RAADETS FORORDNING (EF) Nr. 3286/94 af 22. december 1994 om fastsaettelse af faellesskabsprocedurer paa omraadet for den faelles handelspolitik med henblik paa at sikre udoevelsen af Faellesskabets rettigheder i henhold til internationale handelsregler, navnlig regler fastlagt i Verdenshandelsorganisationens regi
RAADET FOR DEN EUROPAEISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europaeiske Faellesskab, saerlig artikel 113,
under henvisning til forskrifterne om de faelles markedsordninger for landbrugsprodukter samt de forskrifter, der er vedtaget i henhold til traktatens artikel 235, og som gaelder for varer fremstillet paa basis af landbrugsprodukter, saerlig til de bestemmelser deri, som muliggoer en fravigelse af det almindelige princip om udelukkende at erstatte kvantitative restriktioner eller foranstaltninger med tilsvarende virkning med de i naevnte forskrifter fastsatte foranstaltninger,
under henvisning til forslag fra Kommissionen,
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet (1), ogud fra foelgende betragtninger:
Den faelles handelspolitik boer bygge paa ensartede principper, navnlig med hensyn til beskyttelse af handelen;
ved Raadets forordning (EOEF) nr. 2641/84 af 17. september 1984 om styrkelse af den faelles handelspolitik, saerlig med hensyn til beskyttelse mod uretmaessig handelspraksis (2) indfoertes der procedurer, der gjorde det muligt for Faellesskabet:
- at imoedegaa enhver form for uretmaessig handelspraksis med henblik paa at eliminere deraf foelgende skade, og
- at sikre, at Faellesskabet fuldt ud kan goere sine rettigheder gaeldende i forhold til tredjelandes handelspraksis;
erfaringerne fra anvendelsen af forordning (EOEF) nr. 2641/84 har vist, at der stadig er behov for at behandle handelshindringer, der indfoeres eller viderefoeres af tredjelande, og at den fremgangsmaade, der er fulgt i naevnte forordning, ikke har vaeret fuldstaendig effektiv;
det forekommer derfor noedvendigt at indfoere nye og forbedrede faellesskabsprocedurer for at sikre, at Faellesskabet effektivt kan udoeve sine rettigheder i henhold til de internationale handelsregler;
de internationale handelsregler er hovedsagelig de regler, der er indfoert under WTO og angivet i bilagene til WTO-overenskomsten, men der kan ogsaa vaere tale om reglerne i enhver anden aftale, hvori Faellesskabet er part, og hvori der er fastsat regler, der finder anvendelse paa handelen mellem Faellesskabet og tredjelande, og det er hensigtsmaessigt at give et klart begreb om den type aftaler, som der henvises til med udtrykket »internationale handelsregler«;
de ovennaevnte faellesskabsprocedurer boer baseres paa en retlig mekanisme i henhold til faellesskabsretten, der skal vaere fuldstaendig gennemsigtig og sikre, at beslutningen om at beraabe sig Faellesskabets rettigheder i henhold til internationale handelsregler traeffes paa grundlag af korrekte faktuelle oplysninger og juridisk analyse;
denne mekanisme har det sigte at tilvejebringe proceduremaessige midler til at anmode om, at Faellesskabets institutioner reagerer paa handelshindringer, som indfoeres eller viderefoeres af tredjelande, og som foraarsager skade eller andre negative handelsmaessige virkninger for saa vidt der eksisterer en ret til indgreb over for saadanne hindringer i henhold til de relevante internationale regler for samhandel;
medlemsstaternes ret til at anvende denne mekanisme boer ikke indskraenke deres mulighed for at rejse det samme eller tilsvarende spoergsmaal gennem de bestaaende faellesskabsprocedurer og navnlig for det udvalg, der er nedsat i henhold til traktatens artikel 113;
der boer tages hensyn til det ved traktatens artikel 113 nedsatte udvalgs institutionelle rolle ved udarbejdelse af raadgivning for Faellesskabets institutioner om alle handelspolitiske spoergsmaal; dette udvalg boer derfor holdes underrettet om udviklingen i individuelle sager, saa det kan goere sig overvejelser om deres bredere politiske konsekvenser;
i det omfang en aftale med et tredjeland forekommer at vaere det mest hensigtsmaessige middel til at fjerne eller bilaegge en uoverensstemmelse, der hidroerer fra en handelshindring, skal der desuden foeres forhandlinger med henblik herpaa i henhold til de procedurer, der er fastsat i traktatens artikel 113, saerlig i konsultation med det udvalg der er nedsat i henhold til denne artikel;
det er hensigtsmaessigt at bekraefte, at Faellesskabet skal overholde sine internationale forpligtelser og i tilfaelde, hvor saadanne forpligtelser foelger af aftaler, opretholde den balance mellem rettigheder og forpligtelser, som det er disse aftalers formaal at skabe;
det er endvidere hensigtsmaessigt at bekraefte, at alle foranstaltninger, der traeffes i henhold til de paagaeldende procedurer, ogsaa skal vaere i overensstemmelse med Faellesskabets internationale forpligtelser og ikke foregribe andre foranstaltninger i tilfaelde, der ikke er daekket af denne forordning, og som kan vedtages direkte i henhold til traktatens artikel 113;
de procedureregler, som skal foelges ved den undersoegelsesprocedure, der fastsaettes i denne forordning, skal ogsaa bekraeftes, saerlig vedroerende faellesskabsmyndighedernes og de beroerte parters rettigheder og forpligtelser, samt de betingelser, hvorpaa de interesserede parter kan faa adgang til oplysninger og kraeve underretning om de vigtigste kendsgerninger og betragtninger, der er fremkommet ved undersoegelsen;
naar Faellesskabet handler i henhold til denne forordning, maa det tage i betragtning, at der er behov for hurtig og effektiv indgriben gennem anvendelsen af de beslutningsprocedurer, der foreskrives i forordningen;
inden for rammerne af Faellesskabets internationale rettigheder og forpligtelser paahviler det kun Kommissionen og Raadet at handle for saa vidt angaar handelshindringer, der indfoeres eller viderefoeres af tredjelande, naar et indgreb er paakraevet af hensyn til Faellesskabets interesser, og Kommissionen og Raadet boer ved vurderingen af saadanne interesser tage behoerigt hensyn til de synspunkter, der fremfoeres af alle interesserede parter under proceduren -
UDSTEDT FOELGENDE FORORDNING:
Artikel 1
Maalsaetninger
I denne forordning fastsaettes faellesskabsprocedurer paa omraadet for den faelles handelspolitik med henblik paa at sikre udoevelsen af Faellesskabets rettigheder i henhold til internationale handelsregler, isaer de under Verdenshandelsorganisationen fastsatte regler, der under overholdelse af eksisterende internationale forpligtelser og procedurer har til formaal:
a) at imoedegaa handelshindringer, der indvirker paa Faellesskabets marked, med henblik paa at eliminere deraf foelgende skade
b) at imoedegaa handelshindringer, der indvirker paa markedet i et tredjeland, med henblik paa at eliminere deraf foelgende negative handelsmaessige virkninger.
Disse procedurer gaelder navnlig for indledningen og den derpaa foelgende gennemfoerelse og afslutning af de internationale procedurer for bilaeggelse af tvister i forbindelse med den faelles handelspolitik.
Artikel 2
Definitioner
1. Ved »handelshindringer« forstaas i denne forordning enhver handelspraksis, der indfoeres eller viderefoeres af et tredjeland, og overfor hvilken der i henhold til internationale handelsregler er ret til indgreb. En saadan ret til indgreb eksisterer, naar internationale handelsregler enten udtrykkelig forbyder en praksis eller giver en anden part, der er paavirket af den paagaeldende praksis, ret til at soege at fjerne dens virkning.
2. Ved »Faellesskabets rettigheder« forstaas i denne forordning og under forbehold af stk. 8, rettigheder, som det i international handel kan paaberaabe sig i henhold til internationale handelsregler. I denne forbindelse er »internationale handelsregler« hovedsagelig de regler, der er indfoert under WTO og angivet i bilagene til WTO-overenskomsten, men der kan ogsaa vaere tale om reglerne i enhver anden aftale, hvori Faellesskabet er part, og hvori der er fastsat regler, der finder anvendelse paa handelen mellem Faellesskabet og tredjelande.
3. Ved »skade« forstaas i denne forordning enhver vaesentlig skade, som en handelshindring foraarsager eller truer med at foraarsage for en erhvervsgren i Faellesskabet paa faellesskabsmarkedet for saa vidt angaar en vare eller tjenesteydelse.
4. Ved »negative handelsmaessige virkninger« forstaas i denne forordning virkninger, som en handelshindring foraarsager eller truer med at foraarsage for virksomheder i Faellesskabet paa et tredjelands marked for saa vidt angaar en vare eller tjenesteydelse, og som har en vaesentlig virkning paa Faellesskabets eller en af dets regioners oekonomi eller paa en oekonomisk sektor heri. Det forhold, at klageren lider under saadanne negative virkninger, opfattes ikke i sig selv som tilstraekkeligt til, at Faellesskabets institutioner indleder noget initiativ.
5. Ved »erhvervsgren i Faellesskabet« forstaas samtlige faellesskabsproducenter eller -leverandoerer:
- af identiske eller lignende varer eller tjenesteydelser som dem, der er genstand for en handelshindring
- af varer eller tjenesteydelser, der er i direkte konkurrence hermed, eller
- som forbruger eller forarbejder varer eller tjenesteydelser, der er genstand for en handelshindring
eller de af dem, hvis produktion sammenlagt udgoer en betydelig andel af den samlede faellesskabsproduktion af tilsvarende varer eller tjenesteydelser; men
a) naar producenterne eller leverandoererne har tilknytning til eksportoererne eller importoererne eller selv er importoer af den vare eller tjenesteydelse, der paastaas at vaere genstand for en handelshindring, kan udtrykket »erhvervsgren i Faellesskabet« fortolkes som omfattende de oevrige producenter eller leverandoerer
b) under saerlige omstaendigheder kan producenterne eller leverandoererne i en af Faellesskabets regioner betragtes som repraesentative for en erhvervsgren i Faellesskabet, saafremt deres sammenlagte produktion udgoer den overvejende del af produktionen af den paagaeldende vare eller tjenesteydelse i den eller de medlemsstater, hvor regionen er beliggende, for saa vidt at virkningerne af handelshindringen koncentreres i denne eller disse medlemsstater.
6. Ved »virksomhed i Faellesskabet« forstaas et selskab eller en virksomhed, der er oprettet i overensstemmelse med lovgivningen i en medlemsstat, og som har sit vedtaegtsmaessige hjemsted, sin centrale administration eller sit hovedforretningssted i Faellesskabet, og som direkte er beskaeftiget med fremstilling af de varer eller levering af de tjenesteydelser, der er genstand for handelshindringen.
7. I forbindelse med denne forordning paavirker begrebet »leverandoer af tjenesteydelser« i forbindelse med saavel udtrykket »erhvervsgren i Faellesskabet« som defineret i stk. 5 som udtrykket »virksomhed i Faellesskabet« som defineret i stk. 6 ikke den ikke-kommercielle karakter, som levering af nogen given tjenesteydelse kan have i henhold til lovgivningen eller reglerne i en medlemsstat.
8. I forbindelse med denne forordning er begrebet »tjenesteydelser« de tjenesteydelser, om hvilke Faellesskabet kan indgaa internationale aftaler paa grundlag af traktatens artikel 113.
Artikel 3
Klage paa vegne af erhvervsgrenen i Faellesskabet
1. Enhver fysisk eller juridisk person samt enhver sammenslutning, der uden status som juridisk person optraeder paa vegne af en erhvervsgren i Faellesskabet, som anser sig for skadet af handelshindringer, der har en virkning paa faellesskabsmarkedet, kan indgive skriftlig klage.
2. Klagen skal indeholde tilstraekkelige beviser for forekomsten af handelshindringen og den deraf foelgende skade. Bevisfoerelsen for skaden skal, naar dette er relevant, ske paa grundlag af den forklarende liste over faktorer, der er anfoert i artikel 10.
Artikel 4
Klage paa vegne af virksomheder i Faellesskabet
1. Enhver virksomhed i Faellesskabet samt enhver sammenslutning med eller uden status som juridisk person, der optraeder paa vegne af en eller flere virksomheder i Faellesskabet, som anser sig for at have vaeret udsat for negative handelsmaessige virkninger som foelge af handelshindringer, der har en virkning paa markedet i et tredjeland, kan indgive skriftlig klage. En saadan klage kan imidlertid kun tages til foelge, hvis den handelshindring, hvorom klagen indeholder paastand, er genstand for en ret til indgreb i henhold til internationale handelsregler, der er fastsat i en multilateral eller plurilateral handelsaftale.
2. Klagen skal indeholde tilstraekkelige beviser for forekomsten af handelshindringerne og deraf foelgende negative handelsmaessige virkninger. Bevisfoerelsen for negative handelsmaessige virkninger skal, naar dette er relevant, ske paa grundlag af den liste over eksempler paa faktorer, der er anfoert i artikel 10.
Artikel 5
Klageprocedurer
1. Klagen indgives til Kommissionen, som fremsender en genpart heraf til medlemsstaterne.
2. Klagen kan traekkes tilbage, hvorved proceduren kan afsluttes, medmindre en saadan afslutning ikke vil vaere i Faellesskabets interesse.
3. Saafremt det efter konsultation viser sig, at klagen ikke indeholder tilstraekkelige beviser til at berettige ivaerksaettelse af en undersoegelse, underrettes klageren herom.
4. Kommissionen traeffer saa hurtigt som muligt afgoerelse om, hvorvidt der skal ivaerksaettes en faellesskabsprocedure for undersoegelse i forbindelse med klager, der indgives i henhold til artikel 3 eller 4, og senest 45 dage fra indgivelsen af klagen, idet denne periode dog kan suspenderes efter anmodning fra klageren eller med dennes samtykke for at tilvejebringe yderligere oplysninger, der kan vaere noedvendige for at vurdere gyldigheden af klagerens paastand.
Artikel 6
Indbringelse af klage paa en medlemsstats initiativ
1. Enhver medlemsstat kan anmode Kommissionen om, at de i artikel 1 omhandlede procedurer indledes.
2. Den forelaegger Kommissionen tilstraekkelige beviser til begrundelse af sin anmodning for saa vidt angaar handelshindringer og de deraf foelgende virkninger. Naar beviser for skade eller negative handelsmaessige virkninger er fornoedne, fremlaegges de paa grundlag af den i artikel 10 anfoerte liste over eksempler paa faktorer, hvor dette er relevant.
3. Kommissionen underretter omgaaende de oevrige medlemsstater om saadanne anmodninger.
4. Saafremt det efter konsultation viser sig, at anmodningen ikke indeholder tilstraekkelige beviser til at berettige ivaerksaettelse af en undersoegelse, underrettes medlemsstaten herom.
5. Kommissionen traeffer saa hurtigt som muligt afgoerelse om, hvorvidt der skal ivaerksaettes en faellesskabsprocedure for undersoegelse i forbindelse med klager, der indbringes af en medlemsstat i henhold til artikel 6, og normalt senest 45 dage efter indbringelsen af klagen, idet denne periode dog kan suspenderes efter anmodning fra den indbringende medlemsstat eller med dennes samtykke for at tilvejebringe yderligere oplysninger, der kan vaere noedvendige for fuldt ud at vurdere gyldigheden af den sag, der er indbragt af medlemsstaten.
Artikel 7
Konsultationsprocedure
1. Med henblik paa afholdelse af konsultationer inden for rammerne af denne forordning nedsaettes der et raadgivende udvalg, i det foelgende benaevnt »udvalget«, bestaaende af repraesentanter for hver enkelt medlemsstat med en repraesentant for Kommissionen som formand.
2. Der afholdes omgaaende konsultationer paa begaering af en medlemsstat eller paa Kommissionens initiativ, og i alle tilfaelde inden for en tidsramme, der goer det muligt at overholde de tidsfrister, der er fastsat i denne forordning. Udvalgets formand fremsender saa hurtigt som muligt til medlemsstaterne alle relevante oplysninger, som han er i besiddelse af. Kommissionen fremsender desuden disse oplysninger til det udvalg, der er nedsat i henhold til traktatens artikel 113, saa det kan goere sig overvejelser over de videre konsekvenser for den faelles handelspolitik.
3. Udvalget indkaldes af formanden.
4. Konsultationerne kan om fornoedent ske skriftligt. I saa fald underretter Kommissionen skriftligt medlemsstaterne, som senest otte arbejdsdage efter denne oplysning kan afgive skriftlig udtalelse eller begaere en mundtlig konsultation, der arrangeres af formanden, forudsat at saadanne mundtlige konsultationer kan afholdes inden for en tidsramme, der goer det muligt at overholde de tidsfrister, der er fastsat i denne forordning.
Artikel 8
Faellesskabsprocedure for undersoegelse
1. Saafremt Kommissionen efter konsultationer finder, at der foreligger tilstraekkelige beviser til at berettige ivaerksaettelsen af en undersoegelsesprocedure, og saafremt det er noedvendigt af hensyn til Faellesskabets interesser, skal Kommissionen:
a) give meddelelse i De Europaeiske Faellesskabers Tidende om ivaerksaettelsen af en undersoegelsesprocedure; i meddelelsen oplyses det, hvilken vare eller tjenesteydelse og hvilke lande der er tale om, der gives et sammendrag af de modtagne oplysninger, og det fremhaeves, at alle relevante oplysninger skal meddeles Kommissionen; endvidere angives den frist, inden for hvilken de beroerte parter kan anmode om at blive hoert mundtligt af Kommissionen i henhold til stk. 5
b) officielt underrette de repraesentanter for det eller de lande, som er omfattet af proceduren, med hvilke der i givet fald kan afholdes konsultationer
c) foretage sin undersoegelse paa faellesskabsniveau i samarbejde med medlemsstaterne.
2. a) I givet fald indhenter Kommissionen alle de oplysninger, som den anser for noedvendige, og bestraeber sig paa at efterproeve de paagaeldende oplysninger hos importoerer, handlende, repraesentanter, producenter, erhvervssammenslutninger og erhvervsorganisationer, under forudsaetning af, at de paagaeldende virksomheder og organisationer er indforstaaet hermed.
b) Om fornoedent foretager Kommissionen undersoegelser paa tredjelandes territorium, forudsat at de paagaeldende landes regeringer, der er officielt underrettet, ikke inden for en rimelig frist modsaetter sig dette.
c) Kommissionen bistaas i sine undersoegelser af embedsmaend fra den medlemsstat, paa hvis omraade efterproevningen finder sted, saafremt den paagaeldende medlemsstat har udtrykt oenske herom.
3. Medlemsstaterne indgiver til Kommissionen, paa dennes anmodning og efter forskrifter fastsat af denne, alle til undersoegelsen noedvendige oplysninger.
4. a) De beroerte klagere, eksportoerer og importoerer samt repraesentanterne for det eller de beroerte lande kan faa kendskab til alle de oplysninger, som Kommissionen har faaet stillet til raadighed, med undtagelse af dokumenter til Kommissionens og myndighedernes interne brug, forudsat at oplysningerne er relevante for varetagelsen af deres interesser, at de ikke er fortrolige i henhold til artikel 9, og at Kommissionen anvender dem i sin undersoegelsesprocedure. De paagaeldende personer retter skriftligt en begrundet anmodning til Kommissionen med angivelse af de oplysninger, der oenskes kendskab til.
b) De beroerte klagere, eksportoerer og importoerer samt repraesentanter for det eller de beroerte lande kan anmode om at blive underrettet om de vigtigste kendsgerninger og betragtninger, der er fremkommet ved undersoegelsen.
5. Kommissionen kan hoere de beroerte parter. De skal hoeres, naar de inden for den frist, der er fastsat i den i De Europaeiske Faellesskabers Tidende offentliggjorte meddelelse, skriftligt anmoder om en saadan hoering og i denne forbindelse godtgoer, at de er parter, der i foerste raekke er beroert af resultatet af proceduren.
6. Desuden giver Kommissionen efter anmodning de parter, der i foerste raekke er beroert, lejlighed til at moedes, for at modstridende synspunkter og eventuelle modargumenter kan blive fremlagt. Herved tager den hensyn til parternes oensker og til noedvendigheden af at bevare oplysningernes fortrolige karakter. Ingen af parterne er forpligtet til at deltage i et moede, og deres udeblivelse vil ikke vaere til skade for deres sag.
7. Indgives de af Kommissionen oenskede oplysninger ikke inden for en rimelig frist, eller laegges der vaesentlige hindringer i vejen for undersoegelsen, kan der drages konklusioner paa basis af de oplysninger, der er til raadighed.
8. Naar Kommissionen har afsluttet sin undersoegelse, forelaegger den en rapport for udvalget. Rapporten skal i almindelighed forelaegges senest fem maaneder efter meddelelsen om procedurens ivaerksaettelse, medmindre undersoegelsens komplicerede karakter foranlediger Kommissionen til at forlaenge denne frist til syv maaneder.
Artikel 9
Fortrolig behandling
1. De i medfoer af denne forordning modtagne oplysninger kan kun anvendes til det formaal, hvortil de er indhentet.
2. a) Raadet, Kommissionen og medlemsstaterne samt personer i deres tjeneste maa ikke videregive oplysninger, som de har modtaget i medfoer af denne forordning, og som ifoelge deres natur er fortrolige eller er meddelt fortroligt af en af parterne i en undersoegelsesprocedure, medmindre den part, der har givet oplysningerne, udtrykkeligt har givet tilladelse hertil.
b) Ved enhver anmodning om fortrolig behandling angives det, hvorfor oplysningerne er fortrolige, og der vedlaegges et ikke-fortroligt sammendrag af saadanne oplysninger, eller en begrundelse for, at der ikke kan foretages et sammendrag af oplysningerne.
3. I almindelighed betragtes oplysninger som fortrolige, naar videregivelsen heraf sandsynligvis vil vaere til betydelig skade for den, der har givet oplysningerne eller er kilde hertil.
4. Viser det sig imidlertid, at en anmodning om fortrolig behandling ikke er berettiget, og at den, der giver oplysningerne, hverken er villig til at offentliggoere dem eller tillade, at de offentliggoeres i store traek eller i forkortet form, kan disse oplysninger lades ude af betragtning.
5. Denne artikel er ikke til hinder for, at Faellesskabets myndigheder videregiver generelle oplysninger og i saerdeleshed begrundelserne for de i medfoer af denne forordning trufne afgoerelser. Ved en saadan videregivelse tages der hensyn til de beroerte parters berettigede interesse i, at deres forretningshemmeligheder ikke roebes.
Artikel 10
Bevis
1. Undersoegelsen af skaden omfatter i givet fald foelgende faktorer:
a) omfanget af henholdsvis den beroerte faellesskabsimport eller -eksport, isaer naar den er henholdsvis steget eller faldet betydeligt enten i absolut vaerdi eller i forhold til produktionen eller forbruget paa det paagaeldende marked
b) de priser, der er praktiseret af faellesskabserhvervsgrenens konkurrenter, isaer for at fastslaa, om der i Faellesskabet eller paa tredjelandes markeder tilbydes en vaesentlig lavere pris end faellesskabserhvervsgrenens pris
c) foelgevirkningerne heraf for den paagaeldende erhvervsgren i Faellesskabet, vurderet paa baggrund af visse oekonomiske faktorer saasom produktion, kapacitetsudnyttelse, lagre, salg, markedsandel, priser (dvs. pristryk eller hindring af de prisstigninger, som normalt ville have fundet sted), fortjeneste, forrentning af kapital, investeringer og beskaeftigelse.
2. Saafremt der fremsaettes paastand om en truende skade, undersoeger Kommissionen ligeledes, om det er sandsynligt, at en bestemt situation udvikler sig til en faktisk skade. I denne forbindelse kan der ligeledes tages hensyn til faktorer saasom:
a) stigningstakten for eksporten til det marked, hvor faellesskabsprodukterne er udsat for konkurrence
b) den eksportkapacitet, der allerede eksisterer, eller som vil kunne udnyttes i naermeste fremtid i oprindelses- eller eksportlandet, og sandsynligheden for, at den deraf foelgende eksport vil gaa til det i litra a) naevnte marked.
3. Skade foraarsaget af andre faktorer, som enkeltvis eller i forening ligeledes har en ugunstig indflydelse paa en erhvervsgren i Faellesskabet, maa ikke tilskrives den paagaeldende handelspraksis.
4. Saafremt der fremsaettes paastand om negative handelsmaessige virkninger, undersoeger Kommissionen foelgerne af saadanne negative virkninger for Faellesskabets eller en af dets regioners oekonomi eller for en oekonomisk sektor deri. Med henblik herpaa kan Kommissionen, hvor det er relevant, tage hensyn til faktorer af den type, der er anfoert i stk. 1 og 2. Negative handelsmaessige virkninger kan bl. a. opstaa i situationer, hvor handelen med en vare eller tjenesteydelse forhindres, vanskeliggoeres eller omdirigeres som foelge af en handelshindring, eller fra situationer, hvor handelshindringer vaesentligt har paavirket leverancer eller produktionsfaktorer (f. eks. dele og komponenter eller raamaterialer) til virksomheder i Faellesskabet. Naar der fremsaettes paastand om negative handelsmaessige virkninger, undersoeger Kommissionen ligeledes, om det klart kan forudses, at en bestemt situation sandsynligvis vil foere til faktiske negative handelsmaessige virkninger.
5. Ved undersoegelse af beviser for negative handelsmaessige virkninger tager Kommissionen endvidere hensyn til de bestemmelser og principper eller den praksis, der styrer retten til indgreb i henhold til de relevante internationale handelsregler, der er omhandlet i artikel 2, stk. 1.
6. Kommissionen undersoeger desuden alle andre relevante beviser, der er indeholdt i klagen eller indgivningen af klage. I denne forbindelse er den i stk. 1-5 angivne liste over faktorer og indikatorer ikke udtoemmende, og en eller flere saadanne faktorer og indikatorer kan ej heller noedvendigvis tages som afgoerende tegn paa, at der forekommer skade eller negative handelsmaessige virkninger.
Artikel 11
Afslutning og suspension af proceduren
1. Naar undersoegelsesproceduren viser, at der ikke kraeves noget indgreb til beskyttelse af Faellesskabets interesse, afsluttes den i henhold til artikel 14.
2. a) Proceduren kan ligeledes suspenderes i henhold til artikel 14, saafremt det eller de paagaeldende tredjelande efter afslutningen af en undersoegelse traeffer saadanne foranstaltninger, som anses for tilfredsstillende, og der derfor ikke kraeves noget indgreb fra Faellesskabet.
b) Kommissionen kontrollerer gennemfoerelsen af de paagaeldende foranstaltninger, i givet fald paa grundlag af regelmaessige oplysninger, som den kan anmode de paagaeldende tredjelande om og i fornoedent omfang efterproeve.
c) Saafremt de af tredjelandet/tredjelandene trufne foranstaltninger ophaeves, suspenderes eller ikke gennemfoeres korrekt, eller Kommissionen har begrundet mistanke herom, eller saafremt en anmodning om oplysninger, som Kommissionen har fremsat i henhold til litra b), ikke er blevet efterkommet, oplyser Kommissionen medlemsstaterne herom, og saafremt resultaterne af undersoegelsen og de nye kendsgerninger, der foreligger, goer det noedvendigt og berettiget, traeffes der foranstaltninger i henhold til artikel 13, stk. 3.
3. Saafremt det efter en undersoegelsesprocedure eller paa noget tidspunkt foer, under og efter en international tvistbilaeggelsesprocedure maa antages, at det mest hensigtsmaessige middel til at bilaegge en tvist, der er opstaaet som foelge af en handelshindring, er indgaaelse af en aftale med det eller de paagaeldende tredjelande, som kan aendre Faellesskabets og det eller de paagaeldende tredjelandes materielle rettigheder, suspenderes proceduren i overensstemmelse med artikel 14, og der foeres forhandlinger i overensstemmelse med traktatens artikel 113.
Artikel 12
Vedtagelse af handelspolitiske foranstaltninger
1. Naar det (som foelge af undersoegelsesproceduren, medmindre det af den faktiske og juridiske situation fremgaar, at der ikke er behov for en saadan undersoegelsesprocedure) konstateres, at et indgreb er noedvendigt til beskyttelse af Faellesskabets interesser for at sikre, at Faellesskabet kan udoeve sine rettigheder i henhold til internationale handelsregler med henblik paa at fjerne den skade eller de hindringer, som indfoeres eller viderefoeres af tredjelande, traeffes der hensigtsmaessige foranstaltninger efter fremgangsmaaden i artikel 13.
2. Naar Faellesskabet ifoelge sine internationale forpligtelser skal gennemfoere en forudgaaende international procedure for konsultation eller bilaeggelse af tvister, traeffes der foerst afgoerelse om de i stk. 3 omhandlede foranstaltninger efter afslutning af denne procedure og under hensyn til resultaterne heraf. Navnlig gaelder, at naar Faellesskabet har anmodet et internationalt tvistbilaeggelsesorgan om at angive og tillade de foranstaltninger, som er hensigtsmaessige for gennemfoerelsen af resultaterne af en international tvistbilaeggelsesprocedure, skal de handelspolitiske faellesskabsforanstaltninger, der kan vaere paakraevede som foelge af en saadan tilladelse vaere i overensstemmelse med henstillingen fra det paagaeldende internationale tvistbilaeggelsesorgan.
3. Som handelspolitisk foranstaltning kan traeffes enhver foranstaltning, der kan forenes med bestaaende internationale forpligtelser og procedurer, navnlig:
a) suspension eller tilbagekaldelse af indroemmelser, der er ydet i forbindelse med handelspolitiske forhandlinger
b) forhoejelse af gaeldende told eller indfoerelse af enhver anden form for importafgift
c) indfoerelse af kvantitative restriktioner eller enhver anden form for foranstaltning, hvorved import- eller eksportvilkaarene aendres, eller samhandelen med de paagaeldende tredjelande paavirkes paa anden maade.
4. De hertil svarende afgoerelser begrundes og offentliggoeres i De Europaeiske Faellesskabers Tidende. Denne offentliggoerelse tjener ligeledes til underretning af de lande og parter, der i foerste raekke er beroert.
Artikel 13
Beslutningsprocedurer
1. De i artikel 11, stk. 1, og artikel 11, stk. 2, litra a), omhandlede afgoerelser vedtages efter proceduren i artikel 14.
2. Saafremt Faellesskabet, som foelge af en klage i henhold til artikel 3 eller 4 eller en indbringelse af klage i henhold til artikel 6, foelger internationale formelle procedurer for konsultation eller bilaeggelse af tvister, traeffes afgoerelserne om indledning, gennemfoerelse og afslutning af disse procedurer efter proceduren i artikel 14.
3. Saafremt Faellesskabet efter at have truffet afgoerelse i henhold til artikel 12, stk. 2, skal beslutte, hvilke handelspolitiske foranstaltninger der skal traeffes i henhold til artikel 11, stk. 2, litra c), eller artikel 12, traeffer Raadet i overensstemmelse med traktatens artikel 113 afgoerelse med kvalificeret flertal senest 30 arbejdsdage efter modtagelsen af forslaget.
Artikel 14
Udvalgsprocedure
1. Naar der henvises til den procedure, der er fastsat i denne artikel, indkaldes udvalget af formanden.
2. Kommissionens repraesentant forelaegger udvalget et udkast til den afgoerelse, der skal traeffes. Udvalget behandler spoergsmaalet inden for en frist, som formanden kan fastsaette afhaengigt af, hvor meget sagen haster.
3. Kommissionen traeffer en afgoerelse, som den meddeler medlemsstaterne, og som finder anvendelse efter udloebet af en frist paa ti dage, hvis ingen medlemsstat har rettet henvendelse til Raadet inden for denne frist.
4. Efter anmodning fra en medlemsstat kan Raadet med kvalificeret flertal aendre Kommissionens afgoerelse.
5. Kommissionens afgoerelse finder anvendelse ved udloebet af en frist paa 30 dage regnet fra den dag, paa hvilken der er rettet henvendelse til Raadet, hvis dette ikke har truffet afgoerelse inden for denne frist.
Artikel 15
Generelle bestemmelser
1. Denne forordning finder ikke anvendelse i tilfaelde, der er omfattet af andre gaeldende retsforskrifter vedroerende den faelles handelspolitik. Den anvendes som supplement:
- til retsforskrifter om oprettelse af de faelles markedsordninger for landbrugsvarer og gennemfoerelsesbestemmelserne hertil
- til saerlige retsforskrifter, der er vedtaget i henhold til traktatens artikel 235, og som gaelder for varer fremstillet paa basis af landbrugsprodukter.
Den foregriber ikke andre foranstaltninger, der maatte blive truffet i henhold til traktatens artikel 113, eller faellesskabsprocedurer til behandling af spoergsmaal vedroerende handelshindringer, som er rejst af medlemsstaterne i det udvalg, der er nedsat i henhold til traktatens artikel 113.
2. Forordning (EOEF) nr. 2641/84 ophaeves. Henvisninger til den ophaevede forordning skal betragtes som henvisninger til naervaerende forordning.
Artikel 16
Ikrafttraeden
Denne forordning traeder i kraft den 1. januar 1995. Den anvendes paa procedurer, der indledes efter denne dato.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gaelder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfaerdiget i Bruxelles, den 22. december 1994.
NEUVOSTON ASETUS (EY) N:o 3286/94,
annettu 22 päivänä joulukuuta 1994,
yhteisön menettelyistä yhteisessä kauppapolitiikassa kansainvälisen kaupan säännöissä yhteisölle annettujen, erityisesti Maailman kauppajärjestössä (WTO) käyttöön otettujen oikeuksien käyttämisen varmistamiseksi
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 113 artiklan,
ottaa huomioon maatalouden yhteistä markkinajärjestelyä koskevat säännökset sekä perustamissopimuksen 235 artiklan nojalla annetut säännökset, joita sovelletaan maataloustuotteiden jalostuksessa syntyneisiin tuotteisiin, sekä erityisesti näiden sääntöjen määräykset, jotka antavat mahdollisuuden poiketa siitä yleisestä periaatteesta, että määrällinen rajoitus tai sitä vaikutukseltaan vastaava toimenpide voidaan korvata ainoastaan näissä säännöissä tarkoitetuilla toimenpiteillä,
ottaa huomioon komission ehdotuksen,
ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon(1),
sekä katsoo, että
yhteisen kauppapolitiikan on perustuttava yhtenäisille periaatteille, erityisesti kaupallisen suojan osalta,
yhteisen kauppapolitiikan lujittamisesta erityisesti suojauduttaessa laittomilta kauppatavoilta 17 päivänä syyskuuta 1984 annetussa neuvoston asetuksessa (ETY) N:o 2641/84(2) säädettyjen menetelmien perusteella yhteisö voi:
- vastata laittomiin kauppatapoihin niistä aiheutuvien vahinkojen poistamiseksi,
- varmistaa, että yhteisön oikeuksia käytetään täysimääräisesti kolmansien maiden kauppatapojen osalta,
asetuksen (ETY) 2641/84 soveltamisesta saatu kokemus osoittaa, että on tarpeen poistaa kolmansien maiden asettamat kaupan esteet ja että mainitun asetuksen lähestymistapa ei ole osoittautunut täysin tehokkaaksi,
näin ollen on tarpeen täydentää ja parantaa yhteisön menettelyjä, jotta yhteisö voisi käyttää täysimääräisesti kansainvälisen kaupan säännöissä sille annettuja oikeuksia,
kansainvälisen kaupan säännöt on pääasiassa WTO:n valvonnassa vahvistettu ja WTO-sopimuksen liitteissä annettu, mutta myös mihin tahansa muuhun yhteisön tekemään kuuluvat, joissa määritellään yhteisön ja kolmansien maiden välisessä kaupassa sovellettavat säännöt; olisi täsmennettävä sopimustyypit, joita "kansainvälisen kaupan säännöt" koskevat,
edellä mainittujen yhteisön menettelyjen on perustuttava yhteisön oikeuden mukaiseen oikeudelliseen järjestelmään, joka on täysin avoin ja takaa sen, että päätös vedota yhteisön oikeuksiin kansainvälisen kaupan sääntöjen mukaisesti perustuu tosiasioihin ja oikeudelliseen analyysiin,
tämän järjestelmän tarkoituksena on luoda menettely, jolla pyydetään yhteisön toimielimiä vastustamaan kolmansien maiden asettamia kaupan esteitä, jotka aiheuttavat vahinkoa tai kielteisiä kaupallisia vaikutuksia, jos on olemassa oikeus toimintaan tällaisten esteiden suhteen kansainvälisen kaupan säännöissä,
jäsenvaltioiden oikeus turvautua tällaiseen järjestelmään ei saa estää niitä esittämästä samanlaisia tai samankaltaisia kysymyksiä muiden olemassa olevien yhteisön menettelyjen avulla, ja erityisesti perustamissopimuksen 113 artiklassa perustetulle komitealle,
olisi otettava huomioon perustamissopimuksen 113 artiklassa perustetun komitean hallinnollinen asema laadittaessa lausuntoa yhteisön toimielimille kaikista kansainvälisen kaupan kysymyksistä; näin ollen tälle komitealle on tiedotettava yksittäisten tapausten etenemisestä, jotta se voisi tutkia niiden laajempia poliittisia vaikutuksia,
lisäksi, kun jonkun kolmannen maan kanssa tehty sopimus tuntuu olevan asianmukaisin keino ratkaista kaupan esteestä aiheutunut ristiriita, keskusteluja tästä asiasta on käytävä perustamissopimuksen 113 artiklassa määrättyjen menettelyjen mukaisesti, erityisesti neuvottelemalla siinä perustetun komitean kanssa,
olisi myös vahvistettava, että yhteisön on toimittava noudattaen kansainvälisiä velvoitteitaan ja, jos nämä velvoitteet johtuvat sopimuksista, ylläpidettävä oikeuksien ja velvollisuuksien tasapainoa, joka on pyritty saamaan aikaan näillä sopimuksilla,
olisi myös vahvistettava, että kyseisten menettelyjen yhteydessä toteutettujen toimenpiteiden on oltava yhteisön kansainvälisten velvoitteiden mukaisia, rajoittamatta kuitenkaan muita toimenpiteitä tapauksissa, jotka eivät kuulu tämän asetuksen soveltamisalaan ja jotka voidaan toteuttaa suoraan perustamissopimuksen 113 artiklan nojalla,
olisi myös vahvistettava tässä asetuksessa säädetty tutkimusmenettely, erityisesti yhteisön viranomaisten ja kyseisten osapuolten oikeudet ja velvollisuudet sekä edellytykset, joilla osapuolet, joita asia koskee voivat saada tietoja ja pyytää saada tietoja olennaisista tosiseikoista ja tutkimusmenettelystä johtuvista seikoista,
tämän asetuksen nojalla toteuttamassaan toiminnassa yhteisön on noudatettava tässä asetuksessa säädettyyn nopean ja tehokkaan toiminnan takaaviin päätöksentekojärjestelmiin, ja
kolmansien maiden asettamien kaupan esteiden osalta komissio ja neuvosto toimivat yhteisön kansainvälisten oikeuksien ja velvollisuuksien mukaisesti vain silloin, kun yhteisön edut vaativat asiaan puuttumista; näitä etuja arvioidessaan komissio ja neuvosto ottavat huomioon kaikkien asianomaisten osapuolten ilmaisemat mielipiteet,ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN:
1 artikla
Tavoitteet
Tällä asetuksella perustetaan yhteisön yhteisen kauppapolitiikan menettelyt, joiden perusteella yhteisö voi käyttää kansainvälisen kaupan säännöissä, erityisesti Maailman kauppajärjestön säännöissä sille annettuja oikeuksia, jollei kansainvälisten velvoitteiden ja menettelyjen noudattamisesta muuta johdu:
a) vastustaa yhteisön markkinoihin vaikuttavia kaupan esteitä niistä johtuvan vahingon poistamiseksi;
b) vastustaa kolmannen maan markkinoihin vaikuttavia kaupan esteitä niistä johtuvien epäsuotuisten kaupallisten vaikutusten poistamiseksi;
Näitä menettelyjä sovelletaan erityisesti kansainvälisten riitojen kansainvälisten sovittelumenettelyjen aloittamiseen, kulkuun ja päättymiseen yhteisessä kauppapolitiikassa.
2 artikla
Määritelmät
1. Tässä asetuksessa tarkoitetaan "kaupan esteellä" kaikkia kolmannen maan käyttöön ottamia tai harjoittamia kaupallisia käytäntöjä, joiden harjoittamisen oikeus kuuluu kansainvälisten kaupallisten sääntöjen soveltamisalaan. Sellainen oikeus on voimassa silloin, kun kansainvälisillä kaupallisilla säännöillä kielletään nimenomaisesti jokin käytäntö tai myönnetään vahinkoa kärsineelle osapuolelle oikeus pyrkiä poistamaan kyseisen käytännön vaikutukset.
2. Jollei 8 kohdasta muuta johdu, tässä asetuksessa tarkoitetaan "yhteisön oikeuksilla" kansainvälisiä kaupallisia oikeuksia, joihin yhteisö voi turvautua kansainvälisten kaupallisten sääntöjen nojalla. Tässä yhteydessä "kansainvälisillä kaupallisilla säännöillä" tarkoitetaan WTO:n vahvistamia sääntöjä, jotka esitetään WTO-sopimuksen liitteissä, mutta kyseessä voivat olla myös toisen sellaisen sopimuksen säännöt, jossa yhteisö on osapuolena ja joka säätelee yhteisön ja kolmansien maiden välistä kauppaa.
3. Tässä asetuksessa tarkoitetaan "vahingolla" kaikkea merkittävää vahinkoa, jonka kaupan este aiheuttaa tai uhkaa aiheuttaa jonkin tuotteen tai palvelun suhteen yhteisön teollisuudelle yhteisön markkinoilla.
4. Tässä asetuksessa tarkoitetaan "epäsuotuisilla kaupallisilla vaikutuksilla" vaikutuksia, joita kaupan este aiheuttaa tai uhkaa aiheuttaa jonkin tuotteen tai palvelun osalta yhteisön yrityksille kolmannen maan markkinoilla ja joilla on merkittävä vaikutus yhteisön tai yhteisön jonkin alueen talouteen tai johonkin taloudenalaan. Yhteisön toimielinten toiminnan aloittamiseksi ei sinänsä riitä, että valituksen tehnyt kärsii epäsuotuisista vaikutuksista.
5. Tässä asetuksessa tarkoitetaan ilmaisulla "yhteisön teollisuus" kaikkia yhteisön tuottajia tai toimittajia:
- jotka tuottavat tai toimittavat kaupan esteen kohteena olevia tuotteita tai palveluja vastaavia tai niitä muistuttavia tuotteita tai palveluja
tai
- jotka tuottavat tai toimittavat kaupan esteen kohteena olevien tuotteiden tai palvelujen kanssa välittömästi kilpailevia tuotteita tai palveluja
tai
- jotka ovat kaupan esteen kohteena olevan tuotteen kuluttajia tai jalostajia tai kaupan esteen kohteena olevan palvelun kuluttajia tai käyttäjiä,
tai kaikkia niitä tuottajia tai toimittajia, joiden yhdistetty tuotanto edustaa huomattavan suurta osuutta yhteisön kyseisten tuotteiden tai palvelujen kokonaistuotannosta. Kuitenkin:
a) jos tuottajat tai toimittajat ovat etuyhteydessä viejiin tai tuojiin tai ovat itse kaupan esteiden väitettynä kohteena olevan tuotteen tai palvelun tuojia, ilmaisun "yhteisön teollisuus" voidaan tulkita viittaavan muihin tuottajiin tai toimittajiin;
b) tietyissä erityisolosuhteissa yhteisön tietyn alueen tuottajia tai toimittajia voidaan pitää yhteisön teollisuuden edustajina, jos niiden yhdistetty tuotanto edustaa huomattavan suurta osaa kyseisen tuotteen tai palvelun tuotannosta siinä jäsenvaltiossa tai niissä jäsenvaltioissa, joissa alue sijaitsee, jos kaupan esteen vaikutus keskittyy tähän jäsenvaltioon tai näihin jäsenvaltioihin.
6. Tässä asetuksessa tarkoitetaan "yhteisön yrityksellä" jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti muodostettua kaupan esteen kohteena olevien tavaroiden tuottamiseen tai palvelujen toimittamiseen välittömästi liittyvää yhtiötä, jonka sääntömääräinen kotipaikka, hallinnollinen päätoimipaikka tai pääkonttori sijaitsevat yhteisössä.
7. Tässä asetuksessa ilmaisu "palvelujen toimittaja" sekä merkityksessä "yhteisön teollisuus", sellaisena kuin se on määritelty 5 kohdassa, että merkityksessä "yhteisön yritys", sellaisena kuin se on määritelty 6 kohdassa, ei rajoita tietyn palvelun toimittamisen jäsenvaltion lainsäädännön tai sääntöjen mukaista mahdollista ei-kaupallista luonnetta.
8. Tässä asetuksessa "palveluilla" tarkoitetaan palveluja, joista yhteisö on voinut tehdä kansainvälisiä sopimuksia perustamissopimuksen 113 artiklan mukaisesti.
3 artikla
Yhteisön teollisuuden puolesta tehty valitus
1. Oikeushenkilö tai luonnollinen henkilö sekä yhteisö, joka ei ole oikeushenkilö, joka toimii yhteisön teollisuuden puolesta ja joka katsoo kärsineensä vahinkoa yhteisön markkinoihin vaikuttavista kaupan esteistä, voi tehdä asiasta kirjallisen valituksen.
2. Valituksessa on oltava riittävät todisteet kaupan esteen olemassaolosta sekä siitä aiheutuvasta vahingosta. Todiste vahingosta on esitettävä, mikäli mahdollista, 10 artiklassa tarkoitettujen tekijöiden esimerkeistä tehdyn luettelon perusteella.
4 artikla
Yhteisön yritysten puolesta tehty valitus
1. Yhteisön yritys tai yhteisö, joka on tai ei ole oikeushenkilö, joka toimii yhteisön yhden tai useamman yrityksen puolesta ja joka katsoo, että nämä yritykset ovat kärsineet kaupan esteiden aiheuttamista, kolmannen maan markkinoille vaikuttavista epäsuotuisista kaupallisista vaikutteista, voi tehdä asiasta kirjallisen valituksen. Tämä valitus voidaan ottaa vastaan vain, jos syyksi ilmoitettu kaupan este kuuluu monenvälisessä kauppasopimuksessa olevien kansainvälisen kaupan sääntöjen soveltamisalaan.
2. Valituksessa on oltava riittävät todisteet kaupan esteiden olemassaolosta sekä niistä aiheutuvista epäsuotuisista kaupallisista vaikutuksista. Todisteet epäsuotuisista kaupallisista vaikutuksista on esitettävä, mikäli mahdollista, 10 artiklassa tarkoitettujen tekijöiden esimerkeistä tehdyn luettelon perusteella.
5 artikla
Menettelyt valitusten esittämiseksi
1. Valitus osoitetaan komissiolle, joka toimittaa siitä jäljennöksen jäsenvaltioille.
2. Valitus voidaan perua, jolloin menettely voidaan päättää, jollei menettelyn päättäminen ole yhteisöjen etujen mukaista.
3. Jos kuulemisen jälkeen vaikuttaa siltä, että valituksessa ei esitetä riittävästi todisteita, jotka oikeuttaisivat aloittamaan tutkimuksen, valituksen tehneelle on ilmoitettava asiasta.
4. Komissio päättää mahdollisimman pian yhteisön tutkimusmenettelyn aloittamisesta 3 tai 4 artiklan mukaisesti esitetyn valituksen johdosta, ja tavallisesti valituksen esittämistä seuraavan neljänkymmenenviiden päivän kuluessa. Määräaikaa voidaan lykätä valituksen tehneen pyynnöstä tai suostumuksella, jotta voitaisiin kerätä valituksen tehneen asiakirjojen luotettavuuden täydelliseksi arvioimiseksi tarvittavina pidettävät täydentävät tiedot.
6 artikla
Jäsenvaltion tekemä asian vireillepano
1. Jäsenvaltiot voivat pyytää komissiota aloittamaan 1 artiklassa tarkoitetut menettelyt.
2. Jäsenvaltiot toimittavat komissiolle hakemuksen tueksi riittävät todisteet kaupan esteistä ja niistä johtuvista vaikutuksista. Todisteet vahingosta tai epäsuotuisista kaupallisista vaikutuksista on esitettävä, mikäli mahdollista, 10 artiklassa tarkoitettujen tekijöiden esimerkeistä tehdyn luettelon perusteella.
3. Komissio ilmoittaa muille jäsenvaltioille viipymättä näistä pyynnöistä.
4. Jos kuulemisen jälkeen vaikuttaa siltä, että pyynnössä ei esitetä riittävästi todisteita, jotka oikeuttaisivat aloittamaan tutkimuksen, jäsenvaltiolle ilmoitetaan asiasta.
5. Komissio päättää mahdollisimman pian yhteisön tutkimusmenettelyn aloittamisesta jäsenvaltion 6 artiklan mukaisesti tekemän vireillepanon johdosta, ja tavallisesti valituksen esittämistä seuraavan neljänkymmenenviiden päivän kuluessa. Määräaikaa voidaan lykätä vireillepanon tehneen jäsenvaltion pyynnöstä tai suostumuksella, jotta voitaisiin kerätä jäsenvaltion esittämien asiakirjojen luotettavuuden täydelliseksi arvioimiseksi tarvittavina pidettävät täydentävät tiedot.
7 artikla
Neuvottelumenettely
1. Tässä asetuksessa tarkoitettuja neuvotteluja varten perustetaan neuvoa-antava komitea, jäljempänä "komitea", joka muodostuu kunkin jäsenvaltion edustajista ja jonka puheenjohtajana toimii komission edustaja.
2. Neuvottelut aloitetaan välittömästi tai joka tapauksessa tässä asetuksessa vahvistetun ajan kuluessa joko jäsenvaltion pyynnöstä tai komission aloitteesta. Komitean puheenjohtaja toimittaa jäsenvaltioille mahdollisimman nopeasti kaikki sen hallussa olevat asiaa koskevat tiedot. Komissio saattaa nämä tiedot perustamissopimuksen 113 artiklassa esitetyn erityiskomitean tietoon, jotta se voisi tutkia vaikutukset yhteiseen kauppapolitiikkaan.
3. Komitean kutsuu koolle sen puheenjohtaja.
4. Tarvittaessa neuvotteluja voidaan käydä kirjallisesti. Tässä tapauksessa komissio ilmoittaa kirjallisesti jäsenvaltioille, jotka voivat kahdeksan työpäivän kuluessa siitä, kun ne ovat saaneet ilmoituksen, antaa lausuntonsa kirjallisesti tai pyytää suullista kuulemista, jonka puheenjohtaja järjestää, jos se voidaan pitää tässä asetuksessa vahvistetussa määräajassa.
8 artikla
Yhteisön tutkimusmenettely
1. Jos komissiosta kuulemisen päätyttyä vaikuttaa siltä, että on olemassa riittävästi todisteita, jotka oikeuttavat aloittamaan tutkimusmenettelyn, ja jos tämä on tarpeen yhteisön etujen kannalta, komissio toimii seuraavasti:
a) se ilmoittaa tutkimusmenettelyn aloittamisesta Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä; tässä ilmoituksessa osoitetaan tuote tai palvelu ja kyseiset maat, siinä on tiivistelmä saaduista tiedoista ja siinä täsmennetään, että kaikki tarvittavat tiedot on toimitettava komissiolle; siinä vahvistetaan määräaika, jonka kuluessa osapuolet, joita asia koskee, voivat ilmoittaa kirjallisesti näkemyksistään ja pyytää, että komissio kuulee heitä suullisesti 5 kohdan mukaisesti;
b) se ilmoittaa virallisesti menettelyn kohteena olevan maan tai olevien maiden edustajille, joiden kanssa voidaan tarvittaessa neuvotella;
c) se suorittaa tutkimuksen yhteisön tasolla yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa.
2. a) Tarvittaessa komissio tutkii kaikkia niitä tietoja, joita se pitää tarpeellisina, ja pyrkii todentamaan nämä tiedot viejien, kauppiaiden, tuottajien, kaupallisten yhteisöjen ja järjestöjen kanssa, jos kyseiset yritykset tai järjestöt antavat siihen suostumuksensa.
b) Tarvittaessa komissio tekee tutkimuksia kolmansien maiden alueella, jos kyseisten maiden hallituksille on ilmoitettu virallisesti asiasta ja jos nämä eivät vastusta tutkimuksia kohtuullisessa ajassa.
c) Komissiota avustavat sen tutkimuksissa niiden jäsenvaltioiden edustajat, joiden alueella todentaminen tehdään, jos kyseinen jäsenvaltio sitä pyytää.
3. Jäsenvaltiot toimittavat komissiolle sen pyynnöstä ja noudattaen sen määrittelemiä yksityiskohtaisia sääntöjä kaikki tutkimuksessa tarvittavat tiedot.
4. a) Valituksen tehneet sekä kyseiset viejät ja tuojat sekä kyseisen maan tai kyseisten maiden edustajat voivat tutustua kaikkiin komissiolle toimitettuihin tietoihin, lukuun ottamatta komission ja hallinnon sisäiseen käyttöön tarkoitettuja asiakirjoja, jos nämä tiedot liittyvät heidän etujensa puolustamiseen eivätkä ne ole 9 artiklassa tarkoitettua luottamuksellista tietoa ja jos komissio käyttää niitä tutkimusmenettelyssään. Kyseiset henkilöt osoittavat kirjallisena komissiolle perustellun pyynnön, jossa osoitetaan, mitä tietoa pyydetään.
b) Valituksen tehneet sekä kyseiset viejät ja tuojat sekä kyseisen maan tai kyseisten maiden edustajat voivat pyytää tietoja tärkeimmistä tosiasioista ja seikoista, jotka johtuvat tutkimusmenettelystä.
5. Komissio voi kuulla asianomaisia osapuolia. Se voi kuulla niitä, jos ne ovat pyytäneet tätä kirjallisesti Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä vahvistetussa määräajassa ja jos pyynnössä on osoitettu, että kyseisen menettelyn tulos todella koskee heitä.
6. Lisäksi komissio tarjoaa pyynnöstä kyseisille osapuolille mahdollisuuden tavata, jotta voidaan esittää erilaisia näkökantoja sekä mahdollisia vastaväitteitä. Tämän mahdollisuuden yhteydessä komissio ottaa huomioon osapuolten toiveet ja luottamuksellisuuden säilyttämisen tarpeen. Osapuolen ei tarvitse osallistua tapaamiseen eikä poissaolosta aiheudu haittaa osapuolelle.
7. Jollei komission pyytämiä tietoja toimiteta kohtuullisessa ajassa tai jos tutkimusta merkittävästi vaikeutetaan, päätelmät voidaan tehdä käytettävissä olevien tietojen perusteella.
8. Päätettyään tutkimuksen komissio antaa komitealle kertomuksen. Tämä kertomus on tavallisesti esitettävä viiden kuukauden kuluessa menettelyn aloittamisesta, jollei tutkimuksen monimutkaisuus edellytä sitä, että komissio pidentää tätä aikaa seitsemään kuukauteen.
9 artikla
Luottamuksellisuus
1. Tämän asetuksen mukaisesti saatuja tietoja käytetään ainoastaan siihen tarkoitukseen, jota varten ne on pyydetty.
2. a) Neuvosto, komissio ja jäsenvaltiot sekä näiden virkamiehet eivät saa antaa muutoin kuin tiedot toimittaneen osapuolen nimenomaisella luvalla tämän asetuksen perusteella saatuja luottamuksellisia tietoja tai tutkimusmenettelyn osapuolen luottamuksellisesti toimittamia tietoja.
b) Luottamuksellista käsittelyä koskevassa pyynnössä on ilmoitettava, miksi tiedot ovat luottamuksellisia ja siinä on oltava tietoja koskeva tiivistelmä, joka ei ole luottamuksellinen, taikka selvitys syistä, miksi tiedoista ei voi esittää tällaista tiivistelmää.
3. Tiedot katsotaan tavallisesti luottamuksellisiksi, jos niiden ilmaiseminen saattaa aiheuttaa epäsuotuisia seurauksia sille, joka on toimittanut nämä tiedot.
4. Jos kuitenkin vaikuttaa siltä, että luottamuksellisuutta koskeva pyyntö ei ole oikeutettu tai jos tiedot toimittanut ei halua julkistaa niitä tai esittää niitä yleisessä tai tiivistelmän muodossa, kyseisiä tietoja ei oteta huomioon.
5. Tämä artikla ei rajoita yhteisön viranomaisten antamien yleisten tietojen ilmaisemista, eikä erityisestikään sellaisten perustelujen ilmaisemista, joihin tämän asetuksen mukaan tehdyt päätökset perustuvat. Tällaisessa ilmaisemisessa on otettava huomioon kyseisten osapuolten lailliset edut siten, ettei heidän liikesalaisuuden alaisia tietojaan saa ilmaista.
10 artikla
Todisteiden tarkastelu
1. Vahingon tarkastelussa on otettava erityisesti huomioon seuraavat tekijät:
a) yhteisön kyseisen tuonnin ja viennin määrä, erityisesti jos tuonti tai vienti on merkittävästi kasvanut tai vähentynyt joko itseisarvoltaan tai suhteessa tuotantoon tai kulutukseen kyseisillä markkinoilla;
b) yhteisön kyseisen teollisuuden kilpailijoiden hinta erityisesti sen määrittämiseksi, onko yhteisön tai kolmansien maiden markkinoilla laskettu merkittävästi tämän alan hintoja;
c) yhteisön kyseiseen teollisuuteen kohdistuvat vaikutukset, sellaisena kuin teollisuus on esitettynä tiettyjen sellaisten taloudellisten tekijöiden suuntauksissa, kuten: tuotanto, kapasiteetin käyttö, varastot, myynti, markkinaosuudet, hinta (eli hintojen laskeminen tai tavanomaisen hintojen nousun estäminen), voitot, pääoman palautukset, sijoitukset, työllisyys.
2. Jos väitetään, että on vaarassa syntyä vahinkoa, komissio tutkii myös, voidaanko selvästi olettaa, että erityistilanne saattaa muuttua todelliseksi vahingoksi. Tässä suhteessa on myös otettava huomioon seuraavat tekijät:
a) viennin määrän kasvaminen markkinoille, joilla yhteisön tuotteet kilpailevat,
b) alkuperämaan tai viejämaan olemassa oleva tai lähitulevaisuudessa oleva vientikapasiteetti sekä se mahdollisuus, että tähän kapasiteettiin perustuva vienti tapahtuu a kohdassa tarkoitetuille markkinoille.
3. Muiden sellaisten tekijöiden aiheuttamaa vahinkoa, jotka joko yksin tai yhdessä muiden tekijöiden kanssa vaikuttavat epäsuotuisasti yhteisön teollisuuteen, ei saa liittää käsiteltävinä oleviin kauppatapoihin.
4. Jos väitetään, että kyseessä ovat epäsuotuisat kaupalliset vaikutukset, komissio tutkii niiden todellista tai mahdollista vaikutusta yhteisön tai yhteisön alueen talouteen tai siellä toteutettavan taloudellisen toiminnan alueelle. Tässä tarkoituksessa komissio voi tarvittaessa ottaa huomioon 1 ja 2 kohdassa lueteltujen tekijöiden kaltaiset tekijät. Epäsuotuisia kaupallisia vaikutuksia voi esiintyä erityisesti, jos kaupan este joko estää, haittaa tai vääristää jonkun tuotteen tai palvelun kaupan virtauksia, tai vahingoittaa vakavasti yhteisön yritysten suorittamia hankintoja (esimerkiksi kappaleiden tai osien tai raaka-aineiden). Kun on todettu epäsuotuisten kaupallisten vaikutusten uhka, komission tehtävänä on arvioida, onko uhan toteutuminen selvästi todennäköinen vai ei.
5. Komissio ottaa tutkimuksessaan huomioon myös todisteet, jotka koskevat 2 artiklan 5 kohdassa esitettyjen kansainvälisen kaupan sääntöjen mukaisen toiminnan harjoittamisen oikeutta sääteleviä epäsuotuisia kaupallisia vaikutuksia, säännöksiä, periaatteita tai käytäntöä.
6. Komissio tutkii lisäksi kaikkia muita valituksessa tai vireillepanossa esitettyjä todisteita. Tässä tarkoituksessa tekijöiden luetteleminen ja 1 5 kohdassa esitetyt tiedot eivät ole täydellisiä ja päinvastoin yksi tai useampi tekijä tai tieto ei välttämättä johda lopulliseen päätelmään vahingon tai epäsuotuisten kaupallisten vaikutusten olemassaolosta.
11 artikla
Menettelyn päättäminen ja lykkääminen
1. Jos tutkimusmenettelyn tuloksena on, että yhteisön edut eivät edellytä toimia, menettelyn päättämisestä päätetään 14 artiklan säännöksiä noudattaen.
2. a) Menettelyä voidaan lykätä 14 artiklan säännöksiä noudattaen, jos tutkimusmenettelyn päättyessä kyseinen kolmas maa tai kyseiset kolmannet maat toteuttavat riittävinä pidettävät toimenpiteet ja jos näin ollen yhteisön toiminta ei ole välttämätöntä.
b) Komissio valvoo näiden toimenpiteiden soveltamista tarvittaessa säännöllisin väliajoin toimitettavien tietojen avulla, joita se voi pyytää kyseisiltä kolmansilta mailta ja todentaa tarvittaessa nämä tiedot.
c) Jos kolmannen maan tai kolmansien maiden toimenpiteet on mitätöity, niitä on lykätty tai ne on pantu täytäntöön väärin tai jos komissiolla on syytä olettaa, että näin on tapahtunut, tai jos komission b kohdassa tarkoitettuun tietojen pyytämiseen ei ole vastattu, komissio ilmoittaa tästä jäsenvaltioille ja jos tutkimuksen tulokset ja uudet saatavilla olevat tosiseikat sitä edellyttävät, toteutetaan toimenpiteet 13 artiklan 3 kohdan mukaisesti.
3. Jos tutkimusmenettelyn jälkeen, ennen sen päättymistä, kansainvälisen riidan sovittelumenetelmän aikana tai jälkeen, osoittautuu, että paras tapa ratkaista kaupan esteen aiheuttama riita on tehdä kolmannen maan tai kolmansien maiden kanssa sopimus yhteisön tai kyseisen kolmannen maan tai kyseisten kolmansien maiden olennaisten oikeuksien muuttamisesta, menettelyä lykätään 14 artiklan mukaisesti ja neuvottelut aloitetaan perustamissopimuksen 113 artiklan mukaisesti.
12 artikla
Kauppapoliittisten toimenpiteiden hyväksyminen
1. Jos tutkimusmenettely osoittaa, että yhteisön etujen vuoksi on ryhdyttävä toimiin sen varmistamiseksi, että kansainvälisen oikeuden yhteisölle antamia oikeuksia käytetään täysimääräisesti kolmansien maiden toteuttamien kaupan esteiden aiheuttaman vahingon tai epäsuotuisten kaupallisten vaikutusten poistamiseksi, aiheellisista toimenpiteistä päätetään 13 artiklassa tarkoitettua menettelyä noudattaen, jollei tosiasiallinen tai oikeudellinen tilanne ole sellainen, ettei tutkimusmenettelyä tarvita.
2. Jos yhteisön kansainväliset velvoitteet edellyttävät, että aikaisemmasta kansainvälisestä neuvottelumenettelystä tai riitojenratkaisumenettelystä luovutaan, 3 kohdassa tarkoitetuista toimenpiteistä päätetään vasta kun menettely on päättynyt ja ottaen huomioon sen tulokset. Erityisesti jos yhteisö on pyytänyt kansainvälisen riitojenratkaisuelimen osoittamaan ja vahvistamaan toimenpiteet, joilla varmistetaan kansainvälisen riitojenratkaisumenettelyn johtopäätelmien toteuttaminen, yhteisön kauppapoliittisten toimenpiteiden, joita mahdollisesti joudutaan soveltamaan tämän luvan seurauksena, on oltava tämän kansainvälisen elimen suositusten mukaisia.
3. Kaikki sellaiset kauppapolitiikan toimenpiteet voidaan toteuttaa, jotka ovat olemassa olevien kansainvälisten velvoitteiden ja menettelyjen mukaisia, erityisesti:
a) kauppapoliittisista neuvotteluista aiheutuvien myönnytysten lykkääminen tai peruuttaminen,
b) olemassa olevien tullien korottaminen tai muun tuontimaksun käyttöönotto,
c) määrällisten rajoitusten käyttöönotto tai muu toimenpide, joka muuttaa tuonnin tai viennin edellytyksiä tai vaikuttaa muulla tavalla kyseisten kolmansien maiden kanssa käytävään kauppaan.
4. Vastaavat päätökset on perusteltava ja julkaistava Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä. Julkaisemisen katsotaan olevan myös ilmoittamista ensisijaisesti osallisina oleville osapuolille.
13 artikla
Päätöksentekomenettelyt
1. Edellä 11 artiklan 1 ja 2 kohdan a alakohdassa tarkoitetut päätökset tehdään 14 artiklan mukaisesti.
2. Kun yhteisö, jolle osoitetaan 3 ja 4 artiklassa tarkoitettu valitus tai 6 artiklassa tarkoitettu pyyntö, noudattaa virallista kansainvälistä neuvottelu- tai riitojenratkaisumenettelyä, näiden menettelyjen aloittamista, kulkua ja päätöstä koskevat päätökset tehdään 14 artiklan mukaisesti.
3. Jos yhteisön tehtyään päätöksen 12 artiklan 2 kohdan mukaisesti on päätettävä toteutettavista kauppapoliittisista toimenpiteistä 11 artiklan 2 kohdan c alakohdan tai 12 artiklan nojalla, neuvosto päättää asiasta määräenemmistöllä komission ehdotuksesta perustamissopimuksen 113 artiklan mukaisesti 30 päivän kuluessa ehdotuksen saamisesta.
14 artikla
Komitologia
1. Jos tässä artiklassa säädettyä menettelyä on noudatettava, asian saattaa komitean käsiteltäväksi komitean puheenjohtaja.
2. Komission edustaja tekee ehdotuksen tarvittavista toimenpiteistä. Komitea käsittelee asiaa määräajassa, jonka puheenjohtaja voi asettaa asian kiireellisyyden mukaan.
3. Komissio tekee päätöksen, josta se ilmoittaa jäsenvaltioille ja jota sovelletaan kymmenen päivän kuluttua, jollei yksikään jäsenvaltio ole tänä aikana saattanut asiaa neuvoston käsiteltäväksi.
4. Jäsenvaltion pyynnöstä neuvosto voi määräenemmistöllä muuttaa komission päätöstä.
5. Komission päätöstä sovelletaan kolmenkymmenen päivän kuluttua laskettuna siitä ajasta, jolloin asia saatettiin neuvoston käsiteltäväksi, jollei neuvosto ole tehnyt päätöstä tässä ajassa.
15 artikla
Yleisiä säännöksiä
1. Tätä asetusta ei sovelleta tapauksiin, joita koskevat muut yhteisen kauppapolitiikan olemassa olevat säännöt. Se täydentää:
- maatalouden yhteistä markkinajärjestelyä koskevia sääntöjä ja niiden soveltamissääntöjä,
- perustamissopimuksen 235 artiklan nojalla annettuja erityissäännöksiä, joita sovelletaan maataloustuotteiden jalostuksessa syntyneisiin tuotteisiin.
Tämä asetus ei rajoita muita perustamissopimuksen 113 artiklan nojalla toteutettavia toimenpiteitä eikä yhteisön menettelyjä jäsenvaltioiden komitealle esittämien perustamissopimuksen 113 artiklassa tarkoitettujen kaupan esteitä koskevien kysymysten ratkaisemisessa.
2. Kumotaan asetus (ETY) N:o 2641/84. Jos tässä kumotussa asetuksessa säädettyä menettelyä on noudatettava, asia katsotaan kuuluvaksi tähän asetukseen.
16 artikla
Voimaantulo
Tämä asetus tulee voimaan 1 päivänä tammikuuta 1995. Sitä sovelletaan kaikkiin tämän päivän jälkeen aloitettuihin menettelyihin.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Brysselissä 22 päivänä joulukuuta 1994.