KOMMISSIONENS BESLUTNING
af 20. april 2004
om Frankrigs støtte til Coopérative d'exportation du livre français (CELF)
(meddelt under nummer K(2004) 1361)
(Kun den franske udgave er autentisk)
(EØS-relevant tekst)
(2005/262/EF)
KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 88, stk. 2, første afsnit,
under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, særlig artikel 62, stk. 1, litra a),
efter at have opfordret interessenterne til at fremsætte deres bemærkninger i overensstemmelse med ovennævnte artikler (1), under hensyn til disse bemærkninger, og
og ud fra følgende betragtninger:
I. SAGSFORLØB
(1)
Ved dom af 28. februar 2002 (2) annullerede De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans artikel 1, sidste punktum, i Kommissionens beslutning 1999/133/EF af 10. juni 1998 om statsstøtte til Coopérative d'exportation du livre français (CELF) (3), hvori det hed, at:
»Støtten til CELF til ekspedition af små ordrer på fransksprogede bøger udgør støtte efter EF-traktatens artikel 92, stk. 1. Da den franske regering har undladt at anmelde støtten til Kommissionen før iværksættelsen, er der tale om ulovlig støtte. Støtten er imidlertid forenelig, da den opfylder betingelserne for undtagelsen efter EF-traktatens artikel 92, stk. 3, litra d).« (4)
(2)
Dommen følger efter et langt sagsforløb, hvis vigtigste etaper beskrives nedenfor.
A. SAGSFORLØBETS FØRSTE FASE
(3)
Ved brev af 20. marts 1992 henledte Société internationale de diffusion et d'édition (SIDE), der beskriver sig selv som »en fransk virksomhed, der beskæftiger sig med eksport af bøger, som har været udsat for konkurrence fra et forlagskooperativ, der modtager statsstøtte« (5) Kommissionens opmærksomhed på, at de franske myndigheder yder statsstøtte til CELF med henblik på pr, transport og markedsføring. Statsstøtten er ikke forudgående anmeldt til Kommissionen, hvilket er en overtrædelse af EF-traktatens artikel 93, stk. 3 (nu artikel 88, stk. 3).
(4)
Ved brev af 2. april 1992 gjorde Kommissionen de franske myndigheder opmærksom på, at alle projekter, der har til formål at indføre eller ændre statsstøtte skal anmeldes forudgående til Kommissionen, og bad de franske myndigheder informere Kommissionens tjenestegrene om arten af og formålet med de støtteforanstaltninger, som SIDE nævner.
(5)
I et brev dateret den 29. juni 1992 bekræftede de franske myndigheder, at man ydede støtte til CELF. De præciserede, at foranstaltningerne havde til formål at udbrede kendskabet til fransk litteratur og sprog i ikke-fransktalende lande, og at CELF desuden havde fået overdraget forvaltningen af tre specifikke støtteordninger, der ligeledes havde til formål at give fjerntboende læsere adgang til franske bøger.
(6)
I et brev af 7. august 1992 bekræftede Kommissionen over for SIDE, at der findes støtteforanstaltninger for CELF, man præciserede støttens formål og meddelte, at de pågældende foranstaltninger ikke var anmeldt. Kommissionen præciserede imidlertid, at den anfægtede støtte tilsyneladende ikke ændrede samhandelsvilkårene mellem medlemsstaterne. På denne baggrund blev SIDE opfordret til at fremsætte sine bemærkninger.
(7)
Ved brev af 7. september 1992 meddelte SIDE Kommissionen, at man havde til hensigt at anfægte foranstaltningerne som værende udtryk for forskelsbehandling (6) og de deraf følgende konsekvenser for samhandelen i Fællesskabet uden imidlertid at anfægte det franske kulturministeriums kulturelle målsætning, idet man ønskede at udbrede kendskabet til fransk sprog og kultur.
(8)
Efter at have vurderet de anfægtede foranstaltninger gav Kommissionen ikke SIDE medhold i anbringenderne, og fastslog i beslutningen af 18. maj 1993 (7), at i lyset af den særlige konkurrencesituation inden for bogsektoren og det kulturelle sigte med den pågældende støtteordning fandt undtagelsen i traktatens artikel 92, stk. 3, litra c) (nu artikel 87, stk. 3, litra d)), anvendelse.
(9)
Ved søgsmål af 2. august 1993 indbragte SIDE annullationssag mod denne beslutning ved Retten. Ved dom af 18. september 1995 (8), gav Retten SIDE delvis medhold i påstanden og annullerede Kommissionens beslutning af 18. maj 1993, men udelukkende for så vidt angår visse støtteordninger for små ordrer.
(10)
Retten godkendte i øvrigt følgende tre støtteordninger, som CELF forvalter for staten:
a)
Støtte til luftfragt eller luftpost
b)
»Page à Page« (9)-programmet (støtte til distribution af fransksprogede bøger i Central- og Østeuropa)
c)
»Programme Plus« (fransksprogede universitetsbøger til studerende i Afrika syd for Sahara).
(11)
Retten fandt, at Kommissionen havde fået tilstrækkelige oplysninger om disse tre ordninger til at kunne konstatere, at deres indvirkning på konkurrencevilkårene var ubetydelig. Retten erindrer navnlig om, at alle operatører, der opfyldte de særlige betingelser i disse ordninger, kunne indgive støtteansøgninger til CELF. Retten præciserer, at sagsøger ikke har fremført nogen oplysninger, der viser, at anvendelsen af disse tre støtteordninger kunne påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne.
(12)
Retten konkluderer, at Kommissionen kunne vedtage en positiv beslutning i forhold til de tre støtteordninger, som forvaltes af CELF, og dermed kunne afvise SIDE's påstande som grundløse.
(13)
Retten anfører i øvrigt, at »For så vidt angår det kulturelle formål med den omtvistede støtte er det ubestridt af parterne, at den franske regerings formål er udbredelsen af det franske sprog og fransk litteratur«. Retten konstaterer i øvrigt, at de oplysninger, Kommissionen havde til rådighed, da den vedtog sin beslutning, herunder oplysningerne i brevet fra sagsøgers advokat af 7. september 1992 (SIDE), var af en sådan karakter, at de underbyggede Kommissionens vurdering af sigtets realitet og legitimitet. I denne situation skønnede Retten, at man måtte konkludere, at vurderingen af det kulturelle sigte med den anfægtede støtte ikke gav Kommissionen særlige problemer, og at man ikke behøvede andre oplysninger for at konstatere, at sigtet var af kulturel art.
(14)
Retten skønnede derimod, at Kommissionen for så vidt angår støtte udelukkende til CELF i forbindelse med små ordrer burde have foretaget en tilbundsgående undersøgelse af konkurrencesituationen inden for den pågældende sektor, før den udtalte sig om, hvorvidt foranstaltningerne var forenelige med fællesmarkedet.
(15)
Retten konkluderer i præmis 76 i dommen, at Kommissionen burde have indledt den kontradiktoriske procedure i henhold til EF-traktatens artikel 93, stk. 2, (nu artikel 87, stk. 2), »i det omfang den vedrørte den støtte, der som kompensation for de øgede omkostninger ved at effektuere små ordrer på bøger på fransk afgivet af boghandlere i udlandet udelukkende er ydet til CELF«.
B. SAGSFORLØBETS ANDEN FASE
(16)
Med sin beslutning af 30. juli 1996 besluttede Kommissionen i overensstemmelse med Rettens dom af 18. september 1995 at indlede en formel undersøgelsesprocedure vedrørende den pågældende statsstøtte. Beslutningen om at indlede undersøgelsesproceduren blev offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers Tidende (10) . Interesserede tredjemænd blev opfordret til at indsende deres bemærkninger til Kommissionen, og disse blev fremført i løbet af december 1996 og januar 1997.
(17)
Ved afslutningen af undersøgelsesproceduren vedtog Kommissionen endnu en positiv beslutning, beslutning 1999/133/EF.
(18)
Ved stævning af 28. september 1998 indbragte SIDE sagen for Retten med henblik på at få annulleret artikel 1, sidste punktum, i beslutning 1999/133/EF.
(19)
SIDE anførte syv grunde til annullering:
a)
procedurefejl
b)
utilstrækkelig begrundelse
c)
faktuel fejl
d)
åbenbart urigtig vurdering
e)
overtrædelse af princippet om ikke-forskelsbehandling
f)
overtrædelse af traktatens artikel 92, stk. 3, litra d), (nu artikel 87, stk. 3, litra d))
g)
den omtvistede beslutning er ikke i overensstemmelse med traktatens artikel 85 og 86 (nu artikel 81 og 82).
(20)
Ved dom af 28. februar 2002 annullerede Retten Kommissionens beslutning under henvisning til den åbenbart urigtige vurdering og fandt ingen grund til at analysere de øvrige grunde, som nævnes i stævningen.
(21)
Efter at have erindret om principperne i Fællesskabets retspraksis vedrørende graden af produkternes substituerbarhed i forhold til hinanden, fandt Retten, at Kommissionen burde have foretaget de nødvendige undersøgelser for at finde frem til de relevante oplysninger med henblik på at skelne mellem eksportagentur og eksportmarkedet for franske bøger i almindelighed.
(22)
Retten konstaterer, at Kommissionen ved ikke at have udført denne undersøgelse foretog en åbenbart urigtig vurdering ved at anvende eksportmarkedet for fransksprogede bøger i almindelighed som reference, selv om det var fastslået, at den omtvistede støtte kun var rettet mod eksportagenturer.
(23)
Retten konkluderer, at Kommissionen under disse omstændigheder var ude af stand til at foretage en hensigtsmæssig vurdering af de omtvistede støtteordningers virkninger på det relevante marked og annullerede derfor artikel 1, sidste punktum, i beslutning 1999/133/EF på dette grundlag.
(24)
Den 8. september 1998 indbragte de franske myndigheder i øvrigt sagen for De Europæiske Fællesskabers Domstol med henblik på at få annulleret beslutning 1999/133/EF, idet den ikke var i overensstemmelse med traktatens artikel 90, stk. 2 (nu artikel 86, stk. 2). Ifølge de franske myndigheder havde den omtvistede støtte til formål at yde godtgørelse for omkostningerne ved en tjeneste af almen økonomisk interesse, som kulturministeriet havde overdraget CELF.
(25)
Ifølge den franske regering kan en ny støtteordning i henhold til EF-traktatens artikel 92 og artikel 93, stk. 2 og 3 (nu artikel 87 og artikel 88, stk. og 3) i modsætning til en eksisterende ikke gennemføres, før den er erklæret for forenelig med fællesmarkedet, medmindre støttemodtageren er omfattet af undtagelserne i traktatens artikel 90, stk. 2. Frankrig forsvarede tesen om, at det ikke var en betingelse for anvendelsen af ovenstående bestemmelse, at den pågældende virksomhed ved lov eller administrative forskrifter er pålagt at udføre tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse.
(26)
I sin dom af 22. juni 2000 (11) afviste Domstolen den franske argumentation uden at tage stilling til sagens materielle indhold efter at have erindret om sikkerhedsmekanismen, som indføres ved traktatens artikel 93, stk. 3, sidste punktum (nu artikel 88, stk. 3). Domstolen anfører, at det forhold, at en medlemsstat finder, at statsstøtte er forenelig med fællesmarkedet, ikke giver den ret til at »tilsidesætte de klare bestemmelser i traktatens artikel 93, stk. 3«.
(27)
Dermed bekræfter Domstolen, at forpligtelsen til forudgående anmeldelse og den tilhørende opsættende virkning ikke kan anvendes adskilt, idet det forhold, at der er tale om støtte, der kan være omfattet af bestemmelserne i EF-traktatens artikel 86, er uden betydning for anmeldelsespligten.
(28)
Endelig indgav SIDE den 5. oktober 1999 klage imod CELF for ulovlige aftaler og misbrug af en dominerende stilling på grundlag af bestemmelserne i traktatens artikel 81 og 82. Heri nævner SIDE ligeledes Frankrigs ansvar i henhold til traktatens artikel 10, idet det påstås, at den har fremmet omtalte konkurrenceforvridende praksis.
(29)
Denne sag behandles særskilt af Kommissionens kompetente tjenestegrene på dette område.
C. SAGSFORLØBETS TREDJE FASE
(30)
Efter den delvise annullation af beslutning 1999/133/EF bad Kommissionen i breve af 14. juni 2002 de franske myndigheder og SIDE om at kommentere begrundelserne for annullationen og navnlig aspekter vedrørende den pågældende kontrakt.
(31)
De franske myndigheder blev opfordret til navnlig at kommentere de særlige kendetegn ved CELF's tilbud i forhold til tilbud fra andre aktører på markedet, heriblandt SIDE.
(32)
SIDE blev opfordret til navnlig at kommentere begrebet små ordrer og angive, hvilke særlige kendetegn der gjorde sig gældende for SIDE's tilbud i forhold til tilbuddet fra CELF og fra andre aktører på markedet.
(33)
I et brev af 8. juli 2002 anmodede SIDE om en udsættelse af svarfristen, hvilket blev indrømmet virksomheden ved brev af 25. juli 2002. De franske myndigheder, som skulle mødes med Kommissionens tjenestegrene den 17. juli 2002, anmodede ligeledes om en forlængelse af svarfristen ved brev af 10. juli 2002, som blev indrømmet dem ved brev af 1. august 2002.
(34)
SIDE sendte sit svar til Kommissionen i et brev dateret den 12. august 2002. De franske myndigheder sendte deres svar i et brev dateret den 17. september 2002.
(35)
Efter i et brev dateret den 19. september 2002 at have bedt SIDE angive, hvorvidt virksomhedens svar indeholdt fortrolige oplysninger, og efter at have fået dette afkræftet den 30. september 2002, fremsendte Kommissionen i et brev dateret den 17. oktober 2002 SIDE's svar og tilhørende bilag til de franske myndigheder og udbad sig deres kommentarer. Ved samme lejlighed stillede den en række nye supplerende spørgsmål.
(36)
Ved brev af 30. oktober 2002 stillede Kommissionen ligeledes SIDE en række supplerende spørgsmål, som virksomheden besvarede i breve af 31. oktober 2002 og 9. december 2002. SIDE meddelte i et brev dateret den 23. december 2002 Kommissionen efter dennes forespørgsel af 16. december 2002, at svarene ikke indeholdt fortrolige oplysninger, og at de kunne sendes til de franske myndigheder med henblik på kommentarer.
(37)
I mellemtiden havde de franske myndigheder ikke svaret inden for de aftalte frister, og Kommissionen var derfor nødt til at sende dem en påmindelse i et brev dateret den 27. november 2002. Ved skrivelse af 19. december 2002 bad de franske myndigheder Kommissionen om en ny udsættelse af fristen.
(38)
Den 9. januar 2003 fremsendte Kommissionen SIDE's svar af 23. december 2002 til de franske myndigheder med henblik på kommentarer. Ved brev dateret den 17. januar 2003 indsendte de franske myndigheder svar på Kommissionens spørgsmål af 17. oktober 2002.
(39)
I et brev dateret den 4. februar 2003 udbad de franske myndigheder sig en ny forlængelse af fristerne over for Kommissionen, denne gang vedrørende anmodningen om bemærkninger til det andet svar fra SIDE af 23. december 2002. Kommissionen accepterede delvis de ønskede frister i et brev dateret den 11. februar 2002. Ved skrivelse af 11. marts 2003 fremsendte de franske myndigheder deres svar til Kommissionen.
(40)
I mellemtiden havde SIDE efter eget ønske haft et møde med Kommissionens tjenestegrene, hvor virksomheden fremlagde sin opfattelse af sagen siden dens begyndelse. Dette møde fandt sted den 4. marts 2003.
II. DETALJERET BESKRIVELSE FORANSTALTNINGEN: STØTTE TIL OPRETHOLDELSE AF EN DELVIST URENTABEL AKTIVITET
(41)
I 1980 besluttede kulturministeriet i overensstemmelse med den franske regerings overordnede retningslinjer vedrørende fremme af fransksprogede bøger og litteratur at tildele støtte til eksportagenturer, der ville ekspedere alle typer af ordrer uanset beløbsstørrelse og rentabilitet. Disse foranstaltninger blev gennemført for at afhjælpe situationen med manglende aktører på markedet og for at opretholde en aktivitet med »små, urentable ordrer« på markedet for eksportagenturer.
(42)
De franske myndigheder forklarer, at små boghandlere i områder, der i overvejende grad ikke er fransktalende, som er vanskeligt tilgængelige og/eller fjerntliggende, har store forsyningsproblemer, idet deres bestillinger ikke kunne efterkommes gennem de traditionelle distributionskanaler, når antallet af bestilte værker var utilstrækkelig, eller når enhedsprisen på de bestilte bøger ikke var tilstrækkelig høj til at gøre ydelsen rentabel.
(43)
Formålet med den pågældende eksportstøtte var at tilskynde virksomhederne til at betjene kunder (boghandlere og ikke den endelige forbruger), som ikke havde kunnet betjenes inden for rammerne af et »normalt« handelsforhold, som udelukkende er baseret på overskud.
(44)
Den pågældende støtte havde således til formål at give eksportagenturer mulighed for at efterkomme alle ordrer fra boghandlere i udlandet, som er beliggende i hovedsageligt ikke-fransktalende områder, uanset beløbsstørrelse, rentabilitet og bestemmelsessted. Formålet var at sikre en optimal distribution af fransksprogede bøger inden for rammerne af den franske politik for støtte til kulturel mangfoldighed og derigennem at fremme udbredelsen af fransksproget litteratur i hele verden.
(45)
Den tilskudsordning, som de franske myndigheder valgte, med betegnelsen »Programme petites commandes«, bestod i et driftstilskud som godtgørelse for de ekstra omkostninger ved ekspedition af små ordrer på 500 franske franc (FRF), omkring 76 euro, eller derunder.
(46)
Man havde også overvejet to andre finansieringssystemer, der bestod i direkte støtte til boghandlerne eller direkte støtte til forlagene, men disse alternative løsninger blev opgivet i sidste ende, idet de franske myndigheder anså dem for mindre effektive og dyrere. Systemet, som anfægtes af SIDE, virkede som det mest rationelle rent økonomisk og som det sikreste med hensyn til anvendelsen af offentlige midler.
(47)
I henhold til »Programme petites commandes« forpligtede den modtagende virksomhed sig til at give direktoratet for litteratur og læsning i kulturministeriet alle oplysninger om virksomhedens overordnede aktiviteter (samlet omsætning, finansielle regnskaber, budgetoverslag, kopier af beslutninger til bekræftelse af disse oplysninger, revisorerklæring og en sammenfattende lønoversigt) sammen med alle dokumenter vedrørende den støttede aktivitet, herunder navnlig kontoen for støttens anvendelse som bekræftelse på, at de ydelser, der havde givet anledning til tilskudsudbetaling det foregående år, var blevet udført.
(48)
I praksis har kun en enkelt virksomhed, CELF, modtaget støtte under »Programme petites commandes«. Virksomheden skulle hvert år dokumentere de ekstra omkostninger ved ekspedition af de »små ordrer« som dokumentation for sin støtteansøgning for det efterfølgende år (12).
(49)
Helt konkret blev en fjerdedel af den støtte, der var tildelt i løbet af det foregående år, udbetalt ved årets begyndelse, mens restbeløbet blev udbetalt det følgende efterår, efter at de offentlige myndigheder havde gennemgået den modtagende virksomheds budgetoverslag og udsvingene i løbet af regnskabsårets første del.
(50)
Aftalen var, at hvis hele støttebeløbet ikke var opbrugt, blev restbeløbene fratrukket støtten i det efterfølgende år.
(51)
Det skal præciseres, at støtten blev afskaffet i 2002 (se tabellen i bilag I vedrørende udviklingen i den tildelte støtte siden 1980, angivet i euro).
III. BEMÆRKNINGER FRA SIDE OG INTERESSEREDE TREDJEMÆND
A. SIDE's ANBRINGENDER
(52)
I henhold til artikel 2 i sine vedtægter har SIDE (13) til formål: »At sælge bøger, aviser og blade, alle kulturproduktioner, forlagsvirksomhed, etablering eller erhvervelse og drift af alle virksomheder af samme art og mere overordnet alle industrielle, kommercielle eller økonomiske operationer, der har direkte eller indirekte sammenhæng med selskabets formål, eller som kan fremme en udvidelse eller videreudvikling af dette, i Frankrig og i udlandet«.
(53)
Ved brev dateret den 20. marts 1992 indbragte SIDE en klage (14) for Kommissionen, efter at kulturministeriet havde nægtet at tildele selskabet ovenfor beskrevne støtte.
(54)
SIDE bad grundlæggende Kommissionen vedtage en beslutning, der kunne bringe den konkurrenceforvridning, som selskabet var udsat for på eksportmarkedet for fransksprogede bøger, til ophør, idet baggrunden for problemerne var støtten, som udelukkende tildeltes CELF.
(55)
SIDE anfører, at man afviste at modtage den omtvistede støtte, som kulturministeriet denne gang tilbød under en samtale den 26. september 1996. SIDE forklarer, at man ikke kunne tage imod dette sene tilbud, som meget belejligt blev fremsat efter Rettens dom af 18. september 1995. SIDE præciserer, at man ikke ønskede at modtage støtte under et program, hvis forenelighed med fællesskabsretten kunne anfægtes af Kommissionen, og at tilbuddet desuden udelukkende blev fremsat med det formål, at SIDE skulle forpligte sig til at afbryde en sag, som selskabet selv havde ønsket.
(56)
Desuden erklærer SIDE sig overbevist om, at aktiviteten som eksportagentur ikke kræver støtte. SIDE anfægter dermed nytteværdien af »Programme petites commandes«. SIDE afviser imidlertid ikke enhver mulighed for at få adgang til programmet i fremtiden, »således at disse aktiviteter kan udøves på ikke forvredne konkurrencebetingelser«, men kun hvis de franske myndigheder indfører en ordning, der entydigt er i overensstemmelse med traktatens bestemmelser.
(57)
SIDE anfører, at »på markedet for eksportagenturer betragtes aktører som»ikke-specialiserede«, hvis hovedparten af deres omsætning ligger hos mellemmænd såsom boghandlere og ikke hos de endelige forbrugere«. Ifølge SIDE er CELF og SIDE de eneste ikke-specialiserede agenturer. SIDE præciserer, at der i øvrigt også findes eksportboghandlere, der sælger direkte til de endelige forbrugere.
(58)
På et møde den 4. marts 2003 meddelte SIDE Kommissionen, at man hovedsagelig opererer i Vesteuropa. Selskabet arbejder også på markedet i Østeuropa, men ikke meget under programmet »A l'Est de l'Europe« (15), under hvilket CELF modtager støtte. SIDE opererer ligeledes i Nordamerika og i Sydøstasien. Selskabet opererede også i Argentina, før krisen satte ind i dette land. SIDE præciserer, at man ikke ønsker at operere i Afrika, da kundekredsen i dette område er ret begrænset, navnlig i syd for Sahara. SIDE opererer heller ikke i områder, der ikke er omfattet af COFACE (16).
(59)
SIDE afviser de franske myndigheders tese om, at store ordrer skulle være rentable, mens »små ordrer« ikke skulle være det, hvilket skulle kunne begrunde, at der ydes tilskud til disse. SIDE tilføjer endda afslutningsvis, at »små ordrer« samlet set er mere rentable end større ordrer.
(60)
SIDE præciserer, at begreberne »små ordrer« og »rentabilitetstærskel« er argumenter fremført af regeringen i et forsøg på at retfærdiggøre støtten til CELF's drift under dække af, at der er tale om støtte til ekspedition af små ordrer på franske bøger til udlandet, selv om der rent faktisk blot er tale om almindelig driftsstøtte.
(61)
SIDE hævder, at der ikke findes nogen rentabilitetstærskel for den pågældende aktivitet. Selskabet præciserer, at der naturligvis kan opnås stordriftsfordele, når der bestilles flere eksemplarer af samme titel på samme tid. Derfor indeholder SIDE's rabatordning også en ekstra rabat på 5 % for alle titler, der bestilles i 10 eksemplarer eller flere.
(62)
SIDE anfører, at alle ordrer medfører samme udgift til ordrebehandling og samme rentabilitet, idet kun antallet af ordrer pr. person pr. dag samt antallet af bøger for hver ordrelinje har betydning. SIDE præciserer, at det samlede fakturabeløb er uden betydning for vurderingen af omkostningen ved ydelsen. Virksomheden forklarer, at en person, der behandler 1 000 bestillinger i løbet af en dag, har næsten præcis samme tidsforbrug som ved en bestilling fra en kunde, der omfatter 200 eller 300 titler, idet den eneste forskel er, at vedkommende skal identificere kunden ved alle bestillinger, der kommer fra forskellige kunder, hvilket ikke tager mere end nogle få sekunder. Omsætningen i løbet af en givet periode afhænger således ikke af antallet af kunder, men udelukkende af antallet af linjer, der indlæses i løbet af det pågældende tidsrum.
(63)
SIDE anfører ligeledes, at man, ligesom CELF, tager imod alle bestillinger, uanset beløbsstørrelse, idet kun kundens solvens er et udvælgelseskriterium for SIDE.
(64)
SIDE præciserer imidlertid, at nogle ordrer kan omfatte værker, som ikke findes på listerne, hvilket kræver en separat søgning; denne type af ordrer udgør omtrent 4,5 % af virksomhedens aktiviteter.
(65)
SIDE mener derfor, at støtten til CELF til ekspedition af små ordrer giver denne virksomhed mulighed for at tilbyde kunderne særligt attraktive rabatter, som SIDE ikke selv kan tilbyde.
(66)
Ud over at anfægte, at der overhovedet er tale om meromkostninger, der kan begrunde den tildelte støtte, påpeger SIDE nogle fejl i oplysningerne fra CELF's analytiske regnskab, som de franske myndigheder har fremsendt, og som Kommissionen har anvendt som grundlag for beslutning 1999/133/EF. SIDE afviser, at der kan være tale om meromkostninger til elektronisk transmission af mindre bestillinger, således som det fremgår af beslutning 1999/133/EF. SIDE påpeger ligeledes, at nogle af tallene fra CELF's analytiske regnskab, vedrørende sociale udgifter, er forskellige fra tallene under samme post på virksomhedens almindelige regnskab, og at regnskabstallene for CELF, som de franske myndigheder har fremsendt, ikke er relevante.
(67)
SIDE præciserer, at man i sit tilbud til kunderne kun har valgt at medtage forlag, der tilbyder attraktive rabatter. SIDE tilføjer, at man tilbyder et langt mere begrænset udvalg af forlag sammenlignet med CELF, idet man ikke har mulighed for at tilbyde interessante rabatter for alle forlag i modsætning til CELF, der har denne mulighed takket være den støtte, man modtager, og de særlige forbindelser, CELF har til forlagene.
(68)
SIDE anfører, at man har lidt tab, idet nogle af kunderne har forladt SIDE og er gået over til CELF, som takket være den modtagne støtte og forlagenes medvirken tilbyder særligt attraktive rabatter (17). SIDE skønner, at CELF på denne måde har opnået en dominerende stilling på markedet for eksportagenturer.
(69)
SIDE præciserer, at man nu udsættes for tab af en anden type, der skyldes en ændring af CELF's prispolitik. CELF har »i mindst to år [anvendt] betingelser, der virker afskrækkende for små ordrer« (18) (19). Siden CELF er begyndt kun at modtage en symbolsk del af den omtvistede støtte og i endnu højere grad siden støttens fuldstændige afskaffelse i 2002, er de små kunder begyndte at handle med SIDE. Denne nye efterspørgsel medfører nyt tab for SIDE, »idet de mest interessante kunder også er de kunder, der afgiver de største ordrer«.
(70)
SIDE konkluderer, at, »CELF's politik åbenlyst er i total modstrid med CELF's påstand om, at man udfører tjenesteydelser af almen økonomisk interesse, som ifølge CELF selv og den franske regering tjener som begrundelse for den støtte, CELF modtager, og som forpligter CELF til at behandle alle ordrer og alle kunder ens«.
(71)
Til støtte for sine protester fremlægger SIDE to eksterne rapporter fra 1995, en fra Fondation Nationale des Sciences Politiques og en fra den franske revisionsret.
(72)
Rapporten fra Fondation Nationale des Sciences Politiques med titlen »støttet udbredelse af fransk videnskabelig litteratur og universitetslitteratur« blev offentliggjort i november 1996 og vedrører et særligt markedssegment, nemlig udbredelse af franske videnskabelig litteratur og universitetslitteratur. SIDE anfører, at selv om rapporten falder uden for rammerne af denne sag, indeholder den yderst sigende oplysninger, som Kommissionen burde have taget med i betragtning i sin beslutning 1999/133/EF for at vurdere støttens lovlighed.
(73)
SIDE fremlægger ligeledes en rapport fra den franske revisionsret, som blev udgivet i 1996, hvori man generelt kritiserer kulturministeriets politik på støtteområdet og navnlig omtaler bestemte programmer, som finansieres af kulturministeriet, herunder »Programme Page à Page«, som blev forvaltet af CELF.
(74)
SIDE fremhæver ligeledes andre mere specifikke spørgsmål. SIDE nævner statens kapitaltilførsel til CELF i 1980, som man anser for at være økonomisk genopretningsstøtte. SIDE skønner, at CELF modtog endnu en kapitaltilførsel i 1993, som ligeledes udgjorde statsstøtte, via l'Association pour le développement de l'édition française - sammenslutning til udvikling af fransk forlagsvirksomhed - ADEF). Endelig nævner SIDE de fordele, som CELF nyder godt af i kraft af »forvaltningen af offentlige programmer«, som CELF er blevet overdraget, samt en hel række specifikke fordele i forbindelse med CELF's privilegerede forbindelser med de offentlige myndigheder.
B. BEMÆRKNINGER FRA INTERESSEREDE PARTER
(75)
Efter offentliggørelsen af åbningsskrivelsen af 30. juli 1996 i De Europæiske Fællesskabers Tidende (20) og før dette havde flere interesserede tredjemænd givet sig til kende (21).
(76)
I sin udtalelse af 21. december 1996 sagde hr. Van Ginneken (22) i sin egenskab af eksportgrossist af franske bøger til ikke-fransktalende lande, at »CELF allerede havde påtaget sig den opgave (23) at blive en rentabel eksportgrossist i modstrid med grundlaget for oprettelsen af CELF som serviceorgan«.
(77)
Hr. Van Ginneken nævner ligeledes problemstillingen med en mulig aftale mellem CELF og forlagene, idet en del af disse er medlemmer af CELF (24). Han fordømmer en »klart uretfærdig« situation, hvor det private initiativ repræsenteret ved eksportgrossisterne ødelægges.
(78)
Hexalivre, eksportselskab for franske bøger (25), udtaler sig ligeledes gennem hr. Van Ginneken, som er bestyrelsesformand, i sin egenskab af boghandel, hvis kundekreds består af »institutionelle« kunder i udlandet. Selskabet anfører i sin udtalelse af 23. december 1996, at aktiviteterne i CELF, hvis opgave det er at forsyne boghandlere i udlandet, i princippet ikke burde gribe ind i Hexalivres aktiviteter. Hexalivre fastholder, at den pågældende støtte i sidste ende gavner »en privat virksomhed, der støttes af myndighederne, som så vidt muligt tilstræber en monopolsituation«.
(79)
Hr. Fenouil fra Lavoisier Tec et Doc, tidligere samarbejdspartner med CELF, forlag og bogeksportør med speciale i videnskabelige og tekniske værker, anfægter i en udtalelse dateret den 7. januar 1997 ikke grundlaget for støtten til CELF fra 1980 og omtaler sågar »en ubetinget støtte frem til 1994 (26)«. Til gengæld gør han indvendinger mod diversificeringen af CELF's (27) aktiviteter som ifølge ham er blevet finansieret med den omtvistede støtte. Han nævner ligeledes, at 50 % af de ordrer, der ekspederes af hans virksomhed, er små ordrer til under 500 FRF. Endelig opfordrer hr. Fenouil til, at »den normale konkurrencesituation på eksportmarkedet genoprettes, navnlig gennem afskaffelse af grundløse tilskud, som ikke er rettet mod en reel offentlig serviceopgave eller et indiskutabelt kulturelt formål, som ikke kan løses med de eksisterende midler«.
(80)
Hr. de la Rochefoucauld afgiver udtalelse på vegne af »Aux amateurs de Livres international« den 2. januar 1997. Han protesterer mod og beklager, at CELF kan betjene udenlandske biblioteker og/eller institutionelle kunder og samtidig modtage støtte beregnet på at opfylde behovene på et andet marked. Han udtrykker et ønske om, at CELF begrænser sit salg til udenlandske boghandlere og ikke beskæftiger sig med andre kunder. Han skønner, at støtten giver CELF mulighed for at yde 3 procentpoint i ekstra forhandlerrabat til sine kunder. Han anser »støtten for hyklerisk«, han »er forundret over, at støtten kan udgøre over 60 % af det relevante ordrebeløb«. Han konkluderer, at støtten bidrager til at udbygge CELF's kommercielle aktiviteter. Han vurderer derfor, at støtten bør fordeles »mellem de berørte boghandlere i forhold til deres omsætning til tredjelande«, og at CELF bør have forbud mod at levere til andre kunder end boghandlere i udlandet.
(81)
Le Syndicat national des importateurs exportateurs de livres (SNIEL - landssammenslutningen af bogimportører og -eksportører) bemærker i sin udtalelse af 31. december 1996, at SIDE's påstande vedrørende CELF ikke var blevet vurderet som tilstrækkeligt troværdige til, at man ville tilslutte sig sagsanlægget i første omgang. SNIEL protesterer imidlertid over, at CELF fra 1996 har kunnet bevæge sig ind på »områder, hvor det oprindeligt ikke var meningen, at CELF skulle operere« (28), og skønner, at CELF har kunnet udbygge disse aktiviteter takket være den modtagne støtte, som man finder for høj.
(82)
På samme måde anfører SIDE i sin udtalelse af 6. januar 1997, at »…selv om begrebet små ordrer havde haft en kommerciel betydning, viste det sig meget hurtigt, at CELF ikke begrænsede sig til denne aktivitet, som efter sigende er urentabel«.
(83)
CELF, der ligeledes udtaler sig som tredjemand, afviser sagsøgerens påstande og fremlægger flere breve fra forlag, som udtrykker tilfredshed med CELF's tjenester.
IV. KOMMENTARER FRA DE FRANSKE MYNDIGHEDER
(84)
De franske myndigheder anfører, at ekspeditionen af mindre ordrer på bøger længe var blevet varetaget af selskaberne Hachette og les Messageries du livre. Disse virksomheder fungerede som distributører for talrige forlag, som ikke selv rådede over egnede distributionsstrukturer til mindre specialordrer, og/eller som ikke ønskede at opbygge sådanne strukturer.
(85)
CELF består af forskellige aktører fra forlagsverdenen og blev oprettet i 1977, oprindeligt som et kooperativt selskab med variabel kapital for at afhjælpe manglen på eksportagenturer, efter at Hachette og les Messageries du livre havde besluttet at indstille deres agenturaktiviteter på grund af manglende rentabilitet (29). CELF havde oprindeligt en selskabskapital på 50 000 FRF, som senere blev forøget til 80 500 FRF. Fra 1979 stødte CELF på betydelige økonomiske problemer, som dog var ventede, idet de to virksomheder, som tidligere forvaltede denne aktivitet, netop havde trukket sig ud af markedet, fordi de betragtede det som urentabelt. Branchen, forlagene, le Syndicat national de l'édition (SNE) og de offentlige myndigheder mente, at CELF's aktiviteter burde bevares under alle omstændigheder med henblik på at sikre en optimal distribution af fransksprogede bøger til udlandet. Da ingen andre operatører tilsyneladende var indstillet på at varetage denne funktion, besluttede man i 1980 at omstrukturere CELF og tilføre ny kapital.
(86)
De franske myndigheder anfører, at CELF i denne forbindelse blev omdannet til et anonymt kooperativt selskab med fast kapital. Selskabskapitalen blev forøget fra 80 500 FRF til 1 280 500 FRF. Halvdelen af kapitaltilførslen kom fra aktionærerne og halvdelen fra ADEF (30), en statsfinansieret sammenslutning. ADEF blev opløst i 1994; aktierne blev overdraget uden beregning til SNE, som selv var samarbejdspartner med CELF.
(87)
Frankrig anfører, at CELF i dag fortsat er et anonymt kooperativt selskab, der drives med egne midler, og præciserer, at der er tale om en struktur, der er åben for alle, der stilles ingen nationalitetskrav for at blive aktionær, idet det eneste krav altid har været, at man skal »udøve en aktivitet, der på en eller anden måde har forbindelse med eksport af fransksproget litteratur«. Udgivere af fransktalende værker med hjemsted i andre medlemsstater kan udmærket deltage i kooperativet og nyde godt af dets aktiviteter (31).
(88)
I henhold til CELF's vedtægter har selskabet til formål »direkte at ekspedere ordrer (32) fra udlandet og oversøiske departementer på bøger, brochurer og alle kommunikationsmedier og mere overordnet at udføre alle operationer, der har til formål at fremme fransk kultur verden over ved hjælp af ovennævnte medier. Med henblik på ovenstående udfører kooperativet alle erhvervsmæssige, kommercielle eller økonomiske transaktioner vedrørende materielle eller immaterielle aktiver med henblik på gennemførelse af selskabets formål. I kraft af kooperativets særlige formål kan ingen fysiske eller juridiske personer blive eller forblive aktionær, hvis vedkommende ikke udøver en aktivitet med en eller anden sammenhæng til ovennævnte eksportoperationer«.
(89)
De franske myndigheder præciserer, at CELF den 6. november 2002 havde 76 aktionærer, som hovedsagelig, men ikke udelukkende er forlag. Hver aktionær har én stemme på generalforsamlingen uanset aktiepostens størrelse. De præciserer, at selskabets branchedækkende form er garant for åbenhed, hensyn til de kollektive interesser og en forsvarlig forvaltning af den tildelte støtte.
(90)
De væsentligste aktører inden for distribution af bøger er følgende:
a)
forlagene, der »producerer« bøger
b)
sælgerne, kan være integreret i forlagene, som forestår den kommercielle præsentation af bøgerne over for detailhandelen eller visse store institutionelle brugere
c)
distributører, både inden for og uden for forlagene, som forestår logistikken ved forlagenes distributørvirksomhed; de modtager bestillinger fra boghandlere, visse store institutionelle brugere eller diversificerede mellemmænd og skaffer forsyninger fra forlagene
d)
grossisterne, som ikke altid deltager i distributionskredsløbet, og som fungerer som mellemled mellem distributører og detailhandlende eller visse store institutionelle brugere
e)
agenturerne, som kun henvender sig til detailhandlende og ikke til den endelige forbruger.
(91)
Frankrig præciserer, at onlineboghandler nu også skal regnes blandt aktørerne på markedet, og at de ligeledes må regnes som potentielle konkurrenter til eksportagenturer. De franske myndigheder er imidlertid ikke i stand til at fremsende oplysninger om disse nye markedsdeltageres markedsandel (33).
(92)
De franske myndigheder forklarer, at forskelligartetheden blandt operatørerne på markedet bør gøre det muligt at formidle og sælge bøgerne over for alle typer publikum, uanset deres geografiske placering, idet »Programme petites commandes« har givet mulighed for at afhjælpe manglerne i den komplekse mekanisme til distribution af bøger.
(93)
De franske myndigheder har fremsendt nogle oplysninger, som vedrører det samlede eksportmarked for fransk litteratur. Disse illustrerer CELF's salgspolitik, hvor man i henhold til selskabets vedtægter og aftaler med de franske myndigheder prioriterer de områder, hvor forlagene ikke er så meget til stede.
(94)
Det fremgår således af tabel 1, at CELF ikke er særligt aktiv i områder, hvor forlagene er meget aktive, mens CELF er meget aktiv i områder, hvor forlagene ikke er så meget til stede.
Tabel 1
Sammenlignende geografisk fordeling af fransksprogede forlag i omsætning/CELF's markedsandele på det samlede eksportmarked for fransksproget litteratur
Regioner
Forlag
CELF
CELF's andel
Det Europæiske Fællesskab
38,2 %
20,23 %
0,97 %
Nordamerika
17,4 %
6,03 %
0,64 %
Europa uden for EU
16 %
1,11 %
0,13 %
Oversøiske territorier og departementer
8,4 %
0,87 %
0,19 %
Asien
3,7 %
19,9 %
9,95 %
Fransktalende Afrika
5,5 %
11,58 %
3,85 %
Maghreb
4,4 %
28,43 %
11,84 %
Nærøsten og Mellemøsten
2,3 %
1,09 %
0,87 %
Østeuropa
2 %
2,21 %
2,03 %
Latinamerika
1,5 %
7,6 %
9 %
Antillerne
0,32 %
0,7 %
4,27 %
Ikke-fransktalende Afrika
0,16 %
0,21 %
2,47 %
100 %
100 %
(95)
De franske myndigheder anfører, at »Programme petites commandes« ikke blev udformet som en specifik støtte til CELF, men som en støtteordning til formidling af fransksproget litteratur, så det blev muligt at anvende andre operatører, der kan efterkomme samme type af bestillinger.
(96)
De forklarer, at ændringen af CELF's struktur i 1980 blev ledsaget af en beslutning om tildeling af støtte inden for rammerne af »Programme petites commandes«. De bekræfter, at CELF i praksis var den eneste ikke-specialiserede operatør, der modtog den pågældende støtte (34), idet ingen andre operatører, ud over SIDE, havde ansøgt om det 12 år efter programmets start, selv om programmet var velkendt inden for branchen.
(97)
Frankrig benægter ikke, at kulturministeriet afviste at tildele SIDE (35) støtte i 1991, fordi virksomheden ikke opfyldte kravene til åbenhed i forbindelse med disse foranstaltninger og nægtede at underkaste sig de krævede betingelser for modtagelse af støtten. I øvrigt erindrer Frankrig om, at kulturministeriet henvendte sig til SIDE i 1996 for at tilbyde virksomheden denne støtte, og at SIDE afviste denne.
(98)
De franske myndigheder anfører, at et af formålene med den franske kulturpolitik er at sikre formidling af fransksproget litteratur til hele verden. Denne målsætning skal opfattes som en offentlig serviceopgave. Derfor mener de franske myndigheder, at Kommissionen bør analysere de pågældende foranstaltninger i henhold til bestemmelserne i traktatens artikel 86, stk. 2.
(99)
Frankrig erindrer om, at CELF blev oprettet og senere modtog den omtvistede støtte på et tidspunkt, hvor de virksomheder, der havde ansvaret for denne aktivitet, havde besluttet at trække sig ud af markedet. Hvis de omtvistede foranstaltninger ikke var blevet indført, ville formidlingen af fransksproget litteratur til små boghandler i ofte fjerntliggende områder, hvor efterspørgslen er begrænset målt i omsætning og mængder, helt klart have lidt skade.
(100)
De franske myndigheder besluttede derfor at iværksætte det omtvistede program, således at alle bestillinger kunne imødekommes, herunder ikke-rentable ordrer på fransksprogede værker, på de samme betingelser som større ordrer.
(101)
Frankrig anfører, at kulturministeriet ydede »tilskud til CELF's driftsudgifter til almindelige tjenesteydelser i forbindelse med små ordrer«, og at CELF dermed fik overdraget en reel offentlig tjenesteydelsesopgave.
(102)
Til underbygning af deres argumentation har de franske myndigheder indsendt flere tekster til Kommissionen:
a)
Dekret nr. 82-394 af 10. maj 1982 vedrørende kulturministeriets rolle i »fransk kulturs og fransk kunsts udstråling i kulturernes frie dialog på verdensplan«.
b)
I dekret nr. 93-797 af 16. april 1993, hvori kulturministeriets kompetencer præciseres nærmere, hedder det, at »ministeriet for kultur og fransksprogethed … gennemfører i samarbejde med andre berørte ministerier statslige foranstaltninger med henblik på at sikre fransk kulturs og fransk sprogs udstråling i verden«.
c)
Bekendtgørelserne vedrørende tilrettelæggelsen af direktoratet for litteratur og læsning, hvoraf den første stammer fra 1996, er baseret på ovennævnte dekreter, og heri præciseres kulturministeriets opgaver i forbindelse med eksport af bøger.
(103)
De franske myndigheder meddeler, at på grundlag af disse tekster indgik direktoratet for litteratur og læsning årlige aftaler med partnere, som havde ansvaret for at gennemføre foranstaltningerne under regeringens kulturpolitik. I disse aftaler fastsættes målene for samarbejdet mellem ministeriet og de organisationer, det yder tilskud til, samt parternes respektive forpligtelser.
(104)
De franske myndigheder forklarer, at kulturministeriet hvert år indgik en aftale med CELF (36), i henhold til hvilken virksomheden skulle udføre en offentlig tjenesteydelse bestående i at »efterkomme alle ordrer på fransksprogede værker fra udenlandske boghandler uanset ordrestørrelse«.
(105)
De franske myndigheder anfører endvidere, at uanset hvordan markedet afgrænses, konkurrerer SIDE og CELF ikke om de små ordrer.
(106)
De påviser navnlig, at SIDE modsiger sig selv ved at hævde, at man arbejder med samme type kunder som CELF, og at man behandler alle kunder ens »uanset ordrens størrelse«, idet man ved bestillinger på under 10 eksemplarer anvender en rabat, der er fem procentpoint lavere.
(107)
De franske myndigheder mener, at denne betydelige »straf«, som SIDE anvender ved små ordrer på under 10 værker, beviser, at de små ordrer ikke prioriteres højt af SIDE i modsætning til ordrer, der giver mulighed for betydelige stordriftsfordele, såsom ordrer fra institutionelle kunder, som udgør en højt prioriteret kundegruppe for SIDE.
(108)
Den grundlæggende forskel i salgsstrategi kommer navnlig til udtryk ved det gennemsnitlige antal bøger pr. fakturalinje og pr. faktura, som er langt højere for SIDE end for CELF.
(109)
De franske myndigheder anfører, at CELF til gengæld for den tildelte støtte, og selv om dette ikke som sådan godtgøres gennem støtten under »Programme petites commandes«, skal kunne tilbyde sine kunder et meget stort og varieret udvalg af forlag, idet kulturministeriets mål var at formidle fransksprogede bøger til så stort et publikum som muligt. De bemærker, at hundredvis af forlag, som er en del af CELF's tilbud, rent faktisk er små forlag, sammenslutninger eller forskellige organisationer, som er ret ukendte (37), og hvis forlagsaktiviteter ikke vil medføre betydelige eller rentable ordrer. Ved at tilbyde denne omfattende liste af forlag tilskynder CELF til større diversitet. Dette betyder, at CELF skal skaffe forsyninger fra et stort antal leverandører for ofte meget lave beløb, hvilket ligeledes gør det nødvendigt at forvalte et stort antal små forlagskonti, uden at dette opvejes af nogen form for støtte.
(110)
Men transaktioner med små forlag er mindre økonomisk rentable, da disse ikke tilbyder særligt interessante betingelser sammenlignet med store forlag. SIDE fører en salgspolitik, hvor man prioriterer de mere populære forlag, som vil kunne føre til større ordrer. Ifølge de franske myndigheder må man derfor skelne mellem »små leverandører« og »små ordrer«. Begrebet »små ordrer« svarer ganske vist til betegnelserne i det omtvistede »program«, men på denne måde tages der ikke tilstrækkeligt hensyn til »små kunder«, som de »små leverandører« udgør.
(111)
Tildelingen af støtte er ganske vist baseret på ekstraomkostningerne ved de små ordrer, men den støttemodtagende virksomhed er ligeledes underlagt forpligtelser, der ikke »godtgøres« som sådan.
(112)
De franske myndigheder anfører, at man tildelte støtten til CELF for at yde godtgørelse for ekstraomkostninger ved små ordrer, der empirisk blev defineret som ordrer på under 500 FRF. Denne tærskel udgjorde en reference, som ikke indebar, at alle ordrer mellem 0 og 500 FRF lå lige på rentabilitetstærsklen. Nogle ordrer på 500 FRF kunne være rentable, mens andre ikke var det. Det afhang helt af antallet af titler og bøger i bestillingen, bøgernes art, kvaliteten af den afgivne ordre, hvorvidt kunden var omfattet af COFACE-garanti samt betalingsmidler og -frister.
(113)
De franske myndigheder præciserer, at det derimod med sikkerhed kan fastslås, at ordrer i intervallet mellem 0 og 500 FRF generelt ikke var rentable og i princippet ikke ville blive ekspederet af en virksomhed, som udelukkende opererer ud fra økonomiske kriterier. De uddyber sidstnævnte argument med udgangspunkt i en omkostningsanalyse baseret på referenceåret 1994.
(114)
Som det fremgår af tabel 2a og 2b præciserer de franske myndigheder, at CELF i løbet af de seneste år, og navnlig siden støttens gradvise ophævelse fra 1996/97, er blevet tvunget til at diversificere sine aktiviteter ved især at opbygge en rentabel kundekreds bestående af store boghandlere og institutionelle kunder, universiteter eller kulturcentre. Samtidig har man konstateret et fald i omsætningen på »små kunder« samt et faldende antal kunder. Sideløbende har man konstateret en samlet stigning i CELF's omsætning. De franske myndigheder bekræfter, at ekspeditionen af små ordrer under disse omstændigheder har været hæmsko for CELF's aktiviteter.
Sammensætningen af CELF's omsætning
Tabel 2a - Eksemplet Tyskland
TYSKLAND
3,4 % af CELF's omsætning udgør 27,2 % af de aktive mindre kunder
1999
2000
2001
Omsætning
2 331 713 FRF
2 548 430 FRF
2 906 533 FRF
antal kunder
593
561
444
OMS 5 000 FRF
480
462
344
OMS 10 000 FRF
47
35
38
OMS + 100 000 FRF
0
2
4
Tabel 2b - Det Europæiske Fællesskab
Kunder i Det Europæiske Fællesskab
1999
2000
2001
Omsætning
15 253 754 FRF
14 241 785 FRF
14 436 006 FRF
antal aktive kunder
1 567
1 440
1 249
OMS 5 000 FRF
1 059
950
782
OMS 10 000 FRF
162
154
139
OMS + 100 000 FRF
19
15
18
V. VURDERING AF FORANSTALTNINGEN
(115)
CELF og SIDE er to konkurrerende virksomheder med hjemsted i Frankrig, der opererer som eksportagenturer for fransksproget litteratur (38). Denne aktivitet omfatter distribution (39) af fransksprogede bøger med henblik på at efterkomme bestillinger fra mindre kunder (små boghandlere eller institutioner som biblioteker eller universiteter), hovedsagelig til ikke-fransktalende lande og områder. Distribution af bøger til områder som Belgien, Canada eller Schweiz varetages af forlagene selv eller gennem distributionsnet, idet markedet er tilstrækkeligt stort til, at virksomhederne investerer i integrerede distributionsnet. Denne type af tjenesteydelse gør det muligt at sikre en optimal distribution af en lang række værker.
(116)
SIDE og de franske myndigheder er enige om, at agenturer i praksis samler bestillinger, der hver især ikke er store, og som det ville være for dyrt for forlagene og de traditionelle distributører at tage sig af. Denne tjeneste betyder, at kunderne, uanset om der er tale om boghandlere eller institutionelle kunder, ikke behøver at henvende sig til en lang række leverandører.
(117)
Bestillingerne sendes sideløbende til forlagene og/eller distributørerne, som således kun har ét leveringssted: agenturet. Takket være ydelser af denne art sparer de også både tid og penge, idet de ikke behøver at have forbindelser til mange kunder, som i teorien kan ligge meget spredt rent geografisk.
(118)
Eksportagenturerne er således vigtige faktorer i kredsløbet for eksport af bøger til lande, hvor efterspørgslen er uregelmæssig, fragmenteret og/eller begrænset. Brugen af eksportagenturer er således ofte den eneste mulighed for, at købere (der er aldrig tale om den endelige forbruger) i et ikke-fransktalende land kan afgive og modtage bestillinger. Agenturets ydelser gør det muligt at nedbringe de faste omkostninger ved ekspedition af de enkelte ordrer.
(119)
I den foreliggende sag er det fastslået, at de franske myndigheder har iværksat det omtvistede »Programme petites commandes« for at yde tilskud til små ordrer på 500 FRF eller derunder på eksportmarkedet, som i princippet betragtes som ikke rentable. Det bør derfor kontrolleres, hvorvidt dette ikke anmeldte program, hvor CELF i praksis er den eneste modtager, er foreneligt med traktaten.
A. ANVENDELSE AF BESTEMMELSERNE I TRAKTATENS ARTIKEL 87
1. DE PÅGÆLDENDE FORANSTALTNINGER UDGØR STØTTE EFTER TRAKTATENS ARTIKEL 87, STK. 1
(120)
I traktatens artikel 87, stk. 1, hedder det, at »Bortset fra de i denne traktat hjemlede undtagelser er statsstøtte eller støtte, som ydes ved hjælp af statsmidler under enhver tænkelig form, og som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner, uforenelig med fællesmarkedet i det omfang, den påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne«.
(121)
Den pågældende foranstaltning giver CELF en fordel, idet der er tale om et tilskud, der har til formål at mindske omkostningerne ved små ordrer. Dette har de franske myndigheder i øvrigt aldrig bestridt.
(122)
Den finansieres med budgetmidler, der forvaltes af direktoratet for litteratur og læsning under kulturministeriet, det vil sige ved hjælp af statsmidler.
(123)
Den er rettet mod bogagenturer og er i praksis kun blevet tildelt CELF. Den er således selektiv.
(124)
Med hensyn til påvirkningen af samhandelen mellem medlemsstaterne og fordrejningen af konkurrencevilkårene som følge af foranstaltningen har Kommissionen taget hensyn til følgende.
(125)
Støtten tildeles franske agenturer, der eksporterer fransksprogede bøger hovedsagelig til ikke-fransktalende lande. De nævnte franske agenturer konkurrerer dermed, i det mindste teoretisk, med andre eksportagenturer for fransksprogede bøger i andre fransktalende lande i Fællesskabet (især Belgien og Luxembourg). Det skal imidlertid nævnes, at i lyset af den betydelige forskel på mængden af fransksprogede bøger, der eksporteres til ikke-fransktalende lande fra Frankrig på den ene side og Belgien og Luxembourg på den anden, er fordrejningen af konkurrencevilkårene i sagens natur yderst begrænset.
(126)
Støtten kan ligeledes skabe fordrejninger af konkurrencevilkårene og påvirke samhandelen, idet den kan have afsmittende virkning på CELF's øvrige aktiviteter. Imidlertid begrænser disse aktiviteter sig til distribution i udlandet, og af CELF's websted (40) fremgår det klart, at virksomheden hverken sælger i Frankrig eller til private. Den pågældende støtte er ydet til CELF inden for rammerne af »Programme petites commandes«, som havde til formål at sikre, at alle bestillinger fra udenlandske boghandlere i ikke-fransktalende områder kunne imødekommes uanset beløbsstørrelse. Kommissionen bemærker, at den omtvistede ordning kan gavne købere og udgivere af fransksprogede bøger, idet førstnævnte kan nyde godt af overkommelige priser, mens sidstnævnte får lettere ved at afsætte deres bøger. En sådan påvirkning af samhandelen er imidlertid utroligt indirekte og i sidste ende meget begrænset, idet fransksproget litteratur kun i yderst begrænset omfang kan substitueres med litteratur på andre sprog.
(127)
Støtten til CELF udgør således statsstøtte efter traktatens artikel 87, stk. 1, idet den opfylder de fire enhedsbetingelser for at udgøre statsstøtte. Det skal imidlertid nævnes, at indvirkningen på samhandelen og fordrejningen af konkurrencevilkårene som følge af ordningen er meget begrænsede.
(128)
I henhold til traktatens artikel 88, stk. 3, gøres der i øvrigt opmærksom på, at medlemsstaterne er forpligtede til betids at underrette Kommissionen om foranstaltninger, der kan udgøre statsstøtte.
(129)
Men den franske regering har ikke anmeldt det pågældende program og ej heller støtten til CELF til ekspedition af små ordrer forud for tildelingen. Støtten er således tildelt ulovligt.
(130)
Idet Retten delvis har annulleret Kommissionens beslutning af 18. maj 1993 i sag T-49/93 og efterfølgende beslutning 1999/133/EF, hvori man godkendte støtten til CELF, har støtten til CELF til ekspedition af små ordrer fortsat været ulovlig.
(131)
Dermed skal det undersøges, hvorvidt en af undtagelserne i artikel 87, stk. 2 og 3, finder anvendelse i denne sag, således at de pågældende foranstaltninger har kunnet undtages fra det generelle forbud i henhold til stk. 1 i samme artikel.
2. VURDERING AF FORANSTALTNINGERNE I HENHOLD TIL BESTEMMELSERNE I TRAKTATENS ARTIKEL 87, STK. 2 OG 3
(132)
Kommissionen konstaterer, at undtagelserne i traktatens artikel 87, stk. 2, ikke finder anvendelse i den foreliggende sag, idet de pågældende foranstaltninger tydeligvis ikke havde til formål at nå de heri definerede mål. Støtten opfyldte heller ikke betingelserne i undtagelsen under traktatens artikel 87, stk. 3, litra a), idet formålet ikke var at fremme udviklingen i regioner, der kunne nyde godt af denne bestemmelse. Undtagelsen i henhold til artikel 87, stk. 3, litra b), vedrørende fremme af virkeliggørelsen af vigtige projekter af fælleseuropæisk interesse finder heller ikke anvendelse i den foreliggende sag, idet den ikke er beregnet på at fremme denne type projekter. Støtten havde heller ikke til formål at afhjælpe en alvorlig forstyrrelse i Frankrigs økonomi, og undtagelsen i anden del af artikel 87, stk. 3, litra b), finder heller ikke anvendelse i den foreliggende sag. Endelig kan man heller ikke påberåbe sig artikel 87, stk. 3, litra c), vedrørende støtte til fremme af udviklingen af visse erhvervsgrene eller økonomiske regioner, idet støtten ikke anvendtes til at forfølge regionale eller horisontale mål, og Kommissionen vurderer, at denne bestemmelse ikke kan anvendes på en enkelt sektor i den foreliggende sag.
(133)
Til gengæld præciseres det i traktatens artikel 87, stk. 3, litra d), at: »Som forenelig med fællesmarkedet kan betragtes støtte til fremme af kulturen og bevarelse af kulturarven, når den ikke ændrer samhandels- og konkurrencevilkårene i Fællesskabet i et omfang, der strider mod de fælles interesser«.
(134)
Det er fastslået, at det kulturelle formål med støtten, som sagsøgeren i første omgang har anerkendt (41), som allerede anerkendtes af Kommissionen i dennes beslutning af 18. maj 1993 og senere blev bekræftet af Retten i dennes dom af 18. september 1995, bekræftes på ny i beslutning 1999/133/EF og ikke anfægtes i fra Rettens dom af 28. februar 2002.
(135)
Dette formål er blevet klart bekræftet af den franske regering, som har ønsket at føre en bevidst politik for at fremme distributionen af fransksprogede værker verden over. Dette ønske er et led i en tendens til i stadig højere grad at bevare og fremme den kulturelle mangfoldighed på internationalt plan.
(136)
Kommissionen har allerede udtalt sig om dette emne i sin meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet med titlen »På vej mod et internationalt instrument for kulturel mangfoldighed« (42). Kommissionen mener, at den kulturelle mangfoldighed et blevet et centralt aspekt af internationale diskussioner inden for internationale og regionale organisationer, som gør det muligt at reagere på en voksende bekymring hos det civile samfund og regeringerne over bevarelsen af det kulturelle særkende og folkenes fælles kulturarv.
(137)
Bevarelse og fremme af kulturel mangfoldighed hører blandt grundprincipperne for den europæiske model. De er indskrevet i traktatens artikel 151, stk. 1, hvori det hedder: »Fællesskabet bidrager til, at medlemsstaternes kulturer kan udfolde sig, idet det respekterer den nationale og regionale mangfoldighed og samtidig fremhæver den fælles kulturarv« eller artikel 151, stk. 4, hvori det hedder: »Fællesskabet tager hensyn til de kulturelle aspekter i sin indsats i henhold til andre bestemmelser i denne traktat, navnlig med henblik på at respektere og fremme sine kulturers mangfoldighed«.
(138)
I traktaten kræves det, at Fællesskabet og medlemsstaterne, som det består af, fremmer den kulturelle mangfoldighed i deres internationale relationer med henblik på at bidrage til en verdensorden baseret på bæredygtig udvikling, fredelig sameksistens og dialog mellem kulturerne. Gennem sine økonomiske tilskud til udbredelse af fransksprogede værker har de franske myndigheder ført en kulturpolitik, der er i overensstemmelse med traktatens målsætninger.
(139)
På den baggrund finder Kommissionen, at de franske myndigheders støtte til CELF med henblik på at sikre udbredelsen af fransksprogede værker, i øvrigt uanset ordrens størrelse, tjente et kulturelt formål, som er i overensstemmelse med traktatens bestemmelser.
3. STØTTENS FORENELIGHED MED FÆLLESMARKEDET
(140)
I henhold til traktatens artikel 87, stk. 3, litra d), kan støtte til fremme af kulturen og bevarelse af kulturarven være forenelig med fællesmarkedet, når den ikke ændrer samhandels- og konkurrencevilkårene i et omfang, der strider mod de fælles interesser.
a) Kommissionens indledende bemærkninger til interesserede tredjemænds udtalelser
(141)
Kommissionen bemærker, at de interesserede tredjemænd, som har udtalt sig efter offentliggørelsen af beslutningen om at indlede proceduren, med undtagelse af SIDE og CELF ikke fremstiller sig selv som eksportagenturer, men snarere som specialiserede »grossister«. Ingen af de interesserede tredjemænd, der har udtalt sig, har ansøgt kulturministeriet om den omhandlede støtte.
(142)
Af flere af udtalelserne fra de interesserede tredjemænd fremgår det, at de franske myndigheders støtteordning i det mindste i første omgang ikke blev anfægtet af de virksomheder og personer fra branchen, der har udtalt sig.
(143)
Kommissionen kunne ligeledes konstatere, at sagsøgeren i lighed med tredjemændene var fuldt orienteret om den støtte, som CELF havde modtaget siden oprettelsen i 1980. Men først i 1991 (43) bad SIDE kulturministeriet om også at få udbetalt den pågældende støtte, og Kommissionen fik først sagen forelagt flere måneder senere, i marts 1992.
(144)
Kommissionen konstaterer, at de interesserede tredjemænd navnlig er kritiske over for CELF's politik for diversificering af aktiviteterne (44). CELF bebrejdes, at man med bistand fra de forlag, der har ydet CELF særlige rabatter, i tidens løb er gået ind på andre markeder end det, som CELF oprindelig var blevet oprettet til, nemlig markedet for små ordrer.
(145)
Det fremgår af de fremlagte dokumenter, at CELF ved sin oprettelse reelt kun betjente boghandlere. Først senere i løbet af 1990'erne begyndte CELF at afsøge andre kundetyper. Der er imidlertid intet, der tyder på, at CELF's diversificering af aktiviteterne blev finansieret med den omtvistede støtte, snarere tværtimod, idet det støtten udelukkende havde til formål at yde godtgørelse for ekstraomkostningerne ved de små ordrer, hvilket vil blive påvist i betragtning 198 ff.
(146)
Nogle af tredjemændene, der præsenterer sig som eksportgrossister eller som eksportboghandlere, giver udtryk for, at støtten var utilstrækkelig til at opfylde efterspørgslen, uden dog at fremlægge relevante oplysninger til underbygning af disse påstande.
(147)
Endelig anførte nogle af tredjemændene, at CELF nød godt af fordele i kraft af virksomhedens særlige forhold til visse offentlige instanser såsom »France édition«. Især Hexalivre kritiserede holdningen hos »France édition«, som gav CELF en fortrinsbehandling ved at give virksomheden adgang til sin stand på internationale messer, hvilket man nægtede Hexalivre.
(148)
Kommissionen har kunnet konstatere, og dette fremgår også af dokumenterne fra de franske myndigheder, at CELF, som er medlem af »France édition«, både har betalt for leje af plads på »France Edition«'s stand og for at komme med i kataloger, som bestiltes hos »France édition«. Under alle omstændigheder vedrørte denne type af forbindelser på ingen måde de offentlige myndigheder, hvilket de franske myndigheder har beskrevet.
(149)
Men eftersom disse aspekter ikke var indeholdt i beslutningen om at indlede proceduren af 30. juli 1996, vedrører de imidlertid ikke problemstillingen om de »små ordrer«. Derfor udtaler Kommissionen sig ikke om dette spørgsmål i forbindelse med nærværende procedure.
(150)
De franske myndigheder bebrejdes ligeledes, at de favoriserer CELF gennem offentlige ordrer. Disse påstande vedrører navnlig støtten til iværksættelse af programmer for nyudgivelser, som forvaltes af udenrigsministeriet, og ordrer fra sammenslutninger med tilknytning til dette ministerium og til ministeriet for udviklingssamarbejde (som l'Association pour le développement de la pensée française (ADPF) og l'Association pour le développement de l'enseignement et de la culture en Afrique et à Madagascar (l'AUDECAM).
(151)
Eftersom disse aspekter ikke var indeholdt i beslutningen om at indlede proceduren af 30. juli 1996, vedrører de imidlertid ikke problemstillingen om de »små ordrer«. Derfor udtaler Kommissionen sig ikke om dette spørgsmål i forbindelse med nærværende procedure.
(152)
Endelig anfægter SIDE »hele støttekomplekset, som ikke kun CELF, men også andre organisationer, der ligesom CELF består af forlag og offentlige myndigheder, nyder godt af i største lukkethed«, og de offentlige myndigheders kulturpolitik i almindelighed.
(153)
Som støtte for sine argumenter fremlægger SIDE ligeledes en beretning fra den franske revisionsret fra november 1996. Kommissionen bemærker, at beretningen især indeholder generel kritik af måden, hvorpå kulturstøtten udbetales i Frankrig. Den indeholder ingen bemærkninger vedrørende støtten til CELF til ekspedition af små ordrer. CELF nævnes, men udelukkende i forbindelse med »Programme page à page« og operationen »programme plus«, programmer, som blev godkendt af Retten i dennes afgørelse af 18. september 1995 (45).
(154)
I denne situation finder Kommissionen ikke, at konklusionerne i revisionsrettens beretning kan anvendes til Kommissionens vurdering i forbindelse med nærværende procedure. Under alle omstændigheder var SIDE's generelle kritik af den franske politik vedrørende kulturstøtte ikke indeholdt i beslutningen om at indlede proceduren af 30. juli 1996 om de »små ordrer«. Derfor udtaler Kommissionen sig ikke om dette spørgsmål i forbindelse med nærværende procedure.
b) Svar på SIDE's tilhørende anbringender
(155)
I løbet af den første fase af undersøgelsesproceduren vedrørende støtten havde SIDE rejst en række specifikke spørgsmål vedrørende kapitaltilførslen til CELF og de fordele, som virksomheden nød godt af takket være »forvaltningen af offentlige programmer«. SIDE anfægter ligeledes en hel række specifikke fordele i forbindelse med CELF's særlige forhold til de offentlige myndigheder.
(156)
Det skal bemærkes, at CELF's kapital i 1980 blev forhøjet fra 80 500 FRF til 1 280 500 FRF. Denne operation blev finansieret af (ADEF) (med 50 %) på denne ene side og af (private) aktionærer i CELF på den anden (med 50 %).
(157)
ADEF bestod af en række forlag, og sammenslutningens hovedformål var at fremme fransk litteraturs tilstedeværelse i udlandet og yde støtte til investeringer foretaget af forlag eller eksportører. Sammenslutningen modtog et bidrag fra staten, som blev tildelt af kulturministeriet.
(158)
Efter at have analyseret dokumentationen fra de franske myndigheder er Kommissionen nået frem til den konklusion, at den omtvistede kapitalforøgelse ikke er statsstøtte, men blot en kapitaldeltagelse. Det anfægtes ikke og kan ikke anfægtes, at private investorer har deltaget i oprettelsen af virksomheden i dens nuværende form. Kulturministeriet har ikke deltaget i CELF's kapital, og ADEF, en sammenslutning, som ganske vist delvis finansieres af staten, har imidlertid optrådt som privat investor i en markedsøkonomisk sammenhæng. ADEF's deltagelse er rent faktisk i fuld overensstemmelse med punkt 3.2, tredje led, i Kommissionens meddelelse om anvendelsen af EF-traktatens artikel 92 og 93 på offentlige myndigheders kapitalinteresser (46). Operationen indeholdt dermed ikke elementer af statsstøtte i henhold til traktatens artikel 87, stk. 1.
(159)
Denne kapitaltilførsel var desuden sket for mere end 10 år siden, da SIDE sendte sit første brev til Kommissionen, den 20. marts 1992, og da Kommissionen bad de franske myndigheder om oplysninger ved brev af 2. april 1992. Derfor og i overensstemmelse med artikel 15 i Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22. marts 1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93 (47), kan Kommissionen i givet fald ikke give ordre til at inddrive kapitaltilførslen, selv om der er tale om statsstøtte.
(160)
SIDE anfægter ligeledes støtte, som man mener blev tildelt CELF via en aktieoverdragelse i 1993 til SNE, som er samarbejdspartner med CELF.
(161)
I sine bemærkninger af 5. december 2003 gør SIDE Kommissionen opmærksom på, at den i henhold til skriftlig dokumentation, som man fremlagde på mødet den 4. juli 2001, skal udtale sig om støtte, som ifølge SIDE blev tildelt CELF ved opløsningen af ADEF i juni 1993.
(162)
Kommissionen præciserer, at dette punkt ikke var indeholdt i beslutningen om at indlede proceduren af 30. juli 1996. Derfor udtaler Kommissionen sig ikke om dette spørgsmål i forbindelse med nærværende procedure.
(163)
SIDE forklarer, at CELF har kunnet opretholde sin tilstedeværelse på markedet og fortsat kunnet yde samme type rabat til sine kunder, efter at »Programme petites commandes« var afskaffet, idet CELF fortsat modtager flere offentlige tilskud gennem programmer som »A l'Est de l'Europe«, som har afløst programmet »Page à page«, eller»Programme plus«, som modtager stadig flere midler.
(164)
Der erindres om, at disse programmer, som Kommissionen allerede godkendte i sin beslutning af 18. maj 1993, ligeledes blev godkendt af Retten i afgørelsen af 18. september 1995 (48).
(165)
Der følger heraf, at disse aspekter ikke var indeholdt i beslutningen om at indlede proceduren af 30. juli 1986. Derfor udtaler Kommissionen sig ikke om dette spørgsmål i forbindelse med nærværende procedure.
c) Støtten til små ordrer kunne ikke påvirke samhandelen og konkurrencesituationen i Fællesskabet i et omfang, der strider mod de fælles interesser.
i) En støtteordning for en aktivitet, som branchen havde opgivet
(166)
»Programme petites commandes« blev oprettet af kulturministeriet i 1980 på et tidspunkt, hvor branchen (Groupe Hachette og les Messageries du livre) ønskede at forlade markedet for eksportagenturer. Den anfægtede ordning blev indført for at tilskynde de erhvervsdrivende til at gå ind på markedet, således at alle ordrer på fransksprogede bøger fra boghandlere i ikke-fransktalende områder, kunne efterkommes.
(167)
Kommissionen konstaterer i første omgang i overensstemmelse med nogle af tredjemændenes udtalelser i sagsforløbet, at »programme petites commandes«, som rent faktisk ledsagede CELF's oprettelse i den nuværende form, var velkendt inden for branchen, hvor det, i det mindste som udgangspunkt, blev vel modtaget (49) eller i det mindste ikke anfægtet, dog uden at man derfor søgte om støtte under programmet.
(168)
SIDE fastholder for sin del, at »Programme petites commandes« udelukkende var forbeholdt CELF. Dette bekræftes ifølge SIDE af kulturministeriets afvisning i 1991. Samtidig anfægter SIDE ikke, at afvisningen af støtteansøgningen skyldtes, at SIDE afviste at underkaste sig de åbenhedskrav, som var en forudsætning for at kunne modtage støtten.
(169)
Efter annullationen af Kommissionens beslutning af 18. maj 1993 erindrede kulturministeriet, som ønskede at afslutte proceduren, SIDE om, at støtteordningen for små ordrer ikke pr. definition var forbeholdt CELF. Ministeriet foreslog SIDE en samtale i et brev af 3. september 1996 for at undersøge, om SIDE var i stand til at tilbyde de samme tjenesteydelser som CELF i henhold til de samme krav om åbenhed.
(170)
Under en samtale den 26. september 1996 afviste lederne af SIDE det fremsatte tilbud. De meddelte kulturministeriet, at de nægtede at modtage støtte under et program, hvis overensstemmelse med fællesskabsretten kunne anfægtes af Kommissionen.
(171)
Som støtte for sine argumenter fremlagde SIDE en rapport fra Fondation Nationale des Sciences Politiques, hvori man hovedsagelig kritiserer, at de franske myndigheder har valgt ikke at udbetale støtten direkte til boghandlerne. Kommissionen erindrer i den forbindelse om, at de nationale myndigheder frit kan vælge den støtteform, som de finder mest velegnet til de mål, de forfølger, så længe den relevante fællesskabslovgivning overholdes. Kommissionen konkluderer, at det fremlagte dokument er uden relevans, og bemærker i øvrigt, at forfatterne selv anlægger en kritisk holdning til deres egen evaluering (50).
(172)
Endelig påstår SIDE, at støtten var unyttig. I den forbindelse understreger Kommissionen, at støttemodtagerne var forpligtet til at ekspedere ordrer på under 500 FRF. Derved sikrede man, at fransksprogede bøger kunne nå ud til alle boghandlere, også de mindste i fjerne lande, selv om de kun havde brug for nogle få bøger, som i øvrigt ofte udgives af forskellige forlag. SIDE kunne ikke garantere dette, og leverede i øvrigt som tidligere anført ikke til alle lande.
(173)
På grundlag af ovenstående oplysninger har Kommissionen kunnet konstatere, at »Programme petites commandes« i princippet var tilgængeligt for alle virksomheder, der ansøgte om støtte, når blot disse accepterede betingelserne for tildeling af støtte. Den konstaterer ligeledes, at SIDE i 1996 klart gav udtryk for, at man ikke ønskede at modtage støtte. I denne situation finder Kommissionen ikke, at den anfægtede støtte var udtryk for forskelsbehandling, og at den var nødvendig for at opfylde de franske myndigheders målsætning.
(174)
Under alle omstændigheder finder Kommissionen, at selv om støtten frem til 1996 kunne anses for udelukkende at være forbeholdt CELF, var det op til de franske myndigheder at vurdere, hvilke foranstaltninger der var mest hensigtsmæssige og nyttige med henblik på at nå det ønskede mål, så længe støtten ikke gik ud over, hvad der var nødvendigt for opnåelsen af dette mål, således som det vil blive påvist nedenfor.
ii) Kommissionens undersøgelse baseret på taloplysninger indsendt af de franske myndigheder og sagsøger
(175)
CELF og SIDE distribuerer bøger i ikke-fransktalende lande og territorier som eksportagenturer. I fransktalende lande som Belgien, Canada og Schweiz dækkes det lokale marked af store forlag gennem deres datterselskaber eller repræsentanter.
(176)
Eksportagenturerne spiller dermed kun en meget marginal rolle på de største markeder for fransksprogede bøger, nemlig de tre ovennævnte lande.
(177)
Det er fastslået, at CELF blev oprettet sidst i 1970'erne for at afhjælpe manglen på et marked, som branchen havde opgivet på grund af manglende rentabilitet, og at den omtvistede støtte var rettet mod et tydeligvis urentabelt segment på agenturmarkedet.
(178)
I sin beslutning 1999/133/EF afgrænsede Kommissionen det marked, hvor den havde undersøgt virkningerne af den anfægtede støtte som eksportmarkedet for fransksprogede bøger »i almindelighed«. Retten fulgte SIDE's argumentation og godkendte denne analyse og fandt, at Kommissionen havde anlagt en åbenbart urigtig vurdering, idet eksport af fransksprogede bøger og eksportagenturvirksomhed for fransksprogede bøger ikke udgjorde substituerbare markeder, men adskilte markeder, hvor sidstnævnte er et undermarked til førstnævnte.
(179)
Kommissionen anfægter ikke Rettens vurdering, men bemærker, at de akter, som både SIDE (51) og de nationale myndigheder fremlagde ved gennemgangen af sagen, viser, at metoderne til formidling af fransksprogede bøger til udlandet er meget forskelligartede (52), komplementære og undertiden substituerbare, idet eksportagenturvirksomhed udgør et af de mange eksisterende systemer.
(180)
Kommissionen konstaterer, at SIDE og de franske myndigheder tilsyneladende begge erkender, at det ikke altid er let at afgrænse de forskellige markeder inden for bogdistribution helt nøjagtigt.
(181)
SIDE anfører i sine sidste bemærkninger, at ikke-specialiserede agenturer som SIDE selv og CELF er til stede på det nationale marked. Andre operatører, som SIDE definerer snart som agenturer snart som eksportboghandlere (53), sælger ligeledes i marginal udstrækning direkte til de endelige forbrugerne og konkurrerer dermed med de to ikke-specialiserede agenturer på de yderste marginaler.
(182)
De franske myndigheder er til dels enige i SIDE's analyse, idet man præciserer, at eksportboghandlerne, som sagsøger henviser til, i realiteten er specialiserede agenturer. De føjer en række boghandlere, som lejlighedsvis ekspederer ordrer til udenlandske boghandlere, til listen over potentielle konkurrenter. Frankrig præciserer, at onlineboghandlere nu også skal regnes blandt de ikke-specialiserede agenturers konkurrenter, hvilket Kommissionen anser for relevant, selv om der endnu ikke foreligger præcise oplysninger om størrelsen af dette segment, som er baseret på brugen af ny teknologi.
(183)
Det skal bemærkes, at SIDE har sendt nogle taloplysninger til Kommissionen, der skal illustrere CELF's (54)»dominerende stilling« på det pågældende delmarked.
(184)
Som anført ovenfor (betragtning 30) udtaler Kommissionen sig i denne beslutning ikke om SIDE's klage i henhold til traktatens artikel 81 og 82, idet dette spørgsmål undersøges særskilt. I den forbindelse skal det præciseres, at Kommissionen i et brev til SIDE af 7. august 2003 giver udtryk for, at man som udgangspunkt har til hensigt at afvise klagen.
(185)
Men med forbehold af den endelige beslutning, som Kommissionen vil træffe om den anden del af sagen, erindrer den om, at brancheselskabet CELF blev oprettet for at afhjælpe manglerne på et marked, som branchen havde opgivet, hvilket heller ikke anfægtes i udtalelserne fra tredjemand. Derfor er det ikke overraskende, at denne virksomhed har en meget stor markedsandel.
(186)
Efter Kommissionens opfattelse er CELF's stilling på dette marked uden sammenhæng med tildelingen af den omtalte støtte. Kommissionen ønsker udelukkende at kontrollere foreneligheden af støtten på eksportagenturmarkedet i henhold til traktatens artikel 87, stk. 3, litra d).
(187)
Eksportagenturvirksomhed med bøger består i at ekspedere ikke særligt store ordrer. I 1970'erne forlod de traditionelle forlag og distributører dette marked, fordi rentabiliteten var for ringe. Eksportagenturvirksomhed drejer sig under alle omstændigheder om små ordrer.
(188)
SIDE og de franske myndigheder er enige om afgrænsningen af den pågældende ydelse. Til gengæld er de uenige om identifikationen af »små ordrer« inden for eksportagenturmarkedet (f.eks.: en afrikansk boghandel, der bestiller en billig bog), der indebærer så store ekstraomkostninger, at ydelsen ikke vil være rentabel.
(189)
Kulturministeriet havde fastsat beløbsgrænsen for »små ordrer«, hvortil der kunne ydes tilskud, til 500 FRF ((76,22 EUR). De franske myndigheder har hele tiden præciseret, at nogle ordrer under 500 FRF kunne være rentable, mens andre ordrer over 500 FRF kunne være urentable. Målet var at finde en økonomisk acceptabel metode, således at operatørerne var indstillet på at efterkomme ordrer, som blev betragtet som urentable.
(190)
Kommissionen bad sagsøger og de franske myndigheder om at forklare problemstillingen vedrørende aktivitetens rentabilitet. Med henblik herpå blev de navnlig bedt om at beskrive de forskellige opgaver, der skal udføres for at levere denne ydelse, så man i givet fald kunne fastslå, hvorfra de ekstraomkostninger, der skulle godtgøres, stammer fra.
(191)
De franske myndigheder og SIDE er generelt enige om ordrebehandlingen (se bilag om »ordrebehandlingsprocedure«, som beskrives af SIDE i bilag III og ikke anfægtes af de franske myndigheder).
(192)
De forskellige opfattelser vedrører dermed især spørgsmålet om rentabiliteten af disse ydelser. Ifølge SIDE er alle ordrer rentable uanset art. Ifølge de franske myndigheder er visse ydelser helt klart ikke rentable, hvilket retfærdiggør den tildelte støtte.
(193)
Kommissionen bemærker i den forbindelse visse udtalelser fra SIDE, som kan forekomme selvmodsigende, hvis de stilles over for hinanden. Dette gør sig gældende for følgende udtalelser: »de mest interessante kunder er kunder, der afgiver store ordrer«, og »små ordrer er generelt mere rentable end større ordrer«.
(194)
Kommissionen har kunnet konstatere, at SIDE og CELF tilsyneladende ikke systematisk fokuserede på samme kundetype. SIDE interesserer sig især for institutionelle kunder, mens CELF prioriterer boghandlere. Dette sidste afvises af SIDE. SIDE har imidlertid ikke ønsket at efterkomme Kommissionens anmodning om at definere kundekredsens sammensætning nærmere. Sagsøger fremfører blot i sine skriftlige bemærkninger, at man mellem 1991 og 2002 havde 1 308 kunder, og at man betjente samme kundetyper som CELF.
(195)
Med henblik på at vurdere relevansen af de fremførte modstridende bemærkninger har Kommissionen på grundlag af oplysninger fra såvel SIDE som de franske myndigheder opstillet nedenstående sammenlignende tabeller 3a, 3b og 3c.
Tabel 3a
(EUR)
1999
SIDE
CELF små ordrer
CELF uden små ordrer
CELF i alt
Omsætning
818 297
329 204
10 027 299
10 358 503
Antal fakturaer
2 187
9 688
13 210
22 898
Antal fakturalinjer
27 470/27 978
21 978
263 080
285 058
Antal bøger
88 163
26 996
575 593
602 589
Antal kunder (55)
ikke meddelt
2 171
718
2 889
Gennemsnitligt antal linjer pr. faktura
13,07
2,26
20
12
Gennemsnitligt antal bøger pr. linje
3,21
1,22
2
2
Gennemsnitligt antal eksemplarer pr. faktura
40,84
2,79
44
28
Gennemsnitspris pr. solgt eksemplar
9,09
12,19
17
17
Gennemsnitsværdi pr. linje
29,17
14,98
38
38
Gennemsnitsværdi pr. kunde
ikke meddelt
151,84
13 968
3 585
Tabel 3b
2000
SIDE
CELF små ordrer
CELF uden små ordrer
CELF I ALT
Omsætning
1 021 831
301 604,53
11 151 915
11 480 519
Antal fakturaer
2 069
8 763
12 565
21 448
Antal fakturalinjer
29 006
20 387
258 124
278 511
Antal bøger
102 229
25 229
586 643
610 872
Antal kunder
ikke meddelt
2.007
631
2 638
Gennemsnitligt antal linjer pr. faktura
14,97
2,32
20
13
Gennemsnitligt antal bøger pr. linje
3,52
1,24
2
2
Gennemsnitligt antal eksemplarer pr. faktura
52,75
2,87
46
28
Gennemsnitspris pr. solgt eksemplar
9,87
11,95
19
19
Gennemsnitsværdi pr. linje
29,17
14,79
43
41
Gennemsnitsværdi pr. kunde
ikke meddelt
150,28
17 684
4 344
Tabel 3c
2001
SIDE
CELF små ordrer
CELF uden små ordrer
CELF I ALT
Omsætning
905 077
275 068
12 817 252
13 092 330
Antal fakturaer
2 137
7 702
12 195
19 897
Antal fakturalinjer
23 990
17 681
256 019
273 700
Antal bøger
105 518
21 853
590 278
512 129
Antal kunder
ikke meddelt
1 659
835
2 494
Gennemsnitligt antal linjer pr. faktura
11,23
2,30
21
14
Gennemsnitligt antal bøger pr. linje
4,27
1,24
2
2
Gennemsnitligt antal eksemplarer pr. faktura
47,97
2,84
48
31
Gennemsnitspris pr. solgt eksemplar
8,66
12,59
22
21
Gennemsnitsværdi pr. linje
37,73
15,56
50
48
Gennemsnitsværdi pr. kunde
ikke meddelt
165,80
15 360
5 250
(196)
Kommissionen konstaterer, at oplysningerne i tabel 3a, 3b og 3c viser, at selv om CELF, ud over det, der betragtes som »små ordrer«, i gennemsnit sælger lige så mange bøger pr. faktura som SIDE (44 mod 41 i 1999, 46 mod 53 i 2000, og 48 mod 48 i 2001), ekspederer CELF også et stort antal særligt små ordrer (i gennemsnit under 3 bøger og med en gennemsnitlig værdi af 35 EUR): 9 688 ordrer i 1999, 8 763 i 2000 og 7 702 i 2001. Det følger heraf, at antallet af bøger pr. ordre samlet set (kolonnen »CELF i alt«) er betydeligt lavere for CELF end for SIDE: 28 mod 41 i 1999, 28 mod 53 i 2000 og 31 mod 48 i 2001.
(197)
Det fremgår af ovenstående, at CELF's aktiviteter især er kendetegnet ved et stort antal helt små ordrer (gennemsnitlig tre bøger og omkring 35 EUR), hvilket klart adskiller virksomheden fra SIDE og kan danne grundlag for den pågældende støtte.
(198)
Efter at have konstateret, at kriteriet »små ordrer« er relevant som reference for tildelingen af støtte, har Kommissionen analyseret de analytiske regnskabstal fra de franske myndigheder. Disse regnskabstal underbygger CELF's ekstraomkostninger ved segmentet »små ordrer«. Oplysningerne, som de franske myndigheder har fremsendt til Kommissionen, vedrører 1994, hvor CELF modtog et støttebeløb på 2 000 000 mio. FRF ((304 900 EUR) fra kulturministeriet.
(199)
Kommissionens kontrol vedrører de analytiske regnskabstal vedrørende omkostningerne ved små ordrer på under 500 FRF. Kommissionen har taget de franske myndigheders forklaringer til efterretning, hvori man forklarer, at tærsklen på 500 FRF som definition på »små ordrer« er fastsat på et empirisk grundlag (56).
(200)
De franske myndigheder har fremlagt en opstilling, som viser, at ekspeditionen af små ordrer medfører åbenlyse ekstraomkostninger. De uddyber sidstnævnte argument med udgangspunkt i en omkostningsanalyse baseret på oplysningerne i tabel 4 nedenfor vedrørende referenceåret 1994:
Ordretype
Små ordrer
Øvrige
I alt
Omsætning (57)
2 419 006
48 148 971
50 102 869
Antal fakturaer
9 725
10 947
20 672
Antal bøger
24 933
442 740
467 673
(201)
Som beskrevet nærmere i bilag III indebærer ekspeditionen af en ordre adskillige operationer:
a)
Modtagelse af ordresedlen fra boghandleren
b)
indkodning af ordren
c)
indlæsning af ordren
d)
fremsendelse af ordren til forlaget
e)
modtagelse af bøgerne
f)
tildeling af et fysisk opbevaringssted, »reolfaget«, til hver af kunderne, hvor de bestilte bøger opbevares
g)
indpakning.
(202)
Den analytiske regnskabsføring gør det muligt at registrere alle strømme i forbindelse med ovennævnte operationer. En faktura på 100 FRF kræver i den forbindelse samme arbejdsindsats som en faktura på 10 000 FRF.
(203)
De franske myndigheders forklaring har givet Kommissionen mulighed for at vurdere omkostningerne og fordele dem på de forskellige opgaver i forbindelse med ekspeditionen af en ordre. Rentabiliteten ved en ordre afhænger navnlig af de pågældende bøgers type og antal, nøjagtigheden af oplysningerne på ordresedlen samt problemer ved ekspeditionen af ordren - 20 % af CELF's ordrer og 4,5 % af SIDE's ordrer kan betragtes som "vanskelige at ekspedere (58). Desuden vedrører ordrer på under 500 FRF oftest (67 % af tilfældene) helt små forlag (59). Endelig indebærer behandlingen af små ordrer, at man skal forvalte et stort antal kundekonti.
(204)
Omkostningerne vil være højere for små ordrer, idet operatøren, uanset ordens størrelse, ved behandling af ordren nødvendigvis må gentage de samme fysiske operationer for alle ordrer. En virksomhed, der behandler talrige små ordrer, skal etablere en organisation, der kan håndtere gentagelserne af de forskellige etaper i ordrebehandlingen og dermed de ekstraomkostninger, som det indebærer.
(205)
De franske myndigheder forklarer, at man har anvendt en koefficient for hver operationstype. I den forbindelse har man taget hensyn til de forskellige handlinger, der foretages under de enkelte operationer som beskrevet i bilag IV.
(206)
På grundlag af oplysningerne fra Frankrig kan Kommissionen udlede, at i 1994 var omkostningerne ved behandling af små ordrer på 4 446 706 FRF. Omsætningen fra ordrer på under 500 FRF var på 2 419 006 FRF. Støtten i samme år var på 2 000 000 FRF. Driftsresultatet bliver således - 27 700 FRF.
Omsætning
2 419 006 FRF
Støtte
2 000 000 FRF
Samlet indtægt
4 419 006 FRF
Omk. ordrebehandling
- 4 446 706 FRF
Driftsresultat
- 27 700 FRF
(207)
Kommissionen konkluderer dermed, at støtten på 2 000 000 FRF ikke udgjorde nogen overkompensation af omkostningerne ved ekspeditionen af de små ordrer.
(208)
Med henblik på at kontrollere relevansen af oplysningerne for referenceåret 1994 anmodede Kommissionen de franske myndigheder om supplerende oplysninger vedrørende CELF's behandling af små ordrer for andre perioder. Dokumenterne og forklaringerne, som Frankrig indsendte for andre regnskabsår, viser, at strukturen for små ordrer (omsætning i forhold til antal små ordrer, antallet af bestilte bøger, antallet af fakturaer vedrørende disse samt antallet af kunder og ordrelinjer osv.) lå på samme niveau år for år. I denne situation finder Kommissionen, at oplysningerne for 1994 med god grund kan betragtes som reference for Kommissionens vurdering.
(209)
På grundlag af de aftaler, som Kommissionen har modtaget, har den ligeledes kunnet kontrollere, at alle eventuelle overskydende beløb blev fratrukket støttebeløbet i det efterfølgende år. Støtten vil dermed ikke kunne finansiere CELF's andre salgsaktiviteter i modsætning til påstandene fra SIDE og flere tredjemænd.
(210)
Støtten blev rent faktisk tildelt årligt på grundlag af CELF's indsendelse af regnskabsoplysninger, herunder regnskabskonti, som godtgørelse af ekstraomkostningerne ved programmet for små ordrer. Støttebeløbene vil derfor ikke kunne anvendes til andre formål end det påtænkte.
(211)
SIDE gjorde i sine seneste bemærkninger Kommissionen opmærksom på, at de regnskabsoplysninger, som de franske myndigheder havde fremsendt til Kommissionen for at godtgøre eksistensen af ekstraomkostninger under sagsforløbets anden fase, indeholdt visse fejl. De franske myndigheder fik spørgsmålet forelagt og gav Kommissionen en række nyttige forklaringer.
(212)
SIDE havde bemærket, at de franske myndigheder havde byttet om på procentsatserne for elektroniske ordrer og ordrer modtaget på papir. Kommissionen har kunnet konstatere, at de økonomiske konsekvenser af ombytningen udgjorde 0,24 EUR pr. bog i forbindelse med små ordrer. Denne forskel har ingen indflydelse på den kompensationsordning, som Frankrig har beskrevet.
(213)
Hvad angår udsvingene i omsætningen, som SIDE kunne påvise i de første regnskabsoplysninger, som Frankrig indsendte, bekræfter Kommissionen, at de franske myndigheder selv havde foretaget de nødvendige rettelser allerede ved begyndelsen af sagsforløbet i 1996, og at SIDE's påstande i de seneste bemærkninger var ubegrundede.
(214)
Forskellene i de øvrige taloplysninger skyldes, at der i et tilfælde henvises til indtægter udelukkende fra salg af bøger (2 284 536 FRF), mens det andet indberettede tal (2 535 818 FRF) svarer til indtægter fra bøger og tilhørende produkter (emballage, forsikring og transport).
(215)
SIDE mener ligeledes at kunne påvise visse »skævheder« mellem det almindelige regnskab og det analytiske regnskab med hensyn til lønoplysninger. De franske myndigheder præciserer, at grunden til disse forskelle var, at visse afgifter ikke var medtaget i de sociale bidrag, som figurerer på angivelserne til skattevæsenet, men i stedet er direkte knyttet til lønnen. Kommissionen har kunnet kontrollere rigtigheden af denne forklaring ved hjælp af de regnskabsbilag, som den har fået tilsendt.
(216)
Kommissionen finder derfor, at SIDE's supplerende bemærkninger om manglende nøjagtighed i de regnskabsoplysninger, som de franske myndigheder har indsendt i forbindelse med indledningen af sagsforløbet i 1996, ikke kan ændre ved Kommissionens vurdering af relevansen af de forelagte regnskabsoplysninger, hvori man begrunder godtgørelsen af ekstraomkostningerne ved de små ordrer.
(217)
Kommissionen har på grundlag af analysen af bilagene fra sagsøger selv kunnet konstatere, at CELF's udbud var langt større end SIDE's (CELF kunne tilbyde 3 000 forlag, mens SIDE kunne tilbyde 200).
(218)
Kommissionen har taget denne oplysning til efterretning (der er ikke taget hensyn til dette ved beregningen af ekstraomkostningerne) og bemærker, at CELF's større udbud er i overensstemmelse med kulturministeriets krav, hvorfra man ønskede at sikre det bredest mulige udbud af fransksprogede bøger. SIDE præciserer imidlertid, at man kunne opfylde alle typer af ordrer, men ved sammensætningen af udbuddet tager man ikke hensyn til denne kulturelle målsætning, hvilket forekommer helt legitimt.
(219)
De franske myndigheder tilføjer, at CELF ofte har måttet tage økonomiske risici. Man udbyder således fortsat sine tjenester i kriseramte lande som Algeriet tidligere eller senere i Argentina. CELF har ligeledes kunnet tilbyde sine ydelser i visse lande, som ikke var omfattet af COFACE-garantien.
(220)
SIDE tager helt legitimt konsekvensen af sine kommercielle valg og anfører, at man ikke ønsker at gå ind i vanskelige områder som Afrika syd for Sahara eller lande, der ikke er dækket af COFACE. SIDE præciserer, at der er tale om beslutninger vedrørende virksomhedernes kommercielle strategi, og at man hos SIDE har truffet andre valg.
iii) Kommissionens undersøgelse af de kundeflytninger, som SIDE har gjort opmærksom på
(221)
Kommissionen har konstateret, at SIDE's påstande vedrørende kundeflytninger ikke en gang var baseret på en analyse af de forklaringer og dokumenter, som SIDE selv havde fremlagt.
(222)
Kommissionen har derfor bedt SIDE dokumentere de kundeflytninger, som man påstår at have været udsat for, på grund af de fordelagtige rabatter, som »kun CELF« var i stand til at tilbyde takket være den modtagne støtte. Med henblik herpå har SIDE fremlagt et meget omfattende dokument (60), hvis oplysninger Kommissionen ikke kunne anvende i den foreliggende form, især fordi de omtalte flytninger på ingen måde ikke fremgik klart. Kommissionen bad SIDE om yderligere forklaringer af dette punkt, og SIDE kunne navnlig (61) præcisere, at en kunde, »Librairie Française de Milan«, gradvis var gået fra at benytte SIDE til at benytte CELF i løbet af året 1987/1988, idet CELF havde tilbudt kunden mere attraktive rabatter.
(223)
De franske myndigheder svarede, at det italienske marked var kendt for at være konkurrencebetonet, og at CELF's voksende omsætning med den nævnte boghandler først var tydelig fra 1999, altså et godt stykke efter den periode, som SIDE omtaler.
(224)
Kommissionen har kunnet konstatere, at de øvrige eksempler, som SIDE nævner, ikke var mere relevante (62). En af de boghandler, der nævnes af SIDE, Grupodis de Madrid, har aldrig været en stor kunde hos CELF, og de nævnte japanske boghandlere er store kunder, som aldrig har befundet sig i markedssegmentet for små ordrer.
(225)
Den liste over rabatter, som SIDE har indsendt, beviser i øvrigt ikke, at SIDE's rabatter er mindre attraktive end CELF's. Af de 28 forlag, som SIDE har valgt til at illustrere sin påstand, konstaterer Kommissionen, at SIDE i 16 tilfælde tilbyder større rabatter end CELF, mens det modsatte gør sig gældende i 12 tilfælde (63). Forskellen er endnu større, hvis man medregner de ekstra fem procentpoint i rabat, som SIDE giver ved ordrer på over 10 eksemplarer pr. titel, idet CELF i denne situation kun giver større rabatter for 6 forlag mod SIDE's 22.
(226)
Kommissionen finder det således det ikke godtgjort, at kundeflytninger fra SIDE til CELF skyldes, at CELF kunne yde større rabatter til sine kunder takket være statsstøtten, således som SIDE påstår.
(227)
Som det fremgår af 69 påstår SIDE i et brev af 12. august 2002 til Kommissionen, at CELF i mindst to år har anvendt betingelser, der virker afskrækkende på små ordrer. SIDE anfører, at »denne politik kun forstærker konkurrenceforvridningen over for SIDE, da nogle tidligere mindre kunder hos CELF«, nu henvender sig til SIDE (…). Men for SIDE er det indlysende, at de mest interessante kunder også er de kunder, der afgiver de største ordrer (…)".
(228)
Kommissionen konstaterer i første omgang, at de anfægtede prisjusteringer (64) indtraf præcis på det tidspunkt, hvor den omtvistede støtte blev afskaffet og/eller reduceret betydeligt, det vil sige fra det øjeblik, hvor CELF måtte finde alternative løsninger for fortsat at kunne efterkomme de små ordrer, som man modtog.
(229)
Kommissionen har foretaget en sammenligning af taloplysningerne (65) for de to virksomheder og konstaterer, at denne ikke viser noget, der kan bekræfte SIDE's påstande vedrørende de seneste kundeflytninger, som SIDE gør opmærksom på. Kommissionen kan rent faktisk ikke konstatere, at SIDE har oprettet flere fakturaer. I 1999 var der tale om 2 187 fakturaer og i 2000 2 137; hvad angår antallet af kunder erindrer Kommissionen om, at den ikke kan foretage sammenligninger på dette punkt, da man ikke har kunnet få oplysninger om dette fra SIDE.
(230)
Kommissionen kan heller ikke finde oplysninger, der kan påvise, at antallet af »små ordrer«, som SIDE har behandlet, er steget siden afskaffelsen af støtten til CELF. Tallene fra SIDE viser tværtimod, at det gennemsnitlige antal bøger pr. faktura er stigende, fra 40,31 i 1999 til 49,38 i 2001, mens den eventuelle kundeflytning fra CELF til SIDE burde have ført til et lavere gennemsnitligt antal bøger pr. faktura.
(231)
Endelig bemærker Kommissionen, at det gennemsnitlige antal bøger pr. fakturalinje hos SIDE stadig er højere et det gennemsnitlige antal hos CELF. Dette gælder de samlede aktiviteter og ikke kun for små ordrer. Støttens afskaffelse har således ikke medført, at kunder er flyttet fra CELF til SIDE.
(232)
I forbindelse med undersøgelsen af statsstøtte er det under alle omstændigheder kun konkurrenceforvridning, der skyldes statsstøtte, der er relevante, og ikke virkninger af en nedsættelse og/eller afskaffelse af statsstøtte, som SIDE betragter som negative.
(233)
På grundlag af oplysningerne fra både SIDE og de franske myndigheder finder Kommissionen, at de eneste synlige konsekvenser af støttens ophævelse er et fald i CELF's omsætning på små ordrer og et betydeligt fald i antallet af CELF's kunder (- 17,35 % mellem 1999 og 2001), hvilket fremgår af tabel 5 nedenfor:
Tabel 5 - Udviklingen i aktiviteten »små ordrer og små kunder«
Oplysninger fra de franske myndigheder
År
Omsætning - små ordrer
(EUR)
Udvikling
Antal kunder
Udvikling
1999
329 204
2 171
2000
301 605
- 8,38 %
2 007
- 7,55 %
2001
275 068
- 8,80 %
1 659
- 17,34 %
(234)
Kommissionen finder ligeledes, at SIDE's bemærkninger strider mod SIDE's egne påstande om, at der kun skulle tages hensyn til antallet af ordrelinjer hos leverandøren, og at det samlede ordrebeløb er ligegyldigt for beregningen af rentabiliteten. Hvis dette var tilfældet, havde SIDE ingen grund til at hævde, at den påståede kundeflytning fra CELF til SIDE (som tilmed ikke fremgår af de fremlagte taloplysninger), forstærker den fordrejning af konkurrencesituationen, som SIDE er udsat for (66). Desuden konstaterer Kommissionen, at SIDE tilsyneladende modsiger sig selv, når virksomheden i et notat af 9. december 2002 siger, at »...små ordrer er som helhed mere rentable at ekspedere end store ordrer«.
(235)
Kommissionen har udarbejdet nedenstående tabel på grundlag af oplysninger fra de franske myndigheder og SIDE, og tabellen viser, at der ikke er nogen automatisk sammenhæng mellem stigende og faldende omsætning hos SIDE og stigninger eller fald i de tildelte støttebeløb.
Tabel 6
Referenceår
Støtte til CELF i euro
Udsving i SIDE's omsætning
Støtte
1990
304 900
-
-
1991
373 500
+
+
1992
422 280
-
+
1993
382 650
+
-
1994
304 900
-
-
1995
304 900
-
=
1996
304 900
-
=
1997
243 920
-
-
1998
182 940
+
-
1999
121 960
-
-
2000
60 980
+
-
2001
38 110
-
-
2002
0
-
0
(236)
Taloplysningerne fra såvel CELF som SIDE har givet Kommissionen mulighed for at fastslå, at størrelsen af støtten til CELF ikke pr. automatik havde nogen betydning for SIDE's aktiviteter og resultater, idet SIDE var det eneste andet ikke-specialiserede agentur på markedet (67). Over en årrække faldt SIDE's omsætning f.eks., selv om støtten til CELF var faldende.
(237)
Kommissionen har kunnet iagttage, at den eneste synlige og betydelige konsekvens af ophævelsen af støtten til CELF på markedet var et fald i omsætningen på »små ordrer« og et fald i antallet af »små kunder« hos CELF.
(238)
Kommissionen konstaterer på baggrund af de indsendte taloplysninger, at en del af efterspørgslen uden støtten tilsyneladende ikke længere efterkommes af CELF, og at afskaffelsen af støtten ikke har gavnet SIDE.
(239)
Kommissionen har desuden kunnet konstatere, at støtten i perioden 1994-2001 ikke kunne dække hele underskuddet ved »Programme petites commandes« og udgjorde en forholdsvis ringe del af CELF's samlede omsætning: fra 3,95 % i 1994 til 0,29 % i 2001 (68).
(240)
Alle de netop analyserede oplysninger viser, at den omtvistede støtte vedrører en yderst marginal del af eksportagenturvirksomheden, som tydeligvis ikke ville være blevet udført uden den omtvistede støtte. Kommissionen har ligeledes kunnet konstatere, at støtten fra den franske stat ikke udgør nogen overkompensation af omkostningerne ved den pågældende aktivitet.
(241)
Kommissionen erindrer ligeledes, som anført i betragtning 132 ff., om, at samhandelen og konkurrencevilkårene på fællesmarkedet i den foreliggende sag kun påvirkes i meget begrænset omfang. Kommissionen skal tage hensyn til disse oplysninger, når den vurderer støttens forenelighed med traktatens artikel 87, stk. 3, således som Retten klart gav udtryk for i dommen af 27. januar 1998 i sagen Ladbroke Racing Ltd mod Kommissionen (69).
(242)
Dermed påvirkede støtten til CELF inden for rammerne af »Programme petites commandes« ikke samhandelen og konkurrencevilkårene i Fællesskabet i et omfang, der strider mod de fælles interesser. De franske myndigheders foranstaltning stod i rimeligt forhold til det forfulgte mål og betød udelukkende, at det var muligt at efterkomme en del af efterspørgslen, som ellers ikke ville blive efterkommet, uden at virksomheden behøvede at bekymre sig om rentabiliteten.
B. ANVENDELSE AF BESTEMMELSERNE I TRAKTATENS ARTIKEL 86, STK. 2
1. DE FRANSKE MYNDIGHEDERS HOLDNING
(243)
De franske myndigheder fastholder som i 1998 (70), at CELF har fået overdraget ansvaret for en tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse, og at de omtvistede foranstaltninger skal vurderes i henhold til bestemmelserne i traktatens artikel 86, stk. 2, hvori det hedder, at »Virksomheder, der har fået overdraget at udføre tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse, eller som har karakter af fiskale monopoler, er underkastet denne traktats bestemmelser, navnlig konkurrencereglerne, i det omfang anvendelsen af disse bestemmelser ikke retligt eller faktisk hindrer opfyldelsen af de særlige opgaver, som er betroet dem. Udviklingen af samhandelen må ikke påvirkes i et sådant omfang, at det strider mod Fællesskabets interesse«.
(244)
I denne forbindelse har de franske myndigheder fremsendt flere tekster (71), som ifølge de franske myndigheder bekræfter, at den opgave, som CELF har fået overdraget, har karakter af en tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse.
(245)
De franske myndigheder har på grundlag af disse tekster angivet, at direktoratet for litteratur og læsning frem til 2001 indgik årlige aftaler med CELF, hvori man definerer målene for samarbejdet mellem ministeriet og CELF samt parternes respektive forpligtelser.
(246)
De franske myndigheder har indsendt flere af disse aftaler. I den første fra 25. april 1991 hedder det i artikel 1, at »ministeriet yder bistand til aktiviteterne med samling af små ordrer på bøger, som ekspederes af CELF, og som er beregnet til udlandet...«. I en anden aftale fra 23. oktober 1997 nævnes det, tilsyneladende for første gang, at »ministeriet yder tilskud til driftsomkostningerne ved CELF's tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse i forbindelse med små ordrer«. De senere aftaler frem til 2001 er identiske undtagen hvad angår støttens størrelse.
2. KOMMISSIONENS VURDERING
(247)
Kommissionen har allerede i sin første beslutning fastslået, at støtten til CELF er statsstøtte i henhold til traktatens artikel 87, stk. 1, og at den er forenelig med fællesmarkedet i henhold til traktatens artikel 87, stk. 3, litra d). I henhold til retspraksis ved Domstolen (72) behøver Kommissionen derfor ikke vurdere de aktiviteter, hvortil CELF modtog støtte, i lyset af traktatens artikel 86, stk. 2. Domstolen bekræftede denne holdning i sin dom af 22. juni 2000 (73), hvori den konkluderer, at selv støtte, der ydes i overensstemmelse med traktatens artikel 86, stk. 2, skal anmeldes til Kommissionen. Derfor er det ikke nødvendigt at tage stilling til, hvorvidt støtten til CELF ligeledes er i overensstemmelse med traktatens artikel 86, stk. 2.
(248)
Kommissionen bemærker, at Domstolen i Altmark (74)-dommen af 24. juli 2003 præciserede, i hvilke situationer støtte til en virksomhed, der forvalter en tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse, ikke udgør statsstøtte. Men Kommission konstaterer, at disse betingelser ikke er opfyldt i den foreliggende sag. Kommissionen finder for det første, at betingelsen i præmis 89 i Altmark-dommen ikke er opfyldt, idet retsgrundlaget for støtten ikke udelukkende er gældende for CELF. Kommissionen finder endvidere, at betingelserne i præmis 90 i dommen, som vedrører den forudgående fastsættelse af parametrene for beregning af godtgørelsen, heller ikke er opfyldt, selv om den samlede støtte ikke har oversteget det beløb, der er nødvendigt for at godtgøre omkostningerne ved ekspedition af små ordrer.
VI. KONKLUSION
(249)
Det fremgår af ovenstående oplysninger, at den pågældende støtte er i overensstemmelse med traktatens artikel 87, stk. 3, litra d), idet den står i rimeligt forhold til det forfulgte kulturelle mål Kommissionen kan konstatere, at støtten ikke påvirker samhandelen og konkurrencevilkårene i Fællesskabet i et omfang, der strider mod de fælles interesser -
VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:
Artikel 1
Støtten til la Coopérative d'exportation du livre français (CELF) til ekspedition af små ordrer på fransksprogede bøger, som Frankrig udbetalte mellem 1980 og 2001, udgør støtte efter traktatens artikel 87, stk. 1. Da Frankrig har undladt at anmelde støtten til Kommissionen før iværksættelsen, er der tale om ulovlig støtte. Støtten er imidlertid forenelig med fællesmarkedet i henhold til traktatens artikel 87, stk. 3, litra d).
Artikel 2
Denne beslutning er rettet til Den Franske Republik.
Udfærdiget i Bruxelles, den 20. april 2004.
KOMISSION PÄÄTÖS,
tehty 20 päivänä huhtikuuta 2004,
Ranskan myöntämästä valtiontuesta Coopérative d'éxportation du livre français'lle (CELF)
(tiedoksiannettu numerolla K(2004) 1361)
(Ainoastaan ranskankielinen teksti on todistusvoimainen)
(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
(2005/262/EY)
EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 88 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan,
ottaa huomioon Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 62 artiklan 1 kohdan a alakohdan,
on antanut asianomaisille mahdollisuuden esittää huomautuksensa perustamissopimuksen näiden artiklojen (1) mukaisesti, ja ottaa huomioon nämä huomautukset,
sekä katsoo seuraavaa:
I MENETTELY
(1)
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kumosi 28 päivänä helmikuuta 2002 annetulla tuomiolla (2) Coopérative d'exportation du livre français'lle (CELF) myönnetystä valtiontuesta 10 päivänä kesäkuuta 1998 tehdyn komission päätöksen 1999/133/EY (3) 1 artiklan viimeisen virkkeen. Kyseinen artikla kuuluu seuraavasti:
”Tuki, joka on myönnetty CELFille ranskankielisten kirjojen pienten tilausten käsittelyä varten, on perustamissopimuksen 92 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua tukea. Koska Ranskan hallitus on laiminlyönyt ilmoittaa tästä tuesta komissiolle ennen sen toimeenpanoa, on se myönnetty laittomasti. Tuki soveltuu kuitenkin yhteismarkkinoille, koska se täyttää ehdot perustamissopimuksen 92 artiklan 3 kohdan d alakohdan mukaisen poikkeuksen myöntämiselle.” (4)
(2)
Tuomiota seurasi pitkä tutkintamenettely, jonka päävaiheet kuvaillaan seuraavassa.
A. MENETTELYN ENSIMMÄINEN VAIHE
(3)
SIDE (Société internationale de diffusion et d'édition), ”kirjojen vientimarkkinoilla toimiva ranskalainen yritys, joka joutuu kilpailemaan valtiontukea saavan kustantajien osuuskunnan kanssa”, (5) ilmoitti komissiolle 20 päivänä maaliskuuta 1992 päivätyllä kirjeellä, että Ranskan viranomaiset olivat myöntäneet CELFille myynninedistämis-, kuljetus- ja markkinointitukea, jota ei ollut ilmoitettu etukäteen komissiolle perustamissopimuksen 93 artiklan 3 kohdan (nykyinen 88 artiklan 3 kohta) säännösten mukaisesti.
(4)
Komissio huomautti Ranskan viranomaisille 2 päivänä huhtikuuta 1992 päivätyllä kirjeellä, että komissiolle on ilmoitettava etukäteen kaikista tukien myöntämistä tai muuttamista koskevista suunnitelmista, ja pyysi niiltä selvitystä SIDEn tarkoittamien tukitoimenpiteiden luonteesta ja tarkoituksesta.
(5)
Ranskan viranomaiset vahvistivat komissiolle 29 päivänä kesäkuuta 1992 päivätyllä kirjeellä, että CELFille oli todellakin myönnetty tukea. Ne täsmensivät, että tuen tarkoituksena oli edistää ranskan kielen ja ranskalaisen kirjallisuuden levittämistä muihin kuin ranskankielisiin maihin ja että tämän lisäksi CELF hallinnoi kolmea erityistukijärjestelmää, joilla niin ikään pyrittiin edistämään kaukaisissa maissa asuvien lukijoiden tutustumista ranskankieliseen kirjallisuuteen.
(6)
Komissio vahvisti SIDElle 7 päivänä elokuuta 1992 päivätyllä kirjeellä, että CELFille oli myönnetty tukea, täsmensi sen tarkoituksen ja myönsi, ettei tuesta ollut ilmoitettu komissiolle ennen sen toimeenpanoa. Se kuitenkin totesi, ettei riidanalainen tuki näyttänyt vaikuttaneen jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. Komissio pyysi SIDEä esittämään huomautuksensa asiasta.
(7)
SIDE ilmoitti komissiolle 7 päivänä syyskuuta 1992 päivätyllä kirjeellä, että se aikoi riitauttaa toimenpiteet niiden syrjivän luonteen (6) ja niistä yhteisön sisäiselle kaupalle koituvien seurausten perusteella, mutta ei kuitenkaan kiistänyt sitä, että kulttuuriministeriön myöntämän tuen kulttuurisena tavoitteena on ollut ranskan kielen ja ranskalaisen kirjallisuuden levittäminen.
(8)
Riidanalaiset toimenpiteet arvioituaan komissio hylkäsi SIDEn väitteet ja totesi 18 päivänä toukokuuta 1993 tekemässään päätöksessä (7), että alan erityinen kilpailutilanne ja kyseisten tukijärjestelmien kulttuurinen tavoite huomioon ottaen tuki täytti ehdot perustamissopimuksen 92 artiklan 3 kohdan c alakohdassa (nykyinen 87 artiklan 3 kohdan d alakohta) tarkoitetun poikkeuksen soveltamiselle.
(9)
SIDE vaati 2 päivänä elokuuta 1993 jätetyllä kanteella ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta kumoamaan tämän päätöksen. Syyskuun 18 päivänä 1995 annetussa tuomiossa (8) ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hyväksyi osittain SIDEn vaatimuksen 18 päivänä toukokuuta 1993 tehdyn komission päätöksen kumoamisesta, mutta vain tiettyjen pieniin tilauksiin liittyvien toimenpiteiden osalta.
(10)
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hyväksyi myös seuraavat kolme tukijärjestelmää, joita CELF hallinnoi valtion lukuun:
a)
tuet lentorahtien ja lentopakettien kustantamiseksi;
b)
Page à Page -ohjelma (9) (tuet ranskankielisten kirjojen levittämiseen Keski- ja Itä-Euroopan maihin);
c)
Plus-ohjelma (tuet ranskankielisten kurssikirjojen myynnille Saharan eteläpuolisen Afrikan korkeakouluopiskelijoille).
(11)
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi, että komissio oli saanut Ranskan viranomaisilta näistä kolmesta tukijärjestelmästä riittävästi tietoja todetakseen, että tuilla oli ainoastaan vähäinen vaikutus kilpailuun. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin korosti etenkin sitä, että jokainen näiden tukien myöntämisedellytykset täyttävä yritys sai anoa niitä CELFiltä. Se totesi, ettei kantaja ole esittänyt mitään näyttöä siitä, että nämä kolme tukijärjestelmää olisivat vaikuttaneet jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.
(12)
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesikin, että komissio oli päätöksellään perustellusti hyväksynyt nämä CELFin hallinnoimat tukijärjestelmät, ja hylkäsi SIDEn väitteet perusteettomina.
(13)
Lisäksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi seuraavaa: ”Riidanalaisten tukien kulttuuriin liittyvän tavoitteen osalta kukaan asianosaisista ei ole kiistänyt, että Ranskan hallituksen tavoitteena on ollut levittää ranskan kieltä ja ranskankielistä kirjallisuutta.” Tämän osalta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi myös, että komission tiedossa 18 päivänä toukokuuta 1993 tehdyn päätöksen tekoajankohtana olleet seikat, joihin kuuluivat myös SIDEn edustajan 7 päivänä syyskuuta 1992 päivätyssä kirjeessä esittämät seikat, tukivat komission arviointia siitä, pyrittiinkö tuilla todella kyseiseen tavoitteeseen ja oliko tavoite sallittu. Sen vuoksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen oli todettava, ettei komissiolla ollut erityisiä vaikeuksia arvioida riidanalaisten tukien tavoitteita ja ettei komissio tarvinnut muita tietoja todetakseen, että tavoitteet liittyivät kulttuuriin.
(14)
CELFille yksinomaisesti myönnetyn, pienten tilausten käsittelyä koskevan tuen osalta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin sen sijaan katsoi, että komission olisi pitänyt tutkia perusteellisesti kilpailuolosuhteet kyseisillä markkinoilla, ennen kuin se totesi, että tuki on yhteismarkkinoille soveltuvaa.
(15)
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin päätteli tuomion 76 kohdassa, että komission olisi pitänyt järjestää 93 artiklan 2 kohdassa (nykyinen 87 artiklan 2 kohta) määrätty kontradiktorinen menettely ja että 18 päivänä toukokuuta 1993 tehty komission päätös oli sen vuoksi kumottava siltä osin kuin oli kyse ”yksinomaan CELFille myönnetystä tuesta niiden lisäkustannusten korvaamiseksi, joita sille on aiheutunut ulkomaisten kirjakauppojen ranskankielistä kirjallisuutta koskevien pienten tilausten toimittamisesta”.
B. MENETTELYN TOINEN VAIHE
(16)
Komissio päätti 30 päivänä heinäkuuta 1996 ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen 18 päivänä syyskuuta 1995 antaman tuomion mukaisesti aloittaa kyseisistä valtiontuista muodollisen tutkintamenettelyn. Tutkintamenettelyn aloittamisesta tehty päätös julkaistiin Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä. (10) Kolmansia osapuolia pyydettiin toimittamaan komissiolle huomautuksensa, jotka komissio sai vuoden 1996 joulukuun ja vuoden 1997 tammikuun välisenä aikana.
(17)
Tutkinnan päätteeksi komissio teki uuden myönteisen päätöksen 1999/133/EY.
(18)
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle 28 päivänä syyskuuta 1998 jättämällään kanteella SIDE vaati päätöksen 1999/133/EY 1 artiklan viimeisen virkkeen kumoamista.
(19)
SIDE esitti kanteessaan seuraavat seitsemän kumoamisperustetta:
a)
menettelyvirhe;
b)
riittämättömät perustelut;
c)
tosiseikkoja koskevat virheet;
d)
ilmeinen arviointivirhe;
e)
syrjintäkiellon periaatteen loukkaaminen;
f)
perustamissopimuksen 92 artiklan 3 kohdan d alakohdan (nykyinen 87 artiklan 3 kohdan d alakohta) rikkominen;
g)
päätöksen ristiriitaisuus perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan (nykyinen 81 ja 82 artikla) kanssa.
(20)
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kumosi kyseisen päätöksen 1 artiklan viimeisen virkkeen 28 päivänä helmikuuta 2002 antamallaan tuomiolla siinä olleen ilmeisen arviointivirheen perusteella, eikä se katsonut tarpeelliseksi tutkia muita kanneperusteita.
(21)
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin vetosi yhteisön oikeuskäytännöstä johtuviin tuotteiden korvattavuuden astetta koskeviin periaatteisiin ja katsoi, että komission olisi pitänyt todentaa, oliko sen mahdollista saada sellaisia merkityksellisiä tietoja, joiden avulla se olisi voinut erottaa vientiagenttien markkinat ranskankielisten kirjojen yleisistä vientimarkkinoista.
(22)
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi, että komissio oli markkinoita määrittäessään tehnyt ilmeisen arviointivirheen, koska se oli jättänyt todentamatta tämän asian ja vahvistanut merkityksellisiksi markkinoiksi ranskankielisten kirjojen yleiset vientimarkkinat, vaikka riidanalainen tuki oli selvästi tarkoitettu vain vientiagenteille.
(23)
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin päätteli, ettei komissio tämän takia ollut pystynyt asianmukaisesti arvioimaan riidanalaisen tuen vaikutuksia merkityksellisillä markkinoilla, ja kumosi tällä perusteella komission päätöksen 1999/133/EY 1 artiklan viimeisen virkkeen.
(24)
Ranskan viranomaiset nostivat 8 päivänä syyskuuta 1998 Euroopan yhteisöjen tuomioistuimessa kanteen, jossa ne vaativat komission päätöksen 1999/133/EY kumoamista, koska komissio oli jättänyt soveltamatta perustamissopimuksen 90 artiklan 2 kohtaa (nykyinen 86 artiklan 2 kohta). Ranskan mukaan riidanalaisen tuen tarkoituksena oli korvata kustannukset, joita CELFille aiheutui sen yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvän palvelun tarjoamisesta, jonka kulttuuriministeriö oli sille uskonut.
(25)
Ranskan hallituksen mukaan perustamissopimuksen 92 artiklasta ja 93 artiklan 2 ja 3 kohdasta (nykyinen 87 artikla ja 88 artiklan 2 ja 3 kohta) seuraa, että uutta tukea ei - toisin kuin jo voimassa olevaa tukea - saa panna toimeen, ennen kuin komissio on todennut sen yhteismarkkinoille soveltuvaksi, paitsi jos tukea saava yritys on oikeutettu perustamissopimuksen 90 artiklan 2 kohdassa määrättyyn poikkeukseen. Ranskan hallituksen mukaan on suorastaan ”välttämätöntä” jättää soveltamatta keskeyttämisvelvollisuutta sellaisten yritysten osalta, joille on uskottu yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvien palvelujen hoitaminen.
(26)
Yhteisöjen tuomioistuin hylkäsi Ranskan perustelut 22 päivänä kesäkuuta 2000 annetulla tuomiolla (11) asiakysymystä tarkastelematta ja korosti, että perustamissopimuksen 93 artiklan 3 kohdan (nykyinen 88 artiklan 3 kohta) viimeinen virke turvaa yhteismarkkinoiden toiminnan kannalta tärkeän valvontamekanismin. Se totesi, että vaikka jäsenvaltio pitäisikin tukea yhteismarkkinoille soveltuvana, se ei kuitenkaan ”voi jättää huomiotta perustamissopimuksen 93 artiklan selviä määräyksiä”.
(27)
Sen vuoksi yhteisöjen tuomioistuin hylkäsi Ranskan kanteen ja vahvisti, ettei tuen ennakkoilmoitusvelvollisuutta ja siitä seuraavaa tuen maksamisen keskeyttävää vaikutusta voida erottaa toisistaan, eikä ilmoitusvelvollisuuteen vaikuta mitenkään se, että kyseessä on tuki, johon voidaan soveltaa perustamissopimuksen 86 artiklan määräyksiä.
(28)
Lopulta SIDE jätti 5 päivänä lokakuuta 1999 komissiolle kantelun, jossa se perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklan nojalla syytti CELFiä kilpailun rajoittamisesta ja määräävän markkina-aseman hyväksikäytöstä. Kantelussa SIDE vaati perustamissopimuksen 10 artiklan perusteella Ranskan valtion saattamista vastuuseen siitä, että se oli suosinut kyseisiä kilpailun vastaisia käytäntöjä.
(29)
Asiasta vastaavat komission yksiköt käsittelevät tätä kantelua erillisenä asiana.
C. MENETTELYN KOLMAS VAIHE
(30)
Kun komission päätös 1999/133/EY oli osittain kumottu, komissio pyysi Ranskan viranomaisilta ja SIDEltä 14 päivänä kesäkuuta 2002 päivätyillä kirjeillä selvitystä päätöksen peruuttamisen syistä ja etenkin kyseisten markkinoiden toiminnasta.
(31)
Ranskan viranomaisia pyydettiin etenkin perustelemaan, mitä erityispiirteitä CELFin palveluihin liittyi markkinoiden muiden toimijoiden, kuten SIDEn, palveluvalikoimaan verrattuna.
(32)
SIDEä pyydettiin selittämään tarkemmin pienten tilausten käsitettä ja perustelemaan, mitä erityispiirteitä sen palveluihin liittyi CELFin ja markkinoiden muiden toimijoiden palveluvalikoimaan verrattuna.
(33)
SIDE pyysi 8 päivänä heinäkuuta 2002 päivätyllä kirjeellä komissiolta vastausajan pidennystä, jonka komissio myönsi 25 päivänä heinäkuuta 2002 päivätyllä kirjeellä. Ranskan viranomaiset, joiden oli määrä pitää kokous komission edustajien kanssa 17 päivänä heinäkuuta 2002, pyysivät niin ikään lisää vastausaikaa 10 päivänä heinäkuuta 2002 päivätyllä kirjeellä. Vastausajan pidennys myönnettiin 1 päivänä elokuuta 2002 päivätyllä kirjeellä.
(34)
SIDE vastasi komissiolle 12 päivänä elokuuta 2002 päivätyllä kirjeellä. Ranskan viranomaiset vastasivat 17 päivänä syyskuuta 2002 päivätyllä kirjeellä.
(35)
Pyydettyään SIDEä 19 päivänä syyskuuta 2002 päivätyllä kirjeellä ilmoittamaan, sisälsikö sen vastaus luottamuksellisia tietoja, ja SIDEn vastattua kielteisesti 30 päivänä syyskuuta 2002 päivätyllä kirjeellä komissio lähetti SIDEn vastauksen liitteineen Ranskan viranomaisille huomautuksia varten 17 päivänä lokakuuta 2002 päivätyllä kirjeellä. Samalla se esitti niille lisää kysymyksiä.
(36)
Komissio esitti SIDElle jälleen lisää kysymyksiä 30 päivänä lokakuuta 2002 päivätyllä kirjeellä, johon tämä vastasi 31 päivänä lokakuuta 2002 ja 9 päivänä joulukuuta 2002 päivätyillä kirjeillä. Vastaukseksi komission 16 päivänä joulukuuta 2002 päivättyyn tietopyyntöön SIDE selitti 23 päivänä joulukuuta 2002 päivätyssä kirjeessään, etteivät sen vastaukset sisältäneet mitään luottamuksellisia tietoja ja että ne voitiin toimittaa kommentoitaviksi Ranskan viranomaisille.
(37)
Koska Ranskan viranomaiset eivät vastanneet määräajan kuluessa, komissio joutui lähettämään niille muistutuksen 27 päivänä marraskuuta 2002 päivätyllä kirjeellä. Ranskan viranomaiset pyysivät komissiolta uudelleen vastausajan pidennystä 19 päivänä joulukuuta 2002 päivätyllä kirjeellä.
(38)
Komissio lähetti 23 päivänä joulukuuta 2002 päivätyn SIDEn vastauksen Ranskan viranomaisille kommentoitavaksi 9 päivänä tammikuuta 2003 päivätyllä kirjeellä. Ranskan viranomaiset vastasivat komission 17 päivänä lokakuuta 2002 lähettämiin kysymyksiin 17 päivänä tammikuuta 2003 päivätyllä kirjeellä.
(39)
Ranskan viranomaiset pyysivät jälleen 4 päivänä helmikuuta 2003 päivätyllä kirjeellä komissiota pidentämään niille annettua vastausaikaa; tällä kertaa kyse oli pyynnöstä esittää huomautuksia 23 päivänä joulukuuta 2002 päivätystä SIDEn toisesta vastauksesta. Komissio myönsi osittain 11 päivänä helmikuuta 2002 päivätyllä kirjeellä pyydetyn pidennyksen. Ranskan viranomaiset vastasivat komissiolle 11 päivänä maaliskuuta 2003 päivätyllä kirjeellä.
(40)
SIDEn pyynnöstä komissio järjesti 4 päivänä maaliskuuta 2003 kokouksen, jossa SIDE sai selvittää alusta alkaen oman näkemyksensä asiasta.
II KUVAUS TOIMENPITEESTÄ: TUKI OSITTAIN KANNATTAMATTOMAN LIIKETOIMINNAN YLLÄPITÄMISEEN
(41)
Kulttuuriministeriö päätti vuonna 1980 Ranskan hallituksen yleisen poliittisen linjan mukaisesti edistää ranskankielisen kirjallisuuden levittämistä myöntämällä tukea vientiagenteille, jotka ottaisivat vastaan kaikenlaisia tilauksia, olipa niiden arvo ja kannattavuus mikä tahansa. Tuen tarkoituksena oli korjata markkinoiden puutteellista toimintaa ja edistää ”kannattamattomina pidettyjen pienten tilausten” toimittamista vientiagenttien markkinoilla.
(42)
Ranskan viranomaiset selittivät, että pienillä kirjakaupoilla, jotka sijaitsevat pääasiassa muissa kuin ranskankielisissä maissa ja toisinaan hyvinkin syrjäisillä ja kaukaisilla alueilla, on usein vakavia hankintavaikeuksia, koska niiden tilauksia ei voida toimittaa perinteisten jakelukanavien kautta, jos tilausmäärä ei ole riittävä tai jos kirjan yksikköhinta ei ole tarpeeksi suuri tehdäkseen palvelusta kannattavan.
(43)
CELFille myönnetyn toimintatuen tarkoituksena oli kannustaa yrityksiä toimittamaan tilauksia niillekin asiakkaille (kirjakaupoille, ei lopullisille kuluttajille), joita ei yksinomaan tuottoon perustuvassa ”tavanomaisessa” liikesuhteessa voitaisi palvella.
(44)
Tuen tarkoituksena oli, että vientiagentit voisivat toteuttaa kaikki ulkomaisten, lähinnä muilla kuin ranskankielisillä alueilla sijaitsevien kirjakauppojen tilaukset, olipa niiden arvo, kannattavuus ja tarkoitus mikä hyvänsä. Tavoitteena oli kulttuurin moninaisuutta tukevan Ranskan politiikan mukaisesti varmistaa ranskankielisten kirjojen mahdollisimman tehokas jakelu ja näin edistää ranskankielisen kirjallisuuden leviämistä kaikkialle maailmaan.
(45)
Ranskan viranomaisten kehittämä tukijärjestelmä, ns. pienten tilausten tukiohjelma, muodostui toimintatuesta, jonka tavoitteena oli korvata pienten, enintään 500 Ranskan frangin (FRF) eli noin 76 euron arvoisten tilausten käsittelystä aiheutuvat lisäkustannukset.
(46)
Sen lisäksi harkittiin kahta muutakin tukijärjestelmää, jotka muodostuivat kirjakaupoille myönnettävistä suorista tuista ja kustantajille myönnettävistä suorista tuista, mutta niistä luovuttiin Ranskan viranomaisten todettua ne liian tehottomiksi ja kalliiksi. SIDEn riitauttama järjestelmä vaikutti viranomaisista taloudellisesti järkevimmältä ja julkisten varojen käytön kannalta turvallisimmalta ratkaisulta.
(47)
Pienten tilausten tukiohjelman mukaan tuensaajayrityksen piti sitoutua toimittamaan kulttuuriministeriön kirjallisuusosastolle kaikki yleiseen toimintaansa liittyvät tiedot (kokonaisliikevaihto, kirjanpito, alustava talousarvio, jäljennökset nämä tiedot vahvistaneista päätöksistä sekä tarvittaessa tilintarkastajan lausunto ja palkkataulukot) sekä kaikki tuettavaan liiketoimintaan liittyneet tositteet, kuten tuen käytön osoittava kirjanpitoaineisto, jolla perusteltiin edellisenä vuonna myönnetyillä tukivaroilla tuettujen palvelujen suorittamista.
(48)
Käytännössä pienten tilausten tukiohjelmasta sai tukea vain yksi yritys eli CELF. Siltä vaadittiin vuosittain ”pienten tilausten” käsittelystä aiheutuneita lisäkustannuksia koskeva selvitys, joka liitettiin seuraavan vuoden tukihakemukseen. (12)
(49)
Käytännössä neljännes edellisenä vuonna myönnetystä tuesta maksettiin vuoden alussa ja loput seuraavan vuoden syksynä sen jälkeen, kun viranomaiset olivat tutkineet tuensaajayrityksen alustavan talousarvion sekä varainhoitovuoden alkupuoliskon suhdannemuutokset.
(50)
Lisäksi oli sovittu, että jos tukea ei käytettäisi kokonaan, käyttämättä jääneet tukivarat vähennettäisiin seuraavan vuoden tuista.
(51)
Täsmennettäköön vielä, että tuki lakkautettiin vuonna 2002 (ks. asiakirjan lopussa, liitteessä I oleva taulukko, jossa tarkastellaan vuodesta 1980 alkaen myönnettyjen tukien kehitystä euroina).
III SIDEN JA KOLMANSIEN OSAPUOLTEN HUOMAUTUKSET
A. SIDEN KANTELUN SYYT
(52)
Yhtiöjärjestyksensä 2 artiklan mukaan SIDEn (13) toimintatavoite on seuraava: ”Kirjojen, lehtien ja muiden kulttuurituotteiden myynti Ranskassa ja ulkomailla, kustannustoiminta, tämänluonteista liiketoimintaa harjoittavien yritysten perustaminen, ostaminen ja johtaminen sekä yleensäkin sellainen tuotanto-, liike- tai rahoitustoiminta sekä sellaiset irtainta tai kiinteää omaisuutta koskevat liiketoimet, jotka suoraan tai välillisesti liittyvät yrityksen toimintatavoitteeseen tai voivat edistää sen laajentumista tai kehitystä.”
(53)
SIDE jätti 20 päivänä maaliskuuta 1992 päivätyllä kirjeellä komissiolle kantelun (14) sen jälkeen, kun kulttuuriministeriö oli evännyt siltä luvussa II kuvaillun tuen.
(54)
Kantelussaan SIDE vaatii komissiota ensinnäkin tekemään päätöksen, jolla saataisiin loppumaan ranskankielisten kirjojen vientimarkkinoilla ilmenneet kilpailuongelmat, joihin SIDEn mukaan olivat syynä CELFille yksinomaisesti myönnetyt tuet.
(55)
SIDE väittää kieltäytyneensä vastaanottamasta riidanalaista tukea, jota kulttuuriministeriö sille tarjosi 26 päivänä syyskuuta 1996 pidetyssä kokouksessa. Se selittää, ettei se voinut hyväksyä tätä tukitarjousta, joka tuli juuri sopivasti sen jälkeen, kun ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin oli antanut asiaa koskeneen tuomionsa 18 päivänä syyskuuta 1995. SIDE täsmentää, ettei se halunnut osallistua tukiohjelmaan, jonka yhteensopivuuden yhteisön oikeuden kanssa komissio saattaisi myöhemmin kyseenalaistaa, ja että kyseistä tukea oli tarjottu sille vain siksi, että se saataisiin luopumaan vireille panemastaan kantelusta.
(56)
Lisäksi SIDE toteaa olevansa vakuuttunut siitä, ettei vientiagenttien toimintaan tarvita mitään tukea. Sen vuoksi pienten tilausten tukiohjelmasta ei sen mielestä ole hyötyä. SIDE ei kuitenkaan sulje pois sitä mahdollisuutta, etteikö sekin voisi tulevaisuudessa ottaa vastaan tällaista tukea, ”kunhan se saa harjoittaa toimintaansa markkinoilla, joiden kilpailuedellytykset eivät ole vääristyneet”, mutta tähän se suostuisi vasta sitten, kun Ranskan viranomaiset olisivat kehittäneet sellaisen tukijärjestelmän, joka olisi selvästi perustamissopimuksen sääntöjen mukainen.
(57)
SIDE selittää, että ”vientiagenttien markkinoilla kutsutaan ’yleistä toimintaa harjoittaviksi vientiagenteiksi’ sellaisia toimijoita, joiden liikevaihto muodostuu pääasiassa välittäjille, kuten kirjakaupoille, suuntautuvasta myynnistä, mutta jotka eivät myy lopullisille asiakkaille”. Sen mukaan markkinoiden ainoat yleistä toimintaa harjoittavat vientiagentit ovat CELF ja SIDE. Se tarkentaa, että markkinoilla on toki myös sellaisia vientiä harjoittavia kirjakauppoja, jotka myyvät suoraan lopullisille asiakkaille.
(58)
SIDE selitti komission kanssa 4 päivänä maaliskuuta 2003 pidetyssä kokouksessa liiketoimintansa keskittyvän pääasiassa Länsi-Euroopan alueelle; sillä on toimintaa myös Itä-Euroopan markkinoilla, mutta ei juurikaan niillä A l'Est de l'Europe -ohjelman (15) aloilla, joilla CELFiä tuetaan. SIDE toimii samaten Pohjois-Amerikassa ja Kaakkois-Aasiassa. Argentiinassa se harjoitti liiketoimintaa siihen asti, kunnes maa joutui nykyiseen kriisiin. SIDE täsmensi komissiolle, ettei se halua laajentaa toimintaansa Afrikkaan, koska siellä ja varsinkin Mustassa Afrikassa on vain vähän sen palveluista kiinnostuneita asiakkaita. Sillä ei myöskään ole toimintaa sellaisilla alueilla, joita COFACE-vakuutus (16) ei kata.
(59)
SIDE torjuu Ranskan viranomaisten väitteen siitä, että suuret tilaukset olisivat kannattavia, kun taas ”pienet tilaukset” eivät olisi, mikä viranomaisten mukaan oikeuttaisi tuen myöntämisen tällaisten tilausten toimittamiseksi. SIDE jopa väittää, että ”pienten tilausten” käsittely on kaiken kaikkiaan kannattavampaa kuin suurten.
(60)
SIDE väittää, että ”pienet tilaukset” ja ”kannattavuusraja” ovat käsitteitä, joilla Ranskan hallitus yrittää perustella yksinomaan CELFin liiketoimintaan myöntämäänsä tukea, jolla näennäisesti korvataan ulkomaille vietäviä ranskankielisiä kirjoja koskevien pienten tilausten käsittelystä koituvat lisäkustannukset, vaikka itse asiassa kyse on pelkästä toimintatuesta.
(61)
SIDE vakuuttaa, ettei tämäntyyppiselle liiketoiminnalle ole olemassa mitään kannattavuusrajoja. Se voi aivan hyvin tuottaa mittakaavaetuja, kun samaa teosta tilataan yhdellä kertaa useita kappaleita. Juuri tästä syystä SIDEn alennustaulukossa myönnetään 5 prosentin lisäalennus jokaisesta vähintään 10 kappaleen tilauksesta.
(62)
SIDE väittää, että kaikkien tilausten käsittelykustannukset ovat samat ja tilausten käsittely on yhtä kannattavaa, sillä merkitystä on vain sillä, miten monta tilausriviä yksi työntekijä työpäivän aikana tallentaa ja miten paljon kirjoja kutakin riviä kohti tilataan. Se täsmentää, ettei laskun kokonaissumma sinänsä vaikuta mitenkään palvelun kustannusten arviointiin. SIDE selittää, että työpäivän aikana noin tuhat riviä tallentavalta työntekijältä kuluu lähes täsmälleen yhtä paljon aikaa, sisälsipä rivi kaksi tilausta tai satoja tilauksia. Ainoa ero on, että käsittelijän on tunnistettava, miltä asiakkaalta kukin tilaus tulee, mikä vie vain muutamia sekunteja. Määrätyltä viitejaksolta kertyvä liikevaihto ei siis riipu asiakkaiden määrästä, vaan yksinomaan sen aikana käsiteltyjen tilausrivien määrästä.
(63)
SIDE väittää ottavansa vastaan kaikki sille tulleet tilaukset niiden arvosta välittämättä, aivan samaan tapaan kuin CELFkin. Sen ainoana valintaperusteena on asiakkaan maksukyky.
(64)
Se kuitenkin tarkentaa, että tiettyihin tilauksiin voi sisältyä tuoteluetteloon kuulumattomia teoksia, jolloin tilauksen käsittely vaatii jonkin verran ylimääräistä työtä; tämäntyyppisten tilausten osuus on noin 4,5 prosenttia sen toiminnasta.
(65)
SIDE katsookin, että pienten tilausten käsittelyyn myönnetyn tuen ansiosta CELF voi tarjota asiakkaille erityisen houkuttelevia alennuksia, joita SIDE itse ei kykene tarjoamaan.
(66)
Sen lisäksi, että SIDE periaatteessa kiistää sen, että pienten tilausten käsittelystä aiheutuisi sellaisia lisäkustannuksia, jotka oikeuttaisivat kyseisen tuen myöntämisen, se huomauttaa Ranskan viranomaisten toimittamien ja komission päätöksen 1999/133/EY perustana käytettyjen CELFin analyyttisestä kirjanpidosta otettujen numerotietojen sisältämistä virheistä. Sen mukaan sähköisesti tehtyjen pienten tilausten käsittelystä ei aiheudu sellaisia lisäkustannuksia kuin päätöksessä 1999/133/EY todettiin. Se väittää myös, että tietyt CELFin analyyttisestä kirjanpidosta otetut sosiaalikuluja koskevat luvut poikkeavat yrityksen yleisessä kirjanpidossa samassa kustannuspaikassa olevista luvuista ja että Ranskan viranomaisten CELFin kirjanpidosta esittämät numerotiedot eivät siis ole luotettavia.
(67)
SIDE täsmentää, että se on ottanut yleiseen palveluvalikoimaansa vain houkuttelevimpia alennuksia tarjoavia kustantajia. Se lisää, että sen kustantajaluettelo on paljon suppeampi kuin CELFin, koska sillä ei ole mahdollisuutta tarjota kaikkien kustantajien kohdalla yhtä edullisia alennuksia kuin CELFillä, joka voi hyödyntää sille myönnettyä tukea ja etuoikeutettuja suhteitaan kustantajiin.
(68)
SIDE väittää kärsineensä vahinkoa siksi, että se menetti joitakin asiakkaitaan CELFille, joka sille myönnetyn tuen turvin ja kustantajien myötävaikutuksella kykenee tarjoamaan asiakkaille erityisen houkuttelevia alennuksia. (17) SIDE katsoo CELFin näin hankkineen itselleen määräävän aseman vientiagenttien markkinoilla.
(69)
SIDE selittää kärsineensä vielä toisenkin tyyppistä vahinkoa, jonka syynä ovat CELFin hinnoittelupolitiikassa tapahtuneet muutokset, koska CELF on ”ainakin kahden vuoden ajan soveltanut sellaisia myyntiehtoja, jotka karkottavat pieniä tilauksia tekevät asiakkaat muualle”. (18) (19) SIDEn mukaan pieniä tilauksia tekevät asiakkaat siirtyivät käyttämään sen palveluja sen jälkeen, kun CELFin saamaa riidanalaista tukea oli alennettu enää murto-osaan entisestä ja varsinkin sitten, kun tuet lakkautettiin kokonaan vuonna 2002. Tämä uudentyyppinen kysyntä aiheutti SIDElle lisää vahinkoa, ”sillä parhaita asiakkaita ovat ne, joilla on suurimmat tilausmäärät”.
(70)
SIDE toteaa, että ”tällainen hintapolitiikka on selvästikin täydellisessä ristiriidassa sen CELFin väitteen kanssa, jonka mukaan CELFille uskottu julkisen palvelun tehtävä, joka CELFin ja Ranskan hallituksen mukaan oikeuttaa sen valtiontukeen ja velvoittaa sen kohtelemaan kaikkia tilauksia ja kaikkia asiakkaita samanvertaisina”.
(71)
Väitteidensä tueksi SIDE toimitti vuonna 1996 kaksi ulkopuolista raporttia, joista ensimmäisen oli laatinut Fondation Nationale des Sciences Politiques -niminen säätiö ja toisen tilintarkastustuomioistuin.
(72)
Fondation Nationale des Sciences Politiquesin marraskuussa 1996 julkaisemassa raportissa ”La diffusion assistée du Livre scientifique et universitaire français” käsitellään tiettyä kapeaa markkinasegmenttiä eli ranskankielisten tieteellisten julkaisujen ja korkeakoulujen kurssikirjojen levitystä valtion tuella. SIDE huomauttaa, että vaikka raportti ei suoranaisesti liitykään tähän menettelyyn, se sisältää joitakin erityisen huomionarvoisia tietoja, jotka komission olisi pitänyt päätöksessä 1999/133/EY ottaa huomioon arvioidessaan kyseisen tuen laillisuutta.
(73)
SIDE toimitti komissiolle myös lokakuussa 1996 julkaistun tilintarkastustuomioistuimen kertomuksen, jossa arvostellaan yleisesti kulttuuriministeriön tukipolitiikkaa ja etenkin tiettyjä kulttuuriministeriön rahoittamia ohjelmia, joiden joukossa on CELFin aikoinaan hallinnoima Page à Page -ohjelma.
(74)
SIDE tuo esille muitakin seikkoja. Se mainitsee vuonna 1980 valtion tuella tehdyn CELFin pääoman korotuksen, jota se pitää pelastamistukena. Sen näkemyksen mukaan CELFin pääomaa korotettiin toisen kerran vuonna 1993 ADEFin (Ranskan kustannustoiminnan kehittämisyhdistyksen) kautta, mikä niin ikään oli SIDEn mielestä valtiontukea. Lopuksi SIDE mainitsee edut, joita CELF sai sille uskotun ”julkisten ohjelmien hallinnointitehtävän” ansiosta, sekä erilaisia kertaluonteisia etuuksia, jotka liittyivät CELFin etuoikeutettuihin suhteisiin julkisten viranomaisten kanssa.
B. KOLMANSIEN OSAPUOLTEN LAUSUNNOT
(75)
Jo ennen kuin tutkintamenettelyn aloittamisesta 30 päivänä heinäkuuta 1996 tehty päätös oli julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä, (20) useat kolmannet osapuolet toimittivat lausuntonsa asiasta. (21)
(76)
Van Ginneken, (22) ranskankielisiä kirjoja muualle kuin ranskankielisiin maihin vievän tukkuliikkeen yleisedustaja, väitti 21 päivänä joulukuuta 1996 päivätyssä lausunnossaan, että ”CELF oli jo (23) asettanut itselleen tavoitteeksi tulla täysin kannattavaksi vientiä harjoittavaksi tukkuliikkeeksi, mikä on ristiriidassa sen perustamisen alkuperäisen tarkoituksen eli palveluorganisaationa toimimisen kanssa”.
(77)
Van Ginneken vihjaa myös mahdolliseen kartelliin CELFin ja kustantajien välillä, sillä osa kustantajista on CELFin jäseniä. (24) Hän paheksuu tätä ”selvästi epäoikeudenmukaista” tilannetta, joka asettaa muut yksityiset vientiä harjoittavat tukkuliikkeet epäedulliseen asemaan.
(78)
Myös Hexalivren, ranskankielisten kirjojen vientiyhtiön, (25) lausunnon on allekirjoittanut sen pääjohtaja Van Ginneken. Hexalivren asiakaskunta koostuu erilaisista ulkomailla sijaitsevista laitosasiakkaista. Van Ginneken selittää 23 päivänä joulukuuta 1996 toimittamassaan lausunnossa, että CELFin, joka toimii ulkomailla sijaitsevien kirjakauppojen alihankkijana, ei pitäisi periaatteessa sekaantua Hexalivren toimintaan. Hexalivre korostaa, että kyseinen tuki hyödyttää ”viranomaisten tukemaa yksityistä yritystä, joka pyrkii mahdollisuuksiensa mukaan monopoliasemaan”.
(79)
CELFin entisen yhteistyökumppanin, tieteellisiin ja teknisiin julkaisuihin erikoistuneen vientiä harjoittavan kustantajan Lavoisier Tec et Doc'n puolesta antamassaan, 7 päivänä tammikuuta 1997 päivätyssä lausunnossaan Fenouil ei kiistä CELFille vuodesta 1980 lähtien maksetun tuen asianmukaisuutta, vaan jopa toteaa, että ”tukea myönnettiin vuoteen 1994 asti täysin ehdoitta.” (26) Fenouil kuitenkin epäilee, että riidanalaisia tukia olisi käytetty CELFin toiminnan laajentamiseen muille aloille. (27) Fenouil toteaa vielä, että 50 prosenttia Tec et Docin käsittelemistä tilauksista on alle 500 frangin arvoisia pieniä tilauksia. Lopuksi Fenouil ”vaatii, että kirjojen vientialalle palautettaisiin tavanomaiset kilpailuedellytykset, mikä tarkoittaa erityisesti sellaisten tukien poistamista, jotka eivät perustu todelliseen julkisen palvelun tehtävään tai kiistämättömään kulttuuriseen tavoitteeseen, jota ei voi saavuttaa nykyisin keinoin”.
(80)
Rochefoucauld'n ”Aux amateurs de Livres - International” -yrityksen puolesta toimittama lausunto on päivätty 2 päivänä tammikuuta 1997. Yritys pitää valitettavana, että CELF voi toimittaa tilauksia ulkomaisille kirjastoille ja/tai laitosasiakkaille ja saada kuitenkin tukea muiden markkinoiden kysyntään vastaamiseen. Se toivoo, että CELF rajoittaisi myyntinsä pelkästään ulkomaisiin kirjakauppoihin ja luopuisi muista asiakkaista. Se arvioi, että tämän korvaavan tuen avulla CELF pystyy antamaan asiakkailleen 3 prosenttiyksikön lisäalennuksen. ”Aux Amateurs de livres - International” katsoo myös, että ”tuki on tekopyhä” sekä ihmettelee sitä, että ”tuen suuruus voi olla yli 60 prosenttia kyseisten tilausten arvosta”. Se katsoo, että tuen avulla kehitetään CELFin kaupallista toimintaa. Se vaatiikin, että tuet jaetaan ”asianomaisten kirjakauppojen kesken siinä suhteessa, mikä on niiden kolmansiin maihin suuntautuneen toiminnan liikevaihto” ja että CELFiltä pitäisi kieltää toimitukset muille kuin ulkomailla sijaitseville kirjakaupoille.
(81)
Syndicat national des importateurs et exportateurs de livres (SNIEL) huomauttaa 31 päivänä joulukuuta 1996 päivätyssä lausunnossaan, ettei se pitänyt CELFistä esitettyjä väitteitä riittävän uskottavina voidakseen yhtyä SIDEn vireillepanemaan kanteluun. Se kuitenkin väittää CELFin voineen vuodesta 1996 lähtien harjoittaa toimintaa ”aloilla, jolla sen ei alun perin ollut tarkoitus toimia” (28) ja katsoo sen laajentaneen toimintaansa nimenomaan näiden korvaavien tukien avulla, joita SNIEL sitä paitsi pitää liian suurina.
(82)
Myös SIDE esitti 6 päivänä tammikuuta 1997 päivätyssä lausunnossa, että ”…vaikka pienten tilausten käsitteellä onkin kaupallista merkitystä, kävi pian selväksi, ettei CELF suinkaan aikonut rajoittua pelkästään tähän kannattamattomaksi väitettyyn toimintaan”.
(83)
CELF, joka osallistuu menettelyyn myös kolmannen osapuolen ominaisuudessa, kiistää kantelijan väitteet ja esittää komissiolle useita kustantajilta tulleita kirjeitä, joissa nämä ilmaisevat tyytyväisyytensä sen palveluihin.
IV RANSKAN VIRANOMAISTEN HUOMAUTUKSET
(84)
Ranskan viranomaiset katsovat, että pienten kirjatilausten käsittelystä vastasivat pitkään Hachette ja Messageries du livre. Nämä yritykset toimivat jälleenmyyjinä lukuisille kustannusyhtiöille, joilla ei ollut ja/tai jotka eivät halunneet perustaa omia satunnaisten pienten tilausten käsittelyyn soveltuvia jakelurakenteita.
(85)
Kustannusalan toimijoista koostuva CELF perustettiin vuonna 1977, ja sen yhtiömuotona oli aluksi vaihtuvan pääoman osuuskunta. Tarkoituksena oli korjata puutteita vientiagenttien markkinoilla, kun Hachette ja Messageries du livre olivat kannattamattomuussyistä päättäneet luopua vientiagentuuritoiminnasta. (29) CELFin 50 000 frangin suuruista alkupääomaa korotettiin sittemmin 80 500 frangiin. CELFillä on vuodesta 1979 lähtien ollut vakavia taloudellisia vaikeuksia, mutta se oli odotettavissakin, sillä alaa aikaisemmin johtaneet kaksi yritystä olivat päättäneet vetäytyä markkinoilta, koska eivät pitäneet niitä tuottoisina. Ammattikunta, kustantajat, Syndicat national de l'édition (SNE) ja julkiset viranomaiset arvioivat, että CELFin pitäisi jatkaa toimintaansa, jotta varmistettaisiin ranskankielisten kirjojen mahdollisimman tehokas levitys ulkomaille. Koska mikään muu toimija ei näyttänyt olevan valmis tarjoamaan kyseisiä palveluja, vuonna 1980 päätettiin tehdä CELFissä rakenneuudistus ja samalla korottaa sen pääomaa.
(86)
Ranskan viranomaiset selittävät, että näissä olosuhteissa CELF muutettiin kiinteän pääoman osuustoiminnalliseksi osakeyhtiöksi. Samalla sen pääomaa korotettiin 80 500 frangista 1 280 500 frangiin. Pääoman korotus toteutettiin puoliksi osakkaiden ja puoliksi valtiorahoitteisen yhdistyksen ADEF:n varoilla. (30) ADEF lopetettiin vuonna 1994; sen osakkeet luovutettiin ilmaiseksi SNE:lle, joka puolestaan on CELFin yhteistyökumppaneita.
(87)
Ranskan viranomaiset selittävät CELFin tähän asti toimineen täysin omavaraisena osuustoiminnallisena osakeyhtiönä. Sen yhtiörakenne on aina ollut avoin kaikille, eikä osuuskunnan jäseniltä edellytetä Ranskan kansalaisuutta, vaan ainoana vaatimuksena on, että niiden toiminta liittyy ”jollakin tapaa ranskankielisten kirjojen vientiin”. Muissa jäsenvaltioissa sijaitsevat ranskankielisten kirjojen kustantajat voivat siis vapaasti osallistua osuuskuntaan ja hyötyä sen toiminnasta. (31)
(88)
CELFin yhtiöjärjestyksen 3 artiklan mukaan sen tarkoituksena on ”käsitellä kirjojen, esitteiden ja kaikenlaisten viestintätuotteiden tilauksia (32) ulkomaille ja Ranskan merentakaisille alueille ja departementeille sekä yleisesti ottaen toteuttaa kaikenlaisia toimia, joiden tarkoituksena on erityisesti ranskalaisen kulttuurin edistäminen maailmalla edellä mainittuja menetelmiä käyttäen. Osuuskunta pyrkii harjoittamaan sellaista tuotanto-, liike- tai rahoitustoimintaa, joka edistää tätä tavoitetta, sekä toteuttamaan vastaavia irtainta tai kiinteää omaisuutta koskevia liiketoimia. Osuuskunnan erityisen toimintatavoitteen takia sen jäseniksi ei hyväksytä sellaista luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä, jonka harjoittamalla liiketoiminnalla ei ole yhteyttä edellä tarkoitettuun vientitoimintaan”.
(89)
Ranskan viranomaiset tarkensivat, että CELFillä oli 6 päivänä marraskuuta 2002 yhteensä 76 osakasta ja yhteistyökumppania, joista pääosa oli kustantajia. Kullakin osakkaalla on yhtiökokouksessa vain yksi ääni osakeosuuden suuruudesta riippumatta. Viranomaiset selittävät, että toimialojen välinen luonne oli yksi osuuskunnan avoimuuden, yhteisen edun toteutumisen ja tuen moitteettoman hallinnoinnin takeista.
(90)
Tärkeimmät toimijat kirjojen levitysmarkkinoilla ovat seuraavat:
a)
kustantajat, jotka ”tuottavat” kirjat;
b)
levittäjät, jotka voivat toimia myös kustantamoihin sulautuneina ja vastaavat kirjojen myynninedistämisestä vähittäiskirjakauppojen tai eräiden suurten laitosasiakkaiden suuntaan;
c)
jakelijat, jotka voivat toimia myös kustantamoihin sulautuneina ja jotka vastaavat kirjojen fyysisestä jakelusta. Ne saavat tilauksia kirjakaupoilta, eräiltä suurilta laitosasiakkailta tai eri välittäjiltä, ja kustantajat toimittavat niille kirjoja;
d)
tukkuliikkeet, jotka eivät aina osallistu kirjojen jakeluketjuun ja jotka toimivat välittäjinä yhtäältä jakelijoiden sekä toisaalta vähittäiskirjakauppojen ja eräiden suurten laitosasiakkaiden välillä;
e)
vientiagentit, jotka toimittavat tavaraa ainoastaan vähittäiskirjakaupoille mutta eivät lopulliselle asiakkaalle.
(91)
Ranskan viranomaiset täsmensivät, että sähköiset kirjakaupat on tästedes luettava markkinatoimijoiden joukkoon ja että myös niitä on pidettävä vientiagenttien potentiaalisina kilpailijoina. Viranomaiset eivät kuitenkaan kyenneet toimittamaan tietoja siitä, miten suuria näiden uusien tulokkaiden markkinaosuudet ovat. (33)
(92)
Ranskan viranomaiset selittivät, että markkinoilla toimivien toimijoiden moninaisuus mahdollisti kirjojen levittämisen ja niiden myynnin edistämisen monentyyppisille kohderyhmille periaatteessa näiden maantieteellisestä sijainnista riippumatta, koska pienten tilausten tukiohjelmalla voitiin tehokkaasti lievittää kirjojen levitysjärjestelmän puutteita.
(93)
Ranskan viranomaiset toimittivat komissiolle tietoja ranskankielisten kirjojen maailmanlaajuisista vientimarkkinoista. Tiedot kuvastavat hyvin CELFin liikepolitiikkaa, jossa sen yhtiöjärjestyksen ja Ranskan viranomaisille annettujen sitoumusten mukaisesti keskitytään pääasiassa niille alueille, joilla kustantajilla on vain vähän toimintaa.
(94)
Taulukosta 1 ilmenee, että CELFillä on vähän toimintaa alueilla, joilla kustantajien toiminta on hyvin aktiivista, ja siellä, missä CELF taas on aktiivinen, toimii vähän kustantajia.
Taulukko 1
Ranskankielisen kirjamyynnin vertaileva maantieteellinen jako CELFin liikevaihto/markkinaosuudet ranskankielisten kirjojen vientimarkkinoilla maailmassa
Kohdealueet
Kustantajat
CELF
CELFin osuus
Euroopan yhteisö
38,2 %
20,23 %
0,97 %
Pohjois-Amerikka
17,4 %
6,03 %
0,64 %
Unionin ulkopuolinen Eurooppa
16 %
1,11 %
0,13 %
Ranskan merentakaiset alueet
8,4 %
0,87 %
0,19 %
Aasia
3,7 %
19,9 %
9,95 %
Ranskankielinen Afrikka
5,5 %
11,58 %
3,85 %
Maghreb-maat
4,4 %
28,43 %
11,84 %
Lähi-itä ja Kaukoitä
2,3 %
1,09 %
0,87 %
Itä-Eurooppa
2 %
2,21 %
2,03 %
Latinalainen Amerikka
1,5 %
7,6 %
9 %
Antillit
0,32 %
0,7 %
4,27 %
Ei-ranskankielinen Afrikka
0,16 %
0,21 %
2,47 %
100 %
100 %
(95)
Ranskan viranomaiset väittävät, ettei pienten tilausten tukiohjelmaa suunniteltu pelkästään CELFiä varten, vaan ranskankielisten kirjojen levitystä tukevaksi järjestelmäksi, jossa voidaan hyödyntää jakelukanavana muitakin sellaisia toimijoita, jotka voivat toimittaa samantyyppisiä tilauksia.
(96)
Ne selittävät, että CELFin rakenneuudistuksen yhteydessä vuonna 1980 sille päätettiin myöntää tukea pienten tilausten tukiohjelmasta. Viranomaiset vahvistavat, että CELF oli käytännössä ainoa yleistä toimintaa harjoittava vientiagentti, joka sai tukea kyseisestä ohjelmasta, (34) koska SIDEä lukuun ottamatta yksikään muu toimija ei ole hakenut ohjelmaan sen jälkeen, kun se käynnistettiin 12 vuotta sitten, vaikka ohjelma on alan piireissä hyvin tunnettu.
(97)
Ranskan viranomaiset myöntävät, että kulttuuriministeriö epäsi tuen SIDEltä (35) vuonna 1991, sillä se ei täyttänyt tähän tarkoitukseen vaadittuja avoimuusehtoja ja kieltäytyi suostumasta tuen myöntämisen edellyttämiin velvoitteisiin. Lisäksi Ranska muistuttaa, että kulttuuriministeriö lähestyi oma-aloitteisesti SIDEä vuonna 1996 tarjotakseen sille mainittua tukea, mutta SIDE kieltäytyi siitä.
(98)
Ranskan viranomaiset selittävät, että yksi Ranskan kulttuuripolitiikan tavoitteista on edistää ranskankielisen kirjallisuuden levittämistä kaikkialle maailmaan. Tätä tavoitetta voidaan niiden mukaan pitää julkisen palvelun tehtävänä. Sen takia ne katsovat, että komission on arvioitava kyseiset toimenpiteet perustamissopimuksen 86 artiklan 2 kohdan mukaisesti.
(99)
Ranskan viranomaiset muistuttavat, että CELF perustettiin ja sille myönnettiin riidanalaista tukea tilanteessa, jossa alan toimintaa harjoittaneet talouden toimijat olivat päättäneet vetäytyä markkinoilta. Ellei riidanalaisiin toimiin olisi ryhdytty, ranskankielisten kirjojen levittäminen pieniin kirjakauppoihin syrjäisillä alueilla, joilla kysyntä on liikevaihdossa ja volyymissa mitattuna hyvin vähäistä, olisi selvästi kärsinyt.
(100)
Sen vuoksi Ranskan viranomaiset päättivät toteuttaa riidanalaisen tukiohjelman, jotta kaikki ranskankielisten kirjojen tilaukset, myös kannattamattomat pienet tilaukset, voitaisiin toimittaa samoin edellytyksin kuin suuret.
(101)
Ranska vakuutti, että kulttuuriministeriö oli myöntänyt ”CELFille tukea toimintakustannuksiin, joita sille aiheutui pienten tilausten käsittelyyn liittyvästä julkisen palvelun tehtävästä” ja että CELFille siis oli uskottu julkisen palvelun tehtävä.
(102)
Väitteidensä tueksi Ranskan viranomaiset toimittivat komissiolle useita säädöstekstejä:
a)
asetus nro 82-394, annettu 10 päivänä toukokuuta 1982, kulttuuriministeriön organisaatiosta; asetuksessa mainitaan ministeriön tehtävä ”ranskalaisen kirjallisuuden ja taiteen vaikutuspiirin edistäjänä maailman kulttuurien välisessä vapaassa vuorovaikutuksessa”;
b)
asetus nro 93-797, annettu 16 päivänä huhtikuuta 1993, kulttuurista ja ranskan kielen asemasta vastaavan ministeriön toimivaltuuksista; asetuksen mukaan ”kulttuurista ja ranskan kielen asemasta vastaava ministeriö panee (…) yhdessä muiden ministeriöiden kanssa täytäntöön valtionhankkeita, joilla edistetään ranskalaisen kulttuurin ja ranskan kielen leviämistä maailmassa”;
c)
edellä mainittuihin asetuksiin perustuvat kulttuuriministeriön kirjallisuusosaston organisaatiota koskevat päätökset, joista viimeisin on vuodelta 1996. Päätöksissä määritellään kulttuuriministeriön tehtävät kirjaviennin alalla.
(103)
Ranskan viranomaiset selittävät, että juuri näiden säädösten perusteella kulttuuriministeriön kirjallisuusosasto tekee vuosittain tukisopimukset niiden yhteistyökumppaneiden kanssa, joiden tehtäväksi on annettu toteuttaa hallituksen kulttuuripolitiikkaan liittyviä toimia. Sopimuksissa määritellään ministeriön ja sen tukemien yritysten välisen yhteistyön tavoitteet sekä kummankin osapuolen velvoitteet.
(104)
Ranskan viranomaiset selittävät, että kulttuuriministeriö teki vuosittain CELFin (36) kanssa sopimuksen, jossa CELF sitoutui julkisen palvelun tehtävään eli ”toimittamaan kaikki ulkomaisilta kirjakaupoilta tulevat ranskankielisten kirjojen tilaukset niiden arvosta riippumatta”.
(105)
Lisäksi Ranskan viranomaiset väittävät, että rajattiinpa viitemarkkinat miten hyvänsä, SIDE ja CELF eivät kilpaile pienistä tilauksista.
(106)
Niiden mielestä SIDEn lausunnot ovat ristiriitaisia: vaikka SIDE väittää työskentelevänsä samantyyppisten asiakkaiden kanssa kuin CELF ja kohtelevansa kaikkia asiakkaita samalla tavalla, ”olipa tilauksen arvo mikä hyvänsä”, se myöntää alle 10 kappaleen tilauksista 5 prosenttiyksikköä vähemmän alennusta.
(107)
Ranskan viranomaiset katsovat, että tämä SIDEn alle 10 kappaleen pieniin tilauksiin soveltama tuntuva ”sakkoprosentti” osoittaa selvästi, etteivät pienet tilaukset ole SIDEn liiketoiminnan ensisijainen kohde, vaan se havittelee ensisijaisesti (esimerkiksi laitosasiakkailta tulevia) suuria tilauksia, joista se saa merkittäviä suurtuotannon etuja.
(108)
Tämä yritysten liikestrategian perustava ero näkyy tietenkin kirjojen keskimääräisessä lukumäärässä tilausriviä ja laskua kohti, ja tämä luku on SIDEllä selvästi suurempi kuin CELFillä.
(109)
Ranskan viranomaiset toteavat, että saamansa tuen vastineeksi - vaikka pienten tilausten tukiohjelmasta myönnetty tuki ei sinänsä sitä korvaa - CELFin on kyettävä tarjoamaan asiakkailleen erittäin laaja ja monipuolinen tuote- ja kustantajavalikoima, koska kulttuuriministeriön poliittisena tavoitteena on nimenomaan ranskankielisten kirjojen mahdollisimman laaja levittäminen. Viranomaiset huomauttavat, että itse asiassa CELFin kustantajavalikoima koostuu hyvin pienistä ja varsin tuntemattomista kustannusyhtiöistä, yhdistyksistä ja järjestöistä, (37) joiden toiminta ei ole omiaan houkuttelemaan suuria ja tuottoisia tilauksia. Näin laajan kustantajavalikoiman tarjoamalla CELF pyrkii kannustamaan moninaisuutta. Siksi se joutuu käyttämään erittäin suurta määrää toimittajia, joille menevät tilaukset ovat usein hyvin pieniä, mikä pakottaa CELFin hoitamaan suurta määrää pienten kustantajien asiakastilejä ilman, että se saisi tähän mitään korvaavaa tukea.
(110)
Kustantajat, joilla on pieni asiakastili, eivät ole taloudellisesti yhtä kannattavia kuin suuret kustantamot, koska ne eivät pysty tarjoamaan kovin edullisia myyntiehtoja. SIDE suosii liikepolitiikassaan juuri tunnettuja kustantajia, jotta se saisi hankittua mahdollisimman suuria tilauksia. Tämän vuoksi olisikin Ranskan viranomaisten mukaan tehtävä ero ”pienten asiakastilien” ja ”pienten tilausten” välillä. ”Pienten tilausten” käsite vastaa tietenkin riidanalaisessa tukiohjelmassa annettua määritelmää, mutta siinä ei ole otettu riittävästi huomioon pienten toimittajien avaamien ”pienten asiakastilien” muodostamaa tekijää.
(111)
Ranskan viranomaiset myöntävät, että tukea myönnetään pienten tilausten käsittelystä aiheutuvien lisäkustannusten perusteella, mutta samalla tuensaajalle asetetaan muitakin velvoitteita, joita tuet eivät varsinaisesti ”korvaa”.
(112)
Ranskan viranomaisten mukaan CELFille myönnettiin korvaavaa tukea, jonka oli määrä tasoittaa sille pienten tilausten käsittelystä aiheutuvia lisäkustannuksia. Pienten tilausten kannattavuusrajaksi määriteltiin empiirisesti 500 frangia. Tätä rajaa käytettiin viitearvona, mutta tämä ei tarkoita, että jokainen tilaus, jonka arvo oli 0 ja 500 frangin välillä, olisi jäänyt juuri ja juuri kannattavuusrajan alapuolelle. Eräät alle 500 frangin tilaukset voivat olla kannattavia ja toiset taas eivät. Tilauksen kannattavuus riippuu tilattujen kirjojen määrästä, kirjojen tyypistä, tilauksen laadusta, siitä, onko asiakkaalla COFACE-vakuutus vai ei, sekä maksutavasta ja -ajasta.
(113)
Ranskan viranomaiset sen sijaan pitävät varmana, että tilaukset, joiden arvo on 0 ja 500 frangin välillä, eivät yleisesti ottaen ole kannattavia ja ettei puhtaasti taloudellisten perusteiden pohjalta toimiva toimija periaatteessa käsittelisi näitä tilauksia. Ne havainnollistavat tätä väitettä viitevuoteen 1994 perustuvalla kustannusanalyysillä.
(114)
Kuten taulukoista 2a ja 2 b ilmenee ja kuten Ranskan viranomaiset selittävät, että CELF on viime vuosina ja etenkin sen jälkeen, kun tukisitoumusten purkaminen alkoi vuosina 1996-1997, joutunut laajentamaan toimintaansa muun muassa luomalla kannattavaa asiakaskantaa suurista tiliasiakkaista (kirjakaupat) ja laitosasiakkaista, kuten kirjastoista, yliopistoista tai kulttuurikeskuksista. Samaan aikaan ”pienistä asiakastileistä” kertynyt liikevaihto ja asiakkaiden lukumäärä ovat laskeneet, kun taas CELFin kokonaisliikevaihto on kasvanut. Ranskan viranomaiset vahvistavat, että pienten tilausten käsittelystä on tässä tilanteessa tullut CELFin toiminnan kasvua hidastava tekijä.
CELFin liikevaihdon muodostuminen
I Taulukko 2a - esimerkkinä Saksa
Saksa
3,4 % CELFin liikevaihdosta osuus 27,2 % aktiivisista pienistä asiakastileistä
1999
2000
2001
Liikevaihto FRF
2 331 713
2 548 430
2 906 533
Asiakasmäärä
593
561
444
Liikevaihto 5 000 FRF
480
462
344
Liikevaihto 10 000 FRF
47
35
38
Liikevaihto + 100 000 FRF
0
2
4
II Taulukko 2b - Euroopan yhteisö
Tiliasiakkaat Euroopan yhteisössä
1999
2000
2001
Liikevaihto FRF
15 253 754
14 241 785
14 436 006
Aktiivisten asiakkaiden määrä
1 567
1 440
1 249
Liikevaihto 5 000 FRF
1 059
950
782
Liikevaihto 10 000 FRF
162
154
139
Liikevaihto + 100 000 FRF
19
15
18
V KOMISSION ARVIOINTI
(115)
CELF ja SIDE ovat kilpailevia yrityksiä, jotka harjoittavat ranskankielisten kirjojen vientiagentuuritoimintaa Ranskassa. (38) Ne levittävät ranskankielisiä kirjoja (39) toimittamalla pienten vähittäismyyjien (pienten kirjakauppojen tai laitosasiakkaiden, kuten kirjastojen tai yliopistojen) tilauksia. Niiden toiminta on keskittynyt pääasiassa muihin kuin ranskankielisiin maihin ja alueille. Ranskankielisillä alueilla, erityisesti Belgiassa, Kanadassa ja Sveitsissä, kirjojen levityksestä vastaavat kustantajien perustamat jakeluverkostot, koska markkinat ovat siellä riittävän suuret houkutellakseen yrityksiä investoimaan integroituihin jakeluverkostoihin. Tämäntyyppisellä palvelulla voidaan varmistaa lukuisien teosten mahdollisimman tehokas levitys.
(116)
SIDE ja Ranskan viranomaiset selittävät, että käytännössä vientiagentti käsittelee keskitetysti suurta määrää yksittäisarvoltaan pieniä tilauksia, joiden käsittely tulisi perinteisille kustantajille ja jakelijoille liian kalliiksi. Tämäntyyppisiä palveluja käyttämällä asiakkaat, olivatpa ne kirjakauppoja tai laitoksia, välttävät itse tilausten tekemisen suurelta määrältä toimittajia.
(117)
Tilaukset välitetään kustantajille ja/tai jakelijoille, jotka siis saavat ne yhdestä ainoasta toimituspisteestä: vientiagentilta. Vientiagentin palvelut säästävät niiltä aikaa ja rahaa, koska niiden ei tarvitse itse ylläpitää liikesuhteita lukuisiin asiakkaisiin, jotka voivat sijaita maantieteellisesti erittäin hajallaan.
(118)
Vientiagentin tarjoamat palvelut ovat siis olennainen tekijä kirjojen vientiketjussa maihin, joissa kysyntä on epäsäännöllistä, hajanaista ja/tai volyymiltään heikkoa. Vientiagentin palvelujen käyttäminen on usein muussa kuin ranskankielisessä maassa sijaitsevan ostajan (joka ei koskaan ole lopullinen asiakas) ainoa keino tehdä ja vastaanottaa tilauksia. Vientiagentin palvelujen käyttö vähentää tilausten käsittelystä aiheutuvia kustannuksia.
(119)
Tässä tapauksessa on kiistatonta, että Ranskan viranomaiset toteuttivat riidanalaisen pienten tilausten tukiohjelman, josta myönnettiin tukea periaatteessa kannattamattomaksi todettuun alle 500 frangin arvoisten pienten tilausten käsittelyyn vientiagenttien markkinoilla. Seuraavaksi onkin arvioitava, onko tämä komissiolle ilmoittamatta jätetty tukiohjelma, josta käytännössä myönnettiin tukea vain CELFille, perustamissopimuksen mukainen.
A. PERUSTAMISSOPIMUKSEN 87 ARTIKLAN SOVELTAMINEN
1. KYSEISET TOIMENPITEET OVAT PERUSTAMISSOPIMUKSEN 87 ARTIKLAN 1 KOHDASSA TARKOITETTUA TUKEA
(120)
Perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa määrätään seuraavaa: ”Jollei tässä sopimuksessa toisin määrätä, jäsenvaltion myöntämä taikka valtion varoista muodossa tai toisessa myönnetty tuki, joka vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua suosimalla jotakin yritystä tai tuotannonalaa, ei sovellu yhteismarkkinoille, siltä osin kuin se vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.”
(121)
Toimenpide tuotti CELFille kilpailuetua, koska sillä oli tarkoitus vähentää pienten tilausten käsittelystä aiheutuvia kustannuksia. Tätä seikkaa Ranskan viranomaiset eivät ole kiistäneet.
(122)
Tuki rahoitettiin kulttuuriministeriön kirjallisuusosaston hallinnoimista budjettivaroista, toisin sanoen valtion varoista.
(123)
Tuki oli tarkoitettu kirjojen vientiagenteille, mutta käytännössä sitä myönnettiin vain CELFille. Tuki oli siis luonteeltaan valikoivaa.
(124)
Arvioidessaan, vaikuttiko toimenpide jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ja vääristikö se kilpailua, komissio otti huomioon seuraavat seikat.
(125)
Tuki oli tarkoitettu ranskalaisille vientiagenteille, jotka vievät ranskankielisiä kirjoja pääasiassa muihin kuin ranskankielisiin maihin. Ne kilpailevat - ainakin potentiaalisesti - yhteisön muihin ranskankielisiin maihin (lähinnä Belgiaan ja Luxemburgiin) sijoittautuneiden ranskankielisiä kirjoja välittävien vientiagenttien kanssa. Kun kuitenkin otetaan huomioon, että Ranskasta muihin kuin ranskankielisiin maihin vietyjen ranskankielisten kirjojen määrä eroaa huomattavasti Belgiasta ja Luxemburgista vietyjen kirjojen määrästä, tuen kilpailua vääristävä vaikutus kyseisillä markkinoilla jää jo luonnostaan hyvin vähäiseksi.
(126)
Tuki voi vääristää kilpailua ja vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan myös sitä kautta, että sillä on liitännäisvaikutuksia CELFin muuhun liiketoimintaan. Vaikutukset näyttävät kuitenkin rajoittuneen kirjojen levitykseen ulkomaille, ja CELFin www-sivustolta (40) käy selvästi ilmi, ettei yrityksellä ole myyntiä Ranskassa eikä se myy yksityishenkilöille. Kyseinen tuki myönnettiin CELFille pienten tilausten tukiohjelmasta, jonka tavoitteena oli varmistaa, että kaikki muilla kuin ranskankielisillä alueilla sijaitsevilta ulkomaisilta kirjakaupoilta tulevat tilaukset toteutettaisiin, olipa niiden arvo mikä hyvänsä. Komissio huomauttaa, että riidanalaisesta tukijärjestelmästä saattoi olla välillistä hyötyä myös ranskankielisten kirjojen ostajille ja kustantajille, koska ensin mainitut saivat tuotteita edullisempaan hintaan ja jälkimmäisten myynti piristyi. Tällainen vaikutus kauppaan on kuitenkin vain välillistä ja kaiken kaikkiaan hyvin vähäistä, koska ranskankielisten kirjojen ja muunkielisten kirjojen korvattavuus on erittäin heikko.
(127)
Näissä olosuhteissa CELFille myönnettyä tukea voidaan pitää perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna valtiontukena, koska se täyttää kaikki artiklassa mainitut neljä perustetta. On kuitenkin syytä mainita, että toimenpiteen vaikutus jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ja kilpailuun on hyvin vähäinen.
(128)
On kuitenkin syytä huomauttaa, että jäsenvaltioiden on perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdan mukaisesti ilmoitettava komissiolle ajoissa tuen myöntämistä koskevista suunnitelmistaan.
(129)
Ranskan hallitus ei kuitenkaan ilmoittanut komissiolle kyseisestä ohjelmasta sen paremmin kuin CELFille pienten tilausten käsittelyyn myönnetystä tuesta ennen niiden maksamista. Tuki myönnettiin siis laittomasti.
(130)
Lisäksi on huomattava, että koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kumosi osittain 18 päivänä toukokuuta 1993 tehdyn komission päätöksen ja sen jälkeen päätöksen 1999/133/EY, joilla komissio oli hyväksynyt CELFille myönnetyn tuen, CELFille pienten tilausten käsittelyyn myönnetty tuki pysyi laittomana.
(131)
Seuraavaksi onkin tutkittava, olisiko tässä tapauksessa sovellettava jotakin 87 artiklan 2 ja 3 kohdassa määrättyä poikkeusta ja voitaisiinko toimenpiteet vapauttaa mainitun artiklan 1 kohdassa määrätystä valtiontukia koskevasta yleisestä kiellosta.
2. TOIMENPITEIDEN ARVIOINTI PERUSTAMISSOPIMUKSEN 87 ARTIKLAN 2 JA 3 KOHDAN MUKAISESTI
(132)
Komissio katsoo, että perustamissopimuksen 87 artiklan 2 kohdassa mainittuja poikkeuksia ei voida soveltaa tässä tapauksessa, koska kyseessä olevan tuen avulla ei ole tarkoitus saavuttaa mainitussa kohdassa määritettyjä tavoitteita. Tuki ei täytä myöskään niitä edellytyksiä, jotka on vahvistettu perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan a alakohdassa määrätyn poikkeuksen soveltamisalaan kuulumisesta, sillä tuella ei ole tarkoitus kehittää niitä alueita, jotka mainitusta säännöksestä voisivat hyötyä. Perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan b alakohdassa määrättyä poikkeusta, joka koskee Euroopan yhteistä etua koskevan tärkeän hankkeen edistämistä, ei voida soveltaa CELFille myönnettyyn tukeen, sillä kyseisellä tuella ei ole tarkoitus edistää mainitun kaltaisia hankkeita. Koska tuen tarkoituksena ei ole Ranskan taloudessa olevan vakavan häiriön poistaminen, 87 artiklan 3 kohdan b alakohdan jälkimmäisen osan sisältämää poikkeusta ei myöskään voida soveltaa tässä tapauksessa. Myöskään ei voida vedota 87 artiklan 3 kohdan c alakohtaan, joka koskee tukea tietyn taloudellisen toiminnan tai talousalueen kehityksen edistämiseen, sillä tuen avulla ei ole tarkoitus pyrkiä alueellisiin tai horisontaalisiin tavoitteisiin, ja komissio katsoo, ettei tätä perustamissopimuksen määräystä voida tässä tapauksessa soveltaa alakohtaisesti.
(133)
Perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan d alakohdassa sitävastoin täsmennetään, että yhteismarkkinoille soveltuvana voidaan pitää ”tukea kulttuurin ja kulttuuriperinnön edistämiseen, jos tuki ei muuta kaupankäynnin ja kilpailun edellytyksiä yhteisössä yhteisen edun kanssa ristiriitaisella tavalla”.
(134)
On kiistatonta, että kyseisen tuen kulttuurinen tavoite, jota kantelijakaan ei kiistä, (41) tunnustetaan 18 päivänä toukokuuta 1993 tehdyssä komission päätöksessä, minkä jälkeen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin vahvisti sen 18 päivänä syyskuuta 1995 antamassaan tuomiossa ja vielä komission päätöksessä 1999/133/EY, eikä tätä tavoitetta kyseenalaistettu myöskään ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen 28 päivänä helmikuuta 2002 antamassa kumoamistuomiossa.
(135)
Tämän tavoitteen on vahvistanut selvästi myös Ranskan hallitus, joka on politiikallaan halunnut tietoisesti edistää ranskankielisten kirjojen levittämistä kaikkialle maailmaan. Tämä politiikka on osa sitä yleistä suuntausta, jossa pyritään yhä enemmän suojelemaan ja kannustamaan kulttuurien moninaisuutta kansainvälisellä tasolla.
(136)
Komissio on jo kertaalleen ottanut kantaa tähän aiheeseen neuvostolle ja Euroopan parlamentille osoittamassaan tiedonannossa ”Kulttuurin moninaisuutta edistävä kansainvälinen väline”. (42) Se katsoo, että kulttuurin moninaisuus on noussut pääaiheiden joukkoon kansainvälisten ja alueellisten järjestöjen kansainvälisessä keskustelussa, ja sen asteittainen vahvistuminen kansainvälisellä tasolla on vastaus kansalaisyhteiskunnan ja valtioiden huoleen siitä, miten säilytetään kulttuurien erityispiirteet ihmiskunnan yhteisenä perintönä.
(137)
Kulttuurin moninaisuuden suojelu ja edistäminen kuuluvat eurooppalaisen yhteiskuntamallin perusperiaatteisiin. Ne on sisällytetty perustamissopimukseen, jonka 151 artiklan 1 kohdassa todetaan seuraavaa: ”Yhteisö myötävaikuttaa siihen, että jäsenvaltioiden kulttuurit kehittyvät kukoistaviksi pitäen arvossa niiden kansallista ja alueellista monimuotoisuutta ja korostaen samalla niiden yhteistä kulttuuriperintöä.” Sen 151 artiklan 4 kohdassa luvataan vielä, että ”yhteisö ottaa kulttuuriin liittyvät näkökohdat huomioon muiden tämän sopimuksen määräysten mukaisessa toiminnassaan, erityisesti kulttuuriensa monimuotoisuuden vaalimiseksi ja edistämiseksi”.
(138)
Perustamissopimuksessa edellytetään, että EY ja sen jäsenvaltiot edistävät kulttuurin moninaisuutta kansainvälisissä suhteissaan ja ovat siten mukana rakentamassa maailmanjärjestystä, joka perustuu kestävään kehitykseen, rauhanomaiseen rinnakkaiseloon ja kulttuurien väliseen vuoropuheluun. Suosimalla ja tukemalla taloudellisesti ranskankielisten kirjojen levittämistä Ranskan viranomaiset ovat toteuttaneet sellaista kulttuuripolitiikkaa, joka vastaa perustamissopimuksessa määriteltyjä tavoitteita.
(139)
Sen vuoksi komissio katsoo, että tuilla, joita Ranskan viranomaiset ovat CELFille maksaneet ranskankielisten kirjojen levittämiseen tilauksen arvosta välittämättä, on todellakin sellainen kulttuurinen tavoite, jota perustamissopimuksessa tarkoitetaan.
3. TUEN YHTEENSOPIVUUS YHTEISÖN OIKEUDEN KANSSA
(140)
Perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan d alakohdan mukaan yhteismarkkinoille soveltuvana voidaan pitää tukea kulttuurin ja kulttuuriperinnön edistämiseen, jos tuki ei muuta kaupankäynnin ja kilpailun edellytyksiä yhteisössä yhteisen edun kanssa ristiriitaisella tavalla.
a. Komission alustavat huomautukset kolmansien osapuolten lausunnoista
(141)
Komissio panee merkille, että tutkintamenettelyn aloittamisesta tehdyn päätöksen julkaisemisen jälkeen lausuntoja lähettäneet kolmannet osapuolet eivät SIDEä ja CELFiä lukuun ottamatta luonnehdi itseään vientiagenteiksi, vaan pikemminkin erikoistuneiksi tukkuliikkeiksi. Yksikään lausunnon lähettäneistä kolmansista osapuolista ei ollut hakenut kulttuuriministeriöltä kyseistä tukea.
(142)
Useiden kolmansien osapuolten lausunnoista käy ilmi, ettei alan ammattikunta ainakaan aluksi kyseenalaistanut Ranskan viranomaisten käyttöön ottamaa tukijärjestelmää.
(143)
Komissio saattoi myös todeta, että kantelija oli kolmansien osapuolten tavoin täysin tietoinen tuista, joita CELFille oli myönnetty sen perustamisesta eli vuodesta 1980 lähtien. SIDE pyysi kulttuuriministeriöltä vasta vuonna 1991, (43) että sillekin myönnettäisiin kyseistä tukea, ja komissiolle tuli asiasta kantelu vasta useita kuukausia myöhemmin maaliskuussa 1992.
(144)
Komissio panee merkille, että useimmiten kolmansien osapuolten lausunnoissa arvostellaan CELFin laajentamispolitiikkaa. (44) CELFiä moititaan siitä, että se ajan mittaan pyrki hivuttautumaan sille erityisalennuksia myöntäneiden kustantajien myötävaikutuksella muillekin markkinoille kuin pienten tilausten markkinoille, joita varten se oli alun perin perustettu.
(145)
Komissiolle toimitetuista asiakirjoista ilmenee, että perustamisensa jälkeen CELF palveli aluksi pelkästään kirjakauppoja. Muihin asiakasryhmiin se alkoi suuntautua vasta myöhemmin 1990-luvulla. Mikään ei kuitenkaan viittaa siihen, että riidanalaisilla tuilla olisi rahoitettu CELFin toiminnan laajentamista, vaan päinvastoin, että tuen yksinomaisena tarkoituksena oli korvata pienten tilausten käsittelystä aiheutuvia lisäkustannuksia, kuten jäljempänä 198 kappaleessa ja sitä seuraavissa kappaleissa osoitetaan.
(146)
Muutamat vientiä harjoittaviksi tukkuliikkeiksi tai vientiä harjoittaviksi kirjakaupoiksi esittäytyvät kolmannet osapuolet väittävät, ettei tuista ole ollut mitään hyötyä kysynnän täyttämisessä, mutta eivät esitä näiden väitteiden tueksi mitään merkityksellisiä tosiseikkoja.
(147)
Jotkin kolmansista osapuolista myös väittävät CELFin hyötyneen suhteistaan tiettyihin julkisiin järjestöihin, kuten France éditioniin. France éditionin asennetta arvostelee varsinkin Hexalivre; sen mukaan France édition suo CELFille erikoiskohtelun erityisesti päästämällä sen omalle näyttelyosastolleen kansainvälisillä messuilla, mitä se ei suostu tekemään Hexalivren kohdalla.
(148)
Tämän osalta komissio huomauttaa, että France éditionin jäsenenä CELF maksaa näistä palveluista esimerkiksi vuokraamalla tilaa näyttelyosastolta, kuten asiaa koskevat liitteenä olevat asiakirjat osoittavat. Lisäksi CELF maksoi France éditionilta tilaamistaan luetteloista. Joka tapauksessa ja kuten Ranskan viranomaiset huomauttivat, nämä kaupalliset suhteet eivät koske millään tavalla julkista valtaa.
(149)
Koska näitä tietoja ei mainita tutkintamenettelyn aloittamisesta 30 päivänä heinäkuuta 1996 tehdyssä päätöksessä, komissio katsoo, etteivät ne liity pienten tilausten käsittelyyn. Sen vuoksi se ei aio ottaa kantaa näihin kysymyksiin tässä menettelyssä.
(150)
Ranskan viranomaisia arvostellaan myös siitä, että ne suosivat CELFiä julkisilla tilauksilla. Nämä väitteet koskevat erityisesti ulkoministeriön hallinnoiman Nouveautés-ohjelman täytäntöönpanoon myönnettyä tukea sekä ulkoministeriöön ja yhteistyöministeriöön yhteydessä olevien järjestöjen (kuten Association pour le developpement de la pensée française eli ADPF sekä Association pour le développement de l'enseignement et de la culture en Afrique et à Madagascar eli AUDECAM) kautta tehtyjen tilausten asemaa.
(151)
Koska näitä tietoja ei mainita tutkintamenettelyn aloittamisesta 30 päivänä heinäkuuta 1996 tehdyssä päätöksessä, komissio katsoo, etteivät ne liity pienten tilausten käsittelyyn. Sen vuoksi se ei aio ottaa kantaa näihin kysymyksiin tässä menettelyssä.
(152)
Lopuksi SIDE vaatii, että arvioissa otetaan huomioon ”kaikki moninaiset tuet, joista hyötyvät niin CELF kuin erilaiset järjestöt, joissa CELFin tavoin toimivat yhdessä kustantajat ja viranomaiset suuressa salamyhkäisyydessä”, sekä yleensäkin julkisen vallan harjoittama kulttuuripolitiikka.
(153)
SIDE on toimittanut väitteidensä tueksi muun muassa tilintarkastustuomioistuimen kertomuksen marraskuulta 1996. Komissio panee merkille, että kertomuksessa pääasiassa arvostellaan yleisesti sitä, miten kulttuuritukia jaetaan Ranskassa. Siinä ei viitata sanallakaan CELFille pienten tilausten käsittelyyn myönnettyihin tukiin. Toki CELF mainitaan, mutta ainoastaan Page à page -ohjelman ja Plus-ohjelman yhteydessä, ja nehän ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hyväksyi 18 päivänä syyskuuta 1995 annetulla tuomiolla. (45)
(154)
Näiden seikkojen perusteella komissio katsoo, etteivät tilintarkastustuomioistuimen kertomuksessa esitetyt päätelmät ole sellaisia, että niistä olisi hyötyä sen arvioinnille nyt käynnissä olevassa menettelyssä. Joka tapauksessa SIDEn esittämää yleistä kritiikkiä Ranskan kulttuurialan tukipolitiikasta ei mainita tutkintamenettelyn aloittamisesta 30 päivänä heinäkuuta 1996 tehdyssä päätöksessä, joka koskee pienten tilausten tukiohjelmaa. Sen vuoksi komissio ei tässä menettelyssä aio ottaa kantaa näihin kysymyksiin.
b. Komission vastaus joihinkin SIDEn esittämiin väitteisiin
(155)
Tukea koskevan tutkintamenettelyn ensimmäisessä vaiheessa SIDE toi esille tiettyjä käytännön kysymyksiä, jotka liittyivät CELFin pääoman korottamiseen sekä etuihin, joita se sai ”julkisten ohjelmien hallinnointiin” liittyneiden tehtäviensä ansiosta. SIDE arvostelee samaten useita muitakin yksittäisiä etuja, jotka liittyivät CELFin etuoikeutettuihin suhteisiin valtion viranomaisten kanssa.
(156)
Vuonna 1980 CELFin omaa pääomaa korotettiin 80 500 frangista 1 280 500 frangiin. Tästä toimesta rahoittivat 50 prosenttia ADEF ja 50 prosenttia CELFin (yksityiset) osakkeenomistajat.
(157)
Erinäisten kustantajien muodostaman ADEFin päätavoitteena oli edistää ranskankielisten kirjojen vientiä ulkomaille sekä tukea kustantajien tai viejien toteuttamia investointeja. Järjestö sai valtiontukea, jota sille myönsi kulttuuriministeriö.
(158)
Tutkittuaan Ranskan hallitukselta saamansa asiakirja-aineiston komissio päätteli, ettei pääoman korotus ollut valtiontukea vaan pelkkä osakkuuden hankinta. Onkin kiistatonta - eikä kukaan ole sitä edes kiistänyt -, että yrityksen perustamiseen siinä muodossa, kuin se nykyisin on, osallistui myös yksityisiä sijoittajia. Kulttuuriministeriö ei suoraan sijoittanut pääomaa CELFiin, ja ADEF, joka tosin on osin valtiorahoitteinen yhtiö, toimi silti markkinataloudessa toimivan yksityisen sijoittajan periaatteiden mukaisesti. ADEFin suorittama osakkeenmerkintä vastaakin täysin perustamissopimuksen 92 ja 93 artiklan soveltamisesta julkisiin omistusosuuksiin annetun komission tiedonannon (46) ja sen 3.2 kohdan kolmannen luetelmakohdan vaatimuksia. Toimenpiteeseen ei myöskään sisältynyt perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdan mukaista valtiontukea.
(159)
Sitä paitsi tämä pääoman korotus tehtiin yli 10 vuotta ennen 20 päivänä maaliskuuta 1992 päivättyä SIDEn ensimmäistä kirjettä komissiolle ja Ranskan viranomaisille 2 päivänä huhtikuuta 1992 lähetettyä komission tietopyyntöä. Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 93 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 22 päivänä maaliskuuta 1999 annetun asetuksen (EY) N:o 659/1999 (47) 15 artiklan mukaisesti komissio ei siis olisi voinut määrätä pääoman korotuksen palauttamisesta, vaikka kyse olisikin ollut valtiontuesta.
(160)
SIDE katsoo CELFin saaneen valtiontukea myös silloin, kun ADEFin osakkeet luovutettiin vuonna 1993 Syndicat national de l'éditionille (SNE), joka on yksi CELFin yhteistyökumppaneista.
(161)
Komissiolle osoittamissaan 5 päivänä joulukuuta 2003 päivätyissä huomautuksissa SIDE vaati sitä 4 päivänä heinäkuuta 2001 pidetyssä suullisessa käsittelyssä esittämiensä kirjallisten selvitysten mukaisesti ottamaan kantaa tukiin, joita CELFille oli sen mukaan myönnetty ADEFin konkurssissa kesäkuussa 1993.
(162)
Koska näitä väitteitä ei mainita tutkintamenettelyn aloittamisesta 30 päivänä heinäkuuta 1996 tehdyssä päätöksessä, komissio katsoo, etteivät ne liity pienten tilausten käsittelyyn; sen vuoksi se ei aio ottaa kantaa näihin kysymyksiin tässä menettelyssä.
(163)
SIDE väittää, että CELF kykeni säilyttämään asemansa markkinoilla ja jatkamaan entiseen tapaan alennusten myöntämistä asiakkailleen pienten tilausten tukiohjelman lakkauttamisen jälkeen, koska se sai edelleen muuta valtiontukea muun muassa A l'Est de l'Europe -ohjelmasta, joka oli jatkoa Page à page -ohjelmalle, ja Plus-ohjelmasta, joista kaikista myönnettiin sille jatkuvasti enemmän varoja.
(164)
On syytä muistaa, että edellä mainitut ohjelmat, jotka komissio oli hyväksynyt jo 18 päivänä toukokuuta 1993 tehdyssä päätöksessä, saivat sittemmin 18 päivänä syyskuuta 1995 annetussa tuomiossa myös ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen hyväksynnän. (48)
(165)
Tästä seuraa, ettei kyseisiä seikkoja mainita tutkintamenettelyn aloittamisesta 30 päivänä heinäkuuta 1986 tehdyssä päätöksessä. Sen vuoksi komissio ei ota kantaa niihin tässä menettelyssä.
c) Pienten tilausten käsittelyyn myönnetyn tuen vaikutusta kilpailuun ei voida pitää sellaisena, että se vaikuttaisi kaupan edellytyksiin yhteisen edun vastaisella tavalla
i) Tukijärjestelmä ammattikunnan lopettaman liiketoiminnan edistämiseksi
(166)
Kulttuuriministeriö käynnisti pienten tilausten tukiohjelman vuonna 1980 siinä vaiheessa, kun alan yritykset (Hachette-konserni ja Messageries du livre) olivat alkaneet vetäytyä vientiagenttien markkinoilta. Riidanalainen tukijärjestelmä perustettiin kannustamaan kyseisiä toimijoita palaamaan markkinoille, jotta kaikki muilla kuin ranskankielisillä alueilla sijaitsevista kirjakaupoista tulevat ranskankielisten kirjojen tilaukset voitaisiin toteuttaa.
(167)
Ensinnäkin komissio toteaa, kuten muutamat menettelyyn kantaa ottaneet kolmannet osapuolet, että pienten tilausten tukiohjelma, joka itse asiassa käynnistettiin samaan aikaan, kun CELFin toiminta alkoi nykyisessä muodossaan, oli alan ammattikunnan tiedossa ja että nämä ainakin aluksi hyväksyivät sen varauksetta (49) tai eivät ainakaan mitenkään kyseenalaistaneet sitä. Ne eivät kuitenkaan pyrkineet hakemaan tukea ohjelmasta.
(168)
SIDE puolestaan väittää, että pienten tilausten tukiohjelma oli varattu yksinomaan CELFin käyttöön. Tämän vahvistaa SIDEn mukaan se, että kulttuuriministeriö epäsi siltä pääsyn tukiohjelman piiriin vuonna 1991. SIDE ei kuitenkaan kiistä, että tukihakemuksen hylkäämisen perusteena oli se, että se itse kieltäytyi tuen myöntämisen edellyttämästä avoimuusvelvoitteesta.
(169)
Toukokuun 18 päivänä 1993 tehdyn komission päätöksen kumouduttua vuonna 1996 kulttuuriministeriö, joka yritti saada SIDEä vetämään kantelunsa takaisin, muistutti tätä siitä, ettei pienten tilausten käsittelyyn tarkoitettua tukijärjestelmää ollut varattu yksin CELFin käyttöön. Se ehdotti 3 päivänä syyskuuta 1996 päivätyllä kirjeellä SIDElle neuvottelua sen selvittämiseksi, kykenisikö SIDE täyttämään samat avoimuusehdot ja tarjoamaan samoja palveluja kuin CELF.
(170)
Syyskuun 26 päivänä 1996 pidetyssä neuvottelussa SIDEn johto kieltäytyi sille esitetystä tarjouksesta ja ilmoitti kulttuuriministeriölle, ettei se halunnut SIDEn osallistuvan ohjelmaan, jonka yhteensopivuuden yhteisön oikeuden kanssa komissio saattaisi myöhemmin kyseenalaistaa.
(171)
Väitteensä tueksi SIDE toimitti komissiolle Fondation Nationale des Sciences Politique -nimisen säätiön muistion, jossa pääasiassa moititaan Ranskan viranomaisia siitä, etteivät ne suostuneet maksamaan tukea suoraan kirjakaupoille. Tältä osin komissio muistuttaa, että kansalliset viranomaiset voivat valita vapaasti omiin tavoitteisiinsa parhaiten soveltuvan tukimuodon, kunhan asiaa koskevia yhteisön oikeuden säännöksiä noudatetaan. Joka tapauksessa komissio katsoo, ettei kyseinen asiakirja liity mitenkään esillä olevaan asiaan, ja huomauttaa vielä, että muistion laatijat näyttävät itsekin suhtautuvan kriittisesti omiin arvioihinsa. (50)
(172)
Lopuksi SIDE väittää, että tuet olivat hyödyttömiä. Komissio kuitenkin korostaa, että tuensaajat olivat velvollisia käsittelemään kaikki alle 500 frangin arvoiset tilaukset. Tämä takasi ranskankielisten kirjojen levityksen kaikkialle maailmaan, myös pienimpiin syrjäisissä maissa sijaitseviin kirjakauppoihin, vaikka kirjoja tilattaisiin vain muutamia kappaleita, ja vieläpä eri kustantajilta. Tästä SIDE ei olisi voinut antaa mitään takeita, kun se ei sitä paitsi edes toimittanut kirjoja kaikkiin maihin.
(173)
Edellä esitettyjen seikkojen perusteella komissio katsoo, että periaatteessa pienten tilausten tukiohjelmasta olisi voinut hakea tukea mikä tahansa yritys, joka hyväksyy sen myöntämiseen liittyvät ehdot. Lisäksi komissio toteaa SIDEn vuonna 1996 ilmoittaneen selvästi, ettei se halunnut saada kyseistä tukea. Siksi komissio katsoo, ettei riidanalainen tuki ollut syrjivää ja että se oli välttämätöntä Ranskan viranomaisten asettamien tavoitteiden saavuttamiseksi.
(174)
Joka tapauksessa komissio katsoo, että vaikka kyseistä tukea olisikin vuoteen 1996 asti voitu pitää yksinomaan CELFille varattuna, oli Ranskan viranomaisten asia arvioida, mitkä toimenpiteet olisivat soveliaimpia ja hyödyllisimpiä kyseisen kulttuurisen tavoitteen saavuttamiseen mahdollisimman tehokkaasti, kunhan tuki ei ylittäisi sitä, mikä oli tarpeen tämän tavoitteen toteuttamiseksi, kuten jäljempänä osoitetaan.
ii) Ranskan viranomaisten ja kantelijan toimittamien numerotietojen perusteella suoritettu komission todentaminen
(175)
Vientiagentteina toimivat CELF ja SIDE jakelevat kirjoja pääasiassa muualle kuin ranskankielisiin maihin ja alueille. Ranskankielisissä maissa, kuten Belgiassa, Kanadassa ja Sveitsissä, suuret kustantajat kattavat paikalliset markkinat tytäryritystensä tai edustajiensa kautta.
(176)
Vientiagenteilla on näin ollen vain rajallinen asema ranskankielisten kirjojen päämarkkina-alueen markkinoilla eli kolmessa edellä mainitussa maassa.
(177)
On kiistatonta, että CELF perustettiin 1970-luvun lopussa korjaamaan puutteita markkinoilla, joilta alan ammattikunta oli vetäytynyt kannattamattomuussyistä, ja että riidanalaisen tuen tavoitteena oli tukea tätä selvästi kannattamatonta vientiagenttien toiminnan alaa.
(178)
Komission päätöksessä 1999/133/EY määritellyt merkitykselliset markkinat, joilla riidanalaisen tuen vaikutukset tutkittiin, olivat ranskankielisten kirjojen ”yleiset” vientimarkkinat. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kuitenkin kumosi tämän päätelmän SIDEn hyväksi ja katsoi komission tehneen ilmeisen arviointivirheen, kun se totesi, etteivät ranskankielisten kirjojen vientimarkkinat ja ranskankielisten kirjojen vientiagenttien markkinat olleet keskenään korvattavat vaan erilliset markkinat, koska jälkimmäiset ovat edellisten alimarkkinat.
(179)
Komissio ei halua kyseenalaistaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviota, mutta se huomauttaa, että sekä SIDEltä (51) että kansallisilta viranomaisilta tutkinnan aikana saadut selvitykset osoittavat, että ranskankielisiä kirjoja levitetään ulkomaille hyvin monenlaisten kanavien kautta (52) ja että nämä täydentävät ja toisinaan myös korvaavat vientiagenttien toimintaa, joka on vain yksi monista käytössä olevista järjestelmistä.
(180)
Komissio toteaa, että SIDE ja Ranskan viranomaiset näyttävät myöntävän yksimielisesti, ettei markkinoiden välisiä rajoja ole aina helppoa määritellä tarkasti etenkään kirjojen levitystoiminnan kaltaisilla aloilla.
(181)
Viimeisimmissä huomautuksissaan SIDE selittää, että kyseisillä kansallisilla markkinoilla toimii sen itsensä ja CELFin lisäksi muitakin yleistä toimintaa harjoittavia vientiagentteja. Muut toimijat, joita se kuvailee vuoroin vientiagenteiksi ja vuoroin vientiä harjoittaviksi kirjakaupoiksi, (53) myyvät pieniä määriä tuotteita myös suoraan lopullisille asiakkaille ja tarjoavat siis hyvin vähäpätöisen vastuksen kahdelle suurimmalle yleistä toimintaa harjoittavalle vientiagentille.
(182)
Ranskan viranomaiset vahvistavat osittain SIDEn arvion, mutta tarkentavat, että ne vientiä harjoittavat kirjakaupat, joihin kantelija viittaa, ovat todellisuudessa tietylle alalle erikoistuneita vientiagentteja. Potentiaalisten kilpailijoiden luetteloon Ranskan viranomaiset lisäisivät tietyt kirjakaupat, jotka ainakin satunnaisesti toteuttavat ulkomaisilta kirjakaupoilta tulevia tilauksia. Ne täsmentävät, että sähköiset kirjakaupat on vastedes luettava yleistä toimintaa harjoittavien vientiagenttien kilpailijoiden joukkoon, mitä komissio pitää tutkittavan asian kannalta merkityksellisenä seikkana, vaikkei tämän uusinta teknologiaa hyödyntävän toiminnan myyntivolyymeista olekaan vielä saatavilla tarkkoja lukuja.
(183)
SIDE on toimittanut komissiolle numerotietoja, joilla se pyrkii todistamaan CELFin hankkineen ”määräävän aseman” (54) kyseisillä alimarkkinoilla.
(184)
Kuten edellä 29 kappaleessa todettiin, komissio ei tässä päätöksessä ota kantaa SIDEn perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklan perusteella esittämään kanteluun, koska siitä aiotaan järjestää erillinen tutkintamenettely. Tältä osin on syytä täsmentää, että SIDElle lähetettiin 7 päivänä elokuuta 2003 kirje, jossa ilmoitettiin komission alustavasta aikomuksesta hylätä kantelu.
(185)
Ottamatta etukäteen kantaa siihen, mihin ratkaisuun tässä tukiasian toisessa tutkintahaarassa päädytään, komissio kuitenkin muistuttaa, että toimialojen välinen osuuskunta CELF perustettiin korjaamaan ammattikunnan laiminlyömien markkinoiden puutteellista toimintaa, mitä etenkään kolmansien osapuolten lausunnoissa ei kiistetä. Ei myöskään ole yllättävää, että tämän yrityksen hallussa on varsin huomattavia markkinaosuuksia.
(186)
Komissio katsoo, ettei CELFin asema kyseisillä markkinoilla suoranaisesti liity kysymykseen siitä, miten alalle myönnettyjä tukia on jaettu. Komissio keskittyy siis yksinomaan todentamaan, soveltuuko tuki vientiagenttien markkinoille perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan d alakohdan mukaisesti.
(187)
Kirja-alan vientiagenttien tehtävänä on välittää arvoltaan vähäisiä tilauksia. Kustantajat ja perinteiset jakelijat vetäytyivät näiltä markkinoilta 1970-luvun lopussa, sillä niitä ei pidetty riittävän tuottoisina. Vientiagenttien toiminta liittyy siis joka tapauksessa pienten tilausten käsittelyyn.
(188)
Kyseisen palvelun määritelmästä SIDE ja Ranskan viranomaiset ovat yksimielisiä. Sen sijaan niiden kannat eroavat siinä, miten vientiagenttien markkinoilla olisi määriteltävä ”vähäiset” tilaukset (esim. Afrikassa sijaitsevan kirjankaupan tilaus, joka koskee halpaa teosta), joista aiheutuu niin paljon lisäkustannuksia, ettei niiden toteuttaminen ole kannattavaa.
(189)
Kulttuuriministeriö vahvisti ”pienten tilausten” viitearvoksi 500 frangia (76,22 euroa). Ranskan viranomaiset kuitenkin täsmensivät, että jotkin alle 500 frangin tilaukset voivat olla kannattavia ja jotkin tätä suuremmat tilaukset taas eivät. Tavoitteena oli kehittää taloudellisesti kannattava menetelmä, jonka avulla toimijat saataisiin houkuteltua toimittamaan myös sellaisia tilauksia, joista ne olivat luopumassa, koska eivät pitäneet niitä riittävän kannattavina.
(190)
Komissio pyysi kantelijalta ja Ranskan viranomaisilta tarkempaa selvitystä toiminnan kannattavuuteen liittyvistä ongelmista. Tätä varten se pyysi niitä kuvailemaan, mitä eri tehtäviä palvelun tarjoamiseen liittyi, jotta saataisiin selville, missä vaiheessa korvaavaa tukea vaativat lisäkustannukset varsinaisesti aiheutuivat.
(191)
Ranskan viranomaiset ja SIDE olivat yleisesti ottaen yksimielisiä tilausten käsittelyprosessin kulusta, jota koskeva SIDEn kuvaus on liitteessä III ja jota Ranskan viranomaiset eivät ole kiistäneet.
(192)
Niiden väliset näkemyserot koskevat lähinnä tarjottujen palvelujen kannattavuutta. SIDEn mukaan kaikki tilaukset ovat kannattavia, olipa niiden luonne mikä hyvänsä. Ranskan viranomaisten mielestä tietyt palvelut taas eivät selvästikään sitä ole, mikä oikeuttaisi tuen myöntämisen.
(193)
Komissio tuo tässä yhteydessä esille joitakin SIDEn väitteitä, jotka yhdessä tarkasteltuina vaikuttavat varsin ristiriitaisilta. Tällaisia ovat muun muassa seuraavat väitteet: ”kiinnostavimpia asiakkaita ovat ne, joilla on suurimmat tilausmäärät” ja ”pienten tilausten käsittely on loppujen lopuksi kannattavampaa kuin suurten”.
(194)
Komissio havaitsi, etteivät SIDE ja CELF näyttäneet tavoittelevan järjestelmällisesti samantyyppisiä asiakkaita. SIDE oli kiinnostunut erityisesti laitosasiakkaista, kun taas CELF suosi lähinnä kirjakauppoja. SIDE kiistää tämän. Se ei kuitenkaan halunnut toimittaa komissiolle tarkempaa erittelyä asiakkaistaan, vaikka komissio sitä pyysi. Kantelija tyytyy kirjallisissa kommenteissaan yksinkertaisesti toteamaan, että sillä oli vuosina 1991-2002 yhteensä 1 308 asiakasta ja että ne olivat samantyyppisiä kuin CELFillä.
(195)
Todentaakseen saamiensa ristiriitaisten tietojen paikkansapitävyyden komissio kokosi SIDEn ja Ranskan viranomaisten toimittamista tiedoista seuraavat vertailevat taulukot 3a, 3b ja 3c.
Taulukko 3a
(Tiedot ilmoitettu euroina)
1999
SIDE
CELF pienet tilaukset
CELF muut tilaukset
CELF yhteensä
Liikevaihto
818 297
329 204
10 027 299
10 358 503
Laskujen määrä
2 187
9 688
13 210
22 898
Tilausrivien määrä
27 470 / 27 978
21 978
263 080
285 058
Kirjojen määrä
88 163
26 996
575 593
602 589
Asiakasmäärä (55)
EI ILMOITETTU
2 171
718
2 889
Rivien määrä laskua kohti keskimäärin
13,07
2,26
20
12
Kirjojen määrä riviä kohti keskimäärin
3,21
1,22
2
2
Kappalemäärä laskua kohti keskimäärin
40,84
2,79
44
28
Kappalehinta keskimäärin
9,09
12,19
17
17
Rivin arvo keskimäärin
29,17
14,98
38
38
Asiakastilin arvo keskimäärin
EI ILMOITETTU
151,84
13 968
3 585
Taulukko 3b
2000
SIDE
CELF pienet tilaukset
CELF muut tilaukset
CELF yhteensä
Liikevaihto
1 021 831
301 604,53
11 151 915
11 480 519
Laskujen määrä
2 069
8 763
12 565
21 448
Tilausrivien määrä
29 006
20 387
258 124
278 511
Kirjojen määrä
102 229
25 229
586 643
610 872
Asiakasmäärä
EI ILMOITETTU
2 007
631
2 638
Rivien määrä laskua kohti keskimäärin
14,97
2,32
20
13
Kirjojen määrä riviä kohti keskimäärin
3,52
1,24
2
2
Kappalemäärä laskua kohti keskimäärin
52,75
2,87
46
28
Kappalehinta keskimäärin
9,87
11,95
19
19
Rivin arvo keskimäärin
29,17
14,79
43
41
Asiakastilin arvo keskimäärin
EI ILMOITETTU
150,28
17 684
4 344
Taulukko 3c
2001
SIDE
CELF pienet tilaukset
CELF muut tilaukset
CELF yhteensä
Liikevaihto
905 077
275 068
12 817 252
13 092 330
Laskujen määrä
2 137
7 702
12 195
19 897
Tilausrivien määrä
23 990
17 681
256 019
273 700
Kirjojen määrä
105 518
21 853
590 278
512 129
Asiakasmäärä
EI ILMOITETTU
1 659
835
2 494
Rivien määrä laskua kohti keskimäärin
11,23
2,30
21
14
Kirjojen määrä riviä kohti keskimäärin
4,27
1,24
2
2
Kappalemäärä laskua kohti keskimäärin
47,97
2,84
48
31
Kappalehinta keskimäärin
8,66
12,59
22
21
Rivin arvo keskimäärin
37,73
15,56
50
48
Asiakastilin arvo keskimäärin
EI ILMOITETTU
165,80
15 360
5 250
(196)
Taulukoissa 3a, 3b ja 3c esitetyt luvut osoittavat, että vaikka CELF ”pieniksi” luokiteltuja tilauksia lukuun ottamatta myy kutakin laskua kohti keskimäärin yhtä paljon kirjoja kuin SIDE (44 ja 41 kappaletta vuonna 1999, 46 ja 53 kappaletta vuonna 2000 ja 48 ja 48 kappaletta vuonna 2001), se käsittelee myös suuren määrän erityisen pieniä tilauksia (alle kolme kirjaa, arvo keskimäärin 35 euroa), joita se sai 9 688 vuonna 1999, 8 763 vuonna 2000 ja 7 702 vuonna 2001. Kaiken kaikkiaan (ks. sarake ”CELF yhteensä”) kirjojen määrä tilausta kohti on CELFillä selvästi pienempi kuin SIDEllä: se oli CELFillä 28 mutta SIDEllä 41 vuonna 1999, CELFillä 28 mutta SIDEllä 53 vuonna 2000 ja CELFillä 31 mutta SIDEllä 48 vuonna 2001.
(197)
Edellä esitetyn perusteella CELFin toiminnalle on ominaista suuri määrä erittäin pieniä (alle kolmen kirjan ja noin 35 euron) tilauksia, mikä on selvästi enemmän kuin SIDEllä ja riittää perusteeksi kyseisten tukien myöntämiselle.
(198)
Todettuaan ”pienet tilaukset” pitäväksi perusteeksi tukien jakamiselle komissio analysoi Ranskan viranomaisten toimittamat analyyttista kirjanpitoa koskevat tiedot. Ne vahvistavat todeksi CELFille ”pienten tilausten” käsittelystä aiheutuvat lisäkustannukset. Ranskan viranomaisten komissiolle toimittamat tiedot koskevat vuotta 1994, jonka aikana CELF sai kulttuuriministeriöltä 2 000 000 miljoonaa frangia ((304 900 euroa) tukea.
(199)
Komissio todensi ne analyyttisen kirjanpidon tiedot, jotka liittyivät alle 500 frangin arvoisista pienistä tilauksista aiheutuviin kustannuksiin. Se tutki huolellisesti Ranskan viranomaisten toimittamat selvitykset, joiden mukaan ”pienille tilauksille” vahvistettu 500 frangin yläraja määritettiin empiirisesti. (56)
(200)
Ranskan viranomaiset esittivät laskelman, joka osoittaa pienten tilausten käsittelyn aiheuttavan ilmeisiä lisäkustannuksia. Ne selvensivät tätä väitettä kustannusanalyysillä, joka pohjautuu seuraavassa taulukossa 4 esitettyihin lähtötietoihin viitevuodelta 1994:
Tilausten tyyppi
Pienet tilaukset
Muut
Yhteensä
Liikevaihto (57)
2 419 006
48 148 971
50 102 869
Laskujen määrä
9 725
10 947
20 672
Kirjojen määrä
24 933
442 740
467 673
(201)
Kuten liitteessä III kuvaillaan, tilauksen käsittelyssä on useita työvaiheita, jotka voidaan eritellä seuraavasti:
a)
tilauslomakkeen vastaanotto;
b)
tilausnumeron kirjaaminen;
c)
tilauksen tallennus;
d)
tilauksen lähettäminen kustantajalle;
e)
tilattujen kirjojen vastaanotto;
f)
kirjojen lajittelu kullekin asiakkaalle varattuun ”lokeroon”;
g)
pakkaaminen.
(202)
Analyyttiseen kirjanpitoon voidaan eritellä kaikki edellä mainittuihin työvaiheisiin liittyvät menot. Periaatteessa 100 frangin laskun käsittelystä aiheutuu aivan saman verran työtä kuin 10 000 frangin laskun käsittelystä.
(203)
Ranskan viranomaisten toimittamien selitysten perusteella komissio saattoi arvioida kustannukset ja jaotella ne tilauksen käsittelyyn liittyvien eri työvaiheiden mukaan. Tilauksen kannattavuus riippuu tilattujen kirjojen tyypistä ja määrästä, tilauslomakkeen tietojen tarkkuudesta sekä tilauksen toteuttamisen vaikeudesta - 20 prosenttia CELFin tilauksista ja 4,5 prosenttia SIDEn tilauksista voidaan luokitella ”vaikeasti” toteutettaviksi. (58) Lisäksi alle 500 frangin tilaukset menevät 67 prosentissa tapauksista hyvin pienille kustannusyrityksille. (59) Lisäksi pienten tilausten käsittely vaatii samalla lukuisien asiakastilien hallintaa.
(204)
Pienistä tilauksista koituu enemmän kustannuksia siksi, että käsittelijän on jokaisen tilauksen kohdalla toistettava samat työvaiheet, olipa tilauksen arvo mikä tahansa. Suurta määrää tilauksia käsittelevällä yrityksellä on siis oltava sellainen työyksikkö, joka pystyy selviytymään eri käsittelyvaiheiden moninkertaistumisesta ja siitä aiheutuvista lisäkustannuksista.
(205)
Ranskan viranomaiset selittävät, että kuhunkin työvaiheeseen sovellettiin tiettyä kerrointa. Laskelmissa otettiin huomioon kussakin työvaiheessa toteutetut toimenpiteet sellaisina, kuin ne on kuvailtu liitteessä IV.
(206)
Ranskan toimittamien tietojen perusteella komissio päätteli, että pienten tilausten käsittelystä aiheutuneet kustannukset olivat yhteensä 4 446 706 frangia vuonna 1994. Alle 500 frangin tilauksista kertyi liikevaihtoa yhteensä 2 419 006 frangia. Kyseisenä vuonna maksettiin kaikkiaan 2 000 000 frangia tukea. Tästä seurasi, että liiketoiminnan tulos jäi 27 700 frangia tappiolle.
Liikevaihto
2 419 006 FRF
Tuet
2 000 000 FRF
Kokonaistulot
4 419 006 FRF
Käsittelykulut
- 4 446 706 FRF
Liiketoiminnan tulos
- 27 700 FRF
(207)
Tästä päätellen 2 000 000 frangin tuki ei ollut lainkaan ylimitoitettu pienten tilausten käsittelystä aiheutuneisiin kustannuksiin nähden.
(208)
Todentaakseen viitevuodelta 1994 toimitettujen tietojen paikkansapitävyyden komissio pyysi Ranskan viranomaisilta lisätietoja pienten tilausten käsittelystä CELFin muina toimintakausina. Ranskan viranomaisten muilta varainhoitovuosilta toimittamat asiakirjat ja selvitykset osoittavat, että pienten tilausten rakenne (liikevaihto suhteessa tilausten määrään, tilattujen kirjojen määrä, niistä lähetettyjen laskujen määrä, asiakasmäärä sekä tilausrivien määrä) ovat pysyneet vakaina vuodesta toiseen. Sen vuoksi komissio katsoo, että vuoden 1994 tietoja voidaan huoletta käyttää viitetietoina komission arvioinnissa.
(209)
Komissio saattoi niin ikään todentaa sille nähtäväksi lähetettyjen tukisopimusten ehdoista, että kaikki mahdolliset tuen ylijäämät oli vähennetty seuraavana vuonna maksetuista tuista. Tuilla ei siis voitu rahoittaa CELFin muita liiketoimintoja, vaikka SIDE ja useat menettelyyn osallistuneet kolmannet osapuolet niin väittävät.
(210)
Tuen määrä vahvistettiin vuosittain CELFin toimittamien kirjanpitotietojen perusteella, joihin sisältyi selvitys siihenastisen tuen käytöstä pienten tilausten tukiohjelmasta aiheutuneiden lisäkustannusten kattamiseen. Tukia ei siis voitu käyttää mihinkään muuhun tarkoitukseen kuin siihen, johon ne oli myönnetty.
(211)
Viimeisissä huomautuksissaan SIDE ilmoitti komissiolle, että Ranskan viranomaisten menettelyn toisessa vaiheessa toimittamat kirjanpitotiedot lisäkustannusten perustelemiseksi sisälsivät virheitä. Asiaa tiedusteltiin Ranskan viranomaisilta, jotka esittivät komissiolle joitakin hyödyllisiä selityksiä.
(212)
SIDE väitti, että Ranskan viranomaiset olivat vaihtaneet sähköisesti lähetettyjen tilausten prosenttiluvut ja paperilomakkeella lähetettyjen tilausten luvut keskenään. Komissio saattoi todentaa, että lukujen vaihtumisesta koitunut taloudellinen vaikutus pienten tilausten käsittelykuluihin oli 0,24 euroa kirjalta. Tämä poikkeama ei kuitenkaan vielä kyseenalaista Ranskan toteuttaman korvaavan tukijärjestelmän asianmukaisuutta.
(213)
Liikevaihdon poikkeamista, jotka SIDE löysi Ranskan ensimmäiseksi toimittamista kirjanpitotiedoista, komissio vahvistaa, että Ranskan viranomaiset tekivät oma-aloitteisesti tarvittavat oikaisut siinä vaiheessa, kun menettely käynnistyi vuonna 1996, ja että tämän seurauksena SIDEn viimeisissä huomautuksissa esitetyt väitteet eivät ole perusteltuja.
(214)
SIDE mainitsee toisenkin numerotietojen poikkeaman, joka selittyy sillä, että toinen ilmoitetuista luvuista (2 284 536 frangia) tarkoitti pelkästä kirjanmyynnistä saatua tuottoa ja toinen (2 535 818 frangia) kirjojen ja niihin liittyvien tuotteiden (pakkausten, vakuutusten ja kuljetuksen) yhteenlaskettua tuottoa.
(215)
SIDE väitti samaten löytäneensä palkkatiedoista tiettyjä ”vääristymiä” yleisen kirjanpidon ja analyyttisen kirjanpidon välillä. Ranskan viranomaiset selittävät näiden erojen selittyvän sillä, ettei sosiaalikuluihin ole verokirjanpidossa sisällytetty tiettyjä veroja, vaikka ne ovatkin suoraan sidoksissa palkkoihin. Sille toimitettujen kirjanpitotositteiden perusteella komissio totesi tämän selityksen pitäväksi.
(216)
Sen vuoksi komissio katsoo, että SIDEn lisähuomautukset virheellisistä kirjanpitotiedoista, joita Ranskan viranomaiset toimittivat menettelyn alkaessa vuonna 1996, eivät kyseenalaista sen arviota niiden pienten tilausten aiheuttamien lisäkustannusten perusteena käytettyjen kirjanpitotietojen paikkansapitävyydestä.
(217)
Analysoituaan kantelijan toimittaman aineiston komissio havaitsi CELFin tarjonnan laajemmaksi kuin SIDEn (CELFin luettelossa oli 3 000 ja SIDEn luettelossa 200 kustantajaa).
(218)
Komissio pani merkille tämän seikan (jota ei ole otettu huomioon lisäkustannusten laskennassa), ja se huomauttaa, että CELFin laaja tarjonta vastaa kulttuuriministeriön tavoitetta ranskankielisen kirjallisuuden mahdollisimman laajamittaisesta levittämisestä. Vaikka SIDE väittää pystyvänsä vastaamaan kaikentyyppisiin tilauksiin, sen tarjonnassa ei ole otettu huomioon tätä kulttuurista tavoitetta, mikä on täysin ymmärrettävää.
(219)
Lisäksi Ranskan viranomaiset selittävät CELFin joutuneen usein ottamaan taloudellisia riskejä. Yritys jatkoi toimituksia tiettyihin maihin, kuten Algeriaan ja myöhemmin Argentiinaan, senkin jälkeen, kun ne olivat joutuneet kriisiin. Lisäksi se myi palvelujaan myös maihin, joissa ei ollut käytössä COFACE-vakuutusta.
(220)
SIDE puolestaan selittää omia, täysin oikeutettuja liiketoiminnallisia valintojaan sillä, ettei se ole halunnut toimia vaikeilla alueilla, kuten Saharan eteläpuolisessa Afrikassa tai sellaisissa maissa, joita COFACE-vakuutus ei kata. Se korostaa, että tällaiset päätökset ovat osa yritysten kehitysstrategiaa ja että se on tehnyt omassa strategiassaan toisenlaisia valintoja kuin CELF.
iii) SIDEn ilmoittamia asiakkaiden menetyksiä koskeva komission todentaminen
(221)
Komissio totesi, etteivät SIDEn väitteet asiakkaiden siirtymisestä CELFille täsmänneet SIDEn omista selvityksistä ja asiakirjoista tehdyn analyysin kanssa.
(222)
Komissio pyysikin SIDEä perustelemaan asiakkaiden menetykset, joita se katsoo itselleen aiheutuneen niistä edullisista alennuksista, joita ”yksin CELF” pystyi saamiensa tukien ansiosta tarjoamaan asiakkaille. Tätä varten SIDE toimitti erittäin laajan asiakirjan, (60) jonka tiedot eivät kuitenkaan silloisessa muodossaan olleet komissiolle käyttökelpoisia muun muassa siksi, etteivät mainitut siirtymiset ilmenneet niistä millään tavalla. Komissio pyysi lisäselvityksiä, jolloin SIDE tarkensi (61) yhden asiakkaistaan, nimittäin ”Librairie Française de Milanin”, luopuneen vähitellen sen palveluista ja siirtyneen CELFille varainhoitovuonna 1987-1988 sen jälkeen, kun CELF oli tarjonnut sille edullisempia alennuksia.
(223)
Ranskan viranomaiset vastasivat, että Italian markkinat olivat tunnetut kovasta kilpailustaan, ja sitä paitsi CELFin liikevaihto kyseisen italialaisen kirjakaupan kanssa alkoi kasvaa merkittävästi vasta vuodesta 1999 lähtien eli kauan SIDEn mainitseman ajankohdan jälkeen.
(224)
Komissio totesi, etteivät muut SIDEn mainitsemat esimerkit olleet sen vakuuttavampia. (62) Esimerkiksi Grupodis de Madrid, yksi SIDEn mainitsemista kirjakaupoista, ei koskaan ole lukeutunut CELFin tärkeisiin asiakkaisiin, ja SIDEn luettelemat japanilaiset kirjakaupat ovat suuria tiliasiakkaita, jotka eivät edes toimi pienten tilausten markkinoilla.
(225)
SIDEn toimittama alennusluettelokaan ei riitä vakuuttamaan, että sen tarjoamat alennukset olisivat vähemmän houkuttelevia kuin CELFin. Komissio totesi, että SIDEn selvityksessä esimerkeiksi valittujen 28 kustantajan osalta SIDEn alennukset olivat edullisempia 16:ssa ja CELFin 12 tapauksessa. (63) Ero on vielä suurempi, jos mukaan lasketaan tapaukset, joissa SIDE myönsi 5 prosenttiyksikön alennuksen jokaisesta yli 10 kappaleen tilauksesta, jolloin CELF tarjosi parempia alennuksia enää kuuden mutta SIDE 22 kustantajan kohdalla.
(226)
Komissio ei siten katso, että SIDEn asiakkaita olisi tosiasiallisesti siirtynyt CELFille sen takia, että CELF olisi saamansa valtiontuen turvin tarjonnut niille houkuttelevampia alennuksia.
(227)
Kuten edellä 69 kappaleessa selitettiin, SIDE vakuutti komissiolle 12 päivänä elokuuta 2002 lähetetyssä kirjeessä, että CELF oli ainakin kahden vuoden ajan asettanut tilaajille toimitusehtoja, joilla näitä ”rangaistiin” liian pienistä tilauksista. SIDE väitti tällaisen hintapolitiikan vain pahentaneen SIDElle vahinkoa tuottanutta kilpailuongelmaa, koska tietyt CELFin entiset asiakkaat olivat sen seurauksena siirtyneet käyttämään SIDEn palveluja. SIDEn mukaan parhaita asiakkaita olivat kuitenkin ne, joilla oli suurimmat tilausmäärät.
(228)
Tältä osin komissio ensinnäkin toteaa, että hinnaston muutoksista ilmoitettiin (64) siinä vaiheessa, kun riidanalaiset tuet oli lakkautettu tai niitä oli vähennetty merkittävästi, jolloin CELFin piti löytää vaihtoehtoisia ratkaisuja, jotta se olisi pystynyt jatkamaan sille tulevien pienten tilausten toimittamista.
(229)
Komissio vertaili (65) näiden kahden yrityksen numerotietoja eikä löytänyt niistä mitään sellaista, joka vahvistaisi SIDEn väitteen siitä, että CELFin asiakkaita olisi hiljattain siirtynyt sille. Itse asiassa SIDEn laskujen määrä ei näytä lainkaan kasvaneen. Se käsitteli vuonna 1999 kaikkiaan 2 187 laskua ja vuonna 2000 käsiteltiin 2 137 laskua. Komissio muistuttaa, että asiakasmääriä se ei pysty vertailemaan, koska SIDE ei ole toimittanut sille tietoja asiakkaistaan.
(230)
Numerotiedot eivät komission mielestä myöskään osoita, että SIDEn toimittamien ”pienten tilausten” määrä olisi kasvanut sen jälkeen, kun CELF lakkasi saamasta tukea. Päinvastoin, sillä SIDEn toimittamat luvut osoittavat, että kirjojen määrä laskua kohti nousi keskimäärin 40,31 kappaleesta vuonna 1999 keskimäärin 49,38 kappaleeseen vuonna 2001. Jos CELFin asiakkaita olisi todellakin siirtynyt SIDElle, sen olisi pitänyt näkyä kirjojen määrän keskiarvon vähenemisenä kutakin laskua kohti.
(231)
Lopuksi komissio panee merkille, että SIDEn sähköisesti myymien kirjojen määrä on keskimäärin suurempi kuin CELFin, ja tämä koskee SIDEn koko toimintaa eikä pelkästään pienten tilausten käsittelyä. Riidanalaisten tukien poistaminen ei siis ole voinut johtaa CELFin asiakkaiden siirtymiseen SIDElle.
(232)
Valtiontukien arvioinnin kannalta ovat joka tapauksessa merkityksellisiä vain tukien aiheuttamat kilpailuongelmat, eivät SIDEn kielteisinä pitämät tukien alentamisesta ja/tai lakkauttamisesta aiheutuneet vaikutukset.
(233)
Komissio toteaa SIDEn ja Ranskan viranomaisten toimittamien tietojen perusteella, että tukien poistamisen ainoat näkyvät seuraukset olivat CELFin toimittamista pienistä tilauksista kertyneen liikevaihdon pieneneminen sekä sen asiakasmäärän tuntuva hupeneminen (-17,34 prosenttia vuosina 1999-2001), kuten seuraava taulukko 5 osoittaa:
Taulukko 5: ”Pienet tilaukset ja pienet asiakastilit”: toiminnan kehitys
Ranskan viranomaisten toimittamat tiedot
Vuosi
Liikevaihto: pienet tilaukset
(euroina)
Kehitys
Asiakasmäärä
Kehitys
1999
329 204
2 171
2000
301 605
- 8,38 %
2 007
- 7,55 %
2001
275 068
- 8,80 %
1 659
- 17,34 %
(234)
Komissio toteaa vielä, että edellä mainittujen näkemysten kanssa ovat ristiriidassa SIDEn omat väitteet siitä, että arvioinnissa olisi otettava huomioon ainoastaan palvelun tarjoajan tallentamien tilausrivien määrä ja ettei tilauksen kokonaisarvolla olisi vaikutusta kannattavuuteen. Jos näin olisi, SIDEllä ei olisi mitään syytä katsoa, että väitetty CELFin asiakkaiden siirtyminen käyttämään sen palveluja (mitä komissiolle toimitetut numerotiedot eivät vahvista) on vain pahentanut sen toiminnalle vahingollisia kilpailuongelmia. (66) Lisäksi komissio panee merkille SIDEn ristiriitaisuuden, kun se 9 päivänä joulukuuta 2002 päivätyssä muistiossa selittää, että ”…pienten tilausten käsittely on loppujen lopuksi paljon kannattavampaa kuin suurten”.
(235)
Seuraava Ranskan viranomaisten ja SIDEn toimittamista tiedoista koottu taulukko 6 osoittaa, ettei SIDEn liikevaihdon nousujen ja laskujen ja CELFille valtiontukien korotusten ja vähennysten välillä ole mitään automaattista yhteyttä.
Taulukko 6
Viitevuosi
CELFille myönnetyt tuet (euroina)
SIDEn liike-vaihdon muutos
TUKI
1990
304 900
-
-
1991
373 500
+
+
1992
422 280
-
+
1993
382 650
+
-
1994
304 900
-
-
1995
304 900
-
=
1996
304 900
-
=
1997
243 920
-
-
1998
182 940
+
-
1999
121 960
-
-
2000
60 980
+
-
2001
38 110
-
-
2002
0
-
0
(236)
Komissio saattoi päätellä sekä CELFin että SIDEn toimittamista tiedoista, ettei CELFille maksettujen tukien määrä vaikuttanut automaattisesti SIDEn, markkinoiden ainoan toisen yleistä toimintaa harjoittavan vientiagentin, liiketoimintaan ja tulokseen. (67) SIDEn liikevaihto näyttää esimerkiksi useana vuonna laskeneen siitä huolimatta, että CELFille myönnetty tuki väheni.
(237)
Lisäksi komissio huomauttaa, että ainoa näkyvä ja merkittävä seuraus CELFille maksettujen tukien lakkauttamisesta oli sen ”pienistä tilauksista” kertyneen liikevaihdon lasku ja ”pienten asiakastilien” määrän väheneminen.
(238)
Sille toimitettujen numerotietojen perusteella komissio toteaa, että CELF näyttää luopuneen osasta tilauksia nyt, kun tuet on lakkautettu, mutta SIDE ei siitä huolimatta ole pyrkinyt saamaan näin vapautuneita asiakkaita itselleen.
(239)
Komissio saattoi lisäksi todeta, etteivät kaudella 1994-2001 maksetut tuet edes kattaneet täysin pienten tilausten tukiohjelmasta aiheutuneita tappioita ja että niiden osuus CELFin kokonaisliikevaihdosta oli verrattain pieni: se laski 3,95 prosentista vuonna 1994 noin 0,29 prosenttiin vuonna 2001. (68)
(240)
Kaikkien edellä analysoitujen seikkojen perusteella vaikuttaa siltä, että riidanalaiset tuet koskevat äärimmäisen pientä osaa vientiagentuuritoiminnasta eikä kyseistä palvelua selvästikään olisi voitu tarjota ilman kyseisiä tukia. On myös todettava, etteivät Ranskan myöntämät tuet olleet ylimitoitettuja kyseisestä toiminnasta aiheutuneisiin kustannuksiin nähden.
(241)
Komissio muistuttaa niin ikään - kuten edellä 132 kappaleessa ja sitä seuraavissa kappaleissa mainitaan - että toimenpiteen vaikutus kaupankäyntiin ja kilpailun edellytyksiin yhteisössä on tässä tapauksessa erittäin vähäinen. Komission on otettava nämä tiedot huomioon silloin, kun se arvioi tuen yhteensopivuutta perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan kanssa, kuten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin selvästi toteaa asiassa Ladbroke Racing Ltd vastaan komissio 27 päivänä tammikuuta 1998 annetussa tuomiossa. (69)
(242)
CELFille pienten tilausten tukiohjelmasta myönnetyt tuet eivät siis muuttaneet kaupankäynnin ja kilpailun edellytyksiä yhteisössä yhteisen edun kanssa ristiriitaisella tavalla. Ranskan viranomaisten toimenpide oli oikeassa suhteessa tavoitteeseensa nähden, ja sen avulla kyseistä palvelua tarjoava yritys saattoi kannattavuudesta huolehtimatta vastata poikkeuksellisesti sellaisen palvelun kysyntään, johon ei muutoin olisi voitu vastata.
B. PERUSTAMISSOPIMUKSEN 86 ARTIKLAN 2 KOHDAN SOVELTAMINEN
1. RANSKAN VIRANOMAISTEN KANTA
(243)
Ranskan viranomaiset väittävät, kuten vuonna 1998, (70) että koska CELFille oli uskottu julkisen palvelun tehtävä, riitautettujen toimenpiteiden arvioinnissa on käytettävä perusteena perustamissopimuksen 86 artiklan 2 kohtaa, jossa todetaan seuraavaa: ”Yrityksiin, jotka tuottavat yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä palveluja, sekä fiskaalisiin monopoleihin sovelletaan tämän sopimuksen määräyksiä ja varsinkin kilpailusääntöjä siltä osin kuin ne eivät oikeudellisesti tai tosiasiallisesti estä yrityksiä hoitamasta niille uskottuja erityistehtäviä. Kaupan kehitykseen ei saa vaikuttaa tavalla, joka olisi ristiriidassa yhteisön etujen kanssa.”
(244)
Tältä osin Ranskan viranomaiset ovat toimittaneet useita tekstejä, (71) jotka niiden mukaan vahvistavat, että CELFille uskottu tehtävä oli luonteeltaan yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvää palvelua.
(245)
Näiden tekstien perusteella Ranskan viranomaiset selittävät, että kulttuuriministeriön kirjallisuusosasto teki vuoteen 2001 asti CELFin kanssa vuosittain tukisopimuksia, joissa määriteltiin ministeriön ja tuetun yrityksen välisen yhteistyön tavoitteet sekä kummankin osapuolen velvoitteet.
(246)
Ranskan viranomaiset toimittivat komissiolle nähtäväksi useita näistä tukisopimuksista. Ensimmäisen, 25 päivänä huhtikuuta 1991 päivätyn tukisopimuksen 1 artiklassa todetaan, että ”ministeriö myöntää CELFille tukea ulkomaille toimitettavien pienten kirjatilausten keskitettyyn käsittelyyn”. Toisessa, 23 päivänä lokakuuta 1997 päivätyssä tukisopimuksessa mainitaan ilmeisesti ensimmäisen kerran, että ”ministeriö myöntää tukea toimintakustannuksiin, joita CELFille aiheutuu pienten tilausten käsittelyyn liittyvästä julkisen palvelun tehtävästä”. Näiden jälkeen vuoteen 2001 asti tehdyt tukisopimukset ovat kaikki samanlaisia myönnetyn tuen määrää lukuun ottamatta.
2. KOMISSION ARVIOINTI
(247)
Komissio jo edellä totesi, että CELFille myönnetty tuki on perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea ja että se soveltuu yhteismarkkinoille perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan d alakohdan mukaisesti. Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön (72) mukaan komission ei siis tarvitse enää arvioida kyseisestä järjestelmästä tuettua CELFin toimintaa perustamissopimuksen 86 artiklan 2 kohdan perusteella. Tämän vahvistaa 22 päivänä kesäkuuta 2000 annettu tuomio, (73) jossa yhteisöjen tuomioistuin toteaa, että perustamissopimuksen 86 artiklan 2 kohdan nojalla myönnetyistä tuista on ilmoitettava komissiolle. Sen vuoksi ei ole enää tarpeen selvittää, ovatko CELFille myönnetyt tuet perusteltuja myös perustamissopimuksen 86 artiklan 2 kohdan nojalla.
(248)
Komissio huomauttaa yhteisöjen tuomioistuimen tosin tällä välin täsmentäneen asiassa Altmark 24 päivänä heinäkuuta 2003 annetussa tuomiossa, (74) millä edellytyksillä yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvää tehtävää hoitavalle yritykselle myönnettyä tukea ei voida luokitella valtiontueksi. Komissio kuitenkin toteaa, etteivät tuomiossa mainitut edellytykset tässä tapauksessa täyty. Ensinnäkään tuomion 89 kohdan vaatimuksia ei ole noudatettu, koska tuen perustana oleva säädös ei koske nimenomaisesti CELFiä. Lisäksi komissio katsoo, ettei tuen myöntämisessä liioin ole noudatettu tuomion 90 kohtaa, jonka mukaan parametrit, joiden perusteella korvaus lasketaan, on vahvistettava etukäteen. Näin on siitä huolimatta, ettei tuki kokonaisuudessaan ylittänyt pienten tilausten käsittelystä aiheutuvien kustannusten korvaamiseen tarvittavaa summaa.
VI PÄÄTELMÄ
(249)
Edellä esitetyn perusteella vaikuttaa siltä, että kyseiset tuet vastaavat perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan d alakohdassa asetettuja vaatimuksia ja ne ovat oikeassa suhteessa niillä edistettyyn kulttuuriseen tavoitteeseen nähden. Kaiken kaikkiaan komissio toteaa, ettei tuki muuta kaupankäynnin ja kilpailun edellytyksiä yhteisössä yhteisen edun kanssa ristiriitaisella tavalla,
ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
1 artikla
Tuki, jota Ranska vuosina 1980-2001 myönsi Coopérative d'exportation du livre français'lle (CELF) ranskankielisten kirjojen pienten tilausten käsittelyä varten, on perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua tukea. Koska Ranska on laiminlyönyt ilmoittaa tästä tuesta komissiolle ennen sen toimeenpanoa, on se myönnetty laittomasti. Tuki soveltuu kuitenkin yhteismarkkinoille perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan d alakohdan nojalla.
2 artikla
Tämä päätös on osoitettu Ranskan tasavallalle.
Tehty Brysselissä 20 päivänä huhtikuuta 2004.