmea kuukautta pidempi. Tietyissä erityistapauksissa määräaikaa voidaan pyynnöstä pidentää aina kuuteen kuukauteen asti, jos pyyntö esitetään ennen kyseisen määräajan päättymistä.
71 artikla
Määräaikojen pidennys
1. Jos määräaika päättyy päivänä, jona virasto ei ole avoinna asiakirjojen vastaanottamista varten, tai päivänä, jona muista kuin 2 kohdassa tarkoitetuista syistä tavanomainen postinjakelu ei toimi viraston sijaintipaikassa, määräaikaa pidennetään ensimmäiseen päivään, jona virasto on auki asiakirjojen vastaanottamista varten ja jona tavanomainen postinjakelu toimii. Viraston pääjohtajan on todettava ja toimitettava tiedoksi ensimmäisessä virkkeessä tarkoitetut päivät ennen jokaisen kalenterivuoden alkamista.
2. Jos määräaika päättyy sellaisena päivänä, jona jäsenvaltion tai jäsenvaltion ja viraston välinen postinjakelu on yleisesti keskeytyneenä tai siinä on häiriöitä, määräaikaa pidennetään ensimmäiseen keskeytyksen tai häiriön päättymisen jälkeiseen päivään niiden menettelyn osapuolten osalta, joilla on kotipaikka, toimipaikka tai laitos kyseisessä jäsenvaltiossa tai joiden nimeämän edustajan toimipaikka on siinä valtiossa. Jos kyseinen jäsenvaltio on viraston sijaintivaltio, tätä säännöstä sovelletaan menettelyn kaikkiin osapuoliin. Viraston pääjohtajan on todettava ja annettava tiedoksi keskeytyksen tai häiriön kesto.
Ensimmäistä alakohtaa sovelletaan sähköisesti toimitettuihin asiakirjoihin soveltuvin osin tapauksissa, joissa viraston sähköiset viestintäyhteydet katkeavat.
3. Edellä olevaa 1 ja 2 kohtaa sovelletaan soveltuvin osin kansallisiin yksiköihin tai asetuksen (EY) N:o 2100/94 30 artiklan 4 kohdan mukaisesti perustettuihin omiin yksiköihin kuin myös tutkintavirastoihin.
72 artikla
Menettelyn keskeyttäminen
1. Menettely virastossa on keskeytettävä:
a)
jos hakija tai yhteisön kasvinjalostusoikeuden haltija tai kasvilajikeviraston myöntämän käyttöluvan hakija tai sellaiseen käyttölupaan oikeutettu henkilö taikka menettelyn osapuolen edustaja kuolee tai menettää oikeustoimikelpoisuutensa; tai
b)
jos sellainen henkilö hänen omaisuuteensa kohdistettujen oikeudellisten toimien johdosta on oikeudellisin perustein estynyt jatkamasta menettelyä virastossa.
2. Kun asianmukaiseen rekisteriin on toimitettu tarvittavat yksityiskohtaiset tiedot siitä henkilöstä, jolla on oikeus jatkaa menettelyn osapuolena tai edustajana, viraston on ilmoitettava tälle henkilölle ja muille menettelyn osapuolille, että menettelyä jatketaan viraston määrittämänä päivänä.
3. Voimassa olevat määräajat alkavat kulua uudelleen päivänä, jona menettelyä jatketaan.
4. Menettelyn keskeyttäminen ei saa vaikuttaa tutkintaviraston teknisen tutkimuksen jatkamiseen tai kyseisen kasvilajikkeen todentamiseen siltä osin kuin asianmukaiset maksut on suoritettu virastoon.
V LUKU
Edustajan käyttäminen menettelyssä
73 artikla
Edustajan nimeäminen
1. Jokainen menettelyyn nimetty edustaja on ilmoitettava virastolle. Tiedonannon on sisällettävä edustajan nimi ja osoite; 2 artiklan 2 ja 3 kohtaa sovelletaan soveltuvin osin.
2. Rajoittamatta 2 artiklan 4 kohdan soveltamista 1 kohdassa tarkoitetussa tiedonannossa on yksilöitävä osapuolen menettelyyn osallistuva työntekijä. Työntekijää ei saa nimetä edustajaksi ottamatta huomioon asetuksen (EY) N:o 2100/94 82 artiklaa.
3. Jollei 1 ja 2 kohdan säännöksiä noudateta, tiedonantoa ei katsota vastaanotetuksi.
4. Edustajaa, jonka nimitys on lakannut, pidetään edelleen edustajana, kunnes hänen nimityksensä päättymisestä on ilmoitettu virastolle. Jollei valtuutuksessa muuta määrätä, edustajan nimitys viraston kannalta päättyy kuitenkin valtuutuksen antaneen henkilön kuoltua.
5. Jos kaksi tai useampi menettelyn osapuolista toimii yhdessä eivätkä he ole ilmoittaneet edustajaa virastolle, yhteisön kasvinjalostajanoikeutta koskevassa hakemuksessa tai käyttölupaa koskevassa hakemuksessa tai väitteessä ensin mainittua menettelyn osapuolta pidetään menettelyn osallistujien yhteisenä edustajana.
74 artikla
Edustajan valtuutus
1. Jos edustajan nimeäminen ilmoitetaan virastolle, tarvittava allekirjoitettu valtakirja on toimitettava liitettäväksi menettelyasiakirjoihin viraston asettaman määräajan kuluessa, jollei muuta säädetä. Jollei valtakirjaa toimiteta määräajassa, edustajan toimia pidetään mitättöminä.
2. Valtakirja voi koskea yhtä tai useampaa menettelyä ja se on jätettävä vastaavasti yhtä monena kappaleena. Yleisvaltakirja mahdollistaa edustajan toimimaan kaikissa osapuolen menettelyissä, joita varten valtakirja saadaan antaa. Yksi asiakirja yleisvaltuutuksena on riittävä.
3. Viraston pääjohtaja voi määrittää valtakirjan sisällön ja antaa käytettäväksi maksuttomia valtakirjalomakkeita, jotka sisältävät 2 kohdassa tarkoitetun yleisvaltakirjan.
VI LUKU
Kulujen jakaminen ja määrittäminen
75 artikla
Kulujen jakaminen
1. Päätös kulujen jakamisesta on käsiteltävä yhteisön kasvinjalostajanoikeuden kumoamis- tai peruuttamispäätöksessä tai valituksesta tehdyssä päätöksessä.
2. Jaettaessa kuluja asetuksen (EY) N:o 2100/94 85 artiklan 1 kohdan mukaisesti viraston on ilmoitettava kulujen jakamisen perusteet yhteisön kasvinjalostajanoikeuden kumoamis- tai peruuttamispäätöksessä tai valituksesta tehdyssä päätöksessä. Menettelyn osapuolet eivät voi vedota kyseisen ilmoituksen laiminlyöntiin.
76 artikla
Kulujen määrittäminen
1. Hakemus kulujen määrittämiseksi sallitaan vain, jos on tehty sellainen päätös, joka edellyttää kulujen määrittämistä, ja jos valituslautakunta on ratkaissut sellaisesta päätöksestä tehdyn valituksen. Laskelma kuluista ja tositteet on liitettävä hakemukseen.
2. Kulut voidaan määrittää heti, kun niiden uskottavuus on näytetty toteen.
3. Kun menettelyn osapuolelle aiheutuu kuluja toisen osapuolen menettelystä, voidaan vaatia ainoastaan 4 kohdassa tarkoitettujen kulujen korvaamista. Kun menettelyn voittanutta osapuolta on edustanut useampi kuin yksi asiamies, neuvonantaja tai asianajaja, hävinneen osapuolen on maksettava 4 kohdassa tarkoitetut kulut ainoastaan yhdestä tällaisesta henkilöstä.
4. Olennaiset menettelykulut käsittävät:
a)
todistajien ja asiantuntijoiden kulut, jotka virasto on suorittanut kyseiselle todistajalle tai asiantuntijalle;
b)
menettelyn osapuolen ja asiamiehen, neuvonantajan tai asianmukaisesti edustajaksi valtuutetun asianajajan matka- ja oleskelukulut todistajiin ja asiantuntijoihin sovellettavan liitteessä I vahvistetun asteikon mukaisesti;
c)
asiamiehen, neuvonantajan tai asianmukaisesti edustajaksi valtuutetun asianajajan palkkio, liitteessä I vahvistetun asteikon mukaisesti.
77 artikla
Sopimus kulujen jakamisesta
Asetuksen (EY) N:o 2100/94 85 artiklan 4 kohdan mukaisesti kuluja jaettaessa viraston on vahvistettava tällainen sopimus tiedonannossa menettelyn osapuolille. Jos tällaisessa tiedonannossa vahvistetaan myös sopimus maksettavien kulujen määrästä, hakemus kulujen määrittämiseksi ei ole sallittu.
V OSASTO
JULKINEN TIEDOTTAMINEN
I LUKU
Rekisterit, julkinen tarkastus ja julkaisut
1 jakso
Rekisterit
78 artikla
Menettelyä ja yhteisön kasvinjalostajanoikeuksia koskevien tietojen kirjaaminen rekistereihin
1. Yhteisön kasvinjalostajanoikeuksien hakemusrekisteriin merkitään asetuksen (EY) N:o 2100/94 87 artiklan 3 kohdassa tarkoitetut seuraavat muut tiedot:
a)
julkaisupäivämäärä, kun kyseistä julkaisemista sovelletaan määräaikojen laskemisen lähtökohtana;
b)
väitteet ja niiden päivämäärät, väitteentekijän nimi ja osoite ja hänen edustajansa nimi ja osoite;
c)
etuoikeustiedot (aikaisemman hakemuksen päivämäärä ja valtio);
d)
asetuksen (EY) N:o 2100/94 98 artiklan 4 kohdassa ja 99 artiklassa tarkoitettuja vaateita koskevat toimet, jotka liittyvät yhteisön kasvinjalostajanoikeuteen kuin myös asiasta tehty lopullinen päätös tai muu tällaisen toimen loppuunsaattaminen.
2. Yhteisön kasvinjalostajanoikeusrekisteriin merkitään pyynnöstä asetuksen (EY) N:o 2100/94 87 artiklan 3 kohdassa tarkoitetut seuraavat muut tiedot:
a)
yhteisön kasvinjalostajanoikeuden siirtäminen vakuutena tai kaikkiin nähden pätevänä oikeutena; tai
b)
asetuksen (EY) N:o 2100/94 98 artiklan 1 ja 2 kohdassa ja 99 artiklassa tarkoitettuja vaateita koskevat toimet, jotka liittyvät yhteisön kasvinjalostajanoikeuteen kuin myös asiasta tehty lopullinen päätös tai muu tällaisen toimen loppuunsaattaminen.
3. Viraston pääjohtaja päättää rekisteriin tehtävien merkintöjen yksityiskohdista ja hän voi päättää lisätietojen merkitsemisestä viraston hallintoa varten.
Viraston pääjohtaja määrittää rekistereiden muodon. Rekistereitä voidaan ylläpitää sähköisinä tietokantoina.
79 artikla
Yhteisön kasvinjalostajanoikeuden siirron merkitseminen rekisteriin
1. Yhteisön kasvinjalostajanoikeuden siirto on merkittävä yhteisön kasvinjalostajanoikeusrekisteriin sen jälkeen, kun on esitetty riittävät kirjalliset todisteet siirtokirjasta tai siirron todentavista virallisista asiakirjoista tai otteet tällaisista asiakirjoista, jotka riittävät todistamaan tapahtuneen siirron. Viraston on säilytettävä jäljennös näistä kirjallisista todisteista arkistossaan.
Viraston pääjohtaja määrittää, missä muodossa ja millä edellytyksillä nämä kirjalliset todisteet säilytetään viraston arkistoissa.
2. Rekisteriin tehtävä siirtomerkintä voidaan evätä vain, jos 1 kohdassa ja asetuksen (EY) N:o 2100/94 23 artiklassa säädetyt edellytykset eivät täyty.
3. Edellä olevaa 1 ja 2 kohtaa sovelletaan kaikkiin sellaisiin oikeuden siirtoihin, joita koskeva hakemus on merkitty yhteisön kasvinjalostajanoikeuksien hakemusrekisteriin. Viittauksia yhteisön kasvinjalostajanoikeuksiin pidetään viittauksina yhteisön kasvinjalostajanoikeuksien hakemusrekisteriin.
80 artikla
Edellytykset rekisterimerkinnöille
Rajoittamatta asetuksen (EY) N:o 2100/94 muiden säännösten tai tämän asetuksen säännösten soveltamista voi kuka tahansa asianomainen henkilö tehdä hakemuksen rekisteriin tehtävästä merkinnästä tai merkinnän poistamisesta. Hakemus on tehtävä kirjallisesti ja siihen on liitettävä todistavat asiakirjat.
81 artikla
Edellytykset erityisille rekisterimerkinnöille
1. Kun haettu tai myönnetty yhteisön kasvinjalostajanoikeus kuuluu konkurssiin tai muuhun vastaavanlaiseen menettelyyn, asiaa koskeva merkintä on tehtävä maksutta yhteisön kasvinjalostajanoikeusrekisteriin toimivaltaisen kansallisen viranomaisen pyynnöstä. Tämä merkintä on poistettava maksutta myös toimivaltaisen kansallisen viranomaisen pyynnöstä.
2. Edellä olevaa 1 kohtaa sovelletaan soveltuvin osin asetuksen (EY) N:o 2100/94 98 ja 99 artiklassa tarkoitettuja vaateita koskeviin toimiin sekä asiasta tehtyyn lopulliseen päätökseen tai muuhun tällaisen toimen loppuunsaattamiseen.
3. Jos lajikkeet tunnistetaan alkuperäisiksi ja olennaisesti johdetuiksi, rekisteriin merkintää koskeva hakemus on esitettävä kaikkien menettelyn osapuolten taholta yhdessä tai erikseen. Jos vain yksi menettelyn osapuoli esittää merkintähakemuksen, hakemukseen on liitettävä riittävät kirjalliset todisteet asetuksen (EY) N:o 2100/94 87 artiklan 2 kohdan h alakohdassa tarkoitetuista toimista ja se korvaa menettelyn toisen osapuolen hakemuksen.
4. Jos haetaan sopimukseen perustuvan yksinoikeudellisen käyttöluvan tai vakuutena annetun tai esineoikeutena yhteisön kasvinjalostajanoikeuden merkitsemistä rekisteriin, tällaiseen hakemukseen on liitettävä riittävät kirjalliset todisteet.
82 artikla
Rekisterien julkisuus
1. Rekisterit ovat avoinna tietojen tarkistamista varten viraston tiloissa.
Rekistereihin ja niiden sisältämiin asiakirjoihin voi tutustua samoin ehdoin kuin 84 artiklassa tarkoitettuihin viraston hallussa oleviin asiakirjoihin.
2. Rekisteritietojen tarkistaminen paikan päällä on maksutonta.
Rekisteriotteista, jotka tuotetaan ja jaetaan tavalla, joka vaatii muunlaista tietojenkäsittelyä kuin pelkkää asiakirjan tai sen osien kopiointia, peritään maksu.
3. Viraston pääjohtaja voi järjestää tilaisuuden rekisteritietojen julkiseen tarkistukseen kansallisissa yksiköissä tai asetuksen (EY) N:o 2100/94 30 artiklan 4 kohdan nojalla perustetuissa omissa yksiköissä.
2 jakso
Asiakirjojen säilyttäminen, asiakirjojen ja viljeltyjen lajikkeiden julkinen tarkistus
83 artikla
Asiakirjojen säilyttäminen
1. Menettelyyn liittyvät asiakirjat joko alkuperäisinä tai jäljennöksinä on säilytettävä menettelylle annetun numeron mukaan arkistoituina, lukuun ottamatta asiakirjoja, jotka koskevat valituslautakunnan jäsenten tai viraston tai asianomaisen tutkintaviraston henkilöstön jääväämistä tai vastalauseita heitä vastaan ja jotka on säilytettävä erillään.
2. Viraston on säilytettävä yksi arkistojäljennös (”arkistokappale”) 1 kohdassa tarkoitetuista menettelyyn liittyvistä asiakirjoista, ja tämän jäljennöksen katsotaan olevan oikea ja täydellinen jäljennös asiakirjoista. Tutkintavirasto voi säilyttää yhden jäljennöksen menettelyihin liittyvistä asiakirjoista (”tutkimuskappale”), mutta sen on oltava valmis luovuttamaan sellaiset alkuperäiset asiakirjat, joita virastolla ei ole käytettävissään.
3. Menettelyn osapuolten arkistoimat alkuperäiset asiakirjat, jotka ovat sähköisesti toimitettujen asiakirjojen pohjana, voidaan hävittää tietyn ajan kuluttua siitä, kun virasto on ne vastaanottanut.
4. Viraston pääjohtaja määrittää, missä muodossa arkistoidut asiakirjat on säilytettävä ja kuinka kauan niitä on säilytettävä, sekä 3 kohdassa tarkoitetun ajanjakson.
84 artikla
Viraston hallussa oleviin asiakirjoihin tutustuminen
1. Hallintoneuvoston on vahvistettava käytännön järjestelyt viraston asiakirjoihin, myös rekistereihin, tutustumista varten.
2. Hallintoneuvoston on vahvistettava, mitkä viraston asiakirjat asetetaan välittömästi yleisön saataville julkaisuina, myös sähköisinä julkaisuina.
85 artikla
Viljeltyjen lajikkeiden tarkistaminen
1. Kirjallinen hakemus viljeltyjen kasvilajikkeiden tarkistamiseksi on osoitettava virastolle. Viraston suostumuksella tutkintavirasto järjestää pääsyn koeviljelypalstoille.
2. Rajoittamatta asetuksen (EY) N:o 2100/94 88 artiklan 3 kohdan soveltamista vierailijoiden yleistä pääsyä koeviljelypalstoille ei saa estää tämän asetuksen säännösten perusteella, edellyttäen, että viljellyt kasvilajikkeet on koodattu omilla tunnuksillaan ja että asianomainen tutkintavirasto on ryhtynyt tarkoituksenmukaisiin viraston hyväksymiin toimenpiteisiin sen estämiseksi, että mitään aineistoa ei kuljeteta pois paikalta, ja tarkoituksenmukaiset toimenpiteet on toteutettu yhteisön kasvinjalostajanoikeuden hakijan tai haltijan oikeuksien turvaamiseksi.
3. Viraston pääjohtaja voi vahvistaa menettelyn yksityiskohdat viljeltyjen kasvilajikkeiden tarkastusta varten sekä 2 kohdan mukaisten suojatoimenpiteiden valvontaa varten.
86 artikla
Luottamukselliset tiedot
Tietojen pitämiseksi luottamuksellisina virasto pitää saatavilla maksuttomia lomakkeita, joita yhteisön kasvinjalostajanoikeutta hakeva henkilö voi käyttää antaakseen vakuutuksen, että kaikki tiedot osatekijöistä pidetään asetuksen (EY) N:o 2100/94 88 artiklan 3 kohdan mukaisesti poissa julkisuudesta.
3 jakso
Julkaisut
87 artikla
Virallinen lehti
1. Asetuksen (EY) N:o 2100/94 89 artiklan mukaisesti vähintään joka toinen kuukausi ilmestyvää julkaisua nimitetään yhteisön kasvilajikeviraston viralliseksi lehdeksi, jäljempänä ’virallinen lehti’.
2. Virallisessa lehdessä julkaistaan myös 78 artiklan 1 kohdan c ja d alakohdan ja 2 kohdan sekä 79 artiklan mukaisesti rekisteröidyt tiedot.
3. Viraston pääjohtaja määrittää virallisen lehden julkaisemistavan.
88 artikla
Viraston myöntämiä käyttölupia koskevien hakemusten ja niistä tehtyjen päätösten julkaiseminen
Virallisessa lehdessä julkaistaan viraston myöntämää käyttölupaa koskevan hakemuksen vastaanottopäivä ja hakemuksesta annetun ratkaisun päätöspäivä, menettelyn osapuolten nimet ja osoitteet sekä ratkaisu, jota on haettu, ja päätös. Vastaavalla tavalla julkaistaan pakkoluvan myöntämistä koskevasta päätöksestä myös sen sisältö.
89 artikla
Valitusten ja niistä tehtyjen päätösten julkaiseminen
Virallisessa lehdessä julkaistaan valituksen vastaanottopäivä sekä valitukseen annetun ratkaisun päätöspäivä, valitusmenettelyn osapuolten nimet ja osoitteet sekä ratkaisu, jota on haettu, ja päätös.
II LUKU
Hallinnollinen ja oikeudellinen yhteistyö
90 artikla
Tietojen ilmoittaminen
1. Tietojen vaihdon on tapahduttava asetuksen (EY) N:o 2100/94 90 artiklan mukaisesti suoraan mainituissa säännöksissä tarkoitettujen viranomaisten välillä.
2. Asetuksen (EY) N:o 2100/94 91 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen tietojen ilmoittaminen virastosta tai virastolle voi tapahtua maksutta jäsenvaltioiden toimivaltaisten kasvilajikevirastojen välityksellä.
3. Edellä olevaa 2 kohtaa sovelletaan soveltuvin osin asetuksen (EY) N:o 2100/94 91 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuun tietojen ilmoittamiseen tutkintavirastolle tai tutkintavirastosta. Virastolle on toimitettava jäljennös tällaisista tiedotuksista.
91 artikla
Tarkastaminen jäsenvaltioiden tuomioistuinten tai yleisten syyttäjäviranomaisten toimesta tai välityksellä
1. Asetuksen (EY) N:o 2100/94 91 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen asiakirjojen tarkastaminen tapahtuu viraston arkistoimista asiakirjoista yksinomaan tätä tarkoitusta varten otettuja jäljennöksiä käyttäen.
2. Jäsenvaltioiden tuomioistuimet tai yleiset syyttäjäviranomaiset voivat antaa niissä tapahtuvan menettelyn aikana viraston toimittamat asiakirjat kolmansien tarkastettavaksi. Tällaisen tarkastuksen on oltava asetuksen (EY) N:o 2100/94 88 artiklan säännösten mukainen eikä virasto saa periä siitä maksua.
3. Viraston on toimittaessaan asiakirjat jäsenvaltioiden tuomioistuimille tai yleisille syyttäjäviranomaisille ilmoitettava asetuksen (EY) N:o 2100/94 88 artiklan mukaisista rajoituksista, jotka koskevat yhteisön kasvinjalostusoikeushakemuksiin tai myönnettyihin oikeuksiin liittyvien asiakirjojen tarkastamista.
92 artikla
Menettely virka-apupyynnöissä
1. Jokainen jäsenvaltio nimeää keskusviranomaisen, joka ottaa vastaan viraston lähettämät virka-apupyynnöt ja toimittaa ne toimivaltaiselle tuomioistuimelle tai viranomaiselle toimenpiteitä varten.
2. Viraston on laadittava virka-apupyynnöt toimivaltaisen tuomioistuimen tai viranomaisen kielellä tai liitettävä virka-apupyyntöön käännös kyseiselle kielelle.
3. Jollei 4 ja 5 kohdassa muuta säädetä, toimivaltaisen tuomioistuimen tai viranomaisen on sovellettava kansallista lakia menettelyssä, joka koskee menettelyjä tällaisten virka-apupyyntöjen perusteella. Niiden on sovellettava erityisesti kansallisen lain mukaisia asianmukaisia pakkokeinoja.
4. Virastolle on ilmoitettava siitä, milloin ja missä tutkintaa tai muita oikeudellisia toimenpiteitä toteutetaan, ja virasto ilmoittaa asiasta menettelyn osapuolille, todistajille ja asiantuntijoille.
5. Viraston pyynnöstä toimivaltaisen tuomioistuimen tai viranomaisen on sallittava kyseisen viraston henkilöstön jäsenten läsnäolo menettelyssä sekä sallittava näiden esittää kysymyksiä kuultaville henkilöille joko suoraan tai toimivaltaisen tuomioistuimen tai viranomaisen välityksellä.
6. Virka-apupyyntöjen toimenpiteistä ei saa aiheutua maksuja eikä kuluja. Kuitenkin sillä jäsenvaltiolla, jossa virka-apupyynnön edellyttämät toimenpiteet toteutetaan, on oikeus vaatia virastoa korvaamaan asiantuntijoiden ja tulkkien palkkiot sekä 5 kohdan mukaisesta menettelystä aiheutuneet kulut.
VI OSASTO
LOPPUSÄÄNNÖKSET
93 artikla
Kumotaan asetus (EY) N:o 1239/95.
Viittauksia kumottuun asetukseen pidetään viittauksina tähän asetukseen liitteessä III olevan vastaavuustaulukon mukaisesti.
94 artikla
Voimaantulo
Tämä asetus tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Brysselissä 17 päivänä syyskuuta 2009.