Kommissionens beslutning
af 13. juni 2000
om en fusions forenelighed med fællesmarkedet og EØS-aftalen
(Sag COMP/M.1673 - VEBA/VIAG)
(meddelt under nummer K(2000) 1597)
(Kun den tyske udgave er autentisk)
(EØS-relevant tekst)
(2001/519/EF)
KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,
under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, særlig artikel, 57, stk. 2, litra a),
under henvisning til Rådets forordning (EØF) nr. 4064/89 af 21. december 1989 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser(1), senest ændret ved forordning (EF) nr. 1310/97(2), særlig artikel 8, stk. 2,
under henvisning til Kommissionens beslutning af 4. februar 2000 om at indlede procedure i denne sag,
efter at have givet de deltagende virksomheder lejlighed til at fremsætte deres bemærkninger til Kommissionens indsigelser,
efter høring af Det Rådgivende Udvalg for Kontrol med Fusioner og Virksomhedsovertagelser(3), og
ud fra følgende betragtninger:
(1) Den 14. december 1999 modtog Kommissionen i overensstemmelse med artikel 4 i forordning (EØF) nr. 4064/89 en anmeldelse, hvori VEBA Aktiengesellschaft og VIAG Aktiengesellschaft meddelte, at de havde til hensigt at fusionere i henhold til fusionsforordningens artikel 3, stk. 1, litra a).
(2) Den 4. februar 2000 besluttede Kommissionen at indlede proceduren efter fusionsforordningens artikel 6, stk. 1, litra c), og artikel 57 i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (EØS-aftalen).
(3) Det Rådgivende Udvalg behandlede udkastet til den foreliggende beslutning den 24. maj 2000.
I. PARTERNE OG TRANSAKTIONEN
(4) VEBA er en diversificeret koncern med aktiviteter inden for elektricitet, naturgas, mineralolie, kemikalier, telekommunikation, vand, bortskaffelse af affald, handel med stålprodukter, logistik og ejendomsforvaltning. Koncernen er via datterselskabet PreussenElektra AG (i det følgende benævnt PreussenElektra) aktiv på alle niveauer af elektricitetsforsyningen. PreussenElektra er en af de største tyske elektricitetsproducenter, hvis traditionelle forsyningsområde omfatter de nordlige delstater Schleswig-Holstein, Niedersachsen og store dele af Hessen. Derudover havde PreussenElektra samt RWE og Bayernwerk AG, der ejes af VIAG, sammen med andre vesttyske elektricitetsproducenter overtaget Vereinigte Energiewerke AG (VEAG) i forbindelse med Tysklands genforening. PreussenElektra kontrollerer VEAG sammen med RWE og Bayernwerk AG. Derudover har VEBA-koncernen uden for det område, som det sammenkoblede system dækker, interesser i bl.a. regionale forsyningsselskaber i de nye delstater (e.dis samt Avacon).
(5) VIAG er et konglomerat, som på globalt plan driver virksomhed inden for elektricitet, naturgas, kemikalier, telekommunikation, emballage, vand, bortskaffelse af affald, aluminium, handel med stålprodukter og logistik. Aktiviteterne på energiområdet er koncentreret i koncernselskabet Bayernwerk AG (i det følgende benævnt Bayernwerk), som ligeledes hører til blandt de store tyske elektricitetsproducenter. Bayernwerk er også aktiv på alle niveauer af elektricitetsforsyningen. Det traditionelle net- og forsyningsområde omfatter hovedparten af den sydlige delstat Bayern. Foruden VEAG (se betragtning 4) kontrollerer Bayernwerk sammen med Southern Energy Beteiligungsgesellschaft, som ejes af det amerikanske selskab Southern Company, Berliner Kraft- und Licht (Bewag) AG. Det østtyske regionale forsyningsselskab TEAG, som har sit forsyningsområde uden for det område, som Bayernwerks sammenkoblede system dækker, indgår ligeledes i VIAG-koncernen.
(6) Parterne påtænker at foretage en sammenlægning af VIAG som overdragende juridisk person og VEBA som overtagende juridisk person i henhold til § 2, stk. 1, nr. 1, i Umwandlungsgesetz (lov om virksomhedsomdannelser). Der er således tale om en fusion i retlig forstand.
II. FUSIONEN
(7) VEBA og VIAG er to hidtil uafhængige virksomheder, som påtænker at sammensmelte til én virksomhed. Der er derfor tale om en fusion som omhandlet i fusionsforordningens artikel 3, stk. 1, litra a).
III. FÆLLESSKABSDIMENSION
(8) Parterne havde på verdensplan tilsammen en omsætning på over 5 mia. EUR i regnskabsåret 1998(4) (VEBA: 42,8 mia. EUR; VIAG: 25,1 mia. EUR). VEBA's (33,5 mia. EUR) og VIAG's (18,2 mia. EUR) omsætning i Fællesskabet overstiger hver især 250 mio. EUR. VEBA havde i 1998 to tredjedele af sin samlede omsætning på fællesskabsplan i Tyskland. VIAG havde ifølge egne oplysninger ikke over to tredjedele af sin samlede omsætning på fællesskabsplan i én medlemsstat. Den anmeldte fusion er derfor af fællesskabsdimension.
IV. VURDERING EFTER FUSIONSFORORDNINGENS ARTIKEL 2
(9) Begge parter driver virksomhed inden for en lang række aktivitetsområder. Det kan antages, at fusionen vil skabe en dominerende stilling for VEBA/VIAG i elektricitetssektoren i Tyskland (A) og styrke dominerende stillinger inden for den kemiske industri (B). På andre områder kan det ikke forventes, at fusionen vil føre til skabelse eller styrkelse af en dominerende stilling. Dette gælder navnlig sektorerne gas (C) og handel med stålprodukter (D).
A. ELEKTRICITET
(10) Den planlagte fusion skaber et duopol med dominerende stilling bestående af VEBA/VIAG og RWE på markedet for elektricitetsforsyning fra det sammenkoblede system, som kan afgrænses som et nationalt marked.
1. Relevant produktmarked
(11) Kommissionen har i tidligere beslutninger(5) identificeret følgende relevante produktmarkeder inden for elektricitetsforsyning: produktion, dvs. produktionen af elektricitet på kraftværker, transmission, dvs. transporten af elektricitet via højspændingskabler, distribution, dvs. transporten af elektricitet via mellem- og lavspændingsledninger, samt forsyning, dvs. leveringen af elektricitet til endelige kunder. I en anden beslutning(6) blev der identificeret endnu et produktmarked inden for elektricitetsforsyning, nemlig handel med elektricitet, uden at dette marked dog blev endeligt afgrænset.
(12) I Kommissionens hidtidige beslutninger var det hovedsagelig markeds-forholdene inden for den britiske samt den franske elektricitetsforsyning, der blev vurderet. I nyere beslutninger, som vedrørte koncentrationer på det tyske marked, var det ikke nødvendigt at foretage en markedsafgrænsning. Af betydning for markedsafgrænsningen er elektricitetsforsyningens struktur, som giver oplysninger om, hvordan udbyder- og aftagersiden er sammensat.
(13) Den tyske elektricitetssektor er kendetegnet ved en vertikal opdeling i landsdækkende elektricitetsproducenter, regionale forsyningsselskaber og lokale distributionsselskaber (navnlig kommunale forsyningsselskaber).
(14) Den elektricitet, der fremstilles af elektricitetsproducenterne, samt den elektricitet, der importeres af elektricitetsimportører, leveres til forskellige kategorier af aftagere via højspændingsnet (380/220 kV), det såkaldte transmissionssystem. Via transmissionssystemet leveres elektriciteten foruden til regionale forsyningsselskaber også til større kommunale forsyningsselskaber, elektricitetsforhandlere samt større industrikunder med særaftaler, som aftager elektricitet direkte fra dette spændingsniveau.
(15) Elektricitetsproducenterne er derudover som følge af deres vertikale integration aktive i alle efterfølgende markedsled via koncernselskaber (se nærmere herom under betragtning 16 ff.).
(16) De regionale forsyningsselskaber leverer via lavspændingsledninger (under 20 kV) samt til dels via mellemspændingsledninger (20-110 kV) elektricitet til såvel kommunale forsyningsselskaber som endelige kunder. De fungerer i den forbindelse hovedsagelig som distributører af elektricitet, som elektricitetsproducenterne har fremstillet. I mindre omfang producerer de også selv elektricitet, som de imidlertid sælger til deres egne kunder via lavspændings- og mellemspændingsledningerne.
(17) På det laveste distributionsniveau forsyner kommunale forsyningsselskaber via lavspændingsledninger udelukkende de endelige aftagere. De kommunale forsyningsselskaber producerer til dels også selv elektricitet, som de imidlertid frem for alt anvender til dækning af eget behov. Der er hovedsagelig tale om elektricitet fra anlæg til kombineret kraftvarmeproduktion. I Kommissionens tidligere beslutninger(7) var det ikke nødvendigt at tage stilling til, om dette markedsled i givet fald skulle opdeles yderligere efter arten af endelige kunder. Der er under alle omstændigheder holdepunkter for, at der med hensyn til forsyningen af små kunder(8) (husholdninger, erhvervs- og landbrugsvirksomheder med en tilslutningseffekt på under 30 kW og et årligt elektricitetsforbrug på under 30 MWh) fra lavspændingsnettene og forsyningen af industrikunder med særaftaler fra middelspændingsnettene og nettene derover gør sig forskellige markedsvilkår gældende, og at disse derfor skal henføres til forskellige relevante produktmarkeder.
(18) I forbindelse med handelen med elektricitet er der tale om et marked, der er under opbygning, og som først kunne etableres med aftagernes mulighed for frit leverandørvalg som led i liberaliseringen. Ved handel med elektricitet forstås køb og salg af elektricitet for egen regning og risiko. Handel med elektricitet finder sted på alle spændingsniveauer. Foruden de uafhængige forhandlere uden egen produktionskapacitet og eget net er elektricitetsproducenter, andre kraftværksoperatører og elektricitetsimportører derfor også aktive på udbyder- samt til dels på aftagersiden inden for handelen med elektricitet. Agenturvirksomhed, dvs. formidling via tankstationer og handelskæder, som ikke bærer salgsrisikoen (denne ligger derimod hos producenten), udgør ikke handelsvirksomhed.
(19) Den ovenfor (betragtning 14) beskrevne elektricitetsforsyning fra det sammenkoblede system udgør i betragtning af produktets egenskaber (dvs. det pågældende spændingsniveau) samt de heri interesserede specifikke aftagerkategorier et særskilt marked. Det omfatter (i Tyskland) produktion af elektricitet til det sammenkoblede system samt import af elektricitet, som via højspændingsledninger leveres til forskellige aftagerkategorier, såsom regionale distributionsselskaber, større kommunale forsyningsselskaber, elektricitetsforhandlere og store industrikunder med særaftaler. Dette marked undersøges nedenfor. For så vidt som parterne driver virksomhed i de efterfølgende markedsled, vil fusionens virkninger på disse markeder blive taget i betragtning i forbindelse med den konkurrenceretlige vurdering af virkningerne i forbindelse med det sammenkoble system.
2. Relevant geografisk marked
(20) Det relevante geografiske marked består af et område, hvor de pågældende selskaber optræder som udbydere eller aftagere af varer eller tjenesteydelser, hvor konkurrencevilkårene er tilstrækkeligt ensartede, og som kan skelnes fra de tilstødende områder.
(21) Parterne lægger i deres anmeldelse af fusionen til grund, at markedet for elektricitetsforsyning fra det sammenkoblede system er hele fællesmarkedet. De begrunder bl.a. deres vurdering med, at der med EF's eldirektiv blev tilvejebragt fælles rammebetingelser for produktionen. Også det forhold, at aftagere i EF efter deres opfattelse i stigende grad var gået over til EF-udbud, og at der via UCTE-nettet(9) fandtes en forbindelse mellem transmissionssystemerne i de store kontinentale EF-medlemsstater, talte for et marked, der var større end det nationale.
2.1. Markedet er ikke større end det nationale
(22) Kommissionens undersøgelser har derimod vist, at markedet for elektricitetsforsyning fra det sammenkoblede system ikke er større end det nationale. Dette skyldes i overvejende grad, at kapaciteten på samkøringslinjerne, dvs. forbindelsespunkterne med nabolandene, er begrænset, og at importen derfor allerede på grund af de tekniske omstændigheder er minimal. Ifølge oplysningerne i anmeldelsen udgjorde importandelen af den tyske elektricitetsforsyning i 1998 således 38,5 TWh, hvilket svarer til en andel på ca. 8 %. Ifølge beregninger foretaget af European Transmission Systems Operators (ETSO)(10) udgjorde importen til Tyskland i perioden 1. oktober 1998 - 30. september 1999 ca. 28 TWh. Med et elektricitetsforbrug på 479,0 TWh ville importkvoten således ligge på knap 6 %. Den virkelige importkvote er efter Kommissionens vurdering formentlig endnu lavere, da en del af den elektriske energi, der importeres til Tyskland, ikke er til rådighed for det tyske marked. Der er i den forbindelse derimod tale om transit, hvor elektriciteten føres igennem Tyskland og leveres til andre modtagerlande. Det franske selskab EdF leverer således f.eks. elektricitet til det italienske selskab ENEL via det tyske sammenkoblede system og Schweiz. Derfor er markedet for elektricitetsforsyning fra det sammenkoblede system ikke større end det nationale i betragtning af de store importbarrierer.
(23) Udenlandske producenter er i forbindelse med import til det tyske marked afhængige af, at der er disponibel kapacitet på samkøringslinjerne. Kapaciteten er imidlertid ifølge oplysninger fra markedsaktører særdeles begrænset. Nedenstående oversigt viser den nominelle kapacitet i forbindelse med de enkelte samkøringslinjer, som er til rådighed for import til Tyskland.
Tabel: Kapacitet på samkøringslinjerne til udlandet (kilde: UCPTE, 1998)
TABELPOSITION
(24) En sammenlægning af transmissionskapaciteten i alle samkøringslinjer mellem udlandet og Tyskland giver således en samlet kapacitet på ca. 46,0 GW. Ifølge partnerne indgår netforbindelserne mellem Luxembourg og Tyskland endnu ikke i denne nominelle kapacitet.
(25) Selv parterne mener dog ikke, at denne samlede transmissionskapacitet afspejler den fysiske virkelighed, og at den således beregnede kapacitet på samkøringslinjerne for import af elektricitet til Tyskland fuldt ud står til rådighed. De anlægger derimod den betragtning, at de bagvedliggende net på et givet tidspunkt tillader et maksimalt importvolumen på ca. 15 GW. Som årsag til den klart lavere effektive importkapacitet henviser parterne til det forhold, at elektriciteten løber ad omveje ("loop flows") i forbindelse med transmissioner, der finder sted på samme tid andre steder.
(26) Under hensyntagen til den fysiske belastningsstrøm blev der på globalt plan udarbejdet en strategi, hvorefter bl.a. fri transmissionskapacitet mellem lande skal angives(11). Ifølge disse beregninger, som på tysk side blev foretaget af RWE AG på vegne af Deutsche Verbundgesellschaft, fremkommer der en maksimal importtransmissionskapacitet på 13,4 GW.
(27) Ifølge de fleste af markedsaktørerne var den således beregnede maksimale kapacitet imidlertid også for høj. Da det ikke kan undgås, at elektriciteten løber ad omveje, og som følge af problemer med hensyn til spændingsstabilitet ligger den maksimale importkapacitet efter de fleste markedsaktørers opfattelse på 7-10 GW. De pågældende markedsaktører gjorde desuden opmærksom på, at kapaciteten på samkøringslinjerne også i vidt omfang via langtidsaftaler var reserveret de elektricitetsproducenter, som ejer samkøringslinjerne. F.eks. er 50 % af samkøringslinjen ved den dansk-tyske grænse, som på tysk side drives af PreussenElektra, allerede blokeret af langtidskontrakter. Af kapaciteten, som ifølge parterne udgør 1200 MW, er det kun 500 MW, der tildeles ved auktion.
(28) Parterne anfører, at der finder en udligning sted ved samkøringslinjerne som følge af en samtidig import og eksport af elektricitet, således at der igen er en kapacitet til rådighed i samme omfang som forskellen mellem import og eksport. Den måling af energistrømmen, som UCPTE har foretaget, viser imidlertid klart, at energistrømmen ved en samkøringslinje til enhver tid går i én retning, således at der tilsyneladende enten er tale om et klart eksport- eller importoverskud. I denne saldos omfang og retning er yderligere elektricitetsforsyninger under alle omstændigheder udelukket, da der er lagt beslag på kapaciteten på samkøringslinjen i dette omfang. Der eksporteres således på nuværende tidspunkt visse mængder fra Frankrig til Tyskland, mens der kun i ringe omfang finder import sted fra Tyskland til Frankrig, da de retlige rammer, der er nødvendige for en liberalisering, endnu ikke foreligger fuldt ud. I Nederlandene ligger elpriserne for øjeblikket højere end i Tyskland. Derfor finder der forsyninger sted fra Tyskland til Nederlandene, men ikke omvendt. Også via andre samkøringslinjer finder der i overvejende grad eksport eller import sted, hvorfor der for øjeblikket næppe er tale om en udligning ved samkøringslinjerne.
(29) Det kan ikke udelukkes, at eksporten og dermed udligningen ved samkøringslinjerne til fordel for elektricitetsimport stiger i fremtiden, navnlig med den øgede liberalisering af elektricitetsmarkederne i Tysklands nabolande. En sådan øget eksport afhænger imidlertid af mange faktorer. På grund af manglende konkrete holdepunkter med hensyn til den fremtidige udvikling i eksporten er det dog på nuværende tidspunkt for tidligt som led i denne fusionssag at tage højde for en sådan udvikling, som stadig er uvis.
(30) Hertil kommer, at importen fra navnlig udenlandske udbydere af elektricitet yderligere vanskeliggøres ved, at der for grænseoverskridende elektricitetsforsyninger til Forbundsrepublikken skal betales en transmissionstarif, den såkaldte "T-komponent", på 0,125 pfennig/kWh, hvis den transporterede elektricitetsmængde ikke kan modregnes (herom nærmere i punkt 2.4).
(31) Ikke blot den lave importkvote, men også samkøringslinjernes begrænsede importkapacitet og de yderligere omkostninger (også omkostninger i forbindelse med benyttelsen af samkøringslinjerne) viser derfor, at det geografiske marked på ingen måde er større end det nationale.
2.2. Den konkurrenceretlige vurdering tager udgangspunkt i et nationalt marked: Markedet vil inden for en nær fremtid ikke være mindre end det nationale
(32) I betragtning af, at mange energiforsyningsselskaber endnu ikke, selv om det er juridisk muligt, forsyner aftagere i konkurrenternes tidligere beskyttede forsyningsområder, er det tvivlsomt, om der i forbindelse med det sammenkoblede system allerede er tale om en marked med nationalt tilsnit. Inden liberaliseringen af elektricitetsmarkederne var hvert enkelt energiforsyningsselskabs aktiviteter begrænset til dets eget forsynings-område. Det geografiske marked for elektricitetsforsyning fra det sammenkoblede system var således ikke større end den kreds af aftagere, som produktionsselskabets transmissionsnet kunne nå ud til.
(33) I nyere beslutninger(12), der drejede sig om en fusions virkninger på allerede liberaliserede elektricitetsmarkeder, fandt Kommissionen tegn på, at produktionen af elektrisk energi i Tyskland kunne udgøre et nationalt marked, men undlod at foretage en præcis afgrænsning. Kommissionen er af den opfattelse, at markedet for elektricitetsforsyning fra det sammenkoblede system i nær fremtid vil udvikle sig til et nationalt marked i Tyskland. Afgørende herfor er de rammebetingelser, der i mellemtiden er tilvejebragt for transmission af elektricitet gennem tredjepartsnet, samt andre faktorer, der gør sig gældende på markedet (se punkt 2.3. og 2.4).
2.3. Rammebetingelser for transmission
(34) Den tyske "Gesetz zur Neuregelung des Energierechts"(13) (energilov) har medført en liberalisering og deregulering af elektricitetsmarkederne. Loven omsætter direktiv 96/92/EF (i det følgende benævnt EF's eldirektiv) til national ret. I Tyskland sker der ingen begrænsning til kunder af en bestemt størrelsesorden, som artikel 19 i dette direktiv muliggør. Loven åbner derimod konkurrencen for alle kategorier af aftagere, herunder også endelige kunder af enhver størrelsesorden. Ifølge tysk ret var områdeaftaler, som opdelte landet i eneforsyningsområder, og eksklusive adgangsrettigheder i såkaldte koncessionsaftaler med kommunerne oprindeligt undtaget fra forbudet mod konkurrencebegrænsende aftaler (§§ 103, 103a i GWB a.F. (den tidligere konkurrencelov)). Disse bestemmelser er blevet ophævet med den nye lovgivning på energiområdet, Energiewirtschaftsgesetz n.F. (EnWG), med virkning fra 29. april 1998.
(35) Det er muligt at forsyne tredjeparter inden for de hidtil lukkede forsyningsområder på to måder, enten via nye ledninger og kabler eller ved hjælp af transmission.
(36) For at sikre en ikke-diskriminerende transmission skal der ifølge EF's eldirektiv ske en organisatorisk adskillelse af driften af systemet samt en adskillelse med hensyn til regnskabsføring og balance(14). Der er mulighed for at overdrage ejendomsretten til systemet til et selvstændigt systemoperatørselskab, driften af systemet til et uafhængigt selskab eller blot foretage en organisatorisk og regnskabsmæssig adskillelse af drift af systemet på den ene side og produktion og salg på den anden side. I den tyske lovgivning har man valgt sidstnævnte variant.
(37) Den generelle ret til transmission, som er retligt forankret i § 6 i EnWG, er baseret på begrebet forhandlet systemadgang. I henhold til § 6, stk. 1, i EnWG skal operatører af energiforsyningssystemer give andre selskaber adgang til systemet på betingelser, som ikke er dårligere end de betingelser, som de i sammenlignelige tilfælde rent faktisk eller kalkulatorisk fakturerer for ydelser inden for selskabet eller over for tilknyttede eller associerede selskaber. Ifølge "Gesetz zur Neuregelung des Energiewirtschaftsrechts" er det, undtagen ved manglende kapacitet, fra sag til sag muligt at nægte transmission for at beskytte elektricitet, der produceres på grundlag af brunkul (brunkulsbeskyttelsesklausul i henhold til artikel 4, § 3, i "Gesetz zur Neuregelung des Energiewirtschaftsrechts"), for at beskytte elektricitet fra anlæg til kombineret kraftvarmeproduktion (§ 6, stk. 3, i EnWG) samt endvidere i overensstemmelse med gensidighedsklausulen (artikel 4, § 2, i "Gesetz zur Neuregelung des Energiewirtschaftsrechts").
(38) § 6, stk. 2, i EnWG fastsætter, at Tysklands økonomiministerium (BMWi) med Bundesrats godkendelse ved udstedelse af bekendtgørelser kan regulere aftalerne efter § 6, stk. 1, i EnWG og fastsætte kriterierne for fastlæggelse af transmissionstarifferne. BMWi har imidlertid ikke gjort brug af denne bemyndigelse, da det har foretrukket en frivillig løsning mellem de berørte erhvervsorganisationer frem for en statslig regulering. Med Verbände-vereinbarung I fra maj 1998 tilvejebragte organisationerne BDI, VIK og VDEW forhandlingsgrundlaget for, at elektricitetsselskaberne og elektricitetskunderne frit kunne forhandle sig frem til aftaler. Verbändevereinbarung I udløb i efteråret 1999. Verbändevereinbarung II har været i kraft siden januar 2000 og er tidsbegrænset for en periode af to år.
(39) Efter Kommissionens opfattelse(15) gør enkelte bestemmelser i Verbändevereinbarung II det vanskeligt for markedsaktører som f.eks. uafhængige elektricitetsforhandlere at drive virksomhed på landsplan i forhold til de store energiforsyningsselskaber. Efter aftalen oprettes der to handelsområder i Tyskland. Område Nord omfatter VEAG's, PreussenElektras, VEW's, HEW's og Bewags transmissionssystemer, mens område Syd omfatter EnBW's, RWE's og Bayernwerks områder. Leveres der elektricitet til det andet handelsområde eller over grænserne til/fra udlandet, skal der betales en transmissionstarif, den såkaldte "T-komponent", på 0,125 pfennig/kWh (ved passage af den interne handelsgrænse 0,25 pfennig/kWh), hvis den transporterede elektricitetsmængde ikke kan modregnes. Ved modregning forstås, at den mængde, som passerer grænsen i den ene retning, sammenholdes med en mængde, som passerer den i den anden retning. Den pågældende saldo beregnes for hvert balanceområde, idet flere selskaber kan levere og forsynes via dette balanceområde.
(40) Derudover gør afregningsbetingelserne for balancekraft det vanskeligt for markedsaktører at drive virksomhed i hele landet. Herved forstås elektrisk energi, som i tilfælde af forbrugssvingninger hos kunden stilles til rådighed af en elektricitetsproducent (se nærmere herom under betragtning 122).
(41) Manglerne ved Verbändevereinbarung II ændrer imidlertid ikke den prognose, at markedet i nær fremtid vil være nationalt. Der kan navnlig ikke tales om adskilte geografiske markeder, hvad enten det er i form af de tidligere forsyningsområder eller i form af de to handelsområder. I forbindelse med den konkurrenceretlige vurdering vil de nævnte elementer i Verbändevereinbarung II dog skulle tages i betragtning.
2.4. Yderligere faktorer
(42) Det er ganske vist fremgået af undersøgelserne i denne sag, at der på nuværende tidspunkt fortsat kun i begrænset omfang finder transmission af elektrisk energi sted. Navnlig i betragtning af, at transmissionsbestemmelserne i Verbändevereinbarung II for øjeblikket kun anvendes i ringe udstrækning af energiforsyningsselskaberne, hersker der blandt markedsaktørerne stadig usikkerhed med hensyn til forløbet af anmodninger om adgang til transmission. Sådanne anmodninger er under alle omstændigheder fortsat påkrævet de steder, hvor Verbändevereinbarung II endnu ikke er gennemført. Følgelig sker forsyningen af elektrisk energi til kunder uden for de tidligere områder, som det sammenkoblede system dækkede, for øjeblikket stadig i meget stor udstrækning i form af tilrådighedsstillelse. Ifølge Kommissionens undersøgelser forsynes kunder uden for disse områder i en størrelsesorden på ca. 90 GWh via tilrådighedsstillelse, og kun i en størrelsesorden på ca. 60 GWh transmitteres der elektricitet til kunderne. Den typiske form for tilrådighedsstillelse sker på den måde, at den nye udbyder ganske vist har det direkte kundeforhold og således indgår en aftale om levering af elektricitet med kunden, men den pågældende elektricitet købes "på stedet" af det lokale forsyningsselskab som led i en særskilt transaktion. Adskillige markedsaktører henviser til, at markedet er i en opbrudsfase, og at forsyning i form af tilrådighedsstillelse kun i overgangsperioden erstatter muligheden for transmission. Så snart Verbändevereinbarung II finder anvendelse overalt, vil det efter mange markedsaktørers opfattelse være muligt at sælge produceret elektricitet overalt i Tyskland via transmission.
(43) Selv om konkurrencen på landsplan på grund af den langsommelige gennemførelse af Verbändevereinbarung II (samt den forsinkede behandling af anmodninger om adgang til transmission, for så vidt som Verbändevereinbarung I anvendes i stedet for Verbändevereinbarung II) i dag stadig medfører, at energiforsyningsselskaber i meget stor udstrækning begrænser aktiviteterne til deres forsyningsområder, er der derved tilvejebragt de første væsentlige betingelser for et nationalt marked. I forbindelse med undersøgelsen af den foreliggende fusion lægger Kommissionen derfor i det mindste med hensyn til det sammenkoblede system et nationalt marked til grund. Hvorvidt der på dette marked - også i betragtning af disse fastsatte rammebetingelser og strukturændringen som følge af den foreliggende fusion - kan skabes en effektiv konkurrence eller en sådan fortsat vil bestå, behandles i forbindelse med den konkurrenceretlige vurdering.
(44) Begrænsningerne i transmissionsmulighederne som følge af den prioriterede transmission af elektricitet fremstillet på grundlag af brunkul - fastsat i artikel 4, § 3, i "Gesetz zur Neuregelung des Energiewirtschaftsrechts" - eller fastlæggelsen af et handelsområde i henholdsvis nord og syd i Verbändevereinbarung II (nærmere herom nedenfor) medfører ikke en geografisk opdeling af det tyske marked for elektricitetsforsyning fra det sammenkoblede system langs de grænser, der således i realiteten findes. Brunkulsbeskyttelsesklausulen giver ganske vist VEAG et retligt grundlag for at anvende transmission i de nye delstaters område. Klausulens anvendelse anfægtes imidlertid i en lang række verserende sager. Derudover tyder meget på, at klausulen kun vanskeligt kan gennemføres fuldt ud i praksis.
(45) Også etableringen af børserne i Frankfurt og Leipzig, hvor der på nationalt plan skal handles med elektricitet, indikerer, at markedet bliver nationalt. Børsens start er på grund af den forsinkede vedtagelse af Verbändevereinbarung II, som anses for at være en væsentlig betingelse for muligheden for at levere elektricitet på landsplan, ligeledes blevet forsinket. Handelen ved de to tyske elbørser skal påbegyndes senest i efteråret i år. Også handelen ved elbørserne vil i en overgangsperiode støde på store forhindringer som følge af visse bestemmelser i Verbändevereinbarung II (nærmere herom i den konkurrenceretlige vurdering), som dog med tiden vil få mindre betydning.
(46) I det følgende tages der derfor i forbindelse med elektricitetsforsyningen fra det sammenkoblede system udgangspunkt i et marked, som omfatter hele Forbundsrepublikken Tysklands område.
3. Konkurrenceretlig vurdering
(47) Fusionen må antages at føre til, at VEBA/VIAG og RWE får en dominerende stilling på markedet for elektricitetsforsyning fra det sammenkoblede system i Tyskland, som kan afgrænses som et nationalt marked.
3.1. Nuværende markedsstruktur
3.1.1. Det tyske marked for elektricitetsforsyning fra det sammenkoblede system er allerede på nuværende tidspunkt særdeles koncentreret, og konkurrencepotentialet er begrænset af yderligere faktorer
(48) Størstedelen af elektriciteten fremstilles i Tyskland af de otte store elektricitetsproducenter. Heriblandt hører de energiforsyningsselskaber, som råder over såvel egen elektricitetsproduktionskapacitet som eget højspændingsnet, såkaldte transmissionssystemer. Følgende elektricitetsproducenter er aktive i Tyskland: RWE, VEBA (PreussenElektra), VIAG (Bayernwerk), VEW, EnBW, Bewag, HEW og VEAG. De er organiseret i Deutsche Verbundgesellschaft. Elektricitetsproducenternes systemer er forbundet indbyrdes samt med nabolandenes systemer. Aftaler regulerer forsyningen af andre elektricitetsproducenter med elektricitet. På tværs af grænserne og i hele Europa sikres et kraftværks eventuelle udfald og dermed standsningen af en elektricitetsforsyning ved hjælp af aftaler med elektricitetsproducenter i nabolande. På markedet opererer desuden også importører af elektricitet, som sælger elektriciteten til deres kunder direkte fra det sammenkoblede system.
(49) Nedenstående tabel giver en oversigt over elektricitetsproducenternes markedsandele på markedet for elektricitetsforsyning fra det sammenkoblede system.
Tabel: Markedsandele - elektricitetsforsyning fra det sammenkoblede system (elektricitetsproduktion i det sammenkoblede system) - situationen inden fusionen
TABELPOSITION
(50) I ovenstående tabel er markedsandelene i det sammenkoblede system beregnet på grundlag af den elektricitet, som elektricitetsproducenterne fremstillede i 1998. Der er ganske vist i forbindelse med elektricitetsproduktionen som sådan ikke tale om et marked, men derimod om industrielle aktiviteter. Den elektricitet, som elektricitetsproducenterne fremstiller, leveres til det næste markedsled og i ringe udstrækning også til andre elektricitetsproducenter. Aftagerne fra produktionsleddet er i det væsentlige elektricitetsdistributører, store industrivirksomheder som kunder med særaftaler samt i den senere tid også handelsvirksomheder på elektricitetsområdet. De elektricitetsmængder, som elektricitetsproducenterne fremstiller, og som leveres til disse aftagere, danner således samtidig også grundlag for beregningen af konkurrenternes markedsandele i det sammenkoblede system. Ud fra denne synsvinkel tages der ganske vist ikke højde for importen af elektricitet, men denne udgør som nævnt kun en begrænset andel af den elektricitet, der sælges i Tyskland. Desuden leveres langt størstedelen af den importerede elektricitet til elektricitetsproducenterne, som derpå sælger den til deres aftagere via det sammenkoblede system. Det kan antages, at de elektricitetsmængder, som elektricitetsproducenterne importerer, omtrent modsvarer de forskellige elektricitetsproducenters størrelse. Dette er under sagsbehandlingen heller ikke blevet bestridt af hverken parterne eller tredjeparter. De ovennævnte markedsandele ville således heller ikke ændre sig væsentligt under hensyntagen til importen af elektricitet.
(51) RWE er derfor den førende elektricitetsproducent med en andel på 33,1 % af elektricitetsforsyningen fra det sammenkoblede system og ligger for øjeblikket klart over VEBA med en andel på 21,2 %. Andre elektricitetsproducenter, bl.a. VIAG, fremstiller betydeligt mindre elektrisk energi og opnår ingen markedsandele, som overstiger 13 %.
(52) RWE og VEBA har således også i forbindelse med strukturoplysningerne om den installerede kraftværkskapacitet et markant forspring frem for de øvrige elektricitetsproducenter, der opererer på markedet (se nedenstående tabel: Produktionskapacitet i Tyskland). Med en installeret kraftværkskapacitet på 19,8 GW har RWE en kraftværkspark, som kun er en smule større end VEBA's (17,5 GW), men er dermed dobbelt så stor som den næstfølgende, VIAG. Hovedparten af de øvrige elektricitetsproducenter har en installeret kraftværkskapacitet, som ikke overstiger 10 GW.
Tabel: Produktionskapacitet i Tyskland uden industrien og Deutsche Bahn
TABELPOSITION
(53) Med henblik på en præcisering af strukturerne på det samlede marked for elektricitet indeholdt parternes anmeldelse oplysninger om salget af elektricitet til endelige kunder. Ifølge disse oplysninger var der i 1998 et elektricitetssalg på i alt 479,0 TWh (230 TWh til kunder med særaftaler, 249 TWh til tarifkunder). Dette salg blev af parterne fordelt mellem de elektricitetsproducenter, der er aktive i Tyskland, på en sådan måde, at der blev taget udgangspunkt i de afsatte elektricitetsmængders oprindelse uden hensyntagen til, hvilket selskab i hvilket markedsled, f.eks. regionale forsyningsselskaber eller kommunale forsyningsselskaber, der havde det direkte kontraktmæssige kundeforhold. De tal, som parterne har forelagt, og som er baseret på VDEW-statistikker, udgør derfor ingen markedsandele i egentlig forstand, men kan tydeliggøre de enkelte energiforsyningsselskabers betydning i alle markedsled under ét og vise strukturerne inden for den tyske elektricitetssektor. På grundlag af disse tal fremkommer der følgende billede af salget af elektricitet til endelige kunder.
Tabel: Salg af elektricitet på det samlede marked i Tyskland - situationen inden fusionen
TABELPOSITION
(54) Med elektricitetsmængder, der er beregnet på denne måde, er RWE førende med en andel på over 30 % af den solgte mængde. Desuden er det kun VEBA (21,4 %) og VIAG (12,4 %), der opnår andele af elektricitetssalget, som klart overtiger de 10 %. Af de øvrige elektricitetsproducenter opnår kun EnBW endnu en andel på 9,3 % af elektricitetssalget. RWE's, VEBA's og Bayernwerks (VIAG) stærke stilling inden for salget af elektricitet, som klart overstiger deres stilling inden for produktionen af elektricitet, skyldes også den gode markedsadgang til de endelige kunder i de nye delstater, hvor disse selskaber er aktive via regionale forsyningsselskaber, som for øjeblikket i overvejende grad distribuerer elektricitet produceret af VEAG. Hertil kommer, at importen af elektricitet, som ganske vist kun tegner sig for en begrænset del af den elektricitet, der sælges i Tyskland, hovedsagelig varetages af elektricitetsproducenterne.
(55) Endvidere skal der tages hensyn til aktionærstrukturen i selskaberne VEAG og Bewag, som i tabellen er anført som selvstændige udbydere. Bewag kontrolleres i fællesskab af Southern Company og VIAG. VEAG kontrolleres i fællesskab af VEBA, VIAG og RWE(16). Det skal derfor i forbindelse med vurderingen af parternes markedsstilling tages i betragtning, at hverken VEAG eller Bewag vil konkurrere med de elektricitetsproducenter, som er medejere af dem.
(56) Situationen med hensyn til VEAG har også en anden betydning, først og fremmest for konkurrencen mellem VEBA, VIAG og RWE. Det kan ikke forventes af sidstnævnte, at de vil konkurrere med VEAG. I så fald kunne de forringe værdien af deres fælles investering i dette selskab. I praksis betyder det, at der med hensyn til VEAG's traditionelle forsyningsområde i Østtyskland heller ikke kan forventes nogen konkurrence mellem VEBA, VIAG og RWE indbyrdes.
(57) Betragter man den samlede produktion af elektricitet i Tyskland, herunder den elektricitet, der fremstilles af industrien, viser det sig, at de otte store elektricitetsproducenter fremstiller ca. 71 % af elektriciteten i Tyskland. Det skal imidlertid tages i betragtning, at den elektricitet, som fremstilles af industrien, hovedsagelig anvendes af virksomhederne selv og dermed i givet fald kun i begrænset omfang står til rådighed for det frie marked. Salg af egenproduceret elektricitet ville kræve, at der blev opbygget en salgs- og serviceorganisation, hvilket ikke ville være rentabelt for de fleste industrivirksomheder i betragtning af de begrænsede mængder, der vil kunne sælges. Da den elektricitet, der fremstilles af industrivirksomhederne, i vidt omfang anvendes af producenterne selv, kan den ikke henregnes til elektricitetsmængderne på det frie marked. Der gælder også en begrænsning med hensyn til den elektricitet, som fremstilles af energiforsynings-selskaberne. Ca. 10 % af den elektricitet, der fremstilles i Tyskland, kan henføres til de ca. 700 regionale eller lokale energiforsyningsselskaber. De kan dække en del af deres eget behov hermed og mindske deres afhængighed af de store elektricitetsproducenter. I betragtning af de investeringer, der kræves til at opbygge en salgsorganisation, og de begrænsede mængder, der vil kunne sælges, vil de imidlertid i givet fald kun optræde som markedsaktører i begrænset omfang.
(58) Endelig kan det konstateres, at selv om markedet synes at tillade konkurrence, hvilket udviklingen efter påbegyndelsen af liberaliseringen tyder på, er der imidlertid en række faktorer, som begrænser konkurrencepotentialet. Disse faktorer undersøges nærmere som led i vurderingen af fusionen. I denne forbindelse skal der navnlig gøres opmærksom på følgende faktorer: produktet elektricitets homogenitet og gennemsigtigheden af (det meget koncentrerede) marked (punkt 3.2.2.1), elektricitetsproducenternes stærke stilling i de tidligere eneforsyningsområder og muligheden for at afpasse den konkurrencemæssige adfærd efter den oprindelige opdeling (punkt 3.2.2.4), den lave vækst i efterspørgslen, der kan forventes, samt efterspørgslens lave elasticitet (punkt 3.2.2.5 og 3.2.2.6), barriererne for markedsadgangen (punkt 3.2.3.4), elektricitetsproducenternes interesser i udbydere i det efterfølgende markedsled samt udformningen af Verbändevereinbarung II (punkt 3.2.3.5 og 3.2.3.6).
3.1.2. 80 % af højspændingstransmissionssystemet, som ligeledes er af betydning for konkurrencen i det sammenkoblede system, kontrolleres af de fire største elektricitetsproducenter
(59) Otte selskaber ejer alene tilsammen 93 % af transmissionssystemet i Tyskland. RWE samt VEBA og VIAG råder over 52 % af højspændingsnettet eller over 81 %, hvis også VEAG, som selskaberne kontrollerer, medtages. De kontrollerer dermed i vidt omfang de ressourcer, der er nødvendige for konkurrence på elektricitetsområdet ved hjælp af transmission via tredjepartsnet. Hertil kommer, at VEBA og VIAG som følge af deres systemers placering allerede fuldstændigt dækker et område fra Skandinavien til Alpeområdet samt via den fælles kontrol med det østtyske selskab VEAG også alle de nye delstater. Da de endvidere ejer de samkøringslinjer, som forbinder de forskellige højspændingsnet med nabolandenes bagvedliggende højspændingsnet, råder de over hovedparten af den infrastruktur, som deres konkurrenter er afhængige af for at kunne gøre sig gældende på markedet. Betydningen af ejerskabet til systemerne, navnlig i lyset af Verbändevereinbarung II, behandles mere udførligt nedenfor (se punkt 3.2.3.3).
Tabel: Transmissionssystem i Tyskland (kilde: VDEW, 1997)
TABELPOSITION
3.2. Fusionens virkninger: skabelse af et duopol med dominerende stilling
(60) På grundlag af sine undersøgelser når Kommissionen til den konklusion, at den anmeldte fusion vil skabe en kollektivt dominerende stilling for de to førende udbydere VEBA/VIAG og RWE på det tyske marked for elektricitetsforsyning fra det sammenkoblede system.
(61) Det tyske marked for elektricitetsforsyning fra det sammenkoblede system opviser en lang række karakteristika, som i forbindelse med en styrkelse af koncentrationen gennem fusionen mellem VEBA og VIAG kan føre til en bevidst parallel adfærd fra VEBA/VIAG's og RWE's side og dermed til en kollektiv dominans. Den foreliggende fusion medfører, at der opstår to stærkt vertikalt integrerede blokke, som i enhver henseende vil have et stort forspring for konkurrerende markedsaktører. Forspringet bliver endnu mere markant, når den planlagte fusion mellem RWE og VEW gennemføres.
(62) RWE og VEW meddelte den 30. december 1999 Bundeskartellamt, som er den ansvarlige tyske myndighed, at de havde planer om at fusionere de to selskaber. Der vil blive truffet beslutning om transaktionen omtrent på samme tid som om fusionen mellem VEBA og VIAG. Da selskaberne ifølge Bundeskartellamt har afgivet tilsagn på elektricitetsområdet, og det således er muligt - endog sandsynligt - at fusionens godkendelse vil foreligge inden for det tidsrum, der er relevant for vurderingen, skal der tages hensyn til denne ændring af markedsstrukturen ved konkurrenceretlig vurdering af den planlagte fusion mellem VEBA og VIAG.
(63) Efter Kommissionens opfattelse er det imidlertid ikke afgørende, om fusionen mellem RWE og VEW gennemføres eller ej. Tilføjelsen af VEW vil ganske vist styrke RWE's og dermed hele duopolets stilling. Den nye enhed vil som duopolmedlem også få et lille forspring frem for VEBA/VIAG. Dette forspring er imidlertid for ringe til at afkræfte konklusionen med hensyn til, at der vil blive skabt et duopol med dominerende stilling. RWE indtager alene allerede en position, som kan sammenlignes med VEBA/VIAG's position. VEW vil ganske vist yderligere styrke RWE's stilling. VEBA/VIAG og RWE vil imidlertid også være størrelsesmæssigt sammenlignelige efter en fusion mellem RWE og VEW.
3.2.1. På det tyske marked for elektricitetsforsyning fra det sammenkoblede system medfører fusionen, at der opstår to omtrent ligeværdige blokke, som vil have et stort forspring for de øvrige udbydere
(64) VEBA/VIAG og RWE vil få tilnærmelsesvis lige store markedsandele, dvs. omsætninger på markedet for elektricitetsforsyning fra det sammenkoblede system i Tyskland, samt stort set ens kraftværkskapaciteter. Deres samlede stilling ligger på begge områder langt over de øvrige konkurrenter. Dette taler for, at der foreligger en fælles interesse i en konkurrencebegrænsende parallel adfærd. En aggressiv konkurrencemæssig adfærd ville med en styrkebalance påvirke alles indtægter, uden at det samlede salg øges væsentligt. Med en fredelig parallel adfærd undgås derimod ikke blot alle disse ulemper, det bliver også muligt for symmetriske oligopoler at opnå en omtrent ens gevinstmaksimering blandt alle berørte parter. VEBA/VIAG's og RWE's ligeværdige markedsstilling taler for, at der også i det foreliggende tilfælde foreligger en sådan situation.
(65) Nedenstående tabel giver en oversigt over elektricitetsproducenternes markedsstillinger på det relevante produktmarked efter fusionens gennemførelse.
Tabel: Markedsandele - elektricitetsforsyning fra det sammenkoblede system (produktion af elektricitet i det sammenkoblede system) - situationen efter fusionen
TABELPOSITION
(66) Det fremgår af ovenstående tabel, at VEBA/VIAG vil få en markedsandel på 36,3 %. I dette tal indgår Bewags markedsandel på 2,8 %, da VIAG (og efter fusionen VEBA/VIAG) som nævnt er medejer af Bewag. I alt vil VEBA/VIAG og RWE opnå en markedsandel på 69,4 %. Da VIAG desuden allerede i dag kontrolleres i fællesskab af VEBA, VIAG og RWE, skal VIAG's markedsandel også medregnes til duopolets markedsandel. De to blokke har derefter tilsammen en markedsandel på 81,5 %. Medregnes VEW's markedsandel i forbindelse med den planlagte fusion, fremkommer en samlet markedsandel for duopolet på 86,8 %.
(67) Med hensyn til salget af elektricitet fremkommer følgende situation på det samlede marked i Tyskland efter fusionen.
Tabel: Salg af elektricitet på det samlede marked i Tyskland - situationen efter fusionen
TABELPOSITION
(68) Ovenstående tabel viser, at duopolet vil opnå en andel på 77,2 % af det samlede elektricitetssalg i Tyskland.
(69) Af nedenstående tabel fremgår produktionskapaciteten i Tyskland efter fusionen.
Tabel: Produktionskapacitet i Tyskland - situationen efter fusionen
TABELPOSITION
3.2.2. På grund af en lang række strukturelle faktorer kan der efter fusionen ikke længere forventes en væsentlig konkurrence mellem VEBA/VIAG på den ene side og RWE på den anden side
(70) Mellem VEBA/VIAG og RWE vil der fremover ikke længere være nogen væsentlig konkurrence. Herfor taler følgende særlige kendetegn ved markedet, som i væsentlig grad fremmer en oligopolistisk parallel adfærd.
3.2.2.1. Elektricitet er et homogent produkt, som udbydes på et gennemsigtigt marked
(71) Elektricitet er et homogent produkt, der som sådant ikke videreudvikles i teknisk henseende. Homogene produkter besidder i modsætning til heterogene produkter i vidt omfang de samme fysiske eller subjektive egenskaber. Prisen er det væsentligste konkurrenceparameter, som er af betydning for kundens valg mellem flere elektricitetsudbydere. Andre parametre som kvalitet, forskning, serviceydelser, udbyderens pålidelighed osv. spiller kun en underordnet rolle for indkøbsbeslutningen. I øvrigt går tendensen i retning af en yderligere standardisering af den forhandlede elektricitet. Dette sker f.eks. inden for rammerne af Central European Power Index (se nedenstående afsnit).
(72) Markedet er kendetegnet ved en stor gennemsigtighed i produktionsomkostningerne og salgspriserne. Der offentliggøres således en lang række oversigter over de aktuelle elpriser hos udbyderne i Tyskland(17). Trods forskelle med hensyn til de elementer, der indgår i priserne, f.eks. pris pr. kWh, årligt gebyr eller månedligt gebyr og aftalernes forskellige løbetider og opsigelsesvarsler, giver disse oversigter mulighed for, at kunden hurtigt kan orientere sig og finde frem til det mest fordelagtige tilbud. De nævnte offentliggjorte oversigter og skemaer til beregning af elpriserne er ganske vist først og fremmest rettet mod de endelige kunder. Men også for aftagere fra det sammenkoblede system er markedspriserne tilstrækkeligt gennemsigtige. Elektricitetsproducenterne bestræber sig således også selv på at fremme markedets gennemsigtighed(18). PreussenElektra har f.eks. sammen med Dow Jones og andre markedsaktører udviklet Central European Power Index (CEPI). CEPI er et indeks, som afspejler prisniveauet i PreussenElektras område. Ved hjælp heraf skal elektricitetsmarkedet gøres mere gennemsigtigt. Parterne henviste desuden udtrykkeligt til den praksis, at kunder med særaftaler ofte fremlægger pristilbud fra konkurrenter for at opnå mere fordelagtige leveringspriser hos et selskab. Også organisationer tilbyder deres medlemmer prissammenligninger. Markedet gøres endvidere mere gennemsigtigt, ved at VEBA/VIAG og RWE på grund af deres vertikale integration er i stand til at danne sig et billede af alle leverandørers markedsstilling på producentmarkedet. Både produktionsomkostningerne og omkostningerne ved at benytte systemet, som er bestemmende for de variable omkostninger og dermed i høj grad udbudspriserne, er således kendt i hele branchen og under alle omstændigheder for de vertikalt integrerede selskaber.
(73) At prisen er det væsentligste konkurrenceparameter, vil på koncentrerede markeder ganske vist i første omgang føre til en intensiv konkurrence. Det øger imidlertid samtidig markedsaktørernes interesse i at undgå konkurrence, da enhver prisunderbydning medfører, at deres avance reduceres. Anderledes forholder det sig ved hemmelig konkurrence, hvor den enkelte markedsaktør ikke ved, om vedkommendes tilbud vil blive accepteret. Den pågældende vil snarere være tilbøjelig til at foretage konkurrencefremstød i håb om at modtage en ordre. Det forhold, at prisfremstød kan mærkes hos alle markedsaktører, er en faktor, som på mellemlang sigt kan dæmpe priskonkurrencen. Dette gælder i hvert fald for forholdet mellem selskaber med stort set samme markedsandele og omkostningsstrukturer (dvs. samme mulighed for gengældelsesforanstaltninger) (omkostningsstrukturerne i det foreliggende tilfælde behandles nedenfor i punkt 3.2.2.2).
(74) Det fald i elpriserne, som ifølge anmeldelsen har nået en størrelsesorden på 10-50 % efter liberaliseringen af elektricitetsmarkederne, taler ikke imod denne forventning. Det viser ganske vist, at der er mulighed for priskonkurrence på det tyske elektricitetsmarked. Det skal imidlertid også betragtes i sin egen sammenhæng. For det første befinder markedet sig på nuværende tidspunkt fortsat i liberaliseringsprocessens begyndelsesfase, hvor selskaberne er ved at skabe sig en position på det ovenfor beskrevne tyske marked. Denne fase er tidsmæssigt begrænset. For det andet fandt det nævnte fald sted inden for den markedsstruktur, som fandtes inden fusionen. Netop en markedsstruktur, som den, der vil opstå efter den foreliggende fusion, vil klart svække konkurrencepotentialet og dermed incitamentet til prisfremstød mellem VEBA/VIAG og RWE.
3.2.2.2. På grund af en stort set ens sammensat kraftværkpark og en række store fællesdrevne kraftværker er VEBA/VIAG's og RWE's omkostnings-strukturer sammenlignelige
(75) En fremtidig parallel adfærd begunstiges yderligere af, at VEBA/VIAG og RWE har stort set samme selskabsstrukturer. De er vertikalt integrerede på alle niveauer af elektricitetsforsyningen. De har en sammenlignelig finansiel styrke og råder over omtrent lige store transmissionssystemer og kraftværksparker, der dækker alle lastområder, som det fremgår af nedenstående tabel. Andre elektricitetsproducenter er derimod på grund af deres begrænsede kapacitet enten på grundlastområdet eller på mellem- og spidslastområdet henvist til at købe elektrisk energi hos andre producenter til det lastområde, der er underrepræsenteret hos dem.
Tabel: Kraftværkspark efter lastområder (VDEW-Statistik: Leistung und Arbeit, 1998)
TABELPOSITION
(76) Alene ca. 25 % af den elektricitet, der fremstilles i Tyskland, stammer fra fælles kraftværker, som drives af en række store elektricitetsproducenter. Mange kraftværker på grundlastområdet, navnlig atomkraftværker, drives i fællesskab af elektricitetsproducenterne VEBA/VIAG og RWE.
Blandt VEBA/VIAG's og RWE's fælles kraftværker hører:
- Kernkraftwerke Grundremmingen Betriebsgesellschaft mbH, Grundremmingen: Selskabet står for driften af blok B og C på Kernkraftwerk Grundremmingen, og selskabsdeltagerne RWE Energie AG og Bayernwerk har ret til den fremstillede energi i forhold til deres kapitalandele på henholdsvis 75 % og 25 %.
- KNG Kraftwerks- und Netzgesellschaft mbH, Rostock: Selskabet står for driften af en stenkulskraftværk i Rostock, hvor RWE Energie AG ejer 24,6 %, VEBA 24,6 % og Bayernwerk 21,1 % af kapitalandelene. VEAG, som ligeledes har interesser i selskabet, har ret til den producerede elektricitet.
- Kernkraftwerke Lippe-Ems GmbH: KLE GmbH står for driften af Kernkraftwerk Emsland; RWE Energie AG ejer 12,5 % og VEBA ligeledes 12,5 % af kapitalandelene i selskabet. Den daglige ledelse af selskabet forestås af VEW Energie AG, som ejer majoriteten af andelene (75 %). Selskabsdeltagerne har ret til den producerede elektricitet i forhold til deres ejerandel.
- Bayerische Wasserkraftwerke AG: Lech-Elektrizitätswerke AG, et koncernselskab i RWE-koncernen, og Bayernwerk ejer direkte og indirekte 50 % af aktierne i selskabet, som står for driften af vandkraftværker i Bayern. Selskabet kontrolleres af Bayernwerk. Aktionærerne har i det væsentlige ret til den producerede elektricitet.
- Rhein-Main-Donau AG: Lech-Elektrizitätswerke AG ejer som koncernselskab i RWE-koncernen (indirekte) 22,5 % af aktierne i selskabet, som står for driften af vandkraftværker ved Rhein-Main-Donau-kanalen, mens Bayernwerk ejer 77,49 % og forestår den daglige ledelse af selskabet. Lech-Elektrizitätswerke ejer ligeledes 40 % af aktierne i et datterselskab af RMD, Mittlere Donau-Kraftwerke AG.
- Untere Iller AG: Selskabet står for driften af vandkraftværker. 40 % af aktierne ejes af Lech-Elektrizitätswerke og 60 % af Bayernwerk AG.
- Hochtemperatur Reaktor Gesellschaft mbH: Selskabet driver ingen operativ virksomhed, men tjener kun undersøgelsesformål. 20,3 % af kapitalandelene i selskabet ejes af RWE Energie AG og 36,5 % af selskaber i VEBA-koncernen.
(77) Foruden omtrent lige store kraftværksparker har begge koncerner fortsat i stort set samme omfang ved hjælp af langvarige forsyningsaftaler sikret sig importkapacitet fra udlandet, som importeres via koncernernes egne samkøringslinjer, der er reserveret på lang sigt.
3.2.2.3. Mellem VEBA/VIAG og RWE findes der indbyrdes forbindelser, som kan fremme en parallel adfærd
(78) VIAG har en direkte interesse i elektricitetsproducenten VEW, således at VIAG som led i den planlagte fusion mellem RWE og VEW vil få en direkte kapitalinteresse i RWE/VEW.
(79) Derudover har de to koncerner følgende fælles kapitalinteresser:
- VEAG AG: Elektricitetsproducenten VEAG beskæftiger sig med elektricitetsproduktion på grundlag af brunkul i de nye delstater. RWE Energie AG ejer 26,25 %, VEBA 26,25 % og Bayernwerk 22,5 % af aktierne i VEAG. Disse tre selskaber kontrollerer i fællesskab VEAG. De øvrige andele er fordelt mellem elektricitetsproducenterne VEW, EnBW, Bewag og HEW. VEAG står samtidig for driften af transmissionssystemet i de nye delstater. Prisfremstød fra et oligopolmedlems side vil på grund af det dermed forbundne tab af kunder skade joint venture-selskabet og dermed dette oligopolmedlems indtægter fra selskabet. Et enkelt oligopolmedlem kan nemlig ikke alene bestemme politikken i VEAG (se også betragtning 56).
- LAUBAG AG: De syv vesttyske elektricitetsproducenter har følgende kapitalinteresser i LAUBAG: PreussenElektra 30 %, Bayernwerk 15 %. Derudover ejer BBS-Braunkohle-Beteiligungsgesellschaft mbH 55 % af aktierne. Energiebeteiligungs-Holding (bestående af Bewag, HEW, VEW og EVS, tilhørende EnBW) ejer 18,2 %, Rheinbraun AG, et datterselskab af RWE, 71,8 % og RWE Energie 10 % af kapitalandelene i BBS. LAUBAG er den største brunkulsproducent i Østtyskland og indgår som underleverandør til VEAG i økonomisk henseende i en enhed med VEAG.
- Rhenag Rheinische Energie AG: 54,1 % af aktierne i Rhenag ejes af RWE Energie AG og 41,3 % af Thüga AG, hvori VEBA-koncernen har en kapitalinteresse på 56,29 %. Rhenag beskæftiger sig i det væsentlige med gasforsyning, men desuden også med elektricitetsforsyning som regionalt forsyningsselskab. Selskabet ejer derudover en lang række minoritetsandele i kommunale forsyningsselskaber, som foruden gasforsyning også beskæftiger sig med elektricitetsforsyning. VEBA-koncernen har en væsentlig interesse i dette RWE-datterselskabs succes i forhold til sin ovennævnte kapitalandel. Den er repræsenteret i selskabets bestyrelse og har derfor adgang til interne oplysninger om dets forretningspolitik.
- Endelig er der fælles kapitalinteresser i STEAG, og envia har kapitalinteresser i kommunale forsyningsselskaber i delstaten Sachsen.
STEAG AG: STEAG beskæftiger sig i det væsentlige med produktion af elektrisk energi på grundlag af stenkul og sælger den fremstillede elektricitet næsten udelukkende til RWE Energie AG og VEW Energie AG. 26 % af aktierne i STEAG ejes af Gesellschaft für Energiebeteiligung mbH, hvori RWE Energie AG ejer 49,7 % og VEBA indirekte og direkte 50,3 % af andelene. RAG AG er hovedaktionær i STEAG med en aktiepost på 71,5 %.
Envia, et koncernselskab i RWE, ejer en række minoritetsandele i kommunale forsyningsselskaber i delstaten Sachsen, hvori også VEBA-koncernselskabet Thüga har minoritetsandele.
- Der er yderligere fælles kapitalinteresser i kraftværker på grundlastområdet, hvor både VEBA/VIAG og RWE har ret til den producerede elektricitet. Den fælles drift af disse kraftværker kræver dog næppe en samordning mellem operatørselskaberne indbyrdes. Kraftværker på grundlastområdet er derimod i kontinuerlig drift, hvorfor der ikke er behov for en samordning mellem operatørerne med hensyn til en eventuel opstart eller nedregulering af kraftværksproduktionen. Hver operatør får derimod elektrisk energi svarende til den kapacitet, der er reserveret af selskabet. I det mindste på grundlastområdet er betydningen af de fælles kraftværkers mulighed for at få indsigt i det andet duopolmedlems forretningspolitik derfor minimal.
3.2.2.4. Muligheden for at videreføre opdelinger af kunder svarende til de tidligere eneforsyningsområder gør en parallel adfærd lettere
(80) VEBA/VIAG og RWE var - som alle tyske elektricitetsproducenter - indtil liberaliseringen igennem årtier ved lov beskyttede monopolister i et område, hvor de havde eneforsyningsrettigheder i forhold til tilgrænsende forsyningsselskaber. Den mangeårige praksis med lukkede forsyningsområder gør en parallel adfærd lettere, for så vidt som der foreligger et egnet adfærdsmønster. Hver elektricitetsproducent har fortsat en førende position i sit traditionelle forsyningsområde med en markedsandel, som klart overstiger 50 %. Derfor gør eksistensen af de tidligere eneforsyningsområder det lettere for elektricitetsproducenterne at udøve den nævnte form for parallel adfærd.
3.2.2.5. Den lave vækst i efterspørgslen, der kan forventes, mindsker desuden duopolisternes incitament til at indgå i aktiv konkurrence
(81) Ifølge prognoserne vil efterspørgslen efter elektricitet kun stige lidt. På grundlag af en IEA-undersøgelse(19) kan det forventes, at elektricitetsforbruget kun stiger langsomt. Ifølge IEA's prognose forventes der en årlig stigning i elektricitetsforbruget på 1 % i perioden 1992-2010 og en stigning på 0,7 % i perioden 2010-2020. Alle markedsaktører, herunder parterne, er enige i den prognose, at der vil være en langsom vækst i efterspørgslen.
(82) Stabile efterspørgsels- og øvrige konkurrencevilkår gør det lettere at gennemføre parallelle udbudsstrategier. Mens en markant strukturændring som regel medfører, at koordineringen vanskeliggøres betydeligt, og adfærden gang på gang må tilpasses og fornys, er dette ikke nødvendigt ved stabile markedsforhold. Under markedsforhold, som kun ændrer sig ubetydeligt, er det relativt ukompliceret at foretage tilpasninger. Over for stabile markedsforhold vil et konkurrencefremstød hovedsagelig være rettet mod eksisterende markedsaktører, da der næppe kan vindes nye kunder. Det opnåede salgsvolumen kan højst blive omfordelt blandt de etablerede udbydere. De etablerede udbydere vil derfor forsvare deres salgsandel og eksisterende kundeforhold. I denne situation vil man formentlig foretrække den langsigtede fordel, der opnås ved at undgå en effektiv konkurrence, frem for kortsigtede resultater på grundlag af konkurrencefremstød. På tilsvarende måde begunstiger den lave forventede vækst i efterspørgslen en parallel adfærd fra VEBA/VIAG's og RWE's med den opnåede markedskoncentration.
3.2.2.6. Efterspørgslens lave priselasticitet begunstiger ligeledes en parallel adfærd
(83) Ved priselasticitet forstås aftagernes evne og vilje til at gå over til substitutionsprodukter eller undlade at efterspørge produktet, så snart udbydere forhøjer prisen for et efterspurgt produkt ud over konkurrenceniveauet. En lav priselasticitet fremmer en parallel adfærd i et oligopol. Det kan nemlig forekomme, at en mærkbar prisforhøjelse ud over konkurrenceniveauet medfører stigende indtægter trods et fald i afsætningen.
(84) Markedsaktørernes skøn er i forbindelse med det her berørte marked baseret på en meget lav elasticitet på kort sigt, som gør en oligopolistisk adfærd sandsynlig. De henviser til aftagernes begrænsede alternative muligheder. Mens andre varer kan substitueres eller undværes, er dette ikke tilfældet i forbindelse med elektricitet, da egenproduktion eller omstilling til andre energikilder kun er mulig i begrænset omfang, er forbundet med store omkostninger og desuden kræver lang tid. Parterne har i det væsentlige ikke bestridt denne fremstilling. De hævder blot, at aftagerne i tilfælde af høje elektricitetsomkostninger kunne gå over til at etablere små anlæg til egenproduktion. Disse kan imidlertid højst erstatte en lille del af aftagernes behov fra det sammenkoblede system. Det er derimod meget omkostningskrævende at opføre større kraftværker og tager som regel også ret lang tid.
3.2.2.7. VEBA/VIAG og RWE er ikke stillet over for en væsentlig indkøbsstyrke
(85) Udbydersiden på markedet for elektricitetsforsyning fra det sammenkoblede system er særdeles koncentreret. De otte tyske elektricitetsproducenter tegner sig alene for 79,8 % af den installerede kraftværkskapacitet. De udbyder næsten 100 % af den elektricitetsmængde, der leveres fra det sammenkoblede system. Heraf tegner VEBA/VIAG og RWE sig for 81,5 % eller 86,8 % (under hensyntagen til fusionen mellem RWE og VEW).
(86) Aftagerne, i det væsentlige regionale forsyningsselskaber (ca. 80), kommunale forsyningsselskaber og store industrikunder, har ingen indkøbsstyrke at sætte op herimod. Dette skyldes for det første, at efterspørgselssiden er opsplittet med et stort antal aftagere på højspændingsniveauet. Truslen om at skifte udbyder kan derfor ikke anvendes til at skabe et betydeligt konkurrencepres. Parterne henviser i deres bemærkninger til klagepunkterne til den samlede indkøbsstyrke, som bl.a. kommer fra de "talrige indkøbssammenslutninger" blandt mange videredistributører. Det er ganske vist rigtigt, at nogle virksomheder som led i liberaliseringen gør brug af muligheden for at etablere indkøbsforeninger. Det kan også antages, at den kombinerede efterspørgsel medfører mere fordelagtige pristilbud end de enkelte virksomheders særskilte efterspørgsel. De eksisterende indkøbssammenslutninger omfatter imidlertid kun en del af efterspørgslen, som i øvrigt ikke er specificeret nærmere af parterne. Det forhold, at der er indledt et sådant puljesamarbejde, viser i øvrigt, at enkeltaftagere ikke besidder en markedsstyrke af et omfang, som ville gøre det muligt for dem at påvirke priserne i nævneværdigt omfang. Koncentrationen på udbydersiden er fortsat ude af proportion med koncentrationen på efterspørgselssiden. Der er alene 80 regionale forsyningsselskaber, hvortil kommer yderligere aftagere. Regionale forsyningsselskaber og kommunale forsyningsselskaber har desuden hidtil kun i ringe grad haft incitament til at stå fast under forhandlingerne. De har fortsat en stærk stilling i deres traditionelle forsyningsområder og kan opkræve høje indkøbspriser hos deres kunder som transitoriske omkostninger.
(87) Der skal endvidere tages hensyn til, at selskaberne på produktionsniveauet i vidt omfang har kapitalinteresser i selskaber i det efterfølgende markedsled, enten i form af en majoritets- eller minoritetsinteresse. I forbindelse med majoritetsinteresser er der ingen risiko for leverandørskifte. I forbindelse med minoritetsinteresser gøres der også meget sjældent brug af muligheden for et sådant skifte (se punkt 3.2.3.5 nedenfor).
3.2.2.8. Sammendrag
(88) VEBA/VIAG og RWE vil med hensyn til alle strukturer på markedet, dvs. hvad angår såvel markedsandele som produktionskapacitet og net, være klart dominerende i forhold til deres konkurrenter. De to koncerner vil få en sammenlignelig markedsstilling og efter Kommissionens vurdering ikke længere være interesseret i at indgå i indbyrdes konkurrence efter fusionen.
(89) Som følge af duopolmedlemmernes fremtidige symmetriske markeds-positioner og i vidt omfang sammenfaldende virksomhedsrelaterede strukturelle træk, produktets homogenitet, markedets gennemsigtighed, elektricitetsefterspørgslens lave priselasticitet og den stagnerende samlede efterspørgsel efter elektricitet samt de eksisterende indbyrdes forbindelser kan der ikke forventes prisfremstød fra et oligopolmedlems side, da de er lette at registrere og ikke kan forventes at give resultater, fordi det andet oligopolmedlem har samme muligheder for at træffe gengældelsesforanstaltninger.
(90) Det prisfald, der er sket med liberaliseringen, og den priskonkurrence, der også kan iagttages mellem de tre førende selskaber på markedet, taler ikke imod denne analyse (se betragtning 74 ovenfor).
3.2.3. Duopolet bestående af VEBA/VIAG og RWE eller RWE/VEW vil ikke være udsat for nogen væsentlig konkurrence udadtil
(91) VEBA/VIAG og RWE vil efter fusionen hverken stå over for en væsentlig konkurrence fra andre produktionsselskaber eller fra handelsselskaber. Det beror foruden andre produktionsselskabers begrænsede konkurrencepotentiale og de begrænsede muligheder for markedsadgang også på de generelle retlige rammebetingelser for elektricitetsforsyning på det tyske marked.
3.2.3.1. Foruden duopolets særdeles store markedsandel har det også forbindelser til alle andre elektricitetsproducenter end EnBW, hvilket øger duopolets markedsstyrke
(92) For at kunne vurdere, om de andre elektricitetsproducenter er i stand til at begrænse duopolets handlefrihed, skal de kapitalinteresser, som de to koncerner har i en række af disse konkurrenter, også undersøges.
- VEAG/LAUBAG: Det skal allerførst bemærkes, at VEAG ikke kan betragtes som konkurrent til duopolet. RWE Energie AG ejer 26,25 %, VEBA 26,25 % og Bayernwerk 22,5 % af kapitalandelene i selskabet. De resterende andele er fordelt mellem de øvrige elektricitetsproducenter VEW, EnBW, Bewag og HEW. Som nævnt ovenfor (betragtning 4) kontrolleres VEAG i fællesskab af RWE, VEBA og VIAG. LAUBAG er den største brunkulsproducent i Østtyskland og indgår som underleverandør til VEAG i økonomisk henseende i en enhed med VEAG. De syv vesttyske elektricitetsproducenter ejer som nævnt ovenfor (se punkt 3.2.2.3) kapitalandele i LAUBAG.
VEAG producerer elektricitet næsten udelukkende på grundlag af østtysk brunkul og er afhængig af leverancer fra LAUBAG, som på sin side er afhængig af duopolet. Dette har derfor en afgørende indflydelse på VEAG's produktionsomkostninger. Da selskabet i overvejende grad har en brunkulsbaseret produktion, er det desuden på nuværende tidspunkt næppe i stand til at dække mellemlast- og spidslastområdet med egen produktionskapacitet. På aftagersiden er VEAG afhængig af de syv østtyske regionale forsyningsselskaber, som hver især ejes af en vesttysk elektricitetsproducent.
- Bewag: Elektricitetsproducenten står for elektricitetsproduktionen i Berlin. Southern Company tegner sig for ca. 26 %, VIAG ca. 26 % og VEBA 23 % af kapitalen samt 20 % af stemmerettighederne. Selskabet kontrolleres allerede på nuværende tidspunkt af VIAG samt Southern. Bewag har ingen grundlastværker og er derfor afhængig af at købe yderligere elektricitet på grundlastområdet.
- HEW: VEBA har en direkte kapitalinteresse i HEW på 15,4 % og en indirekte kapitalinteresse på 15,4 % via Sydkraft, hvori selskabet har en kapitalandel på 17,6 %. HEW er en mindre elektricitetsproducent med en lav produktionskapacitet samt et mindre transmissionssystem. Alle kraftværker på grundlastområdet drives sammen med det konkurrerende PreussenElektra. Vattenfall har gennem forening af andelene på 25,1 % med byen Hamburgs andele erhvervet fælles kontrol med HEW(20). Selv om HEW kontrolleres i fællesskab af Vattenfall og byen Hamburg, har VEBA som minoritetsaktionær med en bestyrelsespost indblik i HEW's væsentlige beslutninger og strategier. Kapitalinteressen gør det muligt for selskabet at få oplysninger om prisstrategien samt eventuelle mængder og priser i forbindelse med forsyninger, som f.eks. skal leveres via VEBA's samkøringslinje til Danmark. Bortset fra tilførslen af finansiel styrke kan det i første omgang ikke forventes, at HEW's konkurrencemæssige stilling vil blive styrket som følge af Vattenfalls kapitalinteresse, f.eks. ved at selskabet får billigere elektricitet, der er produceret i Skandinavien. Det er i denne henseende af afgørende betydning, at der i HEW's højspændingsnet ikke indgår nogen form for udlandsforbindelser, hvorfor selskabets adgang til importeret elektricitet i vidt omfang er underlagt de samme restriktioner som udenlandske udbyderes adgang til det tyske marked (se ovenfor). For at kunne forsyne sit tilknyttede selskab HEW fra Skandinavien er Vattenfall afhængig af, at der er fri kapacitet på samkøringslinjerne mellem Tyskland og Danmark eller Sverige. På tysk side drives forbindelsen mellem Tyskland og Danmark af duopolmedlemmet PreussenElektra. Samkøringslinjerne råder imidlertid kun over en begrænset fri kapacitet, hvorfor Vattenfall kun kan forsyne HEW med ubetydelige mængder. Desuden kan kapaciteten på samkøringslinjen til Sverige kun udnyttes i meget begrænset omfang.
- VEW: VIAG har også en (direkte og indirekte) kapitalinteresse i VEW. Ligesom i forbindelse med HEW råder VIAG på grund af denne kapitalinteresse over en bestyrelsespost og har dermed adgang til interne oplysninger om selskabets forretningspolitik. VEW vil desuden udtræde som selvstændig udbyder på markedet efter den planlagte fusion med RWE.
(93) EnBW er for øjeblikket den eneste udbyder i det sammenkoblede system, som en anden tysk elektricitetsproducent ikke har kapitalinteresser i. EdF's erhvervelse af en minoritetsandel i EnBW befinder sig stadig i planlægningsfasen. Ved at forene minoritetsrettighederne med en anden aktionærs andele har EdF til hensigt at erhverve fælles kontrol med EnBW. Der er dog indbyrdes forbindelser mellem EnBW og duopolet inden for kraftværksdrift.
(94) Heller ikke under hensyntagen til EdF's ressourcemæssige styrke er det berettiget at antage, at EnBW vil være i stand til effektivt at begrænse duopolets handlefrihed. For det første kan det forventes, at EnBW vil undlade at foretage konkurrencefremstød i duopolets område, som dækker næsten hele Tyskland, i betragtning af, at der ikke findes andre stærke eksterne konkurrenter, og tilpasser sig duopolmedlemmernes adfærd. Dette er nærliggende som følge af de muligheder, som markedets førende elektricitetsproducenter, der indgår i duopolet, har for at træffe gengældelsesforanstaltninger. For det andet vil det på grund af den begrænsede kapacitet på samkøringslinjerne næppe være muligt for EdF i givet fald at købe yderligere billig elektricitet.
(95) Desuden har VEBA/VIAG og RWE kapitalinteresser i elektricitetsproduktionsselskaber i nabolandene, som giver dem krav på produktionskapacitet. Denne kapacitet kan de i det mindste i et begrænset omfang udnytte via de samkøringslinjer, som de kontrollerer. RWE har således en kapitalinteresse på 40,31 % i SEO, en operatør af et pumpemagasinanlæg. I Nederlandene ejer PreussenElektra 87 % af kapitalandelene i EZH, et af de fire store produktionsselskaber. PreussenElektra har derudover 10 % i det schweiziske selskab BKW, Bayernwerk og EnBW ejer hver især 24,5 % af kapitalandelene i Watt AG, som også allerede via import er aktiv på det tyske marked. RWE og EdF ejer ligeledes hver især 20 % af andelene i Motor-Columbus, som på sin side har en kapitalinteresse på 56,5 % i ATEL. BKW, Watt og ATEL ejer ca. 23 % af den schweiziske elektricitetsproduktionskapacitet.
(96) VEBA/VIAG og RWE vil derfor efter fusionen indtage en førende position med stor afstand til den nærmest følgende konkurrent. Disse elektricitetsproducenter står i den forbindelse endnu svagere, end det fremgår af markedsandelen, da VEBA/VIAG og RWE har betydelige kapitalinteresser i de fleste konkurrenter. Der kan derfor ikke forventes afgørende konkurrencemæssige foranstaltninger fra disse elektricitetsproducenters side.
3.2.3.2. Duopolet vil kontrollere langt hovedparten af den installerede produktionskapacitet og næsten hele det frie produktionspotentiale
(97) Efter fusionen kontrollerer VEBA/VIAG ca. 30 % af den samlede produktionskapacitet i Tyskland. VEBA/VIAG og RWE har i alt en andel på ca. 50 % af produktionskapaciteten. Tager man endvidere VEW's, VEAG's og Bewags kapacitet i betragtning, vil duopolet efter den planlagte fusion mellem RWE og VEW kontrollere mere end 2/3 af den samlede installerede produktionskapacitet (se ovenfor).
(98) Som beskrevet ovenfor (betragtning 57) står den elektricitet, der produceres af industrien, i givet fald kun i begrænset omfang til rådighed for det frie marked. Den elektricitet, der produceres af de regionale og lokale energiforsyningsselskaber, anvendes ligeledes først og fremmest til dækning af eget behov. Af betydning for konkurrencesituationen er derfor i første række andelen af den produktionskapacitet, der er installeret i forbindelse med det sammenkoblede system. Her vil duopolet (når VEW medregnes) kontrollere ca. 60-65 % af den samlede kapacitet.
(99) I denne forbindelse er det endvidere af betydning, at der er en snæver, historisk betinget forbindelse mellem produktion og net. På grund af denne forbindelse gør nettets eksisterende struktur det ikke muligt fuldstændigt at erstatte alle kraftværker i et sammenkoblet system med forsyninger udefra. Elektricitetsproducenterne råder derfor i et vist omfang over en produktionskapacitet, der ikke kan substitueres, og dermed også sikkerhed for salget. Jo større den produktionskapacitet, der findes i eksisterende net, bliver som følge af en fusion, desto større bliver også det salg af elektricitet, der som følge af infrastrukturen ikke er underlagt konkurrence.
(100) Ser man desuden nærmere på selskabernes kraftværkspark, fremgår det, at duopolmedlemmerne i overvejende grad råder over det frie produktionspotentiale eller overkapaciteten for alle lastområder. Nedenstående oversigt giver et overblik over overkapaciteten hos de enkelte produktionsselskaber i det sammenkoblede system.
Tabel: Frit produktionspotentiale i kraftværksparken efter lastområder (VDEW-Statistik: Leistung und Arbeit, 1998)
TABELPOSITION
(101) Parterne har ganske vist gjort gældende, at VEBA/VIAG og RWE ikke har nogen overkapacitet på grundlastområdet, men har ikke dokumenteret denne påstand nærmere.
(102) Duopolmedlemmerne har mulighed for ikke at udnytte den nævnte overkapacitet eller endog at reducere den parallelt for at stabilisere prisniveauet.
(103) Ved den mundtlige høring erklærede parterne, at denne overkapacitet ville stimulere konkurrencen. I langt hovedparten af referenceperioden ville der være en større interesse i at udnytte den end at hæve prisen.
(104) Der blev dog ikke forelagt nogen form for skriftlig dokumentation til støtte herfor. Kommissionen er derfor ikke i stand til at kontrollere de forelagte beregninger. Desuden tager parterne i deres argumentation udgangspunkt i, at duopolets kapacitet forbliver uforandret. De tager dermed ikke hensyn til duopolets mulighed for at udvide deres parallelle adfærd til at omfatte en nedlukning af kapacitet.
3.2.3.3. Duopolet vil kontrollere langt hovedparten af transmissionssystemet i Tyskland
(105) VEBA/VIAG og RWE vil alene uden hensyntagen til VEW samt VEAG, som selskaberne kontrollerer, kontrollere 52 % af det tyske transmissionssystem. Deres konkurrenter er nødt til at anvende dette system for at kunne konkurrere med dem. Desuden dækker transmissionssystemet som helhed hovedparten af Forbundsrepublikken Tyskland.
Tabel: Transmissionssystemet i Tyskland (kilde: VDEW, 1997)
TABELPOSITION
(106) Desuden giver systemets udstrækning samt ejendomsretten til de nationale forbindelsespunkter og samkøringslinjerne også duopolmedlemmerne mulighed for at få et klart informationsforspring for konkurrenterne.
(107) Gennem ejendomsretten til og driften af forbindelsespunktet/samkøringslinjen samt systemet får elektricitetsproducenterne informationer om belastningsstrømme og konkurrenters forsyningsmængder samt aftageres belastningsprofiler. Driften af systemet er ganske vist organisatorisk adskilt fra handelen med og salget af elektricitet. Der er dog holdepunkter for, at følsomme oplysninger, som vedrører elektricitetsproducenternes konkurrenter, i enkelte tilfælde når frem fra driftsområdet til elektricitetsproducenternes salgsenheder. Under høringen fremkom konkurrenter til parterne også med disse påstande.
(108) En anden fordel, som ejendomsretten til transmissionssystemet giver duopolmedlemmerne i forhold til deres konkurrenter, er de afregningsbetingelser for balance- og udligningskraft, der er fastsat for transmissionen som led i Verbändevereinbarung II (se i denne forbindelse punkt 3.2.3.6).
(109) Generelt kan det konstateres, at transmissionssystemet i Tyskland ikke drives af et uafhængigt selskab. Systemet ejes derimod af de forskellige elektricitetsproducenter og drives også af disse. Elektricitetsproducenterne har ganske vist overdraget driften af systemet til datterselskaber, der er oprettet til dette formål. Dermed har de opfyldt mindstekravene i EF's eldirektiv og rent ledelsesmæssigt og i regnskabsmæssig henseende adskilt driften af systemet og deres aktiviteter som producent og leverandør af elektricitet (såkaldt "management unbundling" og "unbundling of accounts"). Da dette tiltag imidlertid ikke er forbundet med en økonomisk adskillelse, og driften af systemet samt elektricitetsproduktionen og elektricitetsforsyningen forbliver i den samme vertikalt integrerede koncern, er der fortsat mulighed for en diskriminering af konkurrenterne, som er afhængige af transmissionen. Ved anvendelsen af forhandlet systemadgang er der mulighed for ved hjælp af tværsubsidiering i form af høje transmissionstariffer og tilsvarende lave elpriser at stille konkurrenter, navnlig forhandlere, dårligere i konkurrencen til fordel for egne produktionsselskaber. En sådan konstellation giver meget lidt incitament til at anvende gennemsigtige tariffer, hvor det kan kontrolleres, om de står i forhold til omkostningerne og er i overensstemmelse med reglerne i Verbändevereinbarung II om transmission. Dette gælder navnlig i de tilfælde - som efter gennemførelsen af den planlagte fusion - hvor langt hovedparten af et nationalt system kontrolleres af kun to koncerner, hvor man som påvist kan forvente en parallel adfærd. For så vidt skal det også tages i betragtning, at de to blokke også er aktive i efterfølgende markedsled, hvor de på grund af manglende prisgennemsigtighed udelukker konkurrenter og kan anvende indtægterne i konkurrenceøjemed i forbindelse med det sammenkoblede system.
3.2.3.4. Der er betydelige barrierer for adgangen til markedet, såvel med hensyn til tilvejebringelse af ny kapacitet som import. Import af elektricitet, som kun er mulig i begrænset omfang og desuden i særdeles stor udstrækning foregår via samkøringslinjer, der kontrolleres af duopolmedlemmerne, kan ikke begrænse duopolets handlefrihed
(110) Potentielle udbydere kan ikke effektivt angribe parternes stærke markedsstilling. Grunden hertil er for øjeblikket de betydelige barrierer for markedsadgang på det tyske marked.
(111) Adgangen til markedet for elektricitetsforsyning fra det sammenkoblede system i Tyskland er forbundet med betydelige investeringer. De udgør i vidt omfang særlige omkostninger, der er afholdt, dvs. omkostninger, som kun er nyttige for et relevant marked, men som derimod er unyttige for andre aktiviteter på andre markeder. Blandt disse omkostninger hører på produktionsniveauet investeringerne i kraftværker. Også efter liberaliseringen af det tyske elektricitetsmarked er markedsadgangen på produktionsniveauet meget omkostnings- og tidkrævende som følge af de nødvendige investeringer i kraftværker. På grund af det lovfæstede transmissionskrav er det imidlertid ikke længere nødvendigt at etablere eget transmissionssystem, da produktionsselskaberne har mulighed for at benytte andre markedsaktørers transmissionssystemer på ikke-diskriminerende vilkår. Da VEBA/VIAG og RWE ejer hovedparten af den tyske produktionskapacitet, er enhver indtræden på markedet forbundet med den risiko, at duopolisterne anvender deres overkapacitet til ved hjælp af mere fordelagtige priser at fortrænge nye aktører fra markedet. Sidstnævnte gør det de facto også vanskeligt for elektricitetsforhandlerne at få adgang til markedet.
(112) Adgangen til markedet er derfor også efter liberaliseringen forbundet med store omkostninger, hvorfor der fortsat er betydelige barrierer for adgangen til det tyske marked for elektricitetsforsyning fra det sammenkoblede system. Dette fremgår klart af, at markedsadgangen på produktionsniveauet hidtil som regel er sket gennem kapitalinteresser i eksisterende produktionsselskaber. Det svenske selskab Vattenfall har således kapitalinteresser i elektricitetsproducenten HEW. Det finske selskab Fortum har overtaget Elektrizitätswerk Wesertal. En markedsadgang i form af etablering af egen produktionskapacitet er derimod fortsat undtagelsen. Kommissionen har kendskab til nogle få tilfælde, hvor udbydere forsøger at få adgang til markedet ved at etablere egen produktionskapacitet. Fortum har således opført et kraftværk i de nye delstater for at styrke sit produktionsgrundlag i Tyskland. Også det amerikanske selskab NRG Energy har interesser i et kraftværk.
(113) Det skal desuden bemærkes, at mulighederne for at importere elektricitet er begrænsede, da der kun er lidt kapacitet på samkøringslinjerne til rådighed. Det kan ikke forventes, at kapaciteten på samkøringslinjerne vil blive udbygget inden for de kommende år på grund af de dermed forbundne omkostninger og den nødvendige bevillingsprocedure, i det mindste ikke med uforandrede politiske rammebetingelser. Som parterne anførte som led i høringen, udgør alene byggeperioden i forbindelse med etableringen af luftledninger indtil to år. Heri er der endnu ikke taget højde for gennemførelsen af den administrative godkendelsesprocedure og den nødvendige belastningsanalyse af de bagvedliggende net.
(114) Sammenfattende kan det konstateres, at barriererne for adgangen til markedet for elektricitetsforsyning fra det sammenkoblede system i Tyskland er særdeles betydelige. De nødvendige investeringers omfang samt den manglende adgangsmulighed fra udlandet på grund af den begrænsede kapacitet på samkøringslinjerne begrænser konkurrencen for koncernerne VEBA/VIAG og RWE. I betragtning af de to blokkes langt større ressourcer, de dermed forbundne muligheder for at træffe gengældelsesforanstaltninger og den store afstand til de øvrige markedsaktører kan der ikke forventes et konkurrencefremstød fra aktuelle eller potentielle udbydere, som effektivt kunne kontrollere de to koncerners handlefrihed.
3.2.3.5. Duopolmedlemmerne har via deres talrige kapitalinteresser en stærk stilling i de efterfølgende markedsled, hvormed de sikrer deres salgsgrundlag til skade for deres konkurrenter
(115) VEBA/VIAG's og RWE's markedsstilling sikres yderligere via talrige kapitalinteresser i selskaber i de efterfølgende markedsled. Disse interesser sikrer duopolmedlemmerne en betydelig indflydelse på disse selskabers indkøbspolitik, således at de to koncerner sikrer deres salgsgrundlag og dermed samtidig klart forringer deres konkurrenters salgsmuligheder. Nedenstående oversigt giver et overblik over duopolmedlemmernes kapitalinteresser.
Tabel: Udvalg af elektricitetsproducenterne VEBA's, VIAG's, RWE's og VEW's kapitalinteresser i regionale forsyningsselskaber og kommunale forsyningsselskaber
TABELPOSITION
(116) Der er i mange tilfælde tale om majoritetsinteresser i distributionsselskaber, hvis indkøbsbeslutninger de pågældende duopolmedlemmer som dominerende selskaber kan have en direkte indflydelse på. Minoritetsinteresser kan imidlertid også give den pågældende forretningsmæssige interesserede selskabsdeltager en afgørende indflydelse på det tilknyttede selskabs indkøbspolitik.
(117) Selskabsdeltagerne med majoritetsinteresser i disse tilknyttede selskaber er en eller flere kommuner, der som regel er repræsenteret i selskabets organer ved politiske delegerede. Den forretningsmæssige interesse ligger imidlertid udelukkende hos de energiforsyningsselskaber, som har minoritetsandelen. Duopolmedlemmernes interesser i videredistributører og deres repræsentation i disses organer spiller som følge af PreussenElektras, Bayernwerks og RWE's særlige kompetence inden for energi og driftsøkonomi i realiteten således en væsentlig større rolle, end det kommer til udtryk i størrelsen af den pågældende andel og den kvantitative repræsentation i selskabets organer.
(118) Selskaberne erhverver for en stor dels vedkommende deres knowhow inden for energi og driftsøkonomi via den pågældende elektricitetsproducent. Mellem elektricitetsproducenten og det pågældende selskab findes der som regel en forsyningsaftale, som dækker det regionale forsyningsselskabs eller det kommunale forsyningsselskabs samlede behov for forsyninger udefra. Kommissionens undersøgelser har vist, at distributionsselskaber, som en elektricitetsproducent har en kapitalinteresse i, hidtil praktisk talt ikke har udnyttet liberaliseringsmuligheden og har holdt fast ved deres hidtidige leverandører. Det er ligeledes vanskeligt for andre markedsaktører som f.eks. importører, elektricitetsforhandlere eller andre elektricitetsproducenter at hverve denne kundegruppe. De minoritetsinteresser, som navnlig VEBA/VIAG og RWE har i selskaber på distributionsniveauet, styrker således duopolets stilling yderligere og medfører for andre markedsaktører yderligere vanskeligheder med at trænge effektivt ind på det tyske marked.
(119) Under disse omstændigheder har parterne vidtgående muligheder for at påvirke mange regionale og lokale forsyningsselskabers beslutninger med hensyn til indkøb af elektricitet. Selv hvis konkurrenter i fremtiden i Tyskland skulle råde over en betydelig elektricitetsproduktionskapacitet, vil de skulle sælge denne i en stærkt begrænset konkurrence med duopolisterne. I betragtning af de nævnte regionale og lokale forsyningsselskabers hidtil stærke binding til elektricitetsproducenterne mangler duopolisternes konkurrenter på produktionsniveauet en tilstrækkelig markedsadgang, som ville gøre det muligt for dem at optage en betydelig og frem for alt landsdækkende konkurrence. Dette indvirker på markedet for salg af elektricitet fra det sammenkoblede system, da det ikke er økonomisk hensigtsmæssigt at have en betydelig elektricitetsproduktion i konkurrence med duopolisterne uden tilstrækkelige muligheder for at sælge den producerede elektricitet.
3.2.3.6. Udformningen af Verbändevereinbarung II, navnlig med hensyn til T-komponenten og balancekraft, giver duopolet yderligere fordele i forhold til konkurrenter
(120) Også bestemmelserne i Verbändevereinbarung II, som i et vist omfang betyder en klar forbedring i forhold til bestemmelserne i Verbändevereinbarung I, indeholder en række bestemmelser, som navnlig for elektricitetsproducenternes konkurrenter medfører transmissionsbarrierer og dermed fortsat sikrer og styrker især de førende elektricitetsproducenters stilling.
(121) Udenlandske leverandører skal således altid betale T-komponenten på 0,125 pfennig/kWh, så snart der importeres elektrisk energi til Forbunds-republikken Tysklands område. T-komponenten skal fortsat betales inden for Tyskland (0,25 pfennig/kWh) af enhver elektricitetsforhandler og enhver elektricitetsproducent, som ikke har en udlignet leveringssaldo mellem handelsområde nord og syd. Ifølge de elektricitetsforhandlere, som Kommissionen har været i kontakt med, kan betalingen af T-komponenten i givet fald medføre, at deres avance reduceres til nul. Betalingen af T-komponenten bortfalder kun for de selskaber, som kan modregne den elektricitetsmængde, som de har leveret, med elektricitetsmængder, som passerer handelsgrænsen i modsat retning. Duopolmedlemmerne har betydelige fordele i denne henseende. VEBA og VIAG vil råde over et omfattende forsyningsområde, som dækker begge handelsområder. RWE er for øjeblikket ganske vist kun til stede i det ene handelsområde (det samme gælder VEW), men har som stor elektricitetsproducent en fortrinsstilling ved modregningen over for andre elektricitetsproducenter, som er aktive i det andet handelsområde. Efter den planlagte fusion vil de fusionerede selskabers forsyningsområde ligeledes dække begge handelsområder. Mindre elektricitetsproducenter såvel som elektricitetsforhandlerne har derimod forholdsvis større vanskeligheder ved at modregne deres energiforsyninger.
(122) En anden fordel, som bestemmelserne i Verbändevereinbarung II betyder for duopolmedlemmerne, består i afregningsbetingelserne for balancekraft. Da de endelige kunders energiforbrug svinger, forekommer det hyppigt i forbindelse med mere langvarige forsyningsaftaler, at der enten aftages mindre eller mere energi, end det var fastsat i aftalen. Af reguleringsmæssige grunde skal saldoen, dvs. enten overskuddet eller underskuddet, udlignes af systemoperatøren for den pågældendes balanceområde. Det betyder, at der købes eller afgives balancekraft. Verbändevereinbarung II dækker principielt systemydelser, som er nødvendige til transmission og distribution af elektrisk energi og bestemmer elektricitetsforsyningens kvalitet, f.eks. udnyttelsen af balancekraft indtil en udsvingsmargen på ± 5 %. Der skal betales ekstra, så snart standardtoleranceområde på ± 5 % af referenceværdien overskrides. Mod betaling af en højere transmissionspris kan den pågældende aftager også vælge en højere margen på ± 10 eller 20 %. Balancekraft kan generelt kun stilles til rådighed af transmissionssystemoperatørerne inden for deres balanceområder eller af de leverandører, som står for driften af et kraftværk i den reguleringskreds, hvori elektriciteten leveres. Transmissions-systemoperatørernes pris for at stille balancekraft til rådighed er ifølge markedsaktører i overvejende grad højere efter Verbändevereinbarung II end den pris, der blev beregnet efter Verbändevereinbarung I. Ifølge markedsaktørerne overstiger prisen for at stille balancekraft til rådighed efter Verbändevereinbarung II klart de omkostninger, der opstår derved. Det forhold, at der løbende holdes et beredskab af balancekraft, såfremt der skulle opstå behov herfor, indgår i forholdsvis stor udstrækning i beregningen. Således medfører en enkelt overskridelse af tolerancemargenen på 5 % beløb, som er baseret på antagelsen om en overskridelse på en måned. Dette kan navnlig belaste udbydere, som afsætter en forholdsvis lille mængde elektricitet. Elektricitetsforhandlere risikerer i givet fald at miste deres avance på grund af denne beregningsmetode.
(123) Duopolmedlemmerne belastes derimod stort set ikke af priserne for balancekraft. Dette skyldes hovedsagelig, at de på grund af deres fremtrædende markedsstilling og store salgsmængde væsentligt lettere kan udligne forbrugssvingninger inden for deres balanceområder, således at omkostningerne i forbindelse med balancekraft bliver væsentligt lavere. Hertil kommer, at de elektricitetsproducenter, der som transmissionssystemoperatører hovedsagelig udbyder balancekraft, ifølge markedsaktører for det meste stiller balancekraft til rådighed for hinanden i form af naturaludligning. Ifølge parterne stiller elektricitetsproducenterne i hvert fald i forbindelse med utilsigtet energiudveksling og kraftværksudfald i begrænset omfang energi til rådighed for hinanden på grundlag af gensidighed, således at der ikke opstår omkostninger til balancekraft. Konkurrenter, som ikke er omfattet af det sammenkoblede system, er ofte henvist til at få leveret balancekraft gennem elektricitetsproducenterne. Der er i sagens natur tale om en særlig afhængighed af duopolmedlemmerne, som dækker en stor del af Forbundsrepublikken Tysklands område.
(124) Endvidere indeholder Verbändevereinbarung II ingen bestemmelser om overbelastningsstyring i forbindelse med flaskehalse i systemet i Tyskland. Det forekommer derfor, at transmissionssystemoperatører under henvisning til systemrelaterede sikkerhedsproblemer og tekniske vanskeligheder først og fremmest imødekommer anmodninger om adgang til transmission fra koncernerne selv og i givet fald kun tilbyder konkurrenter at udnytte den resterende frie kapacitet.
(125) Dermed påvirkes de af duopolmedlemmernes konkurrenter, som ikke råder over eget transmissionssystem, også negativt som følge af den måde, hvorpå systemet anvendes. VEBA/VIAG's og RWE's fremtrædende markedsstilling sikres dermed også yderligere af den måde, hvorpå de transmissionssystemer, som de ejer, anvendes.
3.2.3.7. Kontrollen med langt hovedparten af produktionskapaciteten, transmissionssystemerne og kapaciteten på samkøringslinjerne til nabolandene giver duopolet en afgørende indflydelse på den handel med elektricitet, der udvikles som led i liberaliseringen
(126) De elektricitetsforhandlere, der allerede er aktive på markedet, vil efter Kommissionens nuværende oplysninger heller ikke være i stand til at begrænse den handlefrihed, som markedsstrukturen giver parterne.
(127) Siden liberaliseringen af det tyske elektricitetsmarked i 1998 har alle aftagere haft mulighed for frit at vælge en elektricitetsudbyder. Denne situation har medført, at der er udviklet handelsaktiviteter, dels fra producentside, dels fra uafhængige elektricitetsforhandleres side. De eksisterende elektricitets-producenter har i overvejende grad udvidet deres handelsaktiviteter ud over deres traditionelle forsyningsområder. Uafhængige elektricitetsforhandlere som f.eks. Enron, Fortum og Vasa Energy er nye selskaber på markedet. Disse har hidtil koncentreret deres aktiviteter om kortfristede spotforsyninger og har med få undtagelser ikke været i stand til at indgå langvarige forsyningsaftaler. De råder under alle omstændigheder over en for ubetydelig egenkapacitet til at kunne producere elektricitet og er derfor afhængig af adgangen til fri kapacitet.
(128) Efter markedsaktørernes opfattelse er det en uomgængelig betingelse for et marked for handel med elektricitet, som har en afgørende indflydelse på duopolisternes spillerum i prissætningen, at der er tilstrækkelig likviditet på markedet. Den eksisterende overkapacitet, som frie elektricitetsforhandlere har til rådighed, kontrolleres - som nævnt - i overvejende grad af VEBA/VIAG og RWE. De har dermed en stor prismæssig handlefrihed, da andre producenter ikke fuldstændig kan dække behovet. De to koncerner vil således kunne regulere, hvor meget elektricitet elektricitetsforhandlerne på det tyske marked får og vedvarende kontrollere prisudviklingen.
(129) Den samme overvejelse gælder for handelen via de tyske elbørser, som vil påbegynde aktiviteterne i efteråret i år. Efter LPX's opfattelse er betingelsen for en fungerende børs, som kan opfylde den væsentlige prissætnings-funktion, at mellem 15 og 25 % af det fysiske nationale forbrug kan handles via børsen. I betragtning af den store koncentration af produktionskapacitet, der ligger hos VEBA/VIAG og RWE, vil begge koncerner i afgørende grad kunne bestemme børsens succes og dermed konkurrenternes og deres overskud.
4. Konklusion
(130) Sammenfattende er Kommissionen nået til den konklusion, at fusionen mellem VEBA og VIAG i vidt omfang vil forværre strukturerne på det tyske marked for elektricitetsforsyning fra det sammenkoblede system. Konkurrencen vil blive markant svækket som følge af, at der opstår et duopol (VEBA/VIAG og RWE, henholdsvis RWE/VEW). Som følge af sin overlegne markedsstilling og adgangen til ressourcer såsom kraftværker, transmissionssystem og forsyningspunkter i systemet vil duopolet i vidt omfang kunne udelukke konkurrence på det tyske marked og desuden hindre, at der opstår et fungerende marked for handel med elektricitet. Fusionen vil således medføre, at der opstår en fælles dominerende stilling.
B. KEMIKALIER
(131) VEBA er aktiv på i den kemiske industri via sine datterselskaber Degussa-Hüls AG og VEBA OEL AG (den petrokemiske sektor). VIAG-koncernens kemiske aktiviteter ligger hos datterselskaberne SKW Trostberg AG og dettes datterselskab Goldschmidt AG. Kommission er nået til den konklusion, at fusionen vil føre til styrkelse af en dominerende stilling på markedet for henholdsvis natriumdicyanamid og cyanurchlorid.
B.1. NATRIUMDICYANAMID
1. Relevant produktmarked
(132) Natriumdicyanamid (NDC) er et produkt inden for cyanbrinte-kemi/chlorcyankemi. Det frembringes ved en syntese af (stærkt giftigt) chlorcyan og cyanamid. På grund af chlorcyans overordentlig store farlighed er produktionen af NDC fysisk tæt forbundet med produktionen af chlorcyan.
(133) NDC anvendes hovedsagelig som mellemprodukt til fremstilling af de aktive stoffer polyhexamethylenbiguanid (PHMBG), chlorhexidin og proguanil. PHMBG anvendes til konservering og sterilisering på det tekniske område. Langt hovedparten anvendes som klorfri biocid i svømmebassiner. Desuden anvendes PHMBG inden for levnedsmiddelindustrien, f.eks. inden for kødforarbejdning og på bryggerier til rengøring af kedler og ledninger, da det er ikke-toksisk og ikke angriber tætningerne. Inden for olieindustrien tilsættes PHMBG i forbindelse med trykmålinger af rørledningerne, da det dræber uønskede organismer, men ikke svovlnedbrydende bakterier, og det tilsættes desuden stærkt svovlholdig råolie. Chlorhexidin er et desinfektionsmiddel, dvs. det anvendes på mennesker og på dyr, som indgår i den menneskelige fødekæde, f.eks. inden for humanmedicin i forbindelse med kirurgi, inden for veterinærmedicin til yverdesinfektion, inden for fremstilling af kosmetik samt i forbindelse med rensevæsker til kontaktlinser. Proguanil er et malariamiddel. Endvidere anvendes NDC inden for agrokemi til f.eks. herbicider.
(134) De aftagere, som Kommissionen har været i kontakt med, erklærede enstemmigt, at NDC for dem er et væsentligt mellemprodukt, som ikke kan substitueres af et andet mellemprodukt, hvilket ikke blev bestridt af parterne. Selv hvis der inden for en overskuelig fremtid var et andet mellemprodukt til rådighed, vil anvendelsen heraf kræve betydelige ændringer af produktionen, og såvel for de produkter, der hidtil er fremstillet med NDC, som for alle videreanvendelser vil der skulle foretages en fornyet registrering, som er både tid- og omkostningskrævende. Kommissionen lægger derfor til grund, at NDC skal betragtes som relevant produktmarked.
2. Relevant geografisk marked
(135) Parterne tager udgangspunkt i et globalt marked for NDC. De virksomheder, som Kommissionen har forhørt sig hos, har tilkendegivet noget tilsvarende. Der tages derfor udgangspunkt i et globalt marked.
3. Konkurrenceretlig vurdering
3.1. Nuværende markedssituation
(136) NDC produceres for øjeblikket på globalt plan kun i større mængder af to virksomheder, Degussa og SKW. Parterne nævner desuden Avecia Ltd., Manchester (Det Forenede Kongerige). Denne virksomhed anvender imidlertid en produktionsmetode, hvor der ikke fremkommer isoleret NDC, men derimod et mellemprodukt (HMBDA), hvoraf der så udvindes chlorhexidin og PHMBG. Dette mellemprodukt produceres kun af Avecia og kan ikke fås på markedet, da Avecia ikke handler med HMBDA. Det schweiziske selskab Lonza AG (i det følgende benævnt Lonza) producerede NDC indtil 1998, men indstillede derpå produktionen og har siden da solgt varer, som de får leveret fra [...](21). Parterne forventer, at Lonza vil genoptage produktionen i andet halvår.
(137) SKW producerer NDC på et anlæg, hvis kapacitet er øget fra [...] t (1996) til [...] t (1999.) Degussa producerer NDC på et kombineret anlæg og angiver den årlige kapacitet, der er til rådighed for NDC, til ca.[...] t. Degussa anvender NDC som chlorhexidinbase og chlorhexidindigluconat til produktionen af chlorhexidin. [...] får fra Degussa leveret et afledt NDC-produkt, hexamethylenbiscyanoguanidin (HMBCG), og videreforarbejder dette til chlorhexidinbase og chlorhexidinsalte. [...] er imidlertid også aftager af NDC.
(138) Parterne skønner, at verdensproduktionen af NDC udgør mellem ca. 900 t/år og ca. 1300 t/år. Dette skøn omfatter en mængde mellem ca. [...] t/år og ca. [...] t/år, som henføres til Avecia. Parterne tager i den forbindelse ikke hensyn til, at Avecia ikke producerer isoleret NDC. I det omfang, hvori parterne herudover har indladt sig på gisninger i forbindelse med producenter i det asiatiske område, er disse ikke blevet bekræftet af Kommissionens undersøgelser.
(139) Efter fradrag af den produktionsmængde, som parterne har skønnet for Avecia, fra deres skøn for verdensproduktionen er der maksimalt en mængde på [...] t/år tilbage. Dette svarer i vidt omfang til parternes samlede produktion i 1998 på ca. [...] t. På grundlag af parternes skøn er der maksimalt en mængde på mindre end [...] t tilbage til andre virksomheders produktion. Lægges en verdensproduktion på ca. [...] t til grund, tegner SKW sig for en andel på ca. [50-60] % og parterne en andel på [&lt; 100] %. Fratrækkes produktionen til eget forbrug hos parterne, fremkommer et markedsvolumen på ca. [...] t. Heraf kan en andel på [...] t eller [60-70] % henføres til SKW.
(140) Degussa anfører, at virksomheden ikke aktivt markedsfører NDC, men fremstiller det til anvendelse internt i koncernen til produktionen af chlorhexidin. Der har i de forløbne år imidlertid også været tale om enkelte leverancer til [...]. I den forbindelse fandt den fysiske udlevering til [...] kunder til dels sted direkte via Degussa.
(141) For øjeblikket har aftagerne af NDC således to leverandører til rådighed: Lonza og SKW. Selv ved en forsigtig betragtning tegner SKW sig for mere end to tredjedele af forsyningen af markedet. Med denne udgangssituation kan SKW antages at have en dominerende stilling på markedet.
(142) Med Lonza har aftagerne på nuværende tidspunkt faktisk en vis mulighed for at imødegå overdrevne priskrav fra SKW ved at nedsætte ordrestørrelsen. I den forbindelse kan Lonza kun være aktiv på markedet i det omfang, hvori Degussa er rede til at levere NDC. Via de nævnte leverancer til Lonza bidrager Degussa også til at forsyne markedet. Degussa kunne inden fusionen også betragtes som potentiel konkurrent på det pågældende marked.
(143) Med undtagelse af AstraZeneca er der i forbindelse med de virksomheder, der har behov for større mængder NDC, udelukkende tale om små eller mellemstore virksomheder. AstraZeneca anvender NDC til produktionen af proguanil, som sælges under mærket Paludrin, og har hertil kun behov for en forholdsvis lille mængde.
3.2. Virkninger af fusionen
(144) Som følge af fusionen vil først og fremmest Degussa bortfalde som potentiel konkurrent, der i mellemtiden også har kontakter til Lonzas kunder. Ligeledes vil den nye dominerende enhed heller ikke have interesse i at forsyne Lonza som sin eneste konkurrent. Ud fra dette synspunkt betyder fusionen i det mindste en yderligere svækkelse af Lonza som konkurrent. Desuden skal det tages i betragtning, at Degussa allerede er aktiv i et efterfølgende markedsled (chlorhexidin) og er en potentiel konkurrent på markedet for PHMBG. Den HMBCG, som produceres af Degussa, kan nemlig videreforarbejdes til både chlorhexidin og PHMBG. Degussa/SKW vil kunne afgøre, om det vil være mest fordelagtigt for dem som helhed at sælge NDC eller selv anvende det. I sidstnævnte tilfælde vil Degussas konkurrenter i det efterfølgende markedsled for chlorhexidin kunne komme ud for, at forsyningen med NDC i vidt omfang standses eller gøres dyrere, således at deres konkurrenceevne svækkes vedvarende.
3.2.1. Parternes bemærkninger med hensyn til Lonzas mulige genindtræden på markedet
(145) Den af parterne omtalte mulighed for, at Lonza kunne træde ind på markedet med en egenproduktion, ændrer ikke den konkurrenceretlige vurdering i forbindelse med den foreliggende fusion. Uden fusionen vil Lonza så med hensyn til de mængder, virksomheden selv producerer, bortfalde som Degussas kunde. Degussa vil få et incitament til at afsætte de producerede mængder til anden side, i konkurrence med de af SKW producerede mængder. Fusionen vil imidlertid hindre en sådan konkurrence og tilsvarende styrke SKW's dominerende stilling (der som følge af Lonzas sandsynlige handelsvolumen på [...] t/år absolut ikke vil kunne drages i tvivl(22)).
3.2.2. Der kan ikke forventes yderligere konkurrenter på markedet
(146) Det fremgår heller ikke, at parterne i forbindelse med en markant prisforhøjelse vil være truet som følge af, at der kommer andre konkurrenter ind på markedet. For øjeblikket vil alene Avecia kunne komme i betragtning i denne forbindelse. Men selv hvis Avecia ønskede at levere NDC til det frie marked, vil virksomheden først skulle omlægge sin produktion betydeligt for at kunne udvinde isoleret NDC. Det skal i den forbindelse tages i betragtning, at Avecia får leveret det cyanamid, der er nødvendigt til HMBDA-produktionen, fra [...]. Da cyanamid ikke er stabilt, kan Avecia ikke få det leveret over hvilke som helst afstande, hvorfor det er vanskeligt for Avecia at vælge en anden leverandør.
4. Konklusion
(147) Af ovennævnte grunde lægger Kommissionen til grund, at fusionen vil føre til en varig styrkelse af en dominerende stilling på markedet for NDC.
B.2. CYANURCHLORID
1. Relevant produktmarked
1.1. Beskrivelse af produktet cyanurchlorid og dets fire væsentlige anvendelsesområder
(148) Cyanurchlorid (CC) er et kemisk mellemprodukt fra cyanbrintekemien. Der er tale om et simpelt struktureret kemikalie, som i lang tid ikke længere har været underkastet patentbeskyttelse. Foruden cyanbrinte er chlorgas den vigtigste grundsubstans til fremstilling af CC.
(149) CC er et masseprodukt. Det sælges som pulver eller som smelte. I øvrigt findes der ingen væsentlig grad af produktdifferentiering; af faktorer, der er væsentlige for konkurrencen, er foruden prisen alene produktets kvalitet (renhed og i forbindelse med pulver også antiklumpningsevne) og pakningsformen. Sidstnævnte er ikke kun af betydning med hensyn til pakningernes størrelse. CC er derimod klassificeret som et "mindre farligt" stof, hvorfor der for transporten heraf er fastsat visse administrative bestemmelser.
(150) Salget af CC finder hovedsagelig sted via producenterne selv samt via importører; ifølge parterne spiller forhandlere i øvrigt ingen rolle på salgsområdet.
(151) CC anvendes især til produktion af ukrudtsmidler, optiske blegemidler, reaktive farvestoffer og UV-absorbere.
(152) [ &gt; 50 %] af CC-produktionen anvendes på det agrokemiske område i forbindelse med produktionen af ukrudtsmidler til majsdyrkning (majsherbicider).
(153) [Betydelige andele] videreforarbejdes til optiske blegemidler. Disse stoffer anvendes til optisk hvidtning af papir og tekstiler samt i vaskemidler. Optiske blegemidler ændrer disse materialers reaktive egenskaber med hensyn til bestemte lyskomponenter, og giver det produkt, der er behandlet med de optiske blegemidler, et særligt hvidt skær.
(154) CC anvendes endvidere til fremstilling af reaktive farvestoffer. Tilsætningen af CC forbedrer tekstilfarvernes holdbarhed, ved at forbindelsen mellem farvestof og fibre intensiveres. Parterne skønner, at [en vis del] af CC-produktionen anvendes hertil.
(155) Endelig anvendes CC i større mængder ([&lt; 10 %] af verdensproduktionen) til fremstilling af UV-stabilisatorer i forbindelse med produktionen af plast. Her forhindrer CC, at plastoverfladerne falmer og nedbrydes.
(156) De konkurrenter og aftagere, Kommissionen har været i kontakt med, har nævnt CC som det relevante produktmarked med den begrænsning, at to aftagere taler om en opdeling i pulverformet CC og CC-smelte. Smelte fremstilles udelukkende af Degussa. Produktionen udgør ca. [...] t/år i Europa og ca. [...] t/år i USA. Det er ikke nødvendigt at tage stilling til, om de to produktvarianter udgør et fælles eller to særskilte produktmarkeder, da den konkurrenceretlige vurdering ikke afhænger af dette.
1.2. Parterne anser CC for at kunne substitueres på alle anvendelsesområder
(157) Parterne er af den opfattelse, at der er en hård konkurrence mellem CC og andre mellemprodukter, som ligeledes anvendes til af fremstille de produkter, der udbydes på disse aftagermarkeder.
(158) Parterne lægger endvidere til grund, at CC er et mellemprodukt, som ikke kan anvendes af den endelige forbruger, og hvis konkurrencevilkår ikke blot skal vurderes med hensyn til den indbyrdes konkurrence mellem producenterne, men frem for alt i henseende til de fire aftagermarkeder for de nævnte anvendelsesområder. På disse markeder vil de produkter, der er fremstillet på grundlag af CC, konkurrere med produkter uden CC. Parterne kræver derfor, at konkurrencevilkårene i forbindelse med produktion og salg af CC ikke undersøges, men at de nævnte aftagermarkeder betragtes som relevante markeder. De begrunder dette med, at der på aftagermarkederne er en hård konkurrence mellem CC som mellemprodukt og andre mellemprodukter, som ligeledes anvendes til at fremstille de produkter, der udbydes på disse aftagermarkeder. Produktionen og salget af CC kan ikke være relevant i konkurrencemæssig henseende for undersøgelsen af den planlagte fusion på dette område, og disse skal ikke betragtes som "berørt marked" i overensstemmelse med formular CO. Parterne forveksler i den forbindelse afgrænsningen af det relevante produktmarked, hvorved forstås markedet for "alle de produkter..., som forbrugeren anser for indbyrdes substituerbare på grund af deres egenskaber, pris og anvendelsesformål"(23), med behandlingen af de faktorer, der bestemmer konkurrencevilkårene på dette marked.
1.3. Der mangler imidlertid substitutionsmuligheder for såvel CC som råmateriale som for videreforarbejdningsprodukterne
(159) Parternes bemærkninger med hensyn til de mange substitutionsmuligheder inden for alle fire områder, hvor CC hovedsagelig anvendes, er ikke blevet bekræftet af Kommissionens undersøgelser. Aftagerne har derimod erklæret, at de for øjeblikket ikke har mulighed for i forbindelse med de produkter, som de fremstiller, at erstatte CC med et andet kemikalie.
(160) Med hensyn til ukrudtsmidler kan atrazinforbuddet ikke - og dette påstår parterne heller ikke - ligestilles med et forbud mod alle CC-holdige majsherbicider. Ifølge Bundesanstalt für Forst- und Landwirtschaft i Berlin og Braunschweig er 13 herbicider, som anvendes i forbindelse med majsafgrøder, og hvis aktive stoffer syntetiseres ved hjælp af CC, stadig tilladt i Tyskland efter det tyske forbud mod det CC-holdige atrazin. Men selv et forbud mod alle CC-holdige majsherbicider vil kun betyde, at markedet for CC vil blive mindre. Det kan nemlig ikke antages, at CC inden for kort tid og uden større omkostninger for den berørte virksomhed kan erstattes af et andet aktivt stof. I øvrigt forstærkes denne betragtning af, at ethvert omformuleret produkt først skal godkendes.
(161) Optiske blegemidler anvendes i papir-, tekstil-, plast- og vaskemiddel-produktionen. Mens de optiske blegemidler på CC-basis, der anvendes i papirindustrien, ikke kan erstattes af CC-frie optiske blegemidler, afhænger dette inden for tekstilindustrien af de anvendte fibre. I forbindelse med bomuld, som er de allervigtigste tekstilfibre, anvendes udelukkende optiske blegemidler på CC-basis, mens der i forbindelse med syntetiske fibre udelukkende anvendes CC-frie optiske blegemidler. Med hensyn til vaskemidler er blegemidler på CC-basis ikke substituerbare i forbindelse med høje vasketemperaturer. Allerede på grundlag af anvendelsen kan CC derfor generelt ikke substitueres på dette område.
(162) Hvad angår den fremtidige erstatning af CC, gælder det for alle anvendelsesområder, at aftagerne af CC først vil skulle udvikle nye produkter og derpå omstille produktionen, for så vidt som de ikke først vil skulle igennem for det meste tidkrævende godkendelsesprocedurer, inden et nyt produkt kan bringes på markedet.
1.4. CC er således det relevante produktmarked
(163) CC må derfor betragtes som det relevante produktmarked.
2. Relevant geografisk marked
(164) Parterne producerer CC forskellige steder i Europa og USA (VEBA). Desuden produceres CC i Europa af det schweiziske selskab Lonza AG, som indgår i Algroup-Lonza-koncernen, samt i USA af Novartis. Disse virksomheder afsætter CC på globalt plan med undtagelse af Novartis AG, som kun producerer til eget brug [...].
(165) De virksomheder, Kommissionen har forhørt sig hos, og parterne lægger et globalt marked til grund. I denne forbindelse henviser de til en stigende import fra Kina til EØS. Transportprisen udgør alt efter bestemmelsesland i alt [&lt; 7] % af den samlede pris, således at CC eksporteres alle steder hen. Der findes heller ingen væsentlige importhindringer, navnlig heller ikke for leverancer fra Kina. På den anden side er transporten (og forarbejdningen) af CC ifølge de pågældende virksomheder forbundet med betydelige risici. Ved CC's kontakt med luft/luftfugtighed dannes der således saltsyre, mens der ved varme (brand) dannes cyanbrinte. Derfor træffer brugere af CC særlige forholdsregler allerede ved leveringen af CC, f.eks. i form af levering i silovogne og oplagring i siloer/tanke. Med henblik på den konkurrenceretlige vurdering er det imidlertid ikke nødvendigt at tage stilling til, om det relevante geografiske marked i betragtning af disse risici kun omfatter Vesteuropa (EØS og Schweiz), eller om der er tale om et globalt marked.
3. Konkurrenceretlig vurdering
3.1. Degussa er i betragtning af sine andele dominerende på markedet for CC; fusionen vil medføre en betydelig vækst i markedsandele
(166) Parterne skønner, at producenterne af CC i de seneste tre år har haft følgende kapacitet til rådighed på globalt plan:
Tabel: Samlet kapacitet i tons
TABELPOSITION
(167) På grundlag af parternes skøn over kapacitetsudnyttelsen fremkommer følgende billede for produktionen af CC i de seneste tre år:
Tabel: Produktion i tons
TABELPOSITION
(168) Det skal i den forbindelse bemærkes, at Lonza vurderer verdensmarkedsvolumenet betydeligt lavere end parterne, samt at forskellen alene er et resultat af skønnet over den andel, som den kinesiske produktion tegner sig for. Lonza skønner den til 10 %, parterne derimod til ca. 30 %. På grundlag af Lonzas skøn vil parternes betydning på markedet være endnu større. Hertil kommer, at den kinesiske produktion er fordelt på flere virksomheder.
(169) Men allerede på grundlag af parternes skøn kan der beregnes følgende markedsandele i % for et globalt marked:
TABELPOSITION
(170) Lægger man parternes oplysninger for EØS til grund, fremkommer for 1998 markedsandele for Degussa på [60-70] %, for SKW på [20-30] % og for Lonza på [&lt; 10] %, for EØS og Schweiz ville der fremkomme et lignende billede. Importen fra Kina spiller derfor endnu ingen rolle.
3.2. Novartis som førende på markedet med hensyn til den mængdemæssigt vigtigste anvendelse af CC indsnævrer ikke væsentligt Degussa/SKW's prismæssige spillerum
(171) Som den mest afgørende faktor, der vil hindre dem i en ukontrolleret prispolitik, anfører parterne Novartis' fremtrædende stilling i det efterfølgende markedsled for herbicider. Bestemmende for CC-prisen på triazinherbicidområdet (dvs. majsherbicid på CC-basis) er Novartis' aktiviteter navnlig på det amerikanske og det sydamerikanske marked. Enhver forhøjelse af anvendelsesprisen for CC, som Degussa/SKW måtte foretage, vil straks give sig udslag i en klar konkurrencemæssig ulempe for disse aftagere i forhold til Novartis. Novartis råder over en kapacitetsreserve på skønsmæssigt [...]. Denne argumentation kan ikke godtages. Novartis' stærke stilling på markedet for majsherbicider i det efterfølgende markedsled kan ganske vist ifølge parterne indirekte sætte visse grænser for Degussas spillerum i prissætningen, for så vidt som CC sælges til herbicidproducenter. Disse grænser vil ligge dér, hvor forhøjelsen af prisen for mellemproduktet CC bliver så stor, at Degussas aftagere ikke længere vil kunne fremstille og tilbyde deres herbicider på konkurrencedygtige vilkår. En sådan begrænsning af Degussas prismæssige handlefrihed, som desuden vil være begrænset til en bestemt aftagergruppe, vil imidlertid ikke tale imod antagelsen af en dominerende stilling i forbindelse med CC. Først og fremmest kan det generelt fastslås, at markedsdominans ikke kan ligestilles med et fuldstændigt ubegrænset spillerum i prissætningen. Selv en monopolist skal (og vil) f.eks. tage udgangspunkt i sine aftageres efterspørgselselasticitet. Forhøjelser ud over en bestemt pris kan medføre, at ulemperne ved faldet i efterspørgsel vejer tungere end fordelene ved prisforhøjelsen. I det foreliggende tilfælde skal det først og fremmest tages i betragtning, at CC's andel af produktionsomkostningerne for majsherbicider kun udgør ca. en tredjedel af de samlede omkostninger. En forhøjelse af prisen for CC medfører derefter ikke nødvendigvis også en forhøjelse af prisen for færdigproduktet. Parterne har heller ikke hidtil anført noget sådant. Lige så lidt er det godtgjort, at prisen er det eneste handlingsparameter, som producenten af majsherbicider baserer sig på. Kvalitet og kunderådgivning spiller en stor rolle i denne forbindelse. Det kan heller ikke udelukkes, at et udbud af produkter, hvis virkninger supplerer hinanden, er en fordel. Det skal derfor først og fremmest lægges til grund, at CC-aftagerne på dette mængdemæssigt vigtigste CC-anvendelsesområde absolut fortsat har mulighed for at imødegå prisforhøjelser i forbindelse med CC uden prisstigninger over for deres aftagere.
3.3. Novartis, den største CC-producent på verdensplan, anvender kun CC i egenproduktionen og udgør heller ingen potentiel konkurrent på grundlag af et globalt marked
(172) Novartis er ganske vist den største CC-producent på verdensplan, men videreforarbejder selv hele produktionen og sælger ikke CC til nogen tredjepart. Dette kan efter Kommissionens vurdering heller ikke forventes i fremtiden. Herfor taler Novartis' særlige produktionsbetingelser i USA og det forhold, [...].
3.4. Kinesisk produceret CC kan heller ikke i væsentlig grad begrænse Degussa/SKW's prismæssige spillerum
(173) Parterne henviser til den stigende betydning af kinesisk produceret CC. Ud over den indenlandske forsyning leverede forskellige udbydere fra Kina CC på verdensplan og navnlig også til USA og EØS-markedet. Leverancerne til EØS blev tilbudt [...] billigere. Indtil videre er der imidlertid kun kommet meget ubetydelige mængder kinesisk produceret CC til Europa, hvorfor betydningen heraf synes at være mindre end fremstillet af parterne (Lonza anslår andelen i EØS til at udgøre 1 %). Dette har de aftagere, som Kommissionen har været i kontakt med, også tilkendegivet. Der er foreløbig kun en enkelt virksomhed, som ved hjælp af en lille mængde er ved at afprøve, om de problemer med hensyn til transport, tilgængelighed og kvalitet, der findes i forbindelse med kinesisk produceret CC, kan løses. De øvrige virksomheder undtagen én, som ikke råder over præcise oplysninger, udelukker køb under henvisning til manglede kvalitet eller tilgængelighed og transportproblemer.
3.5. Fusionen udelukker, at aftagernes "second supply policy" kan videreføres
(174) Parternes henvisning til, at deres salg er koncentreret om nogle få store aftagere, hvis professionelle indkøbsafdeling i forbindelse med enhver eventuel prisforhøjelse fra leverandørernes side straks vil indhente konkurrerende tilbud, tager ikke i betragtning, at der ikke vil være sådanne leveringsdygtige konkurrenter.
(175) Dette gælder navnlig henvisningen til, at en stor del af kunderne fører en "second supply policy". Som følge af fusionen vil antallet af udbydere af CC falde fra tre til to. Lonzas produktionskapacitet er så lav, at Lonza ikke kommer i betragtning som alternativ leverandør, men kun som yderligere leverandør ved siden af Degussa og/eller SKW for hovedparten af de aftagere, som Kommissionen har forhørt sig hos. En sådan strategi fra aftagernes side vil i øvrigt ikke gøre det nødvendigt for Lonza at forlange en lavere pris end Degussa/SKW med henblik på en bedre udnyttelse af selskabets lave kapacitet.
3.6. Degussas dominerende stilling styrkes som følge af fusionen
(176) Af ovenstående betragtninger følger, at Degussa allerede nu har en dominerende stilling på markedet for CC. Fusionen vil i vidt omfang styrke denne stilling. I betragtning af Lonzas ubetydelige markedsstilling og lave kapacitet vil den nye enhed opnå en monopollignende stilling på markedet for CC. Dette er tilfældet, uanset om CC betragtes som det relevante produktmarked, eller om der sondres mellem pulverformet CC og CC-smelte, da sidstnævnte udelukkende fremstilles af Degussa. Det er heller ikke afgørende, om markedet kun omfatter Vesteuropa, eller om der er tale om et globalt marked.
4. Konklusion
(177) Af ovennævnte grunde lægger Kommissionen til grund, at den planlagte fusion vil føre til styrkelse af en dominerende stilling.
(178) Den anmeldte fusion vil føre til skabelse eller styrkelse af dominerende stillinger, som vil hæmme en effektiv konkurrence i en betydelig del af Fællesskabet. Den vil være uforenelig med fællesmarkedet og EØS-aftalen.
C. GAS
(179) Parterne er via koncernselskaber ligeledes aktive inden for gasdistribution og gasforsyning til endelige kunder. Der er i den forbindelse tale om regionale gasforsyningsselskaber (VEBA: Avacon) og gasforsyningsselskaber, som beskæftiger sig med gasforsyning til endelige kunder (VEBA: Avacon, Schleswag, Gelsenwasser, Thüga; VIAG: Contigas, Fränkische Gas-Lieferungsgesellschaft, Gasversorgung Ostbayern).
1. Relevante produktmarkeder
(180) Parterne sondrer mellem markedet for gastransaktioner (import, oplagring og transport samt salg af naturgas til store aftagere) og gasforsyning til endelige kunder (som regionale forsyningsselskaber og lokale distributionsselskaber) og betragter disse som relevante produktmarkeder.
(181) Kommissionen har i en nyere beslutning(24) undersøgt gassektoren og navnlig forholdene på gasmarkederne. Det konstateres heri, at der på gasområdet må sondres mellem de to relevante produktmarkeder, nemlig national gastransmission og regional gastransmission. Markedet for national gastransmission omfatter import af naturgas fra udenlandske naturgas-producenter og den efterfølgende transport via rørledninger til de regionale gasselskaber. Ligesom de regionale gasselskaber forsyner de nationale gasselskaber i det væsentlige store industrikunder med særaftaler, elektricitetsproducenter og lokale gasdistributionsselskaber. Den nationale gastransmission udgør et særskilt marked. Denne aktivitet, som varetages af nationale gasselskaber, er kendetegnet ved, at den omfatter import af større gasmængder fra producentlande. Disse selskaber har indgået langvarige forsyningsaftaler med producenterne og råder over de anlæg, der er nødvendige til import, langdistancetransport samt tjenesteydelser til aftagerne (f.eks. oplagring).
(182) Kommissionen har endvidere udskilt det relevante produktmarked i det efterfølgende markedsled, nemlig gasforsyning til endelige kunder(25). Udbyderne på dette marked er de lokale gasdistributionsselskaber, som via et tæt lavtryksrørledningssystem forsyner erhvervskunder og husholdninger.
(183) Undersøgelserne i det foreliggende tilfælde har ikke givet anledning til at sætte spørgsmålstegn ved den således foretagne markedsafgrænsning. Nedenfor lægges denne markedsafgrænsning derfor til grund i forbindelse med den konkurrenceretlige vurdering.
(184) Ifølge parterne findes der kun en overlapning af begge koncerners aktiviteter inden for gasforsyning til endelige kunder, hvorfor dette skal betragtes som det relevante produktmarked, der skal vurderes. Kommissionen har imidlertid som led i proceduren modtaget en klage med hensyn til, at den foreliggende fusion vil føre til en styrkelse af Ruhrgas AG's dominerende stilling på markedet for national gastransmission. Som begrundelse anføres følgende: Fusionen vil blokere vigtige salgskanaler for Ruhrgas' konkurrenter på dette niveau, da VIAG såvel som VEBA indirekte har interesser i Ruhrgas og via datterselskaber er aktive i de efterfølgende markedsled. Som følge af fusionen kan Ruhrgas i vidt omfang forbedre sin adgang til de aftagere, som selskaber i VIAG-koncernen har kapitalandele i. Følgelig vil fusionens virkninger på Ruhrgas' stilling på markedet for national gastransmission også blive undersøgt som led i den konkurrenceretlige vurdering.
2. Relevante geografiske markeder
(185) Kommissionen har i det mindste for Tysklands vedkommende tidligere antaget, at der i forbindelse med gasmarkederne var tale om regionale markeder, som var begrænset af de forskellige forsyningsselskabers eneforsyningsområder. De oprindelige aftaler om områdeopdelinger er senest bortfaldet med ikrafttrædelsen af EnWG n. F. (se ovenfor). Til forskel fra elektricitetsområdet har liberaliseringen imidlertid endnu ikke medført nævneværdige strukturændringer på de tyske gasmarkeder. Ifølge EF-direktivet vedrørende det indre marked for gas(26) skal medlemsstaterne påbegynde en markedsåbning senest den 10. august 2000. På dette tidspunkt skal operatører af gasfyrede kraftværker, uanset deres årlige forbrug, samt endelige kunder, der forbruger mere end 25 mio. m3 om året, have frit leverandørvalg (såkaldte "eligible customers"). Den samlede markedsåbning skal udgøre mindst 20 % og forhøjes senest 2005 til 28 % og senest 2010 til 33 %. Det nævnte årlige mindsteforbrug reduceres i 2005 til 15 m3 og i 2010 til 5 m3. Med udgangspunkt i den model, der anvendes på elektricitetsområdet, hvor transmissionsbetingelserne reguleres på grundlag af en frivillig aftale mellem organisationerne (Verbändevereinbarung), er der for øjeblikket forhandlingerne i gang om en lignende aftale for gassektoren. Forhandlingerne om en "Verbändevereinbarung Gas" føres mellem Verband Industriellen Kraftwirtschaft (VIK), Bundesverband der Deutschen Industrie (BDI) og Bundesverband der Gas- und Wasserwirtschaft (BGW). Til forskel fra elektricitetsområdet, hvor der allerede er adgang til ledningerne og mulighed for konkurrence på transmissionsområdet, er disse væsentlige betingelser for konkurrence uden for de traditionelle forsyningsområder endnu ikke tilvejebragt på gasområdet. Ifølge parterne skal der i første halvår af 2000 opnås enighed om Verbändevereinbarung-konceptet. Indtil videre er organisationerne dog kun blevet enige om rudimentære "Eckpunkte der Verbändevereinbarung zum Netzzugang bei Erdgas" (rammer for en aftale mellem organisationerne om systemadgang i forbindelse med naturgas) af 17. marts 2000, som med hensyn til den praktiske gennemførelse af transmissioner lader visse ting stå åbent.
(186) Alt dette taler for, at det geografiske marked er begrænset til de regionale, tidligere eneforsyningsområder, hvor de forskellige forsyningsselskaber også har ejendomsretten til forsyningsledningerne. Ved vurderingen af fusionen mellem Exxon og Mobil(27) blev der ikke - hovedsagelig på grund af bortfaldet af aftalerne om områdeopdelinger - taget stilling til, om markedet for national gastransmission stadig var regionalt eller allerede nationalt. Heller ikke i det foreliggende tilfælde er det nødvendigt at tage stilling til gasmarkedernes præcise rækkevidde, da den konkurrenceretlige vurdering forbliver den samme uanset afgrænsningen.
3. Konkurrenceretlig vurdering
(1) Forsyning af endelige kunder med gas
(187) VEBA er aktiv i Niedersachsen og tilgrænsende områder via koncernselskabet Avacon. Koncernselskabet Schleswag er aktivt i Schleswig-Holstein, Gelsenwasser i Ost-Westfalen-Lippe og i Mecklenburg-Vorpommern samt koncernselskabet Thüga via to kommunale selskaber i Bayern og en kapitalinteresse (Gasbetriebe Emmendingen) i Baden-Württemberg.
(188) VIAG kontrollerer de bayerske gasdistributionsselskaber Fränkische Gas-Lieferungsgesellschaft og Gasversorgung Ostbayern. Derudover er selskabet via datterselskabet Contigas repræsenteret i Sydtyskland gennem en række kommunale selskaber eller majoritetsinteresser.
(189) På grundlag af et nationalt marked, lå VEBA's markedsandel i 1998 med et salg på [35-40] TWh ifølge parterne på [&lt; 5] %. Der blev i den forbindelse lagt et markedsvolumen på ca. 925 TWh(28) til grund. VIAG ville så med et salg på [10-15] TWh have en markedsandel i hele Tyskland på kun [&lt; 5] %. Med en samlet markedsandel på [5-10] % og mange konkurrenter, som konkurrerer om forsyningen af endelige kunder, vil der ikke kunne forventes en skabelse eller styrkelse af en dominerende stilling i dette markedsled, hvis der lægges et nationalt marked til grund.
(190) Lægges de regionale markeder, der er begrænset til gasforsyningsselskabernes forsyningsområder, til grund for vurderingen, vil det kunne konstateres, at VEBA's og VIAG's datterselskaber stadig har dominerende stillinger i deres forsyningsområder.
(191) Efter Kommissionens opfattelse vil disse stillinger imidlertid ikke blive styrket som følge af fusionen, da VEBA-selskabernes forsyningsområder for hovedpartens vedkommende ligger langt fra VIAG-selskabernes forsyningsområder, hvorfor fusionen ikke kan forventes at give anledning til en styrkelse af de pågældende markedsstillinger. Kun i Harzen har Avacon, som ejes af VEBA, og Thüga, som ligeledes ejes af koncernen, minoritetsinteresser i enkelte kommunale forsyningsselskaber, hvis forsyningsområder grænser op til Gasversorgung Thüringen, hvori Contigas, som hører ind under VIAG, har en minoritetsinteresse. Intet tyder dog på, at disse minoritetsinteresser giver anledning til kontrol fra parternes side.
(192) Fusionen mellem VEBA og VIAG vil derfor hverken føre til skabelse eller styrkelse af dominerende stillinger på markederne for forsyning af endelige kunder med gas.
(2) National gastransmission
(193) De eksisterende selskabsstrukturer resulterer ikke i, at VEBA kan udøve bestemmende indflydelse på Ruhrgas. Ruhrgas kontrolleres formelt af den såkaldte "store Bergemann-pool". Som "store Bergemann-pool" betegnes Bergemann GmbH og dettes selskabsdeltagere - herunder et RAG-datterselskab med ca. 51 % af kapitalen - samt Gelsenberg AG. Gelsenberg AG har sammenlagt sine Ruhrgas-aktier med de aktier, som ejes af selskabsdeltagerne i Bergemann GmbH. Som følge af sammenlægningen af sine Ruhrgas-aktier råder Gelsenberg AG over ca. 41 % af stemmerne på Bergemann GmbH's generalforsamling. Dette mindsker således den stemmevægt, som de faktiske selskabsdeltagere i Bergemann GmbH har, for så vidt angår afstemningsadfærden i Ruhrgas. RAG's andel af stemmerne falder således til ca. 30 %. Bergemann GmbH, som er udvidet med Gelsenberg (den "store" Bergemann-pool), træffer på sin side afgørelse om udøvelsen af stemmerettighederne på Ruhrgas' generalforsamling.
(194) Reglerne for flertal i forbindelse med den "store Bergemann-pool" fremgår af Bergemann GmbH's vedtægter (§ 7 deri). På grundlag heraf skal beslutninger, som vedrører stemmeafgivelsen på et tilknyttet selskabs generalforsamling, træffes med kvalificeret flertal, hvis der kræves et kvalificeret flertal i forbindelse med det tilknyttede selskab. Ruhrgas' generalforsamling træffer principielt beslutninger med simpelt flertal, såfremt der ved lov eller i vedtægterne ikke er fastsat andet (§ 19 i vedtægterne). Heraf følger, at der på grundlag af ejerstrukturen i Bergemann GmbH er mulighed for skiftende flertal. Der er således ikke tilstrækkelige holdepunkter for, at VEBA indirekte eller direkte kontrollerer Ruhrgas alene eller i fællesskab.
(195) For at vurdere den konkurrencemæssige betydning af VIAG's kapitalinteresse i selskaber, der forsyner endelige kunder med gas, har Kommissionen desuden undersøgt VEBA's situation. VEBA havde nemlig allerede inden fusionen både kapitalinteresser i Ruhrgas og i selskaber, der forsyner endelige kunder med gas.
(196) Kommissionens undersøgelser har vist, at de gasforsyningsselskaber i Tyskland, der forsyner endelige kunder, i det mindste i 1998 købte gassen hos den leverandør, i hvis traditionelle forsyningsområde de er beliggende. Det var ifølge Kommissionens analyser i den forbindelse underordnet, om det pågældende kommunale forsyningsselskab var tilknyttet VEBA. For så vidt disse tilknyttede selskaber f.eks. ligger i Thyssengas' tidligere eneforsyningsområde, har de også - tilsyneladende - dækket deres behov for gas hos Thyssengas. Dette sker på grundlag af leveringsaftaler, som har en løbetid på mere end ti år. Det var derfor tidligere allerede på grund af aftalerne om områdeopdeling vanskeligt for alternative gasleverandører at få adgang til forsyningsselskaber, der ikke lå i deres forsyningsområde. Efter disse aftalers bortfald er situationen ikke ændret grundlæggende. I det omfang, det i det hele taget er lykkedes alternative gasleverandører at hverve kunder, forsynes disse via afgreningsledninger fra egne gasfordelingsledninger. Der har ikke hidtil kunnet konstateres konkurrencefremmende transmissioner. For så vidt VEBA havde en kapitalinteresse i et kommunalt forsyningsselskab, der forestod forsyningen af endelige kunder, gav dette heller ikke Ruhrgas en klar fordel i forhold til andre konkurrenter (andre end den traditionelle leverandør i forsyningsområdet). Ifølge nogle af de tilknyttede selskaber under VEBA, der forestod forsyningen af endelige kunder i Ruhrgas' tidligere eneforsyningsområder, købte de uanset denne kapitalinteresse gas hos Ruhrgas' konkurrenter, f.eks. WINGAS GmbH. Regionale gasforsyningsselskaber, som Ruhrgas har en direkte kapitalinteresse i, havde i øvrigt også tidligere leveringsaftaler med WINGAS.
(197) Under disse omstændigheder er der ikke tilstrækkelige holdepunkter for, at gasforsyningsselskaber, hvori VEBA har en kapitalinteresse, afskærmes i forhold til Ruhrgas' konkurrenter på grund af de indbyrdes forbindelser mellem VEBA og Ruhrgas. Denne vurdering er baseret på det tilfælde, at det geografiske marked, hvor Ruhrgas opererer, kun omfatter selskabets tidligere eneforsyningsområde. Antages det, at der i virkeligheden er tale om et større (f.eks. nationalt) marked, gælder lignende betragtninger, og det giver heller ikke anledning til konkurrencemæssige betænkeligheder.
4. Konklusion
(198) Der kan ikke forventes en skabelse eller styrkelse af dominerende stillinger på markederne for forsyning af endelige kunder med gas eller national gastransmission.
D. HANDEL MED STÅLPRODUKTER
(199) Blandt parternes aktiviteter hører endvidere handel med stål, hvor VEBA er aktiv via Stinnes-koncernens Interfer-gruppe (i det følgende benævnt Stinnes) og VIAG via sit datterselskab Klöckner & Co. AG (i det følgende benævnt Klöckner). Handelen med valsede stålprodukter (flade og lange stålprodukter), rustfrit stål, varmtvalsede bredbånd, valstråd og halvfabrikata er omfattet af traktaten om oprettelse af Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab af 18. april 1951 og er derfor genstand for en særskilt procedure (se sag COMP/ECSC.1321 - VEBA/VIAG). Hvad angår handelen med andre produktkategorier (rør, blankt stål, trådprodukter, armeringsnet, tag- og vægprodukter, aluminium og nonferrometal), er denne omfattet af nærværende procedure.
1. Relevante produktmarkeder
(200) Handelen med stålprodukter må betragtes som et relevant produktmarked, der er adskilt fra fremstillingen af disse produkter samt producentens direkte salg(29).
(201) Desuden kan handelen med stålprodukter opdeles efter handelsform, dvs. i agenturhandel, lagersalg, direkte salg og ikke-lagersalg. Det direkte salg er en særlig distributionsform i Tyskland, som er kendetegnet ved, at den endelige aftager indgår en kontrakt med den handlende, mens producenten leverer den bestilte vare direkte til den endelige aftager. Det er imidlertid ikke nødvendigt at foretage en præcis markedsafgrænsning, da ingen af de mulige markedsafgrænsninger giver anledning til konkurrencemæssige betænkeligheder.
(202) I overensstemmelse med Kommissionens tidligere beslutninger skal de vigtigste stålprodukter, der afsættes, betragtes som særskilte produktmarkeder(30). Der er i det foreliggende tilfælde tale om produktkategorierne rør, armeringsnet, blankt stål, trådprodukter, tag- og vægprodukter samt nonferrometal og aluminium.
(203) I en af Kommissionens tidligere beslutninger(31) blev der i forbindelse med handelen med rør endvidere foretaget en opdeling af dette område efter kategorier af rør. Det fremgik imidlertid af den markedsundersøgelse, som Kommissionen foretog, at hovedparten af kunderne og konkurrenterne ikke anså en sådan opdeling for at være hensigtsmæssig. Det er imidlertid fortsat ikke nødvendigt at tage stilling til, om de enkelte kategorier af rør, i det foreliggende tilfælde handels-, kedel-, konstruktions- og præcisionsrør, udgør særskilte produktmarkeder eller ej, da fusionen ikke giver anledning til konkurrencemæssige betænkeligheder i forbindelse med nogen af de mulige markedsafgrænsninger.
2. Relevante geografiske markeder
(204) I overensstemmelse med tidligere beslutninger(32) kan det lægges til grund, at de relevante geografiske markeder for handelen med stålprodukter mindst er de nationale markeder. Der er i forbindelse med undersøgelsen af den foreliggende sag ikke fremkommet oplysninger, der taler imod denne konklusion. Det er imidlertid ikke nødvendigt at tage stilling til, om markederne er større end nationale markeder, da fusionen ikke giver anledning til konkurrencemæssige betænkeligheder i forbindelse med nogen af de mulige afgrænsninger.
3. Konkurrenceretlig vurdering
(205) Parterne er kun aktive inden for lagersalg og direkte salg, men ikke inden for agenturhandel og ikke-lagersalg. I forbindelse med produktkategorien trådprodukter er der ikke tale om overlapninger mellem parterne, da Stinnes ikke har nogen omsætning inden for denne produktkategori.
(206) Parterne er i det væsentlige aktive i Tyskland og kun i begrænset omfang i andre medlemsstater. Dette gælder navnlig for Stinnes, da virksomheden uden for Tyskland maksimalt har en markedsandel på [&lt; 10] % af forsyningen på den samlede stålmarked i de enkelte medlemsstater og uden for Tyskland ikke er aktiv inden for handelen med aluminium og nonferrometal. Der er kun overlapninger mellem parternes aktiviteter i Belgien, Frankrig, Storbritannien, Nederlandene, Østrig og Spanien, hvor parternes markedsandele på det samlede stålmarked tilsammen udgør mindre end 7 %.
(1) Rør
(207) På det tyske marked for lagersalg af rør har parterne en fælles markedsandel på [&lt; 20] % (Stinnes: [&lt; 10] %; Klöckner: [&lt; 20] %). Opdeles markedet for handel med rør efter kategorier af rør, udgør parternes markedsandel inden for lagersalg af handelsrør til sammen [&lt; 20] % (Stinnes: [&lt; 10] %; Klöckner: [&lt; 10] %), af kedelrør [&lt; 20] % (Stinnes: [&lt; 20] %; Klöckner: [&lt; 10] %), af konstruktionsrør [&lt; 30] % (Stinnes: [&lt; 10] %; Klöckner: [&lt; 20] %) og af præcisionsrør [&lt; 30] % (Stinnes: [&lt; 20] %; Klöckner: [&lt; 10] %).
(208) Inden for direkte salg i Tyskland har parterne til sammen en markedsandel på [&lt; 10] % på det samlede rørmarked (Stinnes: [&lt; 10] %; Klöckner: [&lt; 10] %). Opdeles det samlede rørmarked efter kategorier af rør, udgør parternes markedsandel til sammen [&lt; 10] % i forbindelse med handelsrør (Stinnes: [&lt; 10] %; Klöckner: [&lt; 10] %), [&lt; 10] % i forbindelse med kedelrør (Stinnes: [&lt; 10] %; Klöckner: [&lt; 10] %), [&lt; 10] % bei Konstruktionsrohren (Stinnes: [&lt; 10] %; Klöckner: [&lt; 10] %) und [&lt; 20] % i forbindelse med konstruktionsrør (Stinnes: [&lt; 10] %; Klöckner: [&lt; 20] %).
(209) På markedet for handel med rør er parterne stillet over for en lang række stærke og til dels vertikalt integrerede konkurrenter, f.eks. Carl Spaeter GmbH, Hoberg & Driesch GmbH & Co., Löwe & Jaegers GmbH, Röhren- und Stahllager GmbH & Co. KG, Salzgitter Stahlhandel GmbH og Thyssen Schulte GmbH. I betragtning af denne markedsstruktur kan det ikke forventes, at der skabes en dominerende stilling for parterne.
(2) Armeringsnet
(210) På det tyske marked for lagersalg af armeringsnet har parterne en fælles markedsandel på [&lt; 10] % (Stinnes: [&lt; 10] %; Klöckner: [&lt; 10] %), inden for direkte salg opnår parterne fælles markedsandele på [&lt; 30] % (Stinnes: [&lt; 30] %; Klöckner: [&lt; 10] %). Fusionen fører derfor ikke til skabelse eller styrkelse af en dominerende stilling i forbindelse med armeringsnet.
(3) Blankt stål
(211) I Tyskland opnår parterne på det - underordnede - samlede marked for handel med blankt stål en fælles markedsandel på [&lt; 20] %, idet Stinnes' markedsandel udgør [&lt; 10] %. Parterne skønner, at markedsvolumenet for lagersalg af blankt stål udgør ca. 180000 t. Parternes samlede markedsandel udgør på baggrund heraf [&lt; 30] % (Stinnes: [&lt; 10] %; Klöckner: [&lt; 20] %). Inden for det direkte salg af blankt stål opnår Klöckner med et skønnet markedsvolumen på 145000 t en markedsandel på ca. [&lt; 20] %, mens Stinnes inden for det direkte salg af blankt stål [...]. Den samlede markedsandel på - alt efter markedsafgrænsning - maksimalt 20 % kan i betragtning af en lang række til dels vertikalt integrerede konkurrenter ikke skabe en dominerende stilling for parterne.
(4) Tag- og vægprodukter, aluminium, nonferrometal
(212) Stinnes er i Tyskland med omsætninger, der klart ligger under [...] t, kun i begrænset omfang aktiv inden for handelen med tag- og vægprodukter og aluminium. Klöckner er på den anden side næsten ikke repræsenteret inden for handelen med nonferrometal (ca.[...] t i 1998). Stinnes har dermed inden for handelen med tag- og vægprodukter og Klöckner inden for handelen med nonferrometal en markedsandel, som knap lader sig måle. Klöckners og Stinnes' samlede markedsandele overstiger under ingen omstændigheder 15 % i forbindelse med nogen af de mulige markedsafgrænsninger. Fusionen fører således heller ikke på ovenstående områder til skabelse eller styrkelse af en dominerende stilling.
4. Konklusion
(213) I betragtning af de til dels særdeles lave markedsandele eller stigninger i markedsandele og den betydelige konkurrence, som parterne navnlig er udsat for i Tyskland, giver transaktionen derfor ikke anledning til konkurrencemæssige problemer inden for handelen med stålprodukter.
V. SAMLET KONKLUSION
(214) Af ovennævnte grunde vil den planlagte fusion i sin anmeldte form føre til skabelse eller styrkelse af dominerende stillinger inden for elektricitetsområdet og det kemiske område og dermed være uforenelig med fællesmarkedet og EØS-aftalen.
VI. TILSAGN FRA PARTERNE
A. ELEKTRICITET
1. Tilsagn
(215) For at imødekomme Kommissionens indsigelser mod den planlagte fusion har VEBA og VIAG afgivet følgende tilsagn:
Parterne forpligter sig til at afhænde deres kapitalandele i VEAG. VEBA ejer 26,25 % og VIAG 22,5 % af andelene i VEAG. Desuden har RWE en kapitalandel på 26,25 % og Energiebeteiligungs-Holding (bestående af Bewag, HEW, VEW og EnBW) en kapitalandel på 25 %. Parterne forpligter sig endvidere til at afhænde deres andele i den østtyske brunkulsproducent LAUBAG samt de rettigheder til udvinding af østtysk brunkul, som de ejer, til køberen af VEAG-andelene. VEBA ejer 30 % og VIAG 15 % af andelene i LAUBAG. Desuden ejer BBS Braunkohle-Beteiligungsgesellschaft mbH 55 % af andelene. Energiebeteiligungs-Holding tegner sig desuden for 18,2 %, Rheinbraun AG, som hører ind under RWE, tegner sig for 71,8 %, og RWE Energie AG 10 % tegner sig for af andelene i BBS.
(216) Parterne forpligter sig til fortsat at sikre VEAG's elektricitetssalg på følgende måde. Fra tidspunktet for fusionens godkendelse og indtil den 31. december 2007 vil parterne, såfremt dette ikke allerede finder sted via parternes østtyske regionale forsyningsselskaber, dvs. TEAG, e.dis og Avacon-Ost (tidligere EVM), købe elektricitet hos VEAG til markedspris. Købsgarantien indebærer indtil den 31. december 2003 en pligt til at aftage 100 % af de nævnte regionale forsyningsselskabers indkøb [...] og vil også være i overensstemmelse med belastningsfordelingen [...]. Dette svarer til et garanteret køb på ca. [...] TWh. Fra den 1. januar 2004 nedsættes købsforpligtelsen med 10 % af [...] den købte mængde. I tilfælde af, at de regionale forsyningsselskabers salg stiger i forhold til de solgte mængder [...], vil parterne tilbyde VEAG at købe [en større del af] denne ekstra mængde hos VEAG. I tilfælde af, at de regionale forsyningsselskaber oplever en salgsnedgang, reduceres købsforpligtelsen ikke. Som markedspris garanteres principielt indtil den 31. december 2001 en pris på [ca. svarende til den nuværende markedspris] (energi- og netdel). Fra den 1. januar 2002 lægges [markedsprisen] til grund som prisen for energidelen [...].
(217) Parterne forpligter sig til at afhænde deres andele i Bewag. VIAG tegner sig for 26 % af kapitalen og 28,7 % af stemmerettighederne, VEBA 23 % af kapitalen og 23,8 % af stemmerettighederne - sidstnævnte er dog på grund af VEBA's tilsagn af 17. september 1997 over for Bundeskartellamt begrænset til 20 % af stemmerettighederne. Southern Energy Holding tegner sig for 26 % af kapitalen og 28,7 % af stemmerne.
(218) VIAG forpligter sig til at afhænde de andele, som selskabet direkte og indirekte ejer i VEW og RWE, i tilfælde af, at fusionen mellem RWE og VEW gennemføres inden salget af VIAG's kapitalandel i VEW. VIAG har på nuværende tidspunkt en direkte kapitalandel på 11,13 % og har derudover via sit datterselskab Contigas en andel på 30 % i et udskilt selskab (Vorschaltgesellschaft), Energie-Verwaltungsgesellschaft (EVG), som ejer yderligere 24,7 % af aktierne.
(219) VEBA forpligter sig til at afhænde sin direkte kapitalandel i HEW. VEBA tegner sig direkte for 15,4 % af kapitalen samt 14,2 % af stemmerettighederne i HEW. Derudover ejer VEBA via det svenske selskab Sydkraft, hvori det har en kapitalandel på 17,6 %, 15,4 % af andelene i HEW.
(220) VEBA forpligter sig til at bringe sin eksisterende selskabsretlige forbindelse til RWE i Rheinische Energie AG (Rhenag) til ophør. RWE ejer 54,1 % og VEBA 41,3 % af aktierne i Rhenag.
(221) Parterne forpligter sig endvidere til inden en måned efter godkendelsen at ændre deres prissætning for anvendelsen af nettet inden for Tyskland på en sådan måde, at priskomponenten for den nationale T-komponent udgør 0 pfennig/kWh. Hvis RWE/VEW ved godkendelsen af fusionen mellem VEBA og VIAG allerede skulle have givet afkald herpå, forpligter parterne sig til ufortøvet at gøre det samme.
(222) Parterne forpligter sig endvidere til inden to måneder efter fusionens godkendelse over for de kunder med særaftaler (videredistributører og industrikunder), som de forsyner i deres eget netområde på et spændingsniveau på 110 kV og derover, at anføre elpriserne særskilt efter nettarif, energipris, måling/aflæsning samt øvrige komponenter (f.eks. vedvarende energi, kraftvarmeproduktion, koncessionsafgifter, omsætningsafgift). Med hensyn til de kunder med særaftaler, der forsynes på middelspændingsniveauet (20 kV) i parternes eget netområde, overtager parterne forpligtelsen pr. 1. januar 2001.
(223) Parterne forpligter sig til inden en måned efter fusionens godkendelse at ændre deres prissætning for tilvejebringelsen af balancekraft på en sådan måde, at effektprisen beregnes pr. dag, eller der kun beregnes kWh-tariffer.
(224) Endvidere forpligter parterne sig til at frigøre en yderligere kapacitet på 400 MW ved samkøringslinjen ved den dansk-tyske grænse. Over land fra Danmark til Tyskland råder VEBA bl.a. over en forholdsmæssig transmissionsret på 400 MW af den samlede kapacitet på samkøringslinjen på 1200 MW. For at kunne tilbyde andre selskaber en yderligere linjekapacitet på 400 MW forpligter VEBA sig at indgå en aftale med Eltra og Statkraft, hvorefter:
- Eltra tilbagekøber transmissionsretten på 400 MW
- 400 MW-aftaledelen med Statkraft værdineutralt ændres til en finansiel aftale
således, at tredjeparter pr. 1. januar 2001 kan udnytte denne kapacitet.
(225) Tilsagnene indeholder desuden følgende bestemmelser (se punkt VIII.4 i teksten vedrørende tilsagn på elektricitetsområdet). Med hensyn til tilsagnet om afhændelse af andelene i VEAG og LAUBAG er der endvidere enighed mellem Kommissionen og VEBA/VIAG om, at dette tilsagn kun er overholdt, hvis RWE/VEW også har opfyldt en af Bundeskartellamt isag B 8 - 309/99 fastsat tilsvarende forpligtelse til at afhænde deres kapital- og stemmerettighedsandele i VEAG og LAUBAG samt deres udvindingsrettigheder i de nye delstater, og hvis Bundeskartellamt også har fastsat forpligtelser til sikring af VEAG's salg og til opretholdelse af dette selskabs likviditet, og disse forpligtelser opfyldes. Med hensyn til tilsagnene vedrørende Verbändevereinbarung (se punkt VI.1-3 i teksten vedrørende elektricitetsområdet) er der enighed mellem Kommissionen og VEBA/VIAG om, at disse tilsagn kun er overholdt, hvis Bundeskartellamt i sag B 8 - 309/99 har fastsat tilsvarende forpligtelser, og disse forpligtelser opfyldes.
2. Vurdering af tilsagnene
(226) På grundlag af de afgivne tilsagn, der som anført ovenfor er knyttet sammen med RWE's tilsagn over for Bundeskartellamt, sikres det, at der på det tyske marked for elektricitetsforsyning fra det sammenkoblede system ikke opstår et duopol med dominerende stilling bestående af VEBA/VIAG og RWE eller RWE/VEW. Tilsagnene sikrer, at duopolmedlemmernes væsentligste selskabsretlige forbindelser opløses. Derved bortfalder et af de elementer, som kunne fremme en parallel adfærd. Yderligere tilsagn, som vedrører afhændelsen af kapitalandele i bl.a. konkurrerende elektricitetsproducenter, øger antallet og betydningen af de konkurrenter, der er uafhængige af VEBA/VIAG og RWE/VEW. De tilsagn, som vedrører markedsvilkårene og adgangen til det tyske marked, forbedrer udgangssituationen for begge koncerners aktuelle og potentielle konkurrenter yderligere.
(227) Det tyske marked for elektricitetsforsyning fra det sammenkoblede system var allerede inden fusionen kendetegnet ved en høj koncentrationsgrad. En yderligere forøgelse som følge af fusionen ville medføre, at de to koncerner ikke længere ville udøve en effektiv konkurrence. Grundlæggende markedsvilkår som f.eks. produktets homogenitet, markedets gennem-sigtighed samt den lave vækst i efterspørgslen begunstiger ligeledes den parallelle adfærd, man med ret stor sikkerhed kunne have forventet med den nye markedsstruktur, hvortil de to blokkes selskabsretlige forbindelser også hører.
(228) Afhændelsen af kapitalandelene i VEAG medfører derfor, at den betydeligste forbindelse mellem RWE og VEBA/VIAG opløses. Situationen med hensyn til VEAG har som anført ovenfor (betragtning 57) bidraget til begge blokkes fælles interesse i en fredelig parallel adfærd. Den har navnlig medført, at de vesttyske elektricitetsproducenter, frem for alt RWE, VEBA og VIAG, har givet afkald på konkurrence i VEAG's traditionelle forsyningsområde (dvs. i de nye delstater, som VEAG's transmissionssystem dækker). Ud fra denne synsvinkel mister de to blokke gennem afhændelsen af VEAG-andelene et væsentligt instrument, som kunne friholde Tysklands østlige del for konkurrence og dermed samtidig bidrage til at sikre balancen i den vestlige del og således i sidste instans på hele det tyske marked.
(229) Samtidig medfører VEBA/VIAG's og RWE's afhændelse af VEAG-andele, at VEAG bliver en uafhængig konkurrent. VEAG's konkurrencepotentiale skal ikke længere medregnes til de to blokke. Afhændelsen betyder i realiteten, at markedskoncentrationen ikke ændres væsentligt som følge af fusionen. På grundlag af fusionen mellem VEBA og VIAG øges VEBA's markedsandel ganske vist med 12,2 % (uden medregning af Bewag- og VEAG-positionen). VEAG har imidlertid med en markedsandel på 12,1 % en markedsstilling, der kan sammenlignes med VIAG's markedsandel, og vil efter overholdelsen af tilsagnene optræde som uafhængig udbyder på markedet.
(230) LAUBAG er den største brunkulsproducent i Østtyskland og indgår som underleverandør til VEAG i økonomisk henseende i en enhed med VEAG. For at VEAG fuldt ud kan spille en rolle som en markedsaktør, der er uafhængig af de to blokke, er det nødvendigt, at kontrollen med LAUBAG også overgår til denne nye uafhængige enhed.
(231) Via kapitalandelen i Rhenag har VEBA en interesse i dette RWE-datterselskabs succes i forhold til sin kapitalandel. VEBA er repræsenteret i Rhenags bestyrelse og har derfor adgang til interne oplysninger om forretningspolitikken i et datterselskab af det andet duopolmedlem.
(232) Opgivelsen af de nævnte kapitalinteresser fjerner de væsentlige selskabsretlige forbindelser mellem de to koncerner. Andre fælles kapitalinteresser er kapitalandelen i STEAG samt i kommunale forsyningsselskaber, hvori både envia som RWE-datterselskab og VEBA-koncernselskabet Thüga har minoritetsinteresser. Disse indbyrdes forbindelser er imidlertid snarere af underordnet betydning med hensyn til risikoen for en parallel adfærd fra de to blokkes side i det sammenkoblede system. I forbindelse med STEAG er der i realiteten tale om et selskab, som producerer elektricitet til RWE, og hvori RAG desuden er hovedaktionær.
(233) På grundlag af afhændelsen af VEBA/VIAG's og RWE/VEW's andele bliver VEAG samtidig en uafhængig udbyder på markedet, som bl.a. på grund af sit omfattende traditionelle forsyningsområde i de nye delstater potentielt kan begrænse parternes samt RWE's handlefrihed gennem konkurrencefremstød. De yderligere tilsagn tager hensyn til, at VEAG indtil videre ikke er vertikalt integreret på underleverandør- og aftagersiden. De sikrer, at VEAG også i denne henseende fra begyndelsen kan optræde som en konkurrent, der skal tages alvorligt.
(234) Der er først og fremmest behov for en garanteret adgang til mellemproduktet brunkul, som hovedsagelig købes hos LAUBAG. I overensstemmelse hermed sikrer forpligtelsen til, at VEAG- og LAUBAG-andelene, herunder rettighederne til at kunne udvinde brunkul, skal afhændes til én og samme køber, VEAG's elektricitetsproduktion.
(235) På aftagersiden sikrer den mængdemæssige købsgaranti en stor, om end degressiv del af VEAG's nuværende salg til regionale forsyningsselskaber i perioden indtil den 31. december 2007. Indtil den 31. december 2004 udgør købsgarantien ca. [...] % af det nuværende elektricitetssalg.
(236) Bundeskartellamt vil i sag B 8 - 309/99 fastsætte tilsvarende supplerende forpligtelser med henblik på at sikre salget (i modsat fald skal de foreliggende tilsagn ikke anses for at være overholdt). I de første år er en tilstrækkelig andel af det hidtidige salg således garanteret. I denne henseende tages der ikke hensyn til de leveringsaftaler, der på nuværende tidspunkt er indgået med andre regionale forsyningsselskaber, som ikke er koncernselskaber i VEBA/VIAG eller RWE/VEW. Salg til disse regionale forsyningsselskaber, herunder ESAG og WEMAG, men også til elektricitetsproducenten Bewag, som selv stort set ikke har produktion på grundlastområdet, udvider VEAG's salgsgrundlag yderligere. VEAG kan derudover frit optage direkte forretningsforbindelser med lokale forsyningsselskaber eller storkunder inden for industrien.
(237) Sikringen af salget i en periode på syv år med en degression, der påbegyndes i 2004, er efter Kommissionens opfattelse, som deles af de markedsaktører, Kommissionen har været i kontakt med, tilstrækkelig til at afhjælpe VEAG's startvanskeligheder. I de kommende syv år er VEAG's stilling stadig svækket på grund af de store gældsforpligtelser, hovedsagelig til investeringer i kraftværksparken. Disse kraftværker hører imidlertid blandt de mest moderne i Europa og vil efter afviklingen af gældsbyrden og med de fortløbende afskrivninger sikre VEAG et omkostningseffektivt produktionsgrundlag.
(238) Disse tilsagn synes passende og tilstrækkelige til at sikre både VEAG's brunkulsbaserede elektricitetsproduktion og VEAG's elektricitetssalg. Tilsagnet om at afhænde VEAG-andelene samt de supplerende tilsagn betyder som helhed betragtet, at den forbindelse mellem de to blokke, som i særlig grad indebar en risiko for en parallel adfærd, bringes til ophør. Samtidig fremkommer der en ny, betydelig ekstern konkurrent, som kan begrænse de to blokkes prisadfærd. Med fusionen mellem VEBA og VIAG fjernes ganske vist en aktør fra markedet, men på grundlag af tilsagnene får markedet igen tilført en anden uafhængig aktør med en markedsposition, som er sammenlignelig med VIAG's markedsposition uden kapitalandelene i Bewag og VEAG. Da VEAG råder over en avanceret kraftværkspark samt importmuligheder via samkøringslinjerne til Polen, opstår der herved også et nyt potentiale for elektricitetsforhandlere.
(239) Tilsagnet om at afhænde andelene i VEW forhindrer, at VEBA/VIAG forsat vil have indblik i denne store elektricitetsproducents forretningspolitik eller får indblik i RWE's forretningspolitik som det andet duopolmedlem.
(240) Afhændelsen af andelene i Bewag, som VIAG hidtil har kontrolleret sammen med Southern Energy, bevirker ligeledes, at selskabet bliver en uafhængig udbyder på markedet for elektricitetsforsyning fra det sammenkoblede system. Samtidig mindsker afhændelsen af andelene i Bewag - som allerede afhændelsen af VEAG-andelene - VIAG's konkurrencepotentiale, der som led i fusionen overgår til VEBA.
(241) Afhændelsen af den direkte kapitalinteresse i HEW giver ligeledes denne elektricitetsproducent, hvori duopolmedlemmerne har en kapitalinteresse, en stærkere stilling som selvstændig udbyder. Det forhold, at VEBA via sin minoritetsandel i det svenske selskab Sydkraft, fortsat vil have en minoritetsinteresse i HEW, ændrer ikke denne konkurrencemæssige vurdering. Den indirekte minoritetsinteresse giver ingen repræsentation i organerne i HEW, som i fællesskab kontrolleres af det svenske selskab Vattenfall og byen Hamburg. Minoritetsaktionærens stilling giver således ingen adgang til interne oplysninger og ingen muligheder for at øve indflydelse på HEW.
(242) Tilsagnene om afhændelser forbedrer derfor strukturen af markedet for elektricitetsforsyning fra det sammenkoblede system. De opløser de væsentligste og dermed for den konkurrencemæssige situation relevante selskabsretlige forbindelser mellem duopolmedlemmerne. Samtidig opbygger de en konkurrent med et betydeligt potentiale, VEAG, og andre konkurrenter frigøres for indflydelsen fra VEBA/VIAG. Gennem afhændelsen af kapitalandele, som sikrer en bestemmende indflydelse på selskaber i samme markedsled, mindskes samtidig den koncentration af markedet, som ville blive forøget som følge af fusionen.
(243) Rammebetingelserne for konkurrencen i forbindelse med elektricitets-forsyningen fra det sammenkoblede system forbedres yderligere som følge af tilsagnene. For øjeblikket har de to koncerner VEBA/VIAG og RWE/VEW visse fordele som følge af, at de er repræsenteret i de to handelsområder, som etableres på grundlag af Verbändevereinbarung II. VEBA/VIAG og også RWE/VEW kan således modregne elektricitetsforsyninger og dermed undgå forpligtelsen til at betale T-komponenten. Andre elektricitetsproducenter, som kun har deres forsyningsområde i det ene handelsområde, og elektricitetsforhandlere har ikke denne koncerninterne mulighed for modregning. De er derimod i det enkelte tilfælde nødt til at søge efter modregningsmuligheder med andre elektricitetsleverandører. Ved at såvel VEBA/VIAG som RWE/VEW vil give afkald på at opkræve T-komponenten, bortfalder denne ulempe for begge koncerners konkurrenter. De har fremover mulighed for at levere forsyninger inden for den største del af Tyskland, der omfatter de områder, som VEBA/VIAG's og RWE/VEW's sammenkoblede system dækker, uden at have pligt til at betale T-komponenten. Det kan endvidere forventes, at afkaldet på T-komponenten i et så stort område af Tyskland medfører, at T-komponenten heller ikke anvendes i de øvrige netområder.
(244) Forpligtelsen til at anføre elpriserne særskilt efter nettarif, energipris, måling/aflæsning samt øvrige komponenter vil i vidt omfang fremme gennemsigtigheden i forbindelse med transmissioner. Samtidig modvirker den særskilte angivelse af de forskellige omkostningselementer en mulig krydssubsidiering af energipriserne fra selskabers side, som samtidig er netejere. Den særskilte angivelse af net- og energipriser gør det navnlig lettere at sammenligne parternes og RWE/VEW's prissætning med prissætningen blandt andre markedsaktører uden ejendomsrettigheder til nettet. Dermed bliver adgangen for især sidstnævnte udbydere lettere i alle markedsled, og samtidig modvirkes en konsolidering af parternes markedsposition i forbindelse med det sammenkoblede system.
(245) Med hensyn til de kunder, der forsynes uden for deres netområde, vil VEBA/VIAG arbejde for, at den enkelte systemoperatør stiller de pågældende data til rådighed for VEBA/VIAG i specificeret form, således at en sådan særskilt angivelse også er mulig for disse kunder.
(246) Som transmissionssystemoperatører har parterne yderligere fordele som følge af, at de stiller balancekraft til rådighed. Balancekraft kan principielt kun stilles til rådighed af transmissionssystemoperatørerne i deres balanceområder eller af de leverandører, som driver et kraftværk i det balanceområde, hvori der leveres elektricitet. Prisen for transmissionssystemoperatørernes tilvejebringelse af balancekraft er ifølge markedsaktører under Verbändevereinbarung II betydeligt højere end den pris, der blev beregnet på grundlag af Verbändevereinbarung I, og overstiger markant de omkostninger, der er forbundet med at stille balancekraft til rådighed. En enkelt overskridelse af tolerancemargenen på 5 % medfører således beløb, der er baseret på antagelsen om en overskridelse på en måned. Med tilbuddet om at beregne prisen for at stille balancekraft til rådighed enten på grundlag af effektprisen pr. dag eller kWh-tariffer, nærmer prisberegningen sig de omkostninger, som opstår ved anvendelsen af balancekraft. I overensstemmelse hermed har VEBA/VIAG i tilfælde af forbrugssvingninger ikke længere nogen nævneværdig fordel i forhold til konkurrenter, som ikke hører blandt transmissionssystemoperatørerne.
(247) Samkøringslinjen ved den dansk-tyske grænse har en kapacitet på 1200 MW, MW, hvoraf 700 MW for øjeblikket i henhold til aftale er reserveret VEBA. De øvrige 500 MW bliver på nuværende tidspunkt solgt til interesserede ved auktion. Som følge af de i overvejende grad billigere elpriser i Skandinavien er den dansk-tyske samkøringslinje en af de få samkøringslinjer, hvor der opstår kapacitetsmæssige flaskehalse. I den henseende letter frigørelsen af 400 MW adgangen for import fra Skandinavien og medfører på grund af det gunstigere prisniveau i Skandinavien et yderligere konkurrencepres på de store tyske elektricitetsproducenter.
(248) Dermed forbedrer tilsagnene vilkårene på markedet for elektricitetsforsyning fra det sammenkoblede system på en sådan måde, at alle markedsaktører har tilsvarende udgangsbetingelser.
B. KEMIKALIER
1. Tilsagn
(249) For at imødekomme Kommissionens indsigelser mod den planlagte fusion med hensyn til markederne for CC og NDC har parterne afgivet følgende tilsagn:
(250) Parterne forpligter sig til at udbyde et selskab til salg, hvortil SKW Trostbergs anlæg til produktion af cyanbrinte og CC overdrages. Skulle der inden for en frist på [...] efter fusionens godkendelse (første fase) ikke blive fundet en køber, vil parterne desuden alternativt udbyde et selskab til salg, hvortil kun anlæggene til produktion af CC overdrages, mens produktionen af cyanbrinte forbliver hos VEBA/VIAG (anden fase). Skulle der efter i alt [...] efter fusionens godkendelse ikke være blevet fundet en køber til nogen af de to alternativer, vil parterne som et yderligere alternativ udbyde CC-aktiviteterne uden produktionen (tredje fase). Det omfatter hele den kommercielle knowhow i forbindelse med CC, herunder alle kundefortegnelser og leveringsaftaler. Den nævnte udvidelse af tilbuddet i den anden og tredje fase skal godkendes af Europa-Kommissionen.
(251) Parterne har desuden forpligtet sig til i en første fase fra [...] efter fusionens godkendelse at udbyde et selskab til salg, hvortil NDC-produktionsanlægget samt hele den kommercielle og tekniske knowhow i forbindelse med fremstilling og salg af NDC er overdraget. Skulle der ikke blive fundet en køber inden for denne frist, bliver alternativt NDC-aktiviteterne med alle kundefortegnelser og leveringsaftaler udbudt til salg.
(252) Såfremt en køber er afhængig af at få leveret cyanbrinte, chlorcyan, CC eller NDC, garanteres den pågældendes forsyning principielt i en periode på [...] år. Der tages navnlig forbehold i tilfælde af et lovforbud mod produktion af cyanbrinte og en drastisk reduktion af de mængder mellemprodukter, CC eller NDC, som aftages af køberne.
2. Vurdering af tilsagnene
(253) De forslåede tilsagn fjerner på den ene eller anden måde de overlapninger, som fusionen i modsat fald ville have forårsaget på markederne for CC og NDC. De kan derfor forhindre en styrkelse af dominerende stillinger på disse markeder.
(254) Som resultat heraf sikrer de tilsagn, der er afgivet med hensyn til CC, at aftagerne fortsat har alternative indkøbsmuligheder, som kan bidrage med mindst lige så meget til forsyningen af markedet som SKW på nuværende tidspunkt. I den forbindelse ville overdragelsen af hele produktionen af cyanbrinte og den hermed forbundne videreforarbejdning til CC være den bedste løsning, der bedst sikrer, at Degussa fortsat stilles over for en effektiv konkurrent, da den sikrer denne konkurrent den største mulige uafhængighed. Denne løsning har derfor i rækken af tilsagn forrang frem for de øvrige løsninger.
(255) Afhændelsen af NDC-produktionen eller NDC-aktiviteterne udelukker et samarbejde mellem SKW Trostberg og den potentielle konkurrent Degussa og dermed en styrkelse af SKW's dominerende stilling. Den etapevise gennemførelse af tilsagnene gør det også muligt at nå frem til en rimelig løsning, såfremt det skulle vise sig umuligt at afhænde de objekter, som i første række udbydes til salg.
VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:
Artikel 1
Den anmeldte fusion mellem VEBA AG og VIAG AG er forenelig med fællesmarkedet og EØS-aftalen på betingelse af, at de anmeldende parter overholder de tilsagn, som de har afgivet, og som er anført i bilaget til denne beslutning (med undtagelse af det tilsagn, der er omtalt i punkt VI.2, andet afsnit, i forbindelse med elektricitetsområdet).
Artikel 2
Denne beslutning er rettet til:
1) VEBA Aktiengesellschaft Benningsenplatz 1 D - 40474 Düsseldorf
2) VIAG Aktiengesellschaft Briennerstraße 40 D - 80333 München
Udfærdiget i Bruxelles, den 13. juni 2000.
Komission päätös,
tehty 13 päivänä kesäkuuta 2000,
yrityskeskittymän soveltuvuudesta yhteismarkkinoille ja ETA-sopimuksen toimintaan
(Asia COMP/M.1673 - VEBA/VIAG)
(tiedoksiannettu numerolla K(2000) 1597)
(Ainoastaan saksankielinen teksti on todistusvoimainen)
(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
(2001/519/EY)
EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,
ottaa huomioon Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 57 artiklan 2 kohdan a alakohdan,
ottaa huomioon yrityskeskittymien valvonnasta 21 päivänä joulukuuta 1989 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 4064/89(1), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 1310/97(2), ja erityisesti sen 8 artiklan 2 kohdan,
ottaa huomioon 4 päivänä helmikuuta 2000 tehdyn komission päätöksen menettelyn aloittamisesta tässä asiassa,
on antanut asianomaisille yrityksille tilaisuuden esittää huomautuksensa komission esittämistä väitteistä,
ottaa huomioon keskittymiä käsittelevän neuvoa-antavan komitean lausunnon(3),
sekä katsoo seuraavaa:
(1) Komissio on vastaanottanut 14 päivänä joulukuuta 1999 asetuksen (ETY) N:o 4064/894 artiklan mukaisen ilmoituksen yrityskeskittymästä, jolla VEBA Aktiengesellschaft ja VIAG Aktiengesellschaft aikovat sulautua sulautuma-asetuksen 3 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetulla tavalla.
(2) Komissio on 4 päivänä helmikuuta 2000 päättänyt aloittaa sulautuma-asetuksen 6 artiklan 1 kohdan c alakohdan ja Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen 57 artiklan mukaisen menettelyn tässä asiassa.
(3) Neuvoa-antava komitea on 24 päivänä toukokuuta 2000 käsitellyt tämän päätöksen luonnosta.
I OSAPUOLET JA HANKE
(4) VEBA on monialayhtymä, jonka toimialaan kuuluvat sähkö, maakaasu, mineraaliöljy, kemikaalit, televiestintä, vesi, jätteiden käsittely, teräskauppa, logistiikka ja kiinteistöjen hoito. Yhtymä toimii sähkötalouden kaikissa portaissa tytäryhtiönsä PreussenElektra AG:n, jäljempänä "PreussenElektra", välityksellä. PreussenElektra on yksi Saksan suurimmista yhteenliitettyyn verkkoon kuuluvista yrityksistä, jonka perinteistä jakelualuetta ovat pohjoiset osavaltiot Schleswig-Holstein ja Niedersachsen sekä laajat alueet Hessenissä. Lisäksi PreussenElektra, RWE ja VIAG-konserniin kuuluva Bayernwerk AG ottivat yhdessä muiden länsisaksalaisten yhteenliitettyyn verkkoon kuuluvien yritysten kanssa Saksan yhdistyessä haltuunsa Vereinigte Energiewerke AG:n, jäljempänä "VEAG". PreussenElektra jakaa kuitenkin määräysvallan VEAG:ssä RWE:n ja Bayernwerk AG:n kanssa. VEBA-yhtymällä on yhteenliitetyn verkon alueen ulkopuolella muita määrääviä omistusosuuksia muun muassa uusien osavaltioiden alueellisissa jakeluyhtiöissä (e.dis ja Avacon).
(5) VIAG on kansainvälistä toimintaa harjoittava monialayhtymä, jonka toimialaan kuuluvat sähkö, maakaasu, kemikaalit, televiestintä, pakkaukset, vesi, jätteiden käsittely, alumiini, teräskauppa ja logistiikka. Energia-alan toiminta on keskittynyt yhtymän Bayernwerk AG -tytäryhtiöön, jäljempänä "Bayernwerk", joka on myös yksi Saksan suurista yhteenliitettyyn verkkoon kuuluvista yrityksistä. Myös Bayernwerk toimii sähkövoima-alan kaikissa portaissa. Sen perinteinen verkko- ja jakelualue kattaa suurimman osan eteläisestä Baijerin osavaltiosta. VEAG:n lisäksi Bayernwerkillä on (katso johdanto-osan 4 kappale) amerikkalaiseen Southern Companyyn kuuluvan Southern Energy -osakkuusyhtiön kanssa yhteinen määräysvalta Berliner Kraft- und Licht AG:ssä, jäljempänä "BEWAG". Itäsaksalainen alueellinen jakeluyhtiö TEAG, jonka jakelualue on yhteenliitetyn verkon Bayernwerkille kuuluvan alueen ulkopuolella, kuuluu myös VIAG-yhtymään.
(6) Osapuolet aikovat toteuttaa sulautuman liittämällä sulautuvan oikeushenkilön VIAG:n vastaanottavaan oikeushenkilöön VEBA:han yhtiömuodon muuttamista koskevan Saksan lain (Umwandlungsgesetz) 2 pykälän 1 kohdan 1 alakohdan mukaisesti. Näin ollen kyseessä on oikeudellisessa mielessä sulautuminen.
II YRITYSKESKITTYMÄ
(7) VEBA ja VIAG ovat kaksi toisistaan riippumatonta yritystä, jotka aikovat sulautua keskenään. Tämän vuoksi kyseessä on sulautuma-asetuksen 3 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettu keskittymä.
III YHTEISÖNLAAJUINEN MERKITYS
(8) Osapuolten maailmanlaajuinen liikevaihto oli tilivuonna 1998 yli 5 miljardia euroa(4) (VEBA 42,8 miljardia euroa, VIAG 25,1 miljardia euroa). Koko yhteisön alueelta kertynyt liikevaihto ylittää sekä WEBA:n (33,5 miljardia euroa) että VIAG:n (18,2 miljardia euroa) osalta 250 miljoonan euron rajan. VEBA:n tilivuonna 1998 yhteisön alueelta kertyneestä kokonaisliikevaihdosta kaksi kolmasosaa oli kertynyt Saksasta. VIAG:n itsensä antamien tietojen mukaan sen yhteisön alueelta kertyneestä kokonaisliikevaihdosta ei ole kertynyt yli kahta kolmasosaa yksittäisestä jäsenvaltiosta. Näin ollen ilmoitetulla keskittymällä on yhteisönlaajuista merkitystä.
IV SULAUTUMA-ASETUKSEN 2 ARTIKLAN MUKAINEN ARVIOINTI
(9) Kumpikin osapuoli toimii useilla liiketoiminnan aloilla. Lähtökohtaisesti on syytä katsoa, että yrityskeskittymä luo VEBA/VIAG:lle määräävän markkina-aseman sähkövoima-alalla Saksassa (A) ja vahvistaa määrääviä markkina-asemia kemian alalla (B). Määräävän markkina-aseman syntymistä tai vahvistumista ei ole odotettavissa muilla aloilla. Tämä koskee erityisesti kaasualaa (C) ja teräskaupan alaa (D).
A SÄHKÖVOIMA
(10) Keskittymähanke johtaa duopolitilanteeseen, jossa Saksan liittotasavallan alueeseen rajoittuvilla jakelun yhteenliitetystä verkosta kattavilla markkinoilla määräävässä asemassa on kaksi yritystä, VEBA/VIAG ja RWE.
1 Merkitykselliset tuotemarkkinat
(11) Komissio on aiemmissa päätöksissään(5) jakanut sähkövoima-alan seuraaviin merkityksellisiin tuotemarkkinoihin: tuotanto eli sähkön tuotanto voimalaitoksissa; siirto eli sähkön siirtäminen suurjännitejohtoja pitkin; jakelu eli sähkön siirtäminen keski- ja pienjännitejohtoja pitkin; ja toimittaminen eli sähkön toimittaminen loppukäyttäjille. Toisessa päätöksessä(6) erotettiin vielä yhdet sähkövoima-alan tuotemarkkinat, sähkökauppa, vaikka markkinat jätettiin lopullisesti määrittelemättä.
(12) Tähänastisissa komission päätöksissä on arvioitu markkinaolosuhteita lähinnä Britannian ja Ranskan sähkövoima-alalla. Uudemmissa päätöksissä, jotka ovat koskeneet keskittymiä Saksan markkinoilla, kysymys markkinoiden rajaamisesta on voitu jättää hyvin pitkälle avoimeksi. Markkinoiden rajaamisen kannalta on merkitystä sähkövoima-alan rakenteella, joka osoittaa, millainen on tarjoaja- ja ostajapuolten koostumus.
(13) Saksan sähkövoima-alalle on ominaista vertikaalinen jakautuminen yli aluerajojen toimiviin yhteenliitettyyn verkkoon kuuluviin yrityksiin, alueellisiin sähkön toimittajayrityksiin (alueelliset toimittajat) ja paikallisiin jakeluyrityksiin (erityisesti kaupunkien energialaitokset).
(14) Yhteenliitettyyn verkkoon kuuluvien yritysten tuottama sähkö ja sähkön tuojien maahantuoma sähkö toimitetaan eri käyttäjäryhmille UHV-verkon (Ultra High Voltage) ja EHV-verkon (Extra High Voltage), niin kutsutun siirtoverkon, välityksellä. Siirtoverkko toimittaa sähköä alueellisille sähkön toimittajille ja myös suurehkoille kaupunkien energialaitoksille, sähkön myyjille sekä suurehkoille teollisille erityisasiakkaille, jotka ottavat vastaan sähkönsä suoraan tältä jännitetasolta.
(15) Yhteenliitettyyn verkkoon kuuluvat yritykset toimivat lisäksi vertikaalisesti integroituneiden konserniyritystensä ansiosta kaikilla jakeluketjun myöhemmillä markkinoilla (katso johdanto-osan 16 kappaleesta alkaen).
(16) Alueelliset sähkön toimittajat käyttävät pienjännitejohtoja (alle 20 kilovolttia) ja osittain myös keskijännitejohtoja (20-110 kilovolttia) sähkön toimittamiseen sekä kaupunkien energialaitoksille että loppukäyttäjille. Ne toimivat tällöin lähinnä yhteenliitettyyn verkkoon kuuluvien yritysten tuottaman sähkön jakelijoina. Ne tuottavat myös itse vähäisiä määriä sähköä, jonka ne kuitenkin toimittavat omille asiakkailleen pien- ja keskijännitejohtojen välityksellä.
(17) Alimmalla jakelutasolla kaupunkien energialaitokset toimittavat sähköä pienjännitejohtoja pitkin vain loppukäyttäjille. Myös kaupunkien energialaitokset tuottavat osittain itse sähköä, jonka ne käyttävät kuitenkin ennen kaikkea omiin tarpeisiinsa. Kyseessä on lähinnä yhdistetyistä sähkö- ja lämpövoimaloista peräisin oleva sähkö. Mahdollisuudet jakaa tämä markkinaporras loppukäyttäjätyyppien mukaan edelleen pienempiin osiin voitiin jättää komission aikaisemmissa päätöksissä avoimiksi(7). On kuitenkin havaittu merkkejä siitä, että kun sähköä toimitetaan pienjänniteverkoista pienasiakkaille(8) (kotitalouksille, ammatinharjoittajille ja maatalousasiakkaille, joiden liitäntäteho on alle 30 kilowattia ja vuotuinen sähkönkulutus alle 30 megawattituntia), ja kun sähköä toimitetaan keskijänniteverkoista ja niitä korkeamman jännitetason verkoista teollisille erityissopimusasiakkaille, markkinaolosuhteet ovat erilaiset. Siksi nämä toimitukset on jaoteltava erillisiin merkityksellisiin tuotemarkkinoihin.
(18) Sähkökaupassa on kyse kehittymässä olevista markkinoista, jotka syntyivät vasta sen jälkeen, kun ostajat saivat kaupan vapautumisen myötä mahdollisuuden valita vapaasti toimittajansa. Sähkökaupalla ymmärretään omalla vastuulla ja omaan lukuun tapahtuvaa sähkön ostamista ja myymistä. Sähkökauppaa käydään kaikilla jännitetasoilla. Niinpä riippumattomien, vailla omaa tuotantokapasiteettia ja omaa verkkoa olevien kauppiaiden lisäksi sähkökauppaa harjoittavat sekä myyjä- että osittain myös ostajapuolella yhteenliitettyyn verkkoon kuuluvat yritykset, muut voimalaitosyritykset ja sähkön tuojat. Asiamiestoiminta eli sähkön välitys huoltoasemien ja kauppaketjujen kautta ilman menekkiriskiä (joka on pikemminkin tuottajalla) ei ole sähkökauppaa.
(19) Edellä (johdanto-osan 14 kappaleessa) kuvattu yhteenliitettyyn verkkoon kuuluvien yritysten harjoittama sähkön toimittaminen muodostaa tuotteen ominaisuuksien (eli kyseisen jännitetason) ja toimituksista kiinnostuneiden erityisten ostajaryhmien perusteella omat erilliset markkinansa. Niihin kuuluvat (Saksassa) sähkön tuotanto yhteenliitetyn verkon tasolla ja sähkön tuonti toimitettavaksi UHV- ja EHV-verkon välityksellä eri ostajaryhmille kuten alueellisille jakelijoille, suurehkoille kaupunkien energialaitoksille, sähkökauppiaille ja suurille teollisille erityisasiakkaille. Seuraavassa tutkitaan näitä markkinoita. Jos osapuolet toimivat alemmilla markkinatasoilla, sulautuman vaikutuksia kyseisiin markkinoihin käsitellään samalla, kun arvioidaan sen vaikutuksia kilpailuun yhteenliitetyn verkon tasolla.
2 Merkitykselliset markkinat
(20) Maantieteelliset viitemarkkinat muodostuvat alueesta, jolla kyseiset yritykset toimivat tavaroiden tai palvelujen tarjoajina, jolla kilpailuolosuhteet ovat riittävän yhdenmukaiset ja joka poikkeaa siihen rajoittuvista alueista.
(21) Keskittymää koskevassa ilmoituksessaan osapuolet katsovat, että yhteenliitetyn verkon tasolta toimitettavan sähkön markkinat ovat yhteisön laajuiset. Ne perustelevat arviotaan muun muassa sillä, että EY:n sähködirektiivissä säädetyn kehyksen ansiosta sähkön tuotanto-olosuhteet ovat yhtenäiset. Osapuolten mukaan ostajat ovat Euroopan unionissa siirtyneet yhä useammin käyttämään Euroopan laajuisia tarjouskilpailuja ja Manner-Euroopan tärkeimpien maiden siirtoverkot on liitetty toisiinsa UCTE-verkon(9) välityksellä, mikä sekin viittaa väitteen mukaan laajempien kuin kansallisten markkinoiden olemassaoloon.
2.1 Markkinat ovat vain kansalliset
(22) Komission tutkimuksissa taas on käynyt ilmi, että sähkön toimittaminen yhteenliitetystä verkosta muodostaa laajuudeltaan vain kansalliset markkinat. Tämä johtuu enimmäkseen siitä, että liitosyksiköiden eli kansallisen verkon naapurimaan verkkoon liittävien yksiköiden kapasiteetti on rajallinen ja että tuonti on sen vuoksi jo teknisistä syistä vähäistä. Ilmoituksessa annettujen tietojen mukaan tuontisähkön osuus Saksan sähköhuollosta vuonna 1998 oli 38,5 terawattituntia, mikä vastaa noin 8:aa prosenttia koko kulutuksesta. European Transmission Systems Operators (ETSO) on laskenut(10), että tuonti Saksaan oli ajanjaksona 1 päivästä lokakuuta 1998 30 päivään syyskuuta 1999 noin 28 terawattituntia. Sähkön kokonaiskulutuksen ollessa 479,0 terawattituntia tuonnin osuus jäisi hieman alle 6 prosenttiin. Tuonnin todellinen osuus saattaa komission arvion mukaan olla vielä alhaisempi, koska osa Saksaan tuodusta sähköstä ei ole Saksan markkinoiden käytettävissä. Tässä tapauksessa kysymys onkin kauttakulkusähköstä, joka vain kulkee Saksan kautta ja toimitetaan muihin kohdemaihin. Esimerkiksi Ranskan EdF toimittaa sähköä Saksan yhteenliitetyn verkon ja Sveitsin kautta Italian ENEL:lle. Siksi sähkön toimittaminen yhteenliitetystä verkosta muodostaa tuonnin suurten esteiden vuoksi enintään kansalliset markkinat.
(23) Ulkomaisten tuottajien mahdollisuudet tuoda Saksan markkinoille riippuvat liitosyksiköiden käytettävissä olevasta kapasiteetista. Kyseinen kapasiteetti on markkinatoimijoiden antamien tietojen mukaan kuitenkin erittäin rajallista. Oheisesta taulukosta käy ilmi tuonnissa Saksaan käytettävissä olevien yksittäisten liitosyksiköiden nimelliskapasiteetti.
Taulukko: Kytkentäkapasiteetti ulkomaiden kanssa (Lähde: UCPTE, 1998)
TAULUKON PAIKKA
(24) Kaikkien Saksan ja ulkomaiden välisten liitosyksiköiden yksittäisten siirtokapasiteettien yhteenlasku antaa siis tulokseksi noin 46,0 gigawattia. Osapuolten antamien tietojen mukaan tästä nimelliskapasiteetista puuttuvat vielä Luxemburgin ja Saksan väliset verkkoyhteydet.
(25) Osapuoletkaan eivät kuitenkaan oleta, että tämä laskennallinen siirtokapasiteetti vastaisi fyysistä todellisuutta ja että näin selvitetty liitosyksiköiden sähkön tuontia Saksaan kuvaava kapasiteetti olisi kokonaisuudessaan käytettävissä. Sen sijaan ne katsovat, että liitosyksiköiden taustalla olevat verkot mahdollistavat tiettynä ajankohtana korkeintaan noin 15 gigawatin tuontimäärän. Osapuolet perustelevat laskennallista määrää selvästi alhaisempaa tuontikapasiteettia viittaamalla samanaikaisesti muualla tehtävistä siirroista aiheutuviin sähkön oikosulkuvirtoihin (loop flow).
(26) Kansainvälisellä tasolla on laadittu fyysisen johtokuormituksen hallintaa koskeva suunnitelma, jossa edellytetään muun muassa maiden välisten vapaiden keskimääräisten siirtokapasiteettien ilmoittamista(11). Nämä laskelmat, joiden tekemisestä Saksassa on vastannut RWE AG yhteenliitetystä verkosta vastaavan Deutsche Verbundgesellschaftin toimeksiannosta, osoittavat tuontisähkön siirtokapasiteetin olevan korkeintaan 13,4 gigawattia.
(27) Useimmat kyselyyn osallistuneista markkinatoimijoista pitivät kuitenkin myös näin laskettua enimmäiskapasiteettia vielä liian korkeana. Väistämättömien oikosulkuvirtojen ja jännitetason ylläpitoon sekä jännitestabiilisuuteen liittyvien ongelmien vuoksi tuonnin enimmäiskapasiteetti on useimpien markkinatoimijoiden mielestä 7-10 gigawattia. Kyselyyn osallistuneet markkinatoimijat mainitsivat vielä, että suuri osa liitosyksiköiden kapasiteetista on lisäksi varattu pitkäaikaisin sopimuksin yhteenliitettyyn verkkoon kuuluville yrityksille, jotka omistavat liitosyksiköt. Näin erityisesti Saksan ja Tanskan välisellä rajalla oleva liitosyksikkö, jota PreussenElektra pitää yllä Saksan puolella, on jo 50-prosenttisesti sidottu pitkäaikaisilla sopimuksilla. Osapuolten antamien tietojen mukaan 1200 megawatin kapasiteetista vain 500 megawattia huutokaupataan ulkopuolisille.
(28) Osapuolet esittävät, että sähkön samanaikainen tuonti ja vienti tasapainottaisi liitosyksiköiden kapasiteettia, jolloin käytettävissä olisi tuonnin ja viennin saldoa vastaava kapasiteetti. UCPTE:n suorittama energiavirran mittaus osoittaa kuitenkin kiistatta, että kunkin liitosyksikön energiavirran kokonaissaldo on aina selvästi tietyn suuntainen, joten nähtävästi joko tuonti- tai vientikapasiteetti on selvästi ylikuormitettu. Lisäsähkön toimittaminen ei joka tapauksessa ole tämän saldon osoittamaan suuntaan mahdollista, koska liitosyksikön kapasiteetti on jo pitkälti käytössä. Esimerkiksi Ranska toimittaa nykyään jonkin verran sähköä Saksaan, mutta tuonti Saksasta Ranskaan on sen sijaan vähäistä, koska kaupan vapauttamiseksi tarvittava oikeudellinen kehys ei ole vielä valmis. Alankomaissa sähkön hintataso on nykyään korkeampi kuin Saksassa. Siksi Saksasta toimitetaan sähköä Alankomaihin, mutta päinvastaiseen suuntaan toimituksia ei ole. Myös muiden liitosyksiköiden kautta harjoitetaan pääasiassa joko vientiä tai tuontia, joten liitosyksiköiden kapasiteetin tasapainottumista ei nykyisin juuri ilmene.
(29) On mahdollista, että vienti ja samalla liitosyksiköiden kuormituksen tasapainottuminen lisääntyvät sähköntuojia hyödyttävällä tavalla tulevaisuudessa, erityisesti kun sähkömarkkinoiden vapautuminen etenee Saksan naapurimaissa. Viennin kasvu riippuu kuitenkin monista tekijöistä. Tällaisen toistaiseksi epävarman kehityksen ottaminen huomioon tässä keskittymämenettelyssä on kuitenkin vielä liian aikaista, koska tulevasta kehityksestä ei ole konkreettista tietoa.
(30) Lisäksi erityisesti ulkomaisten sähkön tarjoajien tuontia vaikeuttaa se, että rajat ylittävistä sähkön toimituksista Saksan liittotasavaltaan peritään siirtomaksu, niin sanottu T-lisä (T-Komponente) 0,125 pfennigiä kilowattitunnilta, jos siirrettyä virtamäärää ei voida tasoittaa saldossa (katso lähemmin 2.4 kohta).
(31) Näin ollen vähäinen tuonti mutta myös liitosyksiköiden rajallinen tuontikapasiteetti ja lisäkustannukset (myös liitosyksiköiden käyttöön liittyvät) osoittavat, että maantieteelliset markkinat eivät missään tapauksessa ole kansallista aluetta laajemmat.
2.2 Kilpailuvaikutuksia koskevan arvioinnin perustana käytetään kansallisia markkinoita: markkinat ovat ennustettavissa olevassa tulevaisuudessa vähintään kansalliset
(32) Ottaen huomioon, että monilla sähköä toimittavilla yrityksillä ei oikeudellisista edellytyksistä huolimatta vielä ole asiakkaita aikaisemmin suojatuilla kilpailijoidensa jakelualueilla, on kyseenalaista, ovatko markkinat yhteenliitetyn verkon tasolla jo laajuudeltaan kansalliset. Ennen sähkömarkkinoiden vapauttamista jokaisen sähköä toimittavan yrityksen toiminta rajoittui sen omalle jakelualueelle. Vastaavasti maantieteelliset markkinat sähkön toimittamiseksi yhteenliitetystä verkosta eivät olleet laajemmat kuin asiakaskunta, joka oli sähköä tuottavan yrityksen siirtoverkon ulottuvilla.
(33) Uudemmissa päätöksissä(12), joissa on tarkasteltu yrityskeskittymän vaikutuksia jo vapautetuilla sähkömarkkinoilla, komissio on havainnut merkkejä siitä, että sähkövoiman tuotanto Saksassa voisi muodostaa kansalliset markkinat, mutta on kuitenkin jättänyt tarkan rajauksen avoimeksi. Komissio katsoo, että markkinat sähkön toimittamiseksi yhteenliitetystä verkosta kehittyvät lähiaikoina Saksassa kansallisiksi markkinoiksi. Tämän kehityksen kannalta ratkaiseva merkitys on jo laadituilla puitteilla, joiden mukaisesti sähköä toimitetaan kolmansien osapuolten verkkojen kautta, ja muilla markkinoilla käytettävissä olevilla tekijöillä (katso jäljempänä 2.3 ja 2.4 kohta).
2.3 Kauttasiirtoa koskevat puitteet
(34) Saksan energialainsäädännön uudistamisesta säädetty laki(13) on johtanut sähkömarkkinoiden vapauttamiseen ja niitä koskevan sääntelyn purkamiseen. Kyseisellä lailla sisällytetään kansalliseen lainsäädäntöön direktiivi 96/92/EY, jäljempänä "sähkön sisämarkkinoita koskeva direktiivi". Asiakkaiden kokoon perustuvaa rajausta, joka on direktiivin 19 artiklan mukaan sallittu, ei Saksassa tehdä. Sen sijaan laki mahdollistaa kilpailun kaikista käyttäjäryhmistä, myös kaiken kokoisista loppukäyttäjistä. Saksan laissa oli säädetty kilpailua rajoittavien sopimusten kiellosta poikkeukset, joita sovellettiin aluesopimuksiin, niin sanottuihin demarkaatioihin, ja kuntien kanssa tehdyissä käyttöoikeussopimuksissa määrättyihin yksinoikeuksiin käyttää siirtoreittejä (vanhan kilpailulain 103 ja 103a pykälä). Nämä säännökset on kumottu 29 päivänä huhti-kuuta 1998 voimaan tulleessa uudessa energiataloutta koskevassa laissa, jäljempänä "EnWG".
(35) Sähkön toimittamiseen kolmansille aikaisemmin suljetuilla jakelualueilla voidaan käyttää kahta tapaa, joko lisäjohtoja ja -kaapeleita tai kauttasiirtoa.
(36) Kauttasiirron syrjimättömyyden takaamiseksi sähkön sisämarkkinoita koskevassa direktiivissä säädetään verkko-operaattoritoiminnan erottamisesta organisaationsa sekä tilinpitonsa ja taseensa puolesta muusta toiminnasta(14). Verkon omistus on mahdollista siirtää erilliseen operaattoriyritykseen, joka pitää yllä verkkoa riippumattomana yhtiönä, tai verkon ylläpito voidaan erottaa sähkön tuotannosta ja jakelusta vain organisaation ja kirjanpidon tasolla. Saksan lainsäätäjät ovat valinneet jälkimmäisen vaihtoehdon.
(37) Yleinen kauttasiirto-oikeus, joka on vahvistettu EnWG:n 6 pykälässä, perustuu neuvotteluissa sovittavaan verkon käyttöön. EnWG:n 6 pykälän 1 kohdan mukaisesti energiahuollon verkko-operaattoreiden on sallittava sähköverkon käyttö ulkopuolisille yrityksille ehdoin, jotka eivät ole epäedullisemmat kuin ehdot, joita vastaavissa tapauksissa sovellettaisiin tosiasiallisesti tai laskennallisesti yrityksen sisäisiin suorituksiin tai yrityksen kanssa sidoksissa tai omistussuhteessa oleviin yrityksiin. Energiataloutta koskevan lainsäädännön uudistamisesta säädetyn lain mukaan kauttasiirto on kapasiteetin puutteen lisäksi mahdollista kieltää yksittäistapauksissa ruskohiilellä tuotetun sähkön turvaamiseksi (EnWG:n 4 pykälän 3 kohdassa säädetty ruskohiilen turvalauseke), yhdistettyjen sähkö- ja lämpövoimaloiden tuottaman sähkön turvaamiseksi (EnWG:n 6 pykälän 3 kohta) ja myös vastavuoroisuuslausekkeen nojalla (EnWG:n 4 pykälän 2 kohta).
(38) EnWG:n 6 pykälän 2 kohdassa säädetään, että Saksan talousministeriö, jäljempänä "BMWi", voi vahvistaa liittoneuvoston hyväksymällä asetuksella EnWG:n 6 pykälän 1 kohdan mukaisten sopimusten sisältövaatimukset ja perusteet, joilla kauttasiirrosta maksettavat korvaukset määräytyvät. BMWi ei ole kuitenkaan käyttänyt tätä oikeuttaan, koska sen mielestä valtion sääntelyä parempi vaihtoehto on antaa asianomaisten markkinaosapuolten etujärjestöjen ratkaista asiat vapaaehtoisesti keskenään. Toimitettujen tietojen mukaan BDI, VIK ja VDEW ovat luoneet toukokuussa 1998 tehdyllä I järjestösopimuksella perustan sähkövoima-alan yritysten ja sähkön ostajien vapaasti neuvoteltaville sopimuksille. I järjestösopimuksen voimassaolo päättyi syksyllä 1999. Kaksivuotinen II järjestösopimus tuli voimaan tammikuussa 2000.
(39) Komission käsityksen mukaan(15) II järjestösopimuksen yksittäiset määräykset vaikeuttavat markkinatoimijoiden toiminnan laajentamista koko liittotasavallan alueelle. Tästä kärsivät esimerkiksi riippumattomat sähkökauppiaat verrattuna suuriin sähköä toimittaviin yrityksiin. Sopimuksen mukaan Saksaan luodaan kaksi kauppavyöhykettä. Pohjoiseen vyöhykkeeseen kuuluvat VEAG:n, PreussenElektran, VEW:n, HEW:n ja BEWAG:n siirtoverkot, eteläiseen vyöhykkeeseen taas EnBW:n, RWE:n ja Bayernwerkin alueet. Toimitettaessa sähköä toiselle kauppavyöhykkeelle tai rajojen yli ulkomaille tai ulkomailta, maksetaan siirtomaksua, niin kutsuttua T-lisää, joka on 0,125 pfennigiä kilowattitunnilta (Saksan sisäisen kauppavyöhykerajan ylityksestä maksu on 0,25 pfennigiä kilowattitunnilta), jos siirrettyä sähköä ei voida tasoittaa saldossa. Saldossa tasoittaminen tarkoittaa rajan toiseen suuntaan ylittävän määrän ja vastakkaiseen suuntaan ylittävän määrän erotuksen laskemista. Kyseinen saldo lasketaan taseryhmittäin, joihin useat yritykset voivat osallistua toimittajina ja ostajina.
(40) Lisäksi vakioenergian laskentamenettely vaikeuttaa markkinatoimijoiden toiminnan laajentamista koko liittotasavallan laajuiseksi. Vakioenergialla tarkoitetaan sähköä, jonka yhteenliitettyyn verkkoon kuuluva yritys antaa käytettäväksi, jos asiakkaan kulutusmäärä vaihtelee (katso lähemmin johdanto-osan 122 kappale).
(41) II järjestösopimuksen puutteet eivät kuitenkaan muuta ennustetta, jonka mukaan markkinat laajenevat lähiaikoina kansallisiksi. Erityisesti kysymyksessä eivät voi olla erilliset alueelliset markkinat, vaikka sellaisina pidettäisiin entisiä jakelualueita tai kahta kauppavyöhykettä. Mainitut II järjestösopimuksen piirteet on kuitenkin otettava huomioon kilpailuvaikutuksia koskevassa arvioinnissa.
2.4 Muut tekijät
(42) Tarkasteltavana olevaa asiaa koskevissa tutkimuksissa on kuitenkin käynyt ilmi, että sähkövoiman kauttasiirto on nykyisin vain rajallista. Koska sähköntoimittajayritykset soveltavat toistaiseksi vain harvoin II järjestösopimuksen kauttasiirtoa koskevia määräyksiä, markkinatoimijat ovat vielä epävarmoja menettelystä, jolla kauttasiirtoa koskevat pyynnöt on esitettävä. Kauttasiirtoa koskevat pyynnöt ovat joka tapauksessa vielä tarpeen alueilla, joilla II järjestösopimusta ei ole pantu täytäntöön. Samoin sähköä toimitetaan entisten yhteenliitetyn verkon alueiden ulkopuolella oleville asiakkaille edelleen suurimmaksi osaksi korvaavan sähkön muodossa. Komission tutkimukset ovat osoittaneet, että entisten yhteenliitetyn verkon alueiden ulkopuolella oleville asiakkaille toimitetaan korvaavana sähkönä noin 90 gigawattituntia ja vain noin 60 gigawattituntia toimitetaan asiakkaille kauttasiirron avulla. Korvaavan sähkön tyypillinen toimitus tapahtuu niin, että vaikka uudella tarjoajalla on suora asiakassuhde ja se tekee sähkön toimittamisesta sopimuksen asiakkaan kanssa, tarvittava sähkö toimitetaan kuitenkin "paikallisesti" paikallisen sähkön jakelijan kanssa tehdyn erillisen sopimuksen mukaisesti. Useat markkinatoimijat huomauttavat, että markkinat ovat murrosvaiheessa ja korvaavan sähkön toimituksia käytetään kauttasiirtomahdollisuuden asemesta vain siirtymäkauden ajan. Heti kun II järjestösopimus on saatu koko maassa voimaan, tuotetun sähkön myynti kauttasiirtona tulee monien markkinatoimijoiden käsityksen mukaan mahdolliseksi koko liittotasavallan alueella.
(43) Vaikka II järjestösopimuksen myöhäinen täytäntöönpano (ja kauttasiirtopyyntöjen hidas käsittely silloin, kun II järjestösopimuksen sijaan noudatetaan vielä I järjestösopimusta) aiheuttaakin liittotasavallan laajuisessa kilpailussa vielä nykyisin sen, että energian toimittajien toiminta rajoittuu lähinnä niiden omille jakelualueille, ensimmäiset olennaiset edellytykset liittotasavallan laajuisten markkinoiden syntymiselle on luotu. Siksi komissio käyttää tätä keskittymää koskevan tutkinnan perustana kansallisia markkinoita ainakin silloin, kun kyseessä ovat yhteenliitetyn verkon tasolla tapahtuvat toimitukset. Kysymys siitä, missä määrin toimivaa kilpailua voi syntyä tai missä määrin se voi jatkua näillä markkinoilla - myös ottaen huomioon nykyiset olosuhteet ja tarkasteltavana olevasta keskittymästä aiheutuva rakennemuutos - kuuluu tässä tutkinnassa kilpailuoikeudelliseen arviointiin.
(44) Kauttasiirtomahdollisuuksia koskevat rajoitukset, jotka johtuvat ruskohiilellä tuotetun sähkön siirron etuoikeutetusta asemasta - EnWG:n 4 pykälän 3 kohdan mukaisesti - tai II järjestösopimuksessa vahvistetusta pohjoisesta ja eteläisestä kauppavyöhykkeestä (tästä lähemmin jäljempänä), eivät merkitse, että sähkön myynnin yhteenliitetystä verkosta kattavat Saksan markkinat olisivat käytännössä jakautuneet alueellisesti kyseisten rajojen mukaisesti. Toisaalta VEAG:n ruskohiilen turvalauseke merkitsee oikeusperustaa, jota voidaan käyttää liittotasavallan uusien osavaltioiden kautta tapahtuvan kauttasiirron estämiseen. Lausekkeen käyttö on kuitenkin riitautettu useissa meneillään olevissa oikeusjutuissa. Lisäksi on käynyt ilmi, että lausekkeen kiistaton soveltaminen on käytännössä vaikeaa.
(45) Frankfurtiin ja Leipzigiin on lisäksi perustettu pörssit, joiden välityksellä fyysistä sähkökauppaa on tarkoitus käydä koko liittotasavallan laajuisesti, mikä on merkki kansallisten markkinoiden syntymisestä. Pörssien toiminnan aloittaminen on lykkääntynyt siksi, että sähkön toimittamiselle koko liittotasavallan alueella välttämättömänä edellytyksenä pidetyn II järjestösopimuksen hyväksyminen on viivästynyt. Kaupankäynti Saksan kummassakin sähköpörssissä on tarkoitus aloittaa viimeistään tämän vuoden syksyllä. Sähköpörsseissä käytävää kauppaa vaikeuttavat suuresti siirtymäkauden aikana jotkin II järjestösopimuksen määräykset (katso lähemmin arviointi kilpailuvaikutuksista), joiden merkitys kuitenkin ajan myötä vähenee.
(46) Tämän vuoksi seuraavassa käytetään lähtökohtana yhteenliitetystä verkosta toimitettavan sähkön markkinoita, jotka käsittävät koko Saksan liittotasavallan alueen.
3 Kilpailuoikeudellinen arviointi
(47) On syytä katsoa, että keskittymä johtaa VEBA/VIAG:n ja RWE:n määräävään asemaan jakelun yhteenliitetystä verkosta kattavilla Saksan liittotasavallan alueeseen rajoittuvilla markkinoilla.
3.1 Markkinoiden nykyinen rakenne
3.1.1 Sähkön toimittamisen yhteenliitetystä verkosta kattavat Saksan markkinat ovat jo hyvin pitkälle keskittyneet, ja muutkin tekijät rajoittavat mahdollisuuksia kilpailuun
(48) Saksassa kahdeksan yhteenliitettyyn verkkoon kuuluvaa yritystä tuottaa suurimman osan sähköstä. Näihin yrityksiin kuuluvat energian toimittajat, joilla on sekä omaa sähköntuotantokapasiteettia että oma UHV- ja EHV-verkko eli siirtoverkko. Saksassa toimivat seuraavat yhteenliitettyyn verkkoon kuuluvat yritykset: RWE, VEBA (PreussenElektra), VIAG (Bayernwerk), VEW, EnBW, BEWAG, HEW ja VEAG. Ne ovat järjestäytyneet toimimaan Deutsche Verbundgesellschaft -yhtiössä. Yhteenliitettyyn verkkoon kuuluvien yritysten verkot on liitetty toisiinsa ja naapurimaiden UHV-verkkoihin. Sähkön toimittaminen toisille yhteenliitettyyn verkkoon kuuluville yrityksille on säännelty verkkosopimuksin. Tilanteeseen, jossa jonkin voimalaitoksen toimintakatkos aiheuttaa sen sähköntoimitusten keskeytymisen, on valmistauduttu yli rajojen ja euroopanlaajuisesti sopimuksilla, jotka on tehty yhteenliitettyyn verkkoon kuuluvien naapurimaiden yritysten kanssa. Lisäksi markkinoilla toimii myös sähkön tuojia, jotka myyvät sähköä asiakkailleen suoraan yhteenliitetystä verkosta.
(49) Oheisessa taulukossa on yhteenveto yhteenliitettyyn verkkoon kuuluvien yritysten markkinaosuuksista yhteenliitetystä verkosta toimitettavan sähkön markkinoilla.
Taulukko: Sähkön toimittaminen yhteenliitetystä verkosta (yhteenliitettyyn verkkoon kuuluvien yritysten sähköntuotanto) - markkinaosuudet ennen keskittymän toteutumista
TAULUKON PAIKKA
(50) Edellä esitettyyn taulukkoon on laskettu toimituksia yhteenliitetystä verkosta koskevat markkinaosuudet, jotka perustuvat yhteenliitettyyn verkkoon kuuluvien yritysten vuonna 1998 tuottaman sähkön määrään. Sähkön tuotanto ei tosin sellaisenaan muodosta markkinoita, vaan se on teollista toimintaa. Yhteenliitettyyn verkkoon kuuluvien yritysten tuottama sähkö toimitetaan seuraavalle markkinaportaalle, ja pieni osa siitä toimitetaan myös muille yhteenliitettyyn verkkoon kuuluville yrityksille. Tuotantoportaan asiakkaat ovat suurimmaksi osaksi sähkön edelleen jakelijoita, erityissopimukseen perustuvina asiakkaina olevia suuria teollisuuslaitoksia ja viime aikoina myös sähkökauppiaita. Yhteenliitettyyn verkkoon kuuluvien yritysten tuottaman ja kyseisille asiakkaille edelleen toimitettavan sähkön määrää käytetään samalla myös perustana laskettaessa yhteenliitetyn verkon tasolla keskenään kilpailevien yritysten markkinaosuuksia. Tosin tuontisähkön määrä jää tällä tarkastelutavalla pois laskelmista, mutta kuten edellä on esitetty, tuontisähkön osuus Saksassa myydyn sähkön määrästä on marginaalinen. Lisäksi valtaosa tuontisähköstä toimitetaan yhteenliitettyyn verkkoon kuuluville yrityksille, jotka puolestaan myyvät sen yhteenliitetystä verkosta asiakkailleen. Voidaan väittää, että tuontisähkö jakautuu kulloinkin suurin piirtein yhteenliitettyyn verkkoon kuuluvien yritysten kokoa vastaavasti. Tätä eivät sopimuspuolet eivätkä kolmannet ole menettelyn aikana myöskään kyseenalaistaneet. Edellä esitetyt markkinaosuudet eivät näin ollen olennaisesti muuttuisi, vaikka sähkön tuonti otettaisiinkin huomioon.
(51) Laskeman mukaan RWE on johtava yhteenliitettyyn verkkoon kuuluva yritys, jonka verkosta toimitetun sähkön markkinaosuus on 33,1 prosenttia, eli nyt selvästi suurempi kuin VEBA:n 21,2 prosentin markkinaosuus. Toiset yhdistettyyn verkkoon kuuluvat yritykset kuten VIAG toimittavat huomattavasti vähemmän sähköä eivätkä niiden markkinaosuudet ylitä 13 prosenttia.
(52) Vastaavasti RWE:llä ja VEBA:lla on myös käyttöön otetun voimalaitoskapasiteetin rakennetta koskevien tietojen mukaan merkittävä etumatka verrattuna muihin markkinoilla toimiviin yhteenliitettyyn verkkoon kuuluviin yrityksiin (katso jäljempänä Saksan tuotantokapasiteettia koskeva taulukko). RWE:llä, jolla on käytössään 19,8 gigawatin voimalakapasiteetti, on vain hieman suurempi voimalaitos kuin VEBA:lla (17,5 gigawattia), mutta sen koko on kuitenkin järjestyksessä seuraavaan VIAG:hen verrattuna kaksinkertainen. Useimpien muiden yhteenliitettyyn verkkoon kuuluvien yritysten käytössä oleva voimalakapasiteetti ei ylitä 10 gigawattia.
Taulukko: Saksan tuotantokapasiteetti ilman teollisuutta ja Saksan rautateitä
TAULUKON PAIKKA
(53) Havainnollistaakseen sähkön yhteismarkkinoiden rakenteita osapuolet ovat antaneet ilmoituksessaan tietoja sähkön myynnistä loppukäyttäjille. Näiden tietojen mukaan sähkön myynti oli vuonna 1998 yhteensä 479,0 terawattituntia (230 terawattituntia erityisasiakkaille, 249 terawattituntia tariffiasiakkaille). Osapuolet jaottelivat myynnin Saksassa toimivien yhteenliitettyyn verkkoon kuuluvien yritysten kesken niin, että myyty sähkö liitettiin aina sen alkuperään riippumatta siitä, mikä ja mihin markkinaportaaseen kuuluva yritys, esimerkiksi alueellinen sähkön toimittaja tai kaupungin energialaitos, oli kulloinkin sopimussuhteessa suoraan asiakkaan kanssa. Osapuolten esittämät luvut, jotka perustuvat VDEW-tilastoihin, eivät siksi kuvaa varsinaisia markkinaosuuksia, mutta ne selkeyttävät yksittäisten energiantoimittajayritysten merkitystä ottaen huomioon kaikki markkinaportaat samanaikaisesti ja kuvaavat Saksan sähkövoima-alan rakenteita. Näiden lukujen perusteella voidaan koota seuraava kuva sähkön myynnistä loppukäyttäjille.
Taulukko: Sähkön myynti Saksan kokonaismarkkinoilla - tilanne ennen yrityskeskittymän toteutumista
TAULUKON PAIKKA
(54) Näin laskettujen sähkönjakelumäärien mukaan suurin on RWE, jonka osuus on yli 30 prosenttia toimitetusta sähköstä. Sen lisäksi vain VEBA (21,4 prosenttia) ja VIAG (12,4 prosenttia) yltävät selvästi yli 10 prosentin osuuteen toimitetusta sähköstä. Muista yhteenliitettyyn verkkoon kuuluvista yrityksistä vain EnBW:n osuus on vielä 9,3 prosenttia toimitetun sähkön määrästä. RWE:n, VEBA:n ja Bayernwerkin (VIAG) asema sähkön toimittajina on jopa selvästi parempi kuin niiden asema sähkön tuottajina, mikä johtuu osaltaan niiden helposta pääsystä loppukäyttäjien markkinoille uusissa osavaltioissa, joissa kyseiset yritykset toimivat nykyisin lähinnä VEAG:n tuottamaa sähköä toimittavien alueellisten sähkön jakelijoiden välityksellä. Lisäksi tilanteeseen vaikuttaa se, että tuontisähkö, jonka osuus Saksassa toimitetusta sähköstä tosin jää vähäiseksi, hyödyttää enimmäkseen yhteenliitettyyn verkkoon kuuluvia yrityksiä.
(55) Lisäksi on otettava huomioon taulukossa itsenäisinä tarjoajina esitettyjen VEAG:n ja BEWAG:n osakaskunnan rakenne. Yhteenliitettyyn verkkoon kuuluva BEWAG on Southern Companyn ja VIAG:n yhteisessä määräysvallassa. VEBA, VIAG ja RWE käyttävät yhteistä määräysvaltaa VEAG:ssä(16). Tämän vuoksi osapuolten markkina-asemaa arvioitaessa on otettava huomioon, että VEAG ja BEWAG eivät kilpaile yhteenliitettyyn verkkoon kuuluvien yritysten kanssa, koska nämä käyttävät niissä yhteistä määräysvaltaa.
(56) VEAG:n asemalla on myös muuta merkitystä, joka liittyy lähinnä VEBA:n, VIAG:n ja RWE:n keskinäiseen kilpailuun. Kyseisiltä yrityksiltä ei voi odottaa, että ne kilpailisivat VEAG:n kanssa. Näin toimimalla ne mahdollisesti heikentäisivät kyseiseen yritykseen tekemänsä yhteisen sijoituksen arvoa. Käytännössä tämä tarkoittaa, että VEAG:n perinteisellä itäsaksalaisella jakelualueella ei myöskään ole odotettavissa VEBA:n, VIAG:n ja RWE:n keskinäistä kilpailua.
(57) Tarkasteltaessa sähkön kokonaistuotantoa Saksassa myös teollisuuden tuottama sähkö mukaan lukien havaitaan, että kahdeksan yhteenliitettyyn verkkoon kuuluvaa yritystä tuottaa noin 71 prosenttia Saksan sähköstä. On kuitenkin syytä ottaa huomioon, että teollisuuden tuottama sähkö käytetään suurimmaksi osaksi sitä tuottavissa yrityksissä ja se on enintään rajallisesti vapaiden markkinoiden käytettävissä. Itse tuotetun sähkön myynti vaatisi oman markkinointi- ja asiakaspalveluorganisaation luomista, mikä ei olisi kannattavaa, koska useimpien teollisuusyritysten myyntiin liikenevät määrät ovat vähäisiä. Koska teollisuusyritysten tuottama sähkö käytetään suurimmaksi osaksi tuottajayrityksissä, ei kyseisiä määriä voida laskea kuuluviksi vapailla markkinoilla myytävään sähköön. Sama koskee myös sähköntoimittajien tuottamaa sähköä. Noin 10 prosenttia Saksassa tuotetun sähkön määrästä on noin 700 alueellisen tai paikallisen sähköntoimittajan tuottamaa. Ne pystyvät näin kattamaan osan omasta tarpeestaan ja vähentämään riippuvuuttaan yhteenliitettyyn verkkoon kuuluvista yrityksistä. Jakeluorganisaation rakentamisen edellyttämät investoinnit ja myytävissä olevien määrien rajallisuus huomioon ottaen niiden mahdollisuudet toimia markkinoilla jäävät kuitenkin parhaassakin tapauksessa vähäisiksi.
(58) Vielä on syytä todeta, että vaikka kilpailu markkinoilla tosin näyttää kaupan vapauttamisen jälkeisten tapahtumien perusteella mahdolliselta, joukko tekijöitä rajoittaa sen laajuutta. Näitä tekijöitä tutkitaan lähemmin yrityskeskittymän arvioinnin yhteydessä. Tässä on syytä kiinnittää huomiota erityisesti seuraaviin tekijöihin: sähkön homogeenisuus tuotteena ja (hyvin keskittyneiden) markkinoiden avoimuus (katso jäljempänä 3.2.2.1 kohta); yhteenliitettyyn verkkoon kuuluvien yritysten vahva asema aikaisemmin demarkaatioihin kuuluneilla alueilla ja mahdollisuus mukauttaa kilpailukäyttäytyminen alkuperäistä jakoa vastaavaksi (katso jäljempänä 3.2.2.4 kohta); kysynnän vähäiset kasvuodotukset ja kysynnän vähäinen jousto (katso jäljempänä 3.2.2.5 ja 3.2.2.6 kohta); markkinoillepääsyn esteet (katso jäljempänä 3.2.2.4 kohta); yhteenliitettyyn verkkoon kuuluvien yritysten osakkuus alemmalla markkinaportaalla toimivissa tarjoajayrityksissä ja II järjestösopimuksen rakenne (katso jäljempänä 3.2.2.5 ja 3.2.2.6 kohta).
3.1.2 UHV-siirtoverkko, joka myös vaikuttaa yhteenliitetyn verkon tasolla käytävään kilpailuun, on yli 80-prosenttisesti neljän suurimman sähköntuottajan määräysvallassa
(59) Vain kahdeksalla yrityksellä on omistuksessaan yhteensä 93 prosenttia Saksan siirtoverkosta. RWE:n sekä VEBA:n ja VIAG:n hallussa on yli 52 prosenttia UHV-verkosta ja hallintaosuus on yli 81 prosenttia, jos mukaan lasketaan myös näiden yritysten määräysvallassa oleva VEAG. Niiden määräysvallassa on näin ollen suurin osa resursseista, jotka ovat välttämättömiä sähkökaupassa käytävälle kilpailulle, joka edellyttää kauttasiirtoa kolmansien omistaman verkon kautta. Lisäksi VEBA ja VIAG kattavat verkkojensa sijainnin perusteella yhtenäisen alueen Skandinaviasta Alpeille, ja koska niillä on yhteinen määräysvalta itäsaksalaisessa VEAG:ssa, niiden alue kattaa myös kaikki Saksan uudet osavaltiot. Koska VEBA ja VIAG omistavat myös niiden UHV-verkot naapurimaiden UHV-verkkoihin yhdistävät liitosyksiköt, niiden hallussa on suurin osa infrastruktuurista, josta niiden kilpailijat ovat riippuvaisia voidakseen toimia markkinoilla. Tämän verkko-omaisuuden merkitystä erityisesti II järjestösopimuksen kannalta tarkastellaan lähemmin jäljempänä (katso 3.2.3.3 kohta).
Taulukko: Saksan siirtoverkko (Lähde: VDEW, 1997)
TAULUKON PAIKKA
3.2 Yrityskeskittymän vaikutukset: määräävässä markkina-asemassa olevan duopolin syntyminen
(60) Komissio päättelee tutkimuksensa perusteella, että ilmoitetun sulautumahankkeen tuloksena molemmat johtavat tarjoajat, VEBA/VIAG ja RWE, saisivat yhteisen määräävän markkina-aseman Saksan yhteenliitetystä verkosta toimitettavan sähkön markkinoilla.
(61) Saksan yhteenliitetystä verkosta toimitettavan sähkön markkinoissa on useita piirteitä, joiden perusteella VEBA:n ja VIAG:n keskittymästä johtuva markkinoiden kasvava keskittyneisyys saattaisi johtaa VEBA/VIAG:n ja RWE:n toiminnan tietoiseen yhdenmukaistumiseen ja samalla niiden yhteiseen määräävään markkina-asemaan. Tarkasteltavana olevan keskittymän myötä syntyy kaksi tehokasta vertikaalisesti integroitunutta kokonaisuutta, joilla olisi kaikin tavoin merkittävä etumatka kilpaileviin markkinatoimijoihin verrattuna. Etumatka on vielä selvempi, jos RWE:n ja VEW:n aiottu sulautuminen toteutetaan.
(62) RWE ja VEW ovat ilmoittaneet asian tutkimisesta vastaavalle Saksan kilpailuvirastolle (Bundeskartellamt) 30 päivänä joulukuuta 1999 hankkeestaan sulauttaa yritykset keskenään. Hankkeesta tehdään päätös lähes samanaikaisesti VEBA:n ja VIAG:n sulautumahankkeen kanssa. Koska yritykset ovat liittotasavallan kulpailuviraston antamien tietojen mukaan tarjoutuneet tekemään sähkövoima-alaa koskevia sitoumuksia ja hankkeen hyväksyminen on näin ollen mahdollista ja jopa todennäköistä arvioinnin perustana olevan ennusteajanjakson aikana, tämä markkinarakenteen muutos on otettava huomioon arvioitaessa VEBA:n ja VIAG:n keskittymänhankkeen vaikutuksia kilpailuun.
(63) Komissio katsoo, ettei RWE:n ja VEW:n sulautuman toteutumisella tai raukeamisella ole kuitenkaan ratkaisevaa merkitystä. Tosin VEW:n sulautuminen RWE:hen vahvistaisi tämän ja samalla koko duopolin asemaa. Uuden yksikön jäsenyys duopolissa merkitsisi myös pientä etumatkaa VEBA/VIAG:hen verrattuna. Tämä etumatka on kuitenkin liian vähäinen voidakseen vaikuttaa arvioon määräävässä markkina-asemassa olevasta duopolista. RWE:llä on jo yksinään asema, joka on verrattavissa VEBA/VIAG:n asemaan. VEW kylläkin vahvistaisi RWE:n asemaa entisestään. VEBA/VIAG:n ja RWE:n kokoluokat jäisivät kuitenkin myös RWE:n ja VEW:n sulautuman jälkeen keskenään verrannollisiksi.
3.2.1 Yrityskeskittymän myötä Saksan yhteenliitetystä verkosta toimitettavan sähkön markkinoille syntyy kaksi suurin piirtein yhdenvertaista kokonaisuutta, jotka ovat muihin tarjoajiin verrattuna ylivoimaisessa etulyöntiasemassa
(64) VEBA/VIAG:n ja RWE:n markkinaosuudet eli Saksan yhteenliitetystä verkosta toimitetun sähkön toimituksista kertyneet liikevaihdot muodostuvat lähes yhtä suuriksi ja niiden voimalaitoskapasiteetit tulevat olemaan lähes yhtäläiset. Niiden yhteenlaskettu asema on kummallakin alueella selvästi muiden kilpailijoiden edellä. Tämä viittaa siihen, että kilpailua rajoittava yhdenmukainen toiminta olisi niiden yhteisen edun mukaista. Aggressiivinen kilpailukäyttäytyminen tasapainotilanteessa supistaisi kaikkien tuottoja, eivätkä myyntimäärät kuitenkaan lisääntyisi merkittävästi. Sen sijaan sovittamalla toiminnot sovussa yhteen vältyttäisiin kaikilta näiltä haitoilta ja symmetrisessä oligopolitilanteessa kaikki osapuolet voisivat saada suunnilleen yhtä suuret maksimaaliset voitot. VEBA/VIAG:n ja RWE:n tasapainoinen markkina-asema viittaa siihen, että myös nyt käsiteltävässä asiassa tilanne olisi tällainen.
(65) Oheisessa taulukossa on yhteenveto yhteenliitettyyn verkkoon kuuluvien yritysten markkina-asemista merkityksellisillä tuotemarkkinoilla yrityskeskittymän toteuttamisen jälkeen.
Taulukko: Sähkön toimittaminen yhteenliitetystä verkosta (yhteenliitettyyn verkkoon kuuluvien yritysten sähköntuotanto) - markkinaosuudet yrityskeskittymän toteuduttua
TAULUKON PAIKKA
(66) Edellä esitetystä taulukosta käy ilmi, että VEBA/VIAG:n markkinaosuudeksi tulee 36,3 prosenttia. Tähän lukuun sisältyy BEWAG:n 2,8 prosentin markkinaosuus, koska BEWAG on edellä kuvatulla tavalla VIAG:n (ja keskittymän jälkeen VEBA/VIAG:n) yhteisessä määräysvallassa. VEBA/VIAG:n ja RWE:n yhteiseksi markkinaosuudeksi tulee 69,4 prosenttia. Koska lisäksi VEAG on jo nyt VEBA:n, VIAG:n ja RWE:n yhteisessä määräysvallassa, myös VEAG:n markkinaosuus on laskettava mukaan duopoliin. Molempien kokonaisuuksien yhteinen markkinaosuus on näin ollen 81,5 prosenttia. Jos tähän aiottu yrityskeskittymä huomioon ottaen lisätään vielä VEW:n markkinaosuus, duopolin yhteenlasketuksi markkinaosuudeksi tulee 86,8 prosenttia.
(67) Tilanne sähkön myynnissä Saksan kokonaismarkkinoilla on yrityskeskittymän toteuduttua seuraava.
Taulukko: Sähkön myynti Saksan kokonaismarkkinoilla - tilanne yrityskeskittymän toteuduttua
TAULUKON PAIKKA
(68) Edellä esitetystä taulukosta käy ilmi, että duopolin osuudeksi Saksan kaikesta sähkön myynnistä tulee 77,2 prosenttia.
(69) Seuraavassa taulukossa ovat Saksan tuotantokapasiteetit yrityskeskittymän toteuduttua.
Taulukko: Saksan tuotantokapasiteetti - tilanne yrityskeskittymän toteuduttua
TAULUKON PAIKKA
3.2.2 Monista rakenteellisista tekijöistä johtuu, että yrityskeskittymän toteuduttua VEBA/VIAG:n ja RWE:n välillä ei ole enää odotettavissa merkittävää kilpailua
(70) VEBA/VIAG ja RWE eivät tulevaisuudessa enää sanottavasti kilpaile keskenään. Tähän viittaavat monet tekijät, jotka edistävät huomattavasti oligopolistista toimintojen yhteensovittamista.
3.2.2.1 Sähkö on homogeeninen tuote, jota tarjotaan avoimilla markkinoilla
(71) Sähkö on homogeeninen tuote, jota ei sinänsä voi kehittää teknisesti. Homogeeniset tuotteet poikkeavat heterogeenisistä tuotteista siinä, että niiden fyysiset tai subjektiiviset ominaisuudet ovat pitkälle yhtäläiset. Kilpailussa olennainen muuttuja on hinta, johon asiakas kiinnittää huomiota tehdessään ratkaisunsa usean sähkön tarjoajan välillä. Muut muuttujat kuten laatu, tutkimus, palvelut, tarjoajan luotettavuus jne. ovat hankintapäätöstä tehtäessä toissijaisia. Lisäksi suuntauksena on myytävän sähkön standardointiasteen lisääminen. Tätä edistää esimerkiksi Central European Power Index (katso seuraava kappale).
(72) Markkinoille on ominaista tuotantokustannusten ja myyntihintojen suuri avoimuus. On esimerkiksi monia julkaisuja, joissa esitetään yhteenvetoja Saksassa toimivien sähkön toimittajien hinnoista(17). Vaikka hintojen koostumus vaihtelee, kuten kilowattitunnin hinta, vuosi- tai kuukausimaksu, ja sopimusten kestoajat tai irtisanomisajat ovat erilaiset, yhteenvetojen ansiosta asiakas saa pikaisesti yleiskäsityksen ja löytää edullisimman tarjouksen. Mainitut julkaisut ja sähkötariffilaskin on tosin tarkoitettu lähinnä loppukäyttäjien tarpeisiin. Myös yhteenliitetystä verkosta sähköä ostaville markkinahinnat ovat kuitenkin riittävän avoimet. Yhteenliitettyyn verkkoon kuuluvat yritykset pyrkivätkin itse edistämään markkinoiden avoimuutta(18). PreussenElektra on esimerkiksi luonut CEPI-indeksin (Central European Power Index) yhdessä Dow Jonesin ja muiden markkinatoimijoiden kanssa. CEPI-indeksi kuvaa PreussenElektran alueen hintatasoa. Sen avulla on tarkoitus lisätä sähkömarkkinoiden avoimuutta. Lisäksi osapuolet ovat erityisesti viitanneet käytäntöön, jonka mukaan erityissopimuksen tehneet asiakkaat esittävät usein kilpailijoiden tarjouksia saadakseen yritykseltä edullisemmat toimitushinnat. Myös eri järjestöt tarjoavat jäsenilleen hintavertailuja. Markkinoiden avoimuutta lisää se, että VEBA/VIAG ja RWE voivat vertikaalisesti integroituneina yrityksinä arvioida helposti kaikkien markkinoilla tarjoajina toimivien sähkön tuottajien markkina-asemaa. Tuotantokustannukset ja verkon käytöstä aiheutuvat kustannukset, jotka ovat muuttuvia kuluja ja joista näin ollen tarjoushinnat suurimmaksi osaksi riippuvat, ovat tiedossa koko alalla ja ainakin vertikaalisesti integroituneissa yrityksissä.
(73) Hinnan asema pääasiallisena kilpailutekijänä johtaa tosin keskittyneillä markkinoilla lähinnä kilpailun kiristymiseen. Se lisää samalla kuitenkin markkinatoimijoiden mielenkiintoa pyrkiä välttämään kilpailua, koska hintojen alittaminen kaventaa aina omaa voittomarginaalia. Tilanne on toinen, jos kilpailu on salaista, jolloin yksikään markkinatoimija ei voi olla varma tarjouksensa menestymisestä. Markkinatoimijat pyrkivät pikemminkin toteuttamaan hyökkääviä kilpailutoimia, joiden avulla ne toivovat saavansa tilauksen. Koska hyökkäävän hinnoittelun seuraukset kohdistuvat kaikkiin markkinatoimijoihin yhtä voimakkaina, tämä saattaa keskipitkällä aikavälillä rauhoittaa hintakilpailua. Tämä pätee ainakin sellaisten yritysten välisissä suhteissa, joiden markkinaosuudet ja kustannusrakenteet (eli mahdollisuudet vastata kilpailuun) ovat yhtäläiset (tarkasteltavana olevan asian kustannusrakenteita käsitellään lähemmin 3.2.2.2 kohdassa).
(74) Sähkön hintojen aleneminen, joka on ilmoituksessa annettujen tietojen mukaan ollut sähkömarkkinoiden vapautumisen alettua 10-50 prosenttia, ei kumoa näitä odotuksia. Tosin se osoittaa, että hintakilpailu on Saksan sähkömarkkinoilla mahdollinen. Sitä on kuitenkin tarkasteltava myös omassa asiayhteydessään. Markkinat ovat nyt vielä vapautumisensa alkuvaiheessa, jossa yritykset hakevat paikkaansa yllä kuvatuilla Saksan markkinoilla. Tämä vaihe kestää vain tietyn ajan. Mainittu hintojen aleneminen on lisäksi tapahtunut markkinoilla, joiden rakenne vastaa yrityskeskittymää edeltävää tilannetta. Markkinoiden rakenne juuri sellaisena, joksi se muodostuisi tämän yrityskeskittymän toteuduttua, heikentäisi merkittävästi kilpailun edellytyksiä ja samalla VEBA/VIAG:n ja RWE:n halua käydä toisiaan vastaan hyökkäävää hintakilpailua.
3.2.2.2 Voimalaitoskantojen samankaltaisuuden ja useiden yhteisesti ylläpidettävien suurvoimaloiden vuoksi VEGA/VIAG:n ja RWE:n kustannusrakenteet ovat keskenään verrannolliset
(75) Tulevan toiminnan yhteensovittamista edistää myös se, että VEBA/VIAG:n ja RWE:n rakenteet ovat samankaltaiset. Ne ovat vertikaalisesti integroituneet sähkövoima-alan kaikille portaille. Niiden rahoitusasemat ovat keskenään verrannolliset, niiden siirtoverkot ovat kooltaan samanlaiset ja niillä on samanlainen voimalaitoskanta, joka kattaa kaikki kuormitusalueet oheisessa taulukossa osoitetulla tavalla. Muiden yhteenliitettyyn verkkoon kuuluvien yritysten kapasiteetti sen sijaan kattaa vain joko peruskuormituksen tai keski- ja huippukuormituksen, minkä vuoksi ne ovat puuttuvan kuormitusalueen osalta riippuvaisia muilta tuottajilta ostetusta sähköenergiasta.
Taulukko: Voimalaitoskannat kuormitusalueittain (VDEW-tilasto: Leistung und Arbeit, 1998)
TAULUKON PAIKKA
(76) Jopa 25 prosenttia Saksassa tuotetusta sähköstä on peräisin yhteisvoimalaitoksista, joita useampi yhteenliitettyyn verkkoon kuuluva yritys pitää yllä. Monet peruskuormitusalueeseen kuuluvat voimalaitokset, erityisesti atomivoimalat, ovat VEBA/VIAG:n ja RWE:n yhdessä ylläpitämiä.
VEBA/VIAG:n ja RWE:n yhdessä ylläpitämiä voimalaitoksia ovat:
- Kernkraftwerke Grundremmingen Betriebsgesellschaft mbH, Grundremmingen: Yhtiö pitää yllä Grundremmingenin ydinvoimalan B ja C -laitosyksiköitä; tuotettu energia jaetaan osakkaiden omistussuhteiden mukaan niin, että RWE Energie AG saa 75 prosenttia ja Bayernwerk 25 prosenttia.
- KNG Kraftwerks- und Netzgesellschaft mbH, Rostock: Yhtiöllä on Rostockissa kivihiilivoimala, jonka osakkeista RWE Energie AG omistaa 24,6 prosenttia, VEBA 24,6 prosenttia ja Bayernwerk 21,1 prosenttia. Tuotettu energia kuuluu VEAG:lle, joka on myös yhtiön osakkaana.
- Kernkraftwerke Lippe-Ems GmbH: KLE GmbH pitää yllä Kernkraftwerk Emsland -ydinvoimalaa; RWE Energie AG omistaa yhtiön osakkeista 12,5 prosenttia ja myös VEBA omistaa sen osakkeista 12,5 prosenttia. Yhtiötä johtaa enemmistöosakas VEW Energie AG (75 prosentin osuus). Tuotettu sähkö jaetaan osakkaille niiden omistusosuuksia vastaavasti.
- Bayerische Wasserkraftwerke AG: Lech-Elektrizitätswerke AG, joka on RWE-yhtymään kuuluva yhtiö, ja Bayernwerk omistavat suoraan ja välillisesti 50 prosenttia yrityksestä, joka pitää yllä vesivoimaloita Baijerissa. Bayernwerkillä on määräysvalta yrityksessä. Valtaosa oikeuksista tuotettuun sähköön kuuluu osakkaille.
- Rhein-Main-Donau AG (RMD): Yrityksellä on vesivoimaloita Rhein-Main-Donau-kanavan varrella. RWE-yhtymään kuuluva Lech-Elektrizitätswerke AG omistaa yhtiöstä 22,5 prosenttia (välillisesti) ja Bayernwerk johtaa yritystä 77,49 prosentin omistusosuudellaan. Lech-Elektrizitätswerke omistaa 40 prosenttia myös RMD:n tytäryhtiöstä Mittlere Donau-Kraftwerke AG:stä.
- Untere Iller AG: Yhtiöllä on vesivoimaloita. Sen osakkeista 40 prosenttia on Lech-Elektrizitätswerken ja 60 prosenttia Bayernwerk AG:n omistuksessa.
- Hochtemperatur Reaktor Gesellschaft mbH: Yhtiöllä ei ole operatiivista toimintaa, vaan se harjoittaa tutkimusta. RWE Energie AG omistaa 20,3 prosenttia ja VEBA-yhtymään kuuluvat yhtiöt omistavat 36,5 prosenttia sen osakkeista.
(77) Keskenään verrannollisten voimalakantojen lisäksi kumpikin yritysryhmä on varmistanut pitkäaikaisin toimitussopimuksin ulkomaisen tuontikapasiteetin, jonka maahantuonti tapahtuu yhtymän pitkäksi ajaksi varattujen liitosyksiköiden kautta.
3.2.2.3 VEBA/VIAG:n ja RWE:n välillä on sidoksia, jotka voivat edistää toimintojen yhteensovittamista
(78) VIAG on suoraan osakkaana yhteenliitettyyn verkkoon kuuluvassa VEW:ssä, joten RWE:n ja VEW:n aiotun sulautuman toteutuessa VIAG:stä tulisi RWE/VEW:n suora osakas.
(79) Lisäksi kummallakin yritysryhmällä on seuraavat yhteiset osakkuudet:
- VEAG AG: Yhteenliitettyyn verkkoon kuuluva yritys VEAG harjoittaa sähkön tuotantoa uusissa osavaltioissa käyttäen polttoaineena ruskohiiltä. RWE Energie AG omistaa 26,25 prosenttia, VEBA 26,25 prosenttia ja Bayernwerk 22,5 prosenttia VEAG:n osakkeista. VEAG on näiden kolmen osakkaan yhteisessä määräysvallassa. Loput osakkeet jakautuvat muiden yhteenliitettyyn verkkoon kuuluvien yhtiöiden VEW:n, EnBW:n, BEWAG:n ja HEW:n kesken. Lisäksi VEAG pitää yllä myös siirtoverkkoa uusissa osavaltioissa. Oligopoliin kuuluvan yrityksen hyökkäävä hinnoittelu vaikuttaisi siitä aiheutuvien asiakkaiden menetysten vuoksi kielteisesti yhteisessä hallinnassa oleviin yrityksiin ja supistaisi samalla kyseisen oligopoliyrityksen yhteisessä hallinnassa olevista yrityksistä saamia tuottoja. Yksittäinen oligopoliyritys ei näet voi yksin päättää VEAG:n noudattamista toimintaperiaatteista (katso myös johdanto-osan 56 kappale edellä).
- LAUBAG AG: LAUBAG:n osakkaina ovat seitsemän länsisaksalaista yhteenliitettyyn verkkoon kuuluvaa yritystä seuraavasti: PreussenElektra 30 prosenttia, Bayernwerk 15 prosenttia. Lisäksi BBS-Braunkohle-Beteiligungsgesellschaft mbH:lla on 55 prosenttia osakkeista. BBS:n osakkeista omistavat Energiebeteiligungs-Holding (johon kuuluvat BEWAG, HEW, VEW ja EnBW:n omistama EVS) 18,2 prosenttia, RWE:n tytäryhtiö Rheinbraun AG 71,8 prosenttia ja RWE Energie 10 prosenttia. LAUBAG on Itä-Saksan suurin ruskohiilen tuottaja ja kuuluu VEAG:n raaka-aineen toimittajana sen kanssa taloudellisesti samaan yksikköön.
- Rhenag Rheinische Energie AG: Rhenagin osakkeista 54,1 prosenttia omistaa RWE Energie AG ja 41,3 prosenttia Thüga AG, josta puolestaan VEBA-yhtymä omistaa 56,29 prosenttia. Rhenagin toimialana on lähinnä kaasun toimittaminen, mutta lisäksi se on myös alueellinen sähköntoimittaja. Lisäksi sillä on lukuisia vähemmistöosuuksia kaupunkien energialaitoksissa, jotka toimittavat kaasun lisäksi myös sähköä. VEBA-yhtymä on edellä mainitun osakkuutensa perusteella huomattavan kiinnostunut RWE:n tytäryhtiön menestyksestä. Sillä on edustaja yhtiön hallintoneuvostossa ja näin ollen etuoikeutettu mahdollisuus saada tietoja yhtiön liiketoiminnasta.
- Yhteisiä omistusosuuksia on lisäksi STEAG:ssä, ja Envialla on osuuksia kaupunkien energialaitoksissa Sachsenin osavaltiossa.
STEAG AG: STEAG:n toimialaan kuuluu lähinnä sähkön tuottaminen kivihiilellä. Se myy lähes kaiken tuottamansa sähkön RWE Energie AG:lle ja VEW Energie AG:lle. STEAGin osakkeista 26 prosenttia omistaa Gesellschaft für Energiebeteiligung mbH, josta taas RWE Energie AG omistaa 49,7 prosenttia ja josta VEBA omistaa välillisesti ja suoraan 50,3 prosenttia. STEAG:n pääomistaja on RAG AG, jonka omistusosuus on 71,5 prosenttia.
RWE-yhtymään kuuluvalla Envialla on Sachsenin osavaltiossa useita vähemmistöosuuksia kaupunkien energialaitoksissa, joissa myös VEBA-yhtymään kuuluva Thüga on vähemmistöosakkaana.
- Muita yhteisiä omistusosuuksia on peruskuormitusalueen voimalaitoksissa, joiden tuottamaan sähköön myös VEBA/VIAG:llä ja RWE:llä on oikeuksia. Näiden voimalaitosten yhteinen ylläpito ei kuitenkaan juuri edellytä, että niitä yhdessä hallitsevat yritykset sopisivat asioista keskenään. Peruskuormitusalueen voimalaitosten toiminta onkin jatkuvaa, jolloin niitä ylläpitävien yritysten ei ole tarpeen sopia laitoksen käynnistämisestä tai alasajosta. Sen sijaan jokainen ylläpitäjä ostaa sähköä varaamaansa kapasiteettia vastaavan määrän. Siksi yhteisvoimaloiden merkitys toisen duopoliyrityksen liiketoiminnan periaatteita koskevana tietolähteenä on vähäinen, ainakin jos ne toimivat peruskuormitusalueella.
3.2.2.4 Mahdollisuus jakaa asiakaskunta aikaisempia aluemonopoleja vastaavasti helpottaa toimintojen yhteensovittamista
(80) Kuten kaikki Saksan yhteenliitettyyn verkkoon kuuluvat yritykset, myös VEBA/VIAG ja RWE olivat markkinoiden vapautumiseen saakka lakiin perustuvassa monopoliasemassa naapurialueiden sähköntoimittajilta suljetuilla alueillaan. Vuosikausia jatkunut suljettujen jakelualueiden noudattaminen helpottaa toimintojen yhteensovittamista, koska tätä vastaava toimintamalli on olemassa. Jokaisella yhteenliitettyyn verkkoon kuuluvalla yrityksellä on ollut ja on perinteisellä jakelualueellaan selvästi yli 50 prosentin markkinaosuuteen perustuva johtava asema. Vanhojen demarkaatioiden olemassaolo helpottaa näin edellä kuvattua yhteenliitettyyn verkkoon kuuluvien yritysten toimintojen yhteensovittamista.
3.2.2.5 Kysynnän vähäiset kasvuodotukset vähentävät entisestään duopoliyritysten halua käydä aktiivista kilpailua
(81) Ennusteissa sähkön kysynnän kasvun oletetaan jäävän vähäiseksi. IEA:n(19) tekemän tutkimuksen mukaan ennakoidaan, että sähkön kulutus kasvaa hitaasti. IEA:n ennusteen mukaan sähkön kulutus kasvaa vuosittain yhden prosentin vuosina 1992-2010 ja 0,7 prosenttia vuosina 2010-2020. Kaikki markkinatoimijat, osapuolet mukaan lukien, ovat yhtä mieltä kysynnän hidasta kasvua koskevasta ennusteesta.
(82) Vakaat kysyntä- ja muut kilpailuolosuhteet helpottavat mahdollisuutta noudattaa rinnakkaisia tarjousstrategioita. Merkittävien rakennemuutosten aikana toiminnan koordinointi tavallisesti vaikeutuu huomattavasti ja käyttäytymistä on mukautettava ja muutettava yhä uudelleen, kun taas vakaissa markkinaoloissa tämä ei ole tarpeen. Markkinaolosuhteissa, jotka muuttuvat enimmilläänkin vain vähän, mukautusten toteuttaminen on mahdollista suhteellisen vaivattomasti. Vakaat markkinaolosuhteet huomioon ottaen hyökkäävä kilpailu kohdistuisi pääasiassa nykyisiin markkinatoimijoihin, koska uusien asiakkaiden löytäminen olisi tuskin enää mahdollista. Saavutettua menekkiä voidaan korkeintaan jakaa vakiintuneiden tarjoajien kesken uudelleen. Siksi vakiintuneet tarjoajat puolustavat markkinaosuuttaan ja nykyisiä asiakassuhteitaan. Tässä tilanteessa tehokkaan kilpailun välttämisestä koituvat pitkällä aikavälillä suuremmat voitot vaikuttaisivat houkuttelevammalta vaihtoehdolta kuin hyökkäävällä kilpailulla saavutettava lyhytaikainen menestys. Vastaavasti ennustettavissa oleva kysynnän vähäinen kasvu edistää VEBA/VIAG:n ja RWE:n käyttäytymisen yhteensovittamista tilanteessa, jossa markkinat ovat keskittyneet.
3.2.2.6 Myös kysynnän vähäinen hintajousto edistää yhteensovitettua käyttäytymistä
(83) Hintajoustolla tarkoitetaan ostajien kykyä ja valmiutta siirtyä käyttämään korvaavia tuotteita tai pidättäytyä ostoista, jos tarjoajat nostavat oston kohteena olevan tuotteen hintaa kilpailijoiden hintatasoa korkeammaksi. Vähäinen hintajousto oligopolitilanteessa lisää alttiutta noudattaa yhteensovitettua käyttäytymistä. Tällöin voi näet käydä niin, että merkittävä hinnannousu yli kilpailijoiden tason lisää tuottoja, vaikka menekki supistuisi.
(84) Markkinatoimijoiden arvioissa jousto katsotaan tässä tapauksessa lyhyellä aikavälillä hyvin vähäiseksi, mikä lisää oligopolistisen käyttäytymisen todennäköisyyttä. Arvioissa viitataan ostajien valintamahdollisuuksien rajallisuuteen. Kun muiden tuotteiden sijaan voi valita korvaavia tuotteita tai niiden käytöstä voi luopua kokonaan, sähkön yhteydessä tilanne on toinen, koska energian tuotanto tai siirtyminen käyttämään muita energian lähteitä on vain rajoitetusti mahdollista, tulee kalliiksi ja vaatii lisäksi pitkän ajan. Osapuolet eivät ole juuri kiistäneet tämän tilanteen todenmukaisuutta. Ne väittävät vain, että jos sähkön kustannukset ovat korkeat, käyttäjät voisivat perustaa pieniä energiantuotantolaitoksia. Tällaisilla laitoksilla voitaisiin kuitenkin kattaa enintään hyvin vähäinen osa yhteenliitetystä verkosta sähköä vastaanottavien käyttäjien tarpeesta. Suurten voimalaitosten perustaminen puolestaan on hyvin kallista ja vie yleensä varsin pitkän ajan.
3.2.2.7 VEBA/VIAG ja RWE eivät kohtaa merkittävää neuvotteluvoimaa
(85) Myyjäpuoli on sähkön jakelumarkkinoilla hyvin pitkälle keskittynyt. Saksan kahdeksan yhteenliitettyyn verkkoon kuuluvaa yritystä hallitsee kaikkiaan 79,8 prosenttia käytössä olevasta voimalaitoskapasiteetista. Nämä yritykset tarjoavat lähes 100 prosenttia yhteenliitetystä verkosta toimitettavasta sähköstä. Tästä määrästä VEBA/VIAG:n osuus on 81,5 prosenttia ja RWE:n osuus on 86,8 prosenttia (REW/VEW-yrityskeskittymä huomioon ottaen).
(86) Ostajat, jotka ovat suurimmaksi osaksi alueellisia sähkön toimittajia (noin 80), kaupunkien energialaitoksia ja suuria teollisuuslaitoksia, eivät pysty vastaamaan käyttämällä neuvotteluvoimaa. Tämä johtuu osaltaan siitä, että kysyntäpuolella suurin osa suurjännitetason asiakkaista on hajallaan. Toimittajan vaihtamisella uhkaaminen ei näin ollen riitä luomaan olennaista kilpailupainetta. Osapuolet viittaavat valitukseen antamassaan vastauksessa yhdistettyyn neuvotteluvoimaan, joka perustuisi muun muassa useiden edelleenjakelun harjoittajien "lukuisiin osto-osuuskuntiin". On kylläkin totta, että markkinoiden vapautuessa jotkin yritykset käyttävät mahdollisuutta perustaa ostoyhteisöjä. On myös syytä olettaa, että yhdistetty neuvotteluvoima tuottaa edullisempia hintatarjouksia kuin yksittäisten yritysten eriytetty kysyntä. Olemassa olevat osto-osuuskunnat edustavat kysynnästä kuitenkin vain osapuolten muuten määrittelemätöntä osaa. Näiden yhteistyöryhmien muodostuminen viittaa myös siihen, ettei yksittäisten käyttäjien markkinavoima ole tarpeeksi suuri vaikuttaakseen mainittavasti hintoihin. Myyjäpuolen ja ostajapuolen keskittymisasteet eivät edelleenkään ole mitenkään vertailukelpoisia keskenään. Pelkästään alueellisia jakelijoita on 80 ja näiden lisäksi tulevat vielä muut ostajat. Alueellisilla jakelijoilla ja kaupunkien energialaitoksilla on toistaiseksi vähän kannustimia käydä peräänantamattomia hintaneuvotteluja. Niillä on aina ollut perinteisillä jakelualueillaan vahva asema ja ne voivat periä korkeat ostohinnat asiakkailtaan käyttökustannuksina.
(87) Lisäksi on otettava huomioon, että tuotantotason yritykset omistavat huomattavia osuuksia alemman markkinaportaan yrityksistä joko enemmistö- tai vähemmistöosakkaina. Jos omistusosuus muodostaa enemmistön yrityksen osakkeista, vaaraa toimittajan vaihdoksesta ei ole. Myös vähemmistöosuuden tapauksessa tällaisen vaihdon mahdollisuus on käytännössä hyvin harvinainen (katso jäljempänä 3.2.3.5 kohta).
3.2.2.8 Päätelmä
(88) VEBA/VIAG ja RWE voittavat selvästi kilpailijansa kaikkiin markkinarakennetta kuvaaviin tietoihin, eli niin markkinaosuuksiin, tuotantokapasiteetteihin kuin verkkoihinkin perustuvassa vertailussa. Kummallakin yritysryhmällä on keskenään verrannolliset markkina-asemat, ja komission arvion mukaan niillä ei olisi yrityskeskittymän toteuduttua enää minkäänlaista mielenkiintoa alkaa kilpailla keskenään.
(89) Duopolin jäsenten tulevien symmetristen markkina-asemien ja pitkälle yhdenmukaisten yritysrakenteeseen liittyvien ominaisuuksien, tuotteiden homogeenisuuden, markkinoiden avoimuuden, sähkön kysynnän hintajouston vähäisyyden ja kokonaiskysynnän pysähtyneen kasvun sekä yritysten keskinäisten sidonnaisuuksien vuoksi oligopoliyritysten hyökkäävää hinnoittelukäyttäytymistä ei ole odotettavissa, koska se on helposti tunnistettavissa eikä lupaa suurta menestystä, koska muilla oligopoliyrityksillä on yhtä suuret mahdollisuudet toteuttaa vastatoimia.
(90) Markkinoiden vapautumisen myötä ilmennyt hintojen aleneminen ja kolmen markkinajohtajan välillä todettu hintakilpailu eivät heikennä tämän analyysin merkitystä (katso edellä johdanto-osan 74 kappale).
3.2.3 Duopoliin VEBA/VIAG ja RWE tai RWE/VEW ei kohdistu ulkopuolelta olennaista kilpailua
(91) Muut tuottajayritykset tai kauppayritykset eivät aiheuta VEBA/VIAG:lle ja RWE:lle yrityskeskittymän toteuduttua olennaista kilpailupainetta. Tämä johtuu muiden tuottajayritysten rajoitetusta kilpailupotentiaalista, vähäisistä markkinoillepääsyn mahdollisuuksista ja myös toiminnan aloittamiselle Saksan markkinoilla asetetuista oikeudellisista vaatimuksista.
3.2.3.1 Duopolin poikkeuksellisen suuren markkinaosuuden lisäksi on otettava huomioon, että sillä on sen markkinavoimaa vahvistavia sidoksia kaikkiin yhteenliitettyyn verkkoon kuuluviin yrityksiin EnBW:tä lukuun ottamatta
(92) Jotta voitaisiin arvioida, missä määrin muut yhteenliitettyyn verkkoon kuuluvat yritykset voivat rajoittaa duopolin käyttäytymistä, on myös tutkittava kummankin yritysryhmän osakkuuksia monissa näistä kilpailijoista.
- VEAG/LAUBAG: Ensinnäkin on muistettava, että VEAG:tä ei voida pitää duopolin kilpailijana. RWE Energie AG omistaa 26,25 prosenttia, VEBA 26,25 prosenttia ja Bayernwerk 22,5 prosenttia sen osakkeista. Loput osakkeet jakautuvat muiden yhteenliitettyyn verkkoon kuuluvien yritysten VEW:n, EnBW:n, BEWAGin ja HEW:n kesken. Kuten edellä (johdanto-osan 4 kappale) on esitetty, VEAG on RWE:n, VEBA:n ja VIAG:n yhteisessä valvonnassa. LAUBAG on Itä-Saksan suurin ruskohiilen tuottaja ja kuuluu VEAG:n raaka-aineen toimittajana sen kanssa taloudellisesti samaan yksikköön. LAUBAG:n osakkaina ovat seitsemän länsisaksalaista yhteenliitettyyn verkkoon kuuluvaa yritystä kuten jo edellä on todettu (katso 3.2.2.3 kohta).
VEAG käyttää sähkön tuotannossaan lähes yksinomaan itäsaksalaista ruskohiiltä ja on toimituksissaan riippuvainen LAUBAG:sta, joka puolestaan on riippuvainen duopolista. LAUBAG vaikuttaa näin ollen ratkaisevasti VEAG:n tuotantokustannuksiin. Ruskohiilen käyttö pääasiallisena sähköntuotannon polttoaineena aiheuttaa sen, että yritys tuskin kykenee tällä hetkellä kattamaan omalla tuotantokapasiteetillaan keskikuormitus- ja huippukuormitusaluetta. VEAG on puolestaan ostajapuolella riippuvainen seitsemästä itäsaksalaisesta alueellisesta sähkönjakelijasta, joista jokainen on yhteenliitettyyn verkkoon kuuluvan länsisaksalaisen yrityksen omistuksessa.
- BEWAG: Kyseinen yhteenliitettyyn verkkoon kuuluva yritys tuottaa sähköä Berliinissä. Sen osakkaita ovat Southern Company noin 26 prosentilla, VIAG noin 26 prosentilla ja VEBA 23 prosentilla yrityksen pääomasta sekä 20 prosentilla äänivallasta. Yritys on jo nyt VIAG:n ja Southern Companyn valvonnassa. BEWAG:llä ei ole peruskuormitusalueen voimalaitoksia, joten sen on ostettava lisäsähköä peruskuormituksen kattamiseksi.
- HEW: VEBA omistaa HEW:n osakkeista suoraan 15,4 prosenttia ja Sydkraftin välityksellä 15,4 prosenttia. Viimeksi mainitusta yhtiöstä VEBA omistaa 17,6 prosenttia. HEW on pienehkö yhteenliitettyyn verkkoon kuuluva yritys, jolla on vähän tuotantokapasiteettia ja vain pieni siirtoverkko. Se hoitaa kaikkia peruskuormitusalueeseen kuuluvia voimaloita yhdessä kilpailijansa PreussenElektran kanssa. Vattenfall on hankkinut yhteisen määräysvallan HEW:hen yhdistämällä 25,1 prosentin omistuksensa ja Hampurin kaupungin osuudet(20). Vaikka HWE on Vattenfallin ja Hampurin kaupungin yhteisessä määräysvallassa, VEBA saa vähemmistöosakkuutensa ja hallintoneuvostopaikkansa avulla tiedot HEW:n tärkeistä päätöksistä ja strategioista. Osakkuutensa ansiosta sillä on mahdollisuus saada tiedot hinnoittelustrategiasta ja mahdollisista ostomääristä ja -hinnoista, jos sähköä ostetaan esimerkiksi VEBA:n Tanskan verkkoon yhdistävän liitosyksikön kautta. HEW:n kilpailuaseman vahvistamista Vattenfallin omistusosuuden avulla esimerkiksi niin, että tämä antaisi HEW:n käyttöön edullista Skandinaviassa tuotettua sähköä, ei ole rahoitustukea lukuun ottamatta toistaiseksi odotettavissa. Ratkaisevaa on se, että HEW:n UHV-verkosta ei ole minkäänlaisia ulkomaanyhteyksiä, joten sen tuontisähkön saantia rajoittavat pitkälle samat syyt, jotka rajoittavat ulkomaisten tarjoajien pääsyä Saksan markkinoille (katso edellä). Toimittaessaan sähköä osittain omistamalleen HEW:lle Vattenfall joutuu turvautumaan Saksan ja Tanskan tai Ruotsin verkot yhdistävien liitosyksiköiden vapaaseen kapasiteettiin. Saksan puolella Saksan ja Tanskan liitosyksiköt ovat duopoliyritys PreussenElektran hallussa. Liitosyksiköiden vapaa kapasiteetti on kuitenkin rajallinen, joten Vattenfall voi toimittaa HEW:lle vain hyvin pieniä määriä sähköä. Lisäksi Ruotsin verkkoon yhdistetyn liitosyksikön kapasiteetti on Tanskan yhteyksiin verrattuna hyvin rajoitetusti käytettävissä.
- VEW: VIAG omistaa myös VEW:n osakkeita (suoraan ja välillisesti). Kuten HEW:n tapauksessa, VIAG:llä on tämänkin omistuksensa perusteella paikka hallintoneuvostossa ja näin ollen etuoikeus saada tietoja VEW:n liiketoiminnasta. Lisäksi VEW poistuu markkinoilta itsenäisenä tarjoajana sen jälkeen, kun aiottu sulautuma RWE:n kanssa on toteutunut.
(93) EnBW on nykyisin ainoa yhteenliitetyn verkon tasolla toimiva tarjoaja, jonka osakkeita toiset saksalaiset yhteenliitettyyn verkkoon kuuluvat yritykset eivät omista. EdF:n vähemmistöosakkuus EnBV:ssä on toistaiseksi vasta suunnitteilla. EdF aikoo yhdistää vähemmistöosuutensa erään toisen osakkaan kanssa ja saada näin yhteisen määräysvallan EnBV:ssä. Tosin EnBV:llä ja duopoliyrityksillä on voimalaitostoimintaan liittyviä sidoksia.
(94) EdF:n resurssit huomioon ottaen ei ole myöskään perusteltua ennustaa, että EnBV voisi merkittävästi rajoittaa duopolin käyttäytymistä. Toisaalta on odotettavissa, että koska muita voimakkaita ulkopuolisia kilpailijoita ei ole, EnBW luopuu hyökkäävästä kilpailusta lähes koko Saksan kattavalla duopolin alueella ja mukauttaa käyttäytymisensä duopoliyritysten käyttäytymiseen. Tämä on oletettavissa, kun ajatellaan markkinajohtajien asemassa olevien, yhteenliitettyyn verkkoon kuuluvien duopoliyritysten mahdollisuuksia vastata kilpailuun. Liitosyksiköiden rajallinen kapasiteetti huomioon ottaen voidaan lisäksi tuskin pitää mahdollisena, että EdF pystyisi lisäämään edullisen sähkön hankintaansa.
(95) Lisäksi VEBA/VIAG ja RWE omistavat naapurimaiden sähköntuotantoyrityksissä osuuksia, joiden perusteella niillä on oikeus saada käyttöönsä tuotantokapasiteettia. Määräysvallassaan olevien liitosyksiköiden kautta ne voivat ainakin rajallisesti hyödyntää tätä kapasiteettia. RWE omistaa esimerkiksi 40,31 prosentin osuuden SEO:sta, joka pitää yllä pumppuvoimalaitosta. PreussenElektra omistaa Alankomaissa 87 prosenttia EZH:sta, joka on yksi maan neljästä suuresta sähköntuottajasta. Lisäksi PreussenElektra omistaa 10 prosenttia sveitsiläisestä BKW:stä, Bayernwerk ja EnBW omistavat kumpikin 24,5 prosenttia Watt AG:stä, joka myös toimii jo Saksan markkinoilla tuontisähkön toimittajana. RWE ja EdF taas omistavat kumpikin 20 prosenttia Motor-Columbus-yhtiön osakkeista, ja tämä puolestaan omistaa 56,5 prosenttia ATEL-yhtiöstä. BKW, Watt ja ATEL omistavat noin 23 prosenttia Sveitsin sähköntuotantokapasiteetista.
(96) VEBA/VIAG ja RWE saavat näin ollen yrityskeskittymän toteuduttua lähimpään kilpailijaansa verrattuna ylivoimaisen etumatkan. Näiden yhteenliitettyyn verkkoon kuuluvien yritysten asema on siis vielä heikompi kuin markkinaosuudesta voi päätellä, koska VEBA/VIAG ja RWE omistavat huomattavia osuuksia useimmista kilpailijoistaan. Siksi näiden yhteenliitettyyn verkkoon kuuluvien yritysten ei odoteta ryhtyvän merkittäviin kilpailutoimiin.
3.2.3.2 Duopoli saa määräysvaltaansa suurimman osan käytössä olevasta tuotantokapasiteetista ja lähes kaiken vapaana olevan tuotantopotentiaalin
(97) VEBA/VIAG:llä on yrityskeskittymän toteuduttua määräysvallassaan noin 30 prosenttia Saksan koko tuotantokapasiteetista. VEBA/VIAG:n ja RWE:n yhteenlaskettu osuus tuotantokapasiteetista on noin 50 prosenttia. Jos vielä lisäksi VEW:n, VEAG:n ja BEWAGin kapasiteetti otetaan huomioon, duopolilla olisi aiotun RWE/VEW-yrityskeskittymän toteuduttua määräysvallassaan yli 2/3 koko käytössä olevasta tuotantokapasiteetista (katso edellä).
(98) Kuten edellä on todettu (johdanto-osan 57 kappale), teollisuuden tuottama sähkö on enintään rajallisesti vapaiden markkinoiden käytettävissä. Samoin alueellisten ja paikallisten energiantoimittajien tuottama sähkö on lähinnä tarkoitettu tyydyttämään tuottajansa omaa tarvetta. Siksi kilpailutilanteen kannalta merkittävää on lähinnä yhteenliitetyn verkon tasolla käytössä oleva tuotantokapasiteetti. Tällaisesta kokonaiskapasiteetista duopolin määräysvallassa on noin 60-65 prosenttia (VEW mukaan lukien).
(99) Tässä yhteydessä on lisäksi tärkeää muistaa, että tuotanto ja verkko ovat historiallisista syistä läheisesti sidoksissa keskenään. Tämän sidonnaisuuden vuoksi nykyinen verkon rakenne ei mahdollista kaikkien tietyllä yhteenliitetyn verkon alueella toimivien voimalaitosten korvaamista kokonaan ulkopuolisilla toimituksilla. Yhteenliitettyyn verkkoon kuuluvilla yrityksillä on siten hallussaan tietty määrä tuotantokapasiteettia, jota ei ole mahdollista korvata, ja samalla myös menekkitakuut. Mitä suuremmiksi nykyiseen verkkoon sidotut tuotantokapasiteetit yrityskeskittymän jälkeen muodostuvat, sitä suurempi on myös infrastruktuurisyistä kilpailun ulkopuolelle jäävä sähkön myynti.
(100) Yritysten voimalaitoskantaa edelleen tarkasteltaessa voidaan todeta, että suurin osa vapaasta tuotantopotentiaalista eli kaikkien kuormitusalueiden ylikapasiteeteista on suurimmaksi osaksi duopoliyritysten hallussa. Seuraava yhteenveto antaa yleiskuvan yhteenliitetyn verkon tasolla toimivien yksittäisten tuottajayritysten ylikapasiteeteista.
Taulukko: Voimalaitoskannan vapaa tuotantopotentiaali kuormitusalueittain (VDEW-tilasto: Leistung und Arbeit, 1998)
TAULUKON PAIKKA
(101) Osapuolet ovat tosin väittäneet, että VEBA/VIAG:llä ja RWE:llä ei olisi ylikapasiteettia peruskuormitusalueella, mutta ovat jättäneet tämän väitteen lähemmin perustelematta.
(102) Duopolin jäsenillä on mahdollisuus jättää mainitut ylikapasiteetit käyttämättä tai jopa laskea samanaikaisesti kapasiteettiaan, jotta hintataso pysyisi vakaana.
(103) Osapuolet ovat esittäneet suullisen kuulemisen yhteydessä, että nämä ylikapasiteetit vilkastuttaisivat kilpailua. Osapuolten mukaan suurimman osan mittausajanjaksosta on oltu kiinnostuneempia käyttämään ylikapasiteetti kokonaan kuin nostamaan hintoja.
(104) Tämän väitteen tueksi ei tosin esitetty minkäänlaisia kirjallisia todisteita. Tämän vuoksi komissio ei pysty tarkistamaan esitettyjä laskelmia. Lisäksi osapuolet katsovat perusteluissaan, että duopolin kapasiteetit pysyvät ennallaan. Tällöin ne jättävät huomiotta duopolin mahdollisuuden laajentaa yhteensovitettua käyttäytymistään niin, että se jättää yhteistuumin kapasiteetteja käyttämättä.
3.2.3.3 Duopoli saa määräysvallan ylivoimaisesti suurimpaan osaan Saksan siirtoverkosta
(105) VEBA/VIAG ja RWE saavat yksin, VEW:tä ja määräysvallassaan olevaa VEAG:tä huomioon ottamatta, määräysvaltaansa 52 prosenttia Saksan siirtoverkosta. Mitä tulee verkon käyttöön, kilpailijoiden on pakko kilpailla VEBA/VIAG:n ja RWE:n kanssa. Lisäksi koko siirtoverkko kattaa suurimman osan Saksan liittotasavallasta.
Taulukko: Saksan siirtoverkko (Lähde: VDEW, 1997)
TAULUKON PAIKKA
(106) Lisäksi verkko tarjoaa pituutensa sekä Saksan sisäisten liitoskohtien ja kansainvälisten liitosyksiköiden omistuksen ansiosta duopoliyrityksille myös mahdollisuuden kilpailijoihinsa verrattuna selvään tiedolliseen etumatkaan.
(107) Sisäisten liitoskohtien ja kansainvälisten liitosyksiköiden omistus ja käyttö mahdollistaa yhteenliitettyyn verkkoon kuuluville yrityksille tietojen saannin kilpailijoiden kuormitusvirroista ja toimitettavista määristä sekä ostajien kuormitusprofiileista. Verkkotoiminta on tosin organisatorisesti erotettu sähkökaupasta ja sähkönjakelusta. On kuitenkin aihetta olettaa, että yhteenliitettyyn verkkoon kuuluvien yritysten kilpailijoita koskevia arkaluontoisia tietoja päätyy yksittäistapauksissa verkkotoiminnan välityksellä yhteenliitettyyn verkkoon kuuluvien yritysten jakeluyksiköiden haltuun. Myös osapuolten kilpailijat esittivät kuulemisen yhteydessä tällaisia väitteitä.
(108) Yksi duopoliyrityksille siirtoverkon omistamisesta koituva etu kilpailijoihin nähden ovat myös vakioenergian ja tasoitusenergian laskentamenettelyt siinä muodossa, jossa ne on II järjestösopimuksessa kauttasiirtoa varten määritelty (katso 3.2.3.6 kohta).
(109) Yleisesti voidaan todeta, että siirtoverkkoa Saksassa ei ylläpidä riippumaton yritys. Sen sijaan verkko kuuluu kullakin alueella yhteenliitettyyn verkkoon kuuluvalle yritykselle, joka myös vastaa sen ylläpidosta. Tosin yhteenliitettyyn verkkoon kuuluvat yritykset ovat siirtäneet verkon ylläpidon tätä tarkoitusta varten perustetuille tytäryrityksilleen. Näin ne ovat täyttäneet sähkömarkkinoita koskevan sisämarkkinadirektiivin vähimmäisvaatimukset erottamalla hallinnon ja laskutuksen tasolla toisistaan siirtoverkon ylläpidon ja toiminnan sähkön tuottajina ja toimittajina (niin kutsuttu hallinnollinen eriyttäminen, "management unbundling", ja tilinpidollinen eriyttäminen, "unbundling of accounts"). Koska toimenpide ei kuitenkaan merkitse taloudellista erottamista ja verkkotoiminnot sekä sähkön tuottaminen ja toimittaminen jatkuvat samojen vertikaalisesti integroituneiden yhtymien sisällä, mahdollisuus syrjiä sähkön kauttasiirrosta riippuvaisia kilpailijoita on edelleen olemassa. Kun verkkoihin pääsy edellyttää neuvotteluja, kilpailijoiden, erityisesti sähkökauppiaiden, kilpailumahdollisuuksien rajoittaminen omien tuotantoyritysten hyväksi on mahdollista noudattamalla yhdistettyä laskentatapaa, jossa siirrosta maksettavat korvaukset ovat korkeat ja sähkön jakeluhinnat ovat vastaavasti alhaiset. Tällaista hinnoittelumallia noudatettaessa yrityksillä ei ole halua käyttää avoimia tariffeja, joita pystyttäisiin vertaamaan kustannuksiin ja II järjestösopimuksen sähkönsiirtoa koskeviin määräyksiin. Tämä koskee erityisesti tilannetta, jossa - suunniteltujen yrityskeskittymien - aivan ylivoimaista osaa kansallisesta verkosta valvoo vain kaksi yhtymää, joilta voidaan edellä osoitetulla tavalla odottaa yhteensovitettua käyttäytymistä. Tässä yhteydessä on myös epäiltävissä, että hintojen avoimuuden puuttuessa kumpikin myös alemmilla markkinaportailla toimiva ryhmittymä voi torjua kyseisellä tasolla toimivat kilpailijat ja käyttää näin keräämänsä tuotot yhteenliitetyn verkon tasolla käytävän kilpailun tukemiseksi.
3.2.3.4 Markkinoille pääsyä rajoittavat huomattavat esteet, jotka koskevat sekä uuden kapasiteetin luomista että maahantuontia. Vain rajallisesti mahdollinen tuonti, joka tapahtuu lisäksi suurimmaksi osaksi duopoliyritysten määräysvallassa olevien liitosyksiköiden kautta, ei pysty rajoittamaan duopolin toimintamahdollisuuksia
(110) Potentiaaliset myyjät eivät kykene tehokkaasti uhkaamaan osapuolten vahvaa markkina-asemaa. Tämä johtuu pääsyä Saksan markkinoille rajoittavista suurista esteistä.
(111) Pääsy yhteenliitetyn verkon tasolla tapahtuvan sähkön jakelun markkinoille Saksassa edellyttää huomattavia investointeja. Näissä on hyvin pitkälle kyse uponneista kustannuksista eli menoista, jotka hyödyttävät toimintaa vain yksillä tuotemarkkinoilla, mutta ovat muilla markkinoilla tapahtuvien toimintojen kannalta hyödyttömiä. Tällaisiin menoihin kuuluvat sähkön tuotantoon liittyvät voimalaitosinvestoinnit. Myös Saksan sähkömarkkinoiden vapautumisen jälkeen markkinoille pääsy merkitsee sähkön tuotannon tasolla tarvittavista voimalaitosinvestoinneista johtuvia huomattavia kustannuksia ja vie pitkän ajan. Laissa määrätyn sähkönsiirto-oikeuden perusteella ei oman siirtoverkon rakentaminen kuitenkaan ole enää tarpeellista, koska sähkön tuottajayrityksillä on mahdollisuus käyttää syrjimättömin ehdoin toisten markkinatoimijoiden siirtoverkkoja. Koska VEBA/VIAG ja RWE omistavat suurimman osan Saksan tuotantokapasiteetista, jokainen uusi markkinoille tulija ottaa riskin, että duopoliyritykset ottavat käyttöön ylikapasiteettinsa pakottaakseen näin edullisemmilla hinnoillaan uuden toimijan pois markkinoilta. Tämä mahdollisuus vaikeuttaa käytännössä myös sähkökauppiaiden tuloa markkinoille.
(112) Markkinoille pääsyyn liittyy näin ollen myös niiden vapauttamisen jälkeen suuria kustannuksia, joten sähkön yhteenliitetystä verkosta tapahtuvan jakelun markkinoille pääsyn esteet ovat Saksassa edelleen suuret. Tätä havainnollistaa se tosiasia, että tuotantoportaassa markkinoille tulo on tähän saakka yleensä toteutettu hankkimalla olemassa olevien tuottajayritysten osakkeita. Esimerkiksi ruotsalainen Vattenfall omistaa osuuden yhteenliitettyyn verkkoon kuuluvasta HEW:stä. Suomalainen Fortum on hankkinut omistukseensa Elektrizitätswerk Wesertalin. Markkinoille tulo rakentamalla omaa tuotantokapasiteettia on sen sijaan edelleen poikkeus. Komission tiedossa on vain harvoja tapauksia, jossa myyjät yrittävät tulla markkinoille rakentamalla omaa tuotantokapasiteettia. Esimerkiksi Fortum on rakentanut uusiin osavaltioihin voimalaitoksen vahvistaakseen omaa sähköntuotantoaan Saksassa. Myös amerikkalainen NRG Energy omistaa osuuden omasta voimalaitoksesta.
(113) Lisäksi on syytä muistaa, että mahdollisuudet tuoda sähköä ovat rajalliset, koska liitosyksikkökapasiteettia on käytettävissä vain vähän. Liitosyksikkökapasiteetin laajentaminen lähivuosina on kalleutensa ja vaadittujen lupamenettelyjen vuoksi ainakin nykyisissä poliittisissa olosuhteissa epätodennäköistä. Osapuolten kuulemisen yhteydessä esittämien tietojen mukaan pelkästään siirtolinjojen rakentaminen kestäisi jopa kaksi vuotta. Tämän lisäksi on vielä otettava huomioon lupamenettelyt ja pakollinen liitäntäverkkojen kuormitusanalyysi.
(114) Kaiken kaikkiaan voidaan todeta, että yhteenliitetystä verkosta toimitettavan sähkön markkinoille pääsyn esteet ovat Saksassa huomattavan suuret. Tarvittavien investointien suuruus ja liitosyksiköiden kapasiteetin rajallisuudesta johtuvat puutteelliset mahdollisuudet päästä markkinoille ulkomailta rajoittavat kilpailua yritysryhmien VEBA/VIAG ja RWE kanssa. Kummallakin ryhmittymällä on ylivoimaiset resurssit ja niihin perustuvat voimavarat vastata kilpailuun sekä suuri etumatka verrattuna muihin markkinatoimijoihin. Siksi näiden ryhmittymien toimintamahdollisuuksia tehokkaasti rajoittamaan kykenevien nykyisten tai potentiaalisten kilpailijoiden ei odoteta ryhtyvän harjoittamaan hyökkäävää kilpailua.
3.2.3.5 Duopoliyrityksillä on jakelumarkkinoillaan vahva asema, jonka avulla ne turvaavat menekkinsä kilpailijoidensa kustannuksella
(115) VEBA/VIAG:n ja RWE:n markkina-asemaa vahvistavat lisäksi niiden monet osakkuudet alemmilla markkinaportailla toimivissa yrityksissä. Nämä osakkuudet turvaavat duopoliyritysten ratkaisevan vaikutuksen kyseisten yritysten ostokäyttäytymiseen, niin että kumpikin yritysryhmä voi varmistaa menekkinsä ja samalla merkittävästi heikentää kilpailijoidensa mahdollisuuksia kasvattaa menekkiään. Seuraava yhteenveto antaa yleiskäsityksen duopoliyritysten osakkuuksista.
Taulukko: Osa yhteenliitettyyn verkkoon kuuluvien yritysten VEBA, VIAG, RWE ja VEW osakkuuksista alueellisissa sähköntoimittajayrityksissä ja kaupunkien energialaitoksissa
TAULUKON PAIKKA
(116) Monissa tapauksissa kyseessä on enemmistöosakkuus jakeluyrityksissä, joiden ostopäätöksistä duopoliyritykset voivat määräävän asemansa perusteella määrätä suoraan. Myös vähemmistöosakkuus voi mahdollistaa asianomaiselle yritystoiminnasta kiinnostuneelle vähemmistöosakkaalle merkittävän vaikutusvallan osakkuusyrityksessään.
(117) Mainittujen osakkuusyritysten enemmistöosakkaina on yksi tai useampi kunta, jonka edustajat yrityksen hallintoelimiin on tavallisesti valittu poliittisten voimasuhteiden perusteella. Liiketoiminnallista mielenkiintoa on kuitenkin vain vähemmistöosuuden omistavilla energiantoimittajayrityksillä. Duopoliyritysten osakkuus jakeluyhtiöissä ja niiden edustus jakeluyhtiöiden hallintoelimissä on PreussenElektran, Bayernwerkin ja RWE:n erityisen energia- ja yritystaloudellisen pätevyyden vuoksi käytännön merkitykseltään huomattavasti suurempi kuin niiden omistusosuudesta kussakin yhtiössä ja niiden määrällisestä läsnäolosta yhtiöiden hallintoelimissä voi päätellä.
(118) Energia- ja yritystaloudellinen osaaminen tulee yhtiöihin pääasiassa kunkin yhteenliitettyyn verkkoon kuuluvan yrityksen välityksellä. Yhteenliitettyyn verkkoon kuuluvan yrityksen ja asianomaisen yhtiön välillä on tavallisesti toimitussopimus, joka kattaa alueellisten sähköntoimittajien tai kaupungin energialaitoksen koko ulkopuolisen sähkön tarpeen. Komission tutkimuksissa on käynyt ilmi, että jakeluyritykset, joiden osakkaina on yhteenliitettyyn verkkoon kuuluva yritys, eivät ole toistaiseksi juuri käyttäneet hyväkseen markkinoiden vapautumisesta johtuvia mahdollisuuksia, vaan ovat pysyneet uskollisina tähänastisille toimittajilleen. Tämän asiakasryhmän valtaaminen on yhtä vaikeaa myös muille markkinatoimijoille kuten tuojille, sähkökauppiaille tai muille yhteenliitettyyn verkkoon kuuluville yrityksille. Varsinkin VEBA/VIAG:n ja RWE:n omistamat vähemmistöosuudet jakeluportaan yrityksissä vahvistavat näin ollen entisestään duopolin asemaa ja vaikeuttavat muiden markkinatoimijoiden mahdollisuuksia päästä valtaamaan asemia Saksan markkinoilla.
(119) Näissä olosuhteissa osapuolilla on laajat vaikutusmahdollisuudet monien alueellisten ja paikallisten sähkön jakelijoiden hankintapäätöksiin. Vaikka kilpailijat saisivat tulevaisuudessa käyttöönsä Saksassa huomattavaa sähkön tuotantokapasiteettia, ne joutuisivat myymään sitä duopoliyritysten kanssa käytävissä voimakkaasti rajoitetuissa kilpailuolosuhteissa. Edellä mainittujen alueellisten ja paikallisten sähkön toimittajien tähänastiset tiiviit yhteydet yhteenliitettyyn verkkoon kuuluviin yrityksiin huomioon ottaen ei duopoliyritysten kilpailijoilla ole sähkön tuotannon tasolla riittäviä markkinoillepääsyn mahdollisuuksia, joiden turvin ne voisivat ryhtyä harjoittamaan tehokasta ja ennen kaikkea alueellisesti kattavaa kilpailua. Tämä vaikuttaa yhteenliitetystä verkosta toimitettavan sähkön markkinoilla käytävään kilpailuun, koska merkittävä sähkön tuotanto duopoliyritysten kanssa kilpaillen ei ole taloudellisesti järkevää ilman, että tuotetulle sähkölle on riittävät menekkimahdollisuudet.
3.2.3.6 II järjestösopimuksen sisältö erityisesti T-lisän ja vakioenergian osalta merkitsee duopolille kilpailijoihin nähden lisäetuja
(120) II järjestösopimuksen määräykset merkitsevät lähtökohdiltaan I järjestösopimuksen määräyksiin verrattuna selvää parannusta. Ne sisältävät kuitenkin joitakin säännöksiä, jotka aiheuttavat erityisesti yhteenliitettyyn verkkoon kuuluvien yritysten kilpailijoille suuria sähkön siirtoa haittaavia esteitä ja varmistavat ja vahvistavat näin entisestään ennen kaikkea markkinoilla johtavassa asemassa olevien yhteenliitettyyn verkkoon kuuluvien yritysten asemaa.
(121) Ulkomaisten tarjoajien on esimerkiksi maksettava T-lisää 0,125 pfennigiä kilowattitunnilta aina, kun ne tuovat sähköä Saksan liittotasavallan alueelle. T-lisä koskee lisäksi Saksan sisällä (0,25 pfennigin suuruisena kilowattituntia kohti) jokaista sähkökauppiasta ja jokaista energian tuottajaa, jolla ei ole käytettävissään pohjoisen ja eteläisen kauppavyöhykkeen välistä tasoittavaa toimitussaldoa. Kyselyyn osallistuneiden sähkökauppiaiden antamien tietojen mukaan T-lisän maksaminen voi mahdollisesti johtaa niiden voittomarginaalin supistumiseen olemattomiin. T-lisän maksamisesta vapautuvat vain sellaiset yritykset, jotka voivat tasoittaa toimittamansa sähkön määrän vähentämällä saldosta kauppavyöhykkeen rajan vastakkaiseen suuntaan ylittäneen sähkön määrän. Duopoliyrityksille koituu tästä merkittäviä etuja. VEBA ja VIAG saavat käyttöönsä laajan jakelualueen, joka ulottuu molemmille kauppavyöhykkeille. RWE tosin toimii vasta toisella kauppavyöhykkeistä (sama koskee myös VEW:tä), mutta se on suurena yhteenliitettyyn verkkoon kuuluvana yrityksenä etuoikeutetussa asemassa. Se voi näet tasoittaa saldoaan toisten yhteenliitettyyn verkkoon kuuluvien yritysten kanssa, jotka toimivat eri vyöhykkeellä. Suunnitellun keskittymän toteuduttua sulautuneiden yritysten jakelualue ulottuu molemmille kauppavyöhykkeille. Yhteenliitettyyn verkkoon kuuluvat pienemmät yritykset ja sähkökauppiaat ovat sen sijaan mainittuja yrityksiä suuremmissa vaikeuksissa pyrkiessään tasoittamaan energiatoimitustensa saldoa.
(122) II järjestösopimuksen määräykset merkitsevät duopoliyrityksille myös vakioenergian laskentatapaan perustuvaa lisäetua. Koska loppukäyttäjien sähkönkulutus vaihtelee, pitkähköksi ajaksi sovittujen toimitusten yhteydessä energiaa otetaan usein vastaan joko enemmän tai vähemmän kuin sopimuksessa on määritelty. Vakiosähköä koskevista määräyksistä johtuu, että verkon ylläpitäjän on korvattava oman vakioalueensa saldo, toisin sanoen vakiosähkömäärän ylittävä tai alittava määrä. Tämä tarkoittaa sitä, että vakioenergiaa on ostettava tai luovutettava. II järjestösopimus kattaa periaatteessa järjestelmään liittyvät palvelut, jotka ovat sähkön siirron ja jakelun kannalta välttämättömiä ja jotka määräävät sähköhuollon laadun, kuten esimerkiksi vakioenergian toimitusmäärien pysymisen +/-5 prosentin vaihteluvälin sisällä. Lisämaksuja on suoritettava, jos viitearvon +/-5 prosentin vakiovaihteluväli ylittyy. Ostajat voivat myös korkeamman siirtohinnan maksamalla valita suuremman vaihteluvälin, joka on +/-10 prosenttia tai +/-20 prosenttia. Vakioenergiaa voivat yleensä toimittaa vain siirtoverkkoa ylläpitävät yritykset omalla vakioalueellaan tai sellaiset sähkön toimittajat, joilla on toimituskohteen vakiopiirissä sijaitseva voimalaitos. Siirtoverkon toimittajan vakioenergian toimituksista perimä hinta on markkinatoimijoiden antamien tietojen mukaan II järjestösopimuksen perusteella laskettuna huomattavasti korkeampi kuin I järjestösopimuksen perusteella. Kyselyyn vastanneiden markkinatoimijoiden mukaan vakioenergian toimittamisesta perittävä II järjestösopimukseen perustuva hinta ylittää selvästi siitä aiheutuvat kustannukset. Vakioenergian pitämisellä jatkuvasti varalla on suhteellisen suuri vaikutus kustannuslaskelmiin. Esimerkiksi 5 prosentin vaihteluvälin kertaluontoisesta ylittämisestä aiheutuvat kustannukset perustuvat oletukseen, että vaihteluväli on ylittynyt kuukauden ajan. Tämä voi aiheuttaa rasitusta erityisesti sellaisille sähkön toimittajille, jotka myyvät suhteellisen vähän sähköä. Tästä laskentatavasta aiheutuu sähkökauppiaille riski koko voittomarginaalinsa menettämisestä.
(123) Duopoliyrityksille ei vakioenergian hinnasta sen sijaan ole juuri haittaa. Tämä johtuu pääasiassa siitä, että ne voivat ylivoimaisen markkina-asemansa ja suuren menekkinsä ansiosta tasoittaa vastaanottamiensa määrien vaihteluja vakiovyöhykkeillä huomattavasti muita helpommin, joten vakioenergiasta aiheutuvien kustannusten osuus jää huomattavan alhaiseksi. Lisäksi yhteenliitettyyn verkkoon kuuluvat yritykset, jotka pitävät yllä siirtoverkkoja ja toimittavat itse suurimman osan vakioenergiasta, toimittavat markkinatoimijoiden antamien tietojen mukaan vakioenergiaa toisilleen enimmäkseen vaihtoperiaatteella. Osapuolten väitteen mukaan yhteenliitettyyn verkkoon kuuluvat yritykset toimittavat kuitenkin toisilleen vain vähän energiaa vastavuoroisuusperiaatteella tahattoman vaihdon ja voimalaitosten toimintakatkosten vuoksi, jolloin vakioenergiasta ei aiheudu kustannuksia. Kilpailijat, jotka eivät kuulu yhteenliitettyyn verkkoon, ovat usein riippuvaisia yhteenliitettyyn verkkoon kuuluvien yritysten toimittamasta vakioenergiasta. Erityisen riippuvaisia ne ovat luonnollisesti duopoliyrityksistä, joiden toiminta-alue kattaa suuren osan Saksan liittotasavallasta.
(124) II järjestösopimuksessa ei ole myöskään määräyksiä siitä, miten Saksan verkkokapeikoista aiheutuvia ongelmia on hoidettava. Siksi voi tapahtua, että siirtoverkon ylläpitäjät vetoavat verkon käytön turvallisuuteen ja teknisiin vaikeuksiin ja asettavat toiminnassaan etusijalle yhtymänsä sisältä tulevat siirtopyynnöt sekä tarjoavat kilpailijoiden käytettäväksi enintään vapaata ylijäämäkapasiteettia.
(125) Tämä rajoittaa myös duopoliyritysten sellaisten kilpailijoiden verkonkäyttö- mahdollisuuksia, joilla ei ole omaa siirtoverkkokapasiteettia. VEBA/VIAG:n ja RWE:n ylivoimaista markkina-asemaa vahvistaa näin ollen entisestään myös se, miten niiden omistamien siirtoverkkojen käyttöoikeus jakautuu.
3.2.3.7 Ylivoimainen osa tuotantokapasiteetista, siirtoverkoista ja verkot naapurimaihin yhdistävästä liitoskapasiteetista on duopolin määräysvallassa, joten sillä on ratkaiseva vaikutusvalta markkinoiden vapautuessa kehittyvään sähkökauppaan
(126) Komission nykyisten tietojen mukaan eivät edes markkinoilla jo toimivat sähkökauppiaat pysty rajoittamaan osapuolille markkinarakenteen perusteella avautuvaa toimintavapautta.
(127) Saksan sähkömarkkinoiden vapauduttua vuonna 1998 jokaisella sähkön ostajalla on ollut mahdollisuus valita vapaasti toimittajansa. Tämän tilanteen ansiosta on syntynyt kauppaa, jonka osapuolet ovat sähkön tuottajia ja riippumattomia sähkökauppiaita. Suurin osa nykyisistä yhteenliitettyyn verkkoon kuuluvista yrityksistä on laajentanut kaupallista toimintaansa perinteisten verkkoalueidensa ulkopuolelle. Riippumattomat sähkökauppiaat kuten Enron, Fortum ja Vasa Energy ovat vasta tulleet markkinoille. Kyseiset yritykset ovat toistaiseksi keskittyneet toiminnassaan lyhytaikaisiin kertatoimituksiin eivätkä ole harvoja poikkeuksia lukuun ottamatta kyenneet tekemään pitkäaikaisia toimitussopimuksia. Niiden käytössä oleva oma sähköntuotantokapasiteetti on katsottava enintään vähäiseksi ja siksi ne ovat riippuvaisia vapaana olevan kapasiteetin saatavuudesta.
(128) Markkinatoimijat ovat sitä mieltä, että vain riittävän ostovoimaisilla sähkömarkkinoilla voi olla merkittävää vaikutusta duopoliyritysten hinnoitteluun. Kuten edellä on esitetty, sähkökauppiaiden ulottuvilla oleva markkinoiden ylikapasiteetti on suurimmaksi osaksi VEBA/VIAG:n ja RWE:n hallinnassa. Siksi näillä on suuri hinnoitteluvapaus, koska muut sähköntuottajat eivät pysty kattamaan koko tarvetta. Kummallakin yritysryhmällä olisi näin ollen mahdollisuus vaikuttaa siihen, miten paljon sähköä sähkökauppiaat saavat Saksan markkinoilla käyttöönsä, ja valvoa jatkuvasti hintakehitystä.
(129) Sama arvio koskee myös kauppaa Saksan sähköpörsseissä, joiden on tarkoitus aloittaa toimintansa tämän vuoden syksynä. Leipzigin sähköpörssin (LPX) käsityksen mukaan toimivalle pörssille olennaisen hinnoittelutehtävän hoitaminen edellyttää, että maan fyysisestä sähkön tarpeesta 15-22 prosenttia voidaan myydä pörssin välityksellä. Koska tuotantokapasiteetti on hyvin pitkälle keskittynyt VEBA/VIAG:n ja RWE:n haltuun, molemmat ryhmät voisivat ratkaisevalla tavalla vaikuttaa pörssin menestymiseen ja samalla kilpailijoihinsa ja voittoihinsa.
4 Päätelmä
(130) Edellä esitetyn perusteella komissio päättelee, että VEBA:n ja VIAG:n sulautuminen heikentäisi merkittävästi yhteenliitetystä verkosta tapahtuvan sähkön jakelun markkinoiden rakenteita Saksassa. Duopolin (VEBA/VIAG ja RWE tai RWE/VEW) syntyminen heikentäisi ratkaisevasti kilpailua. Duopolilla on ylivoimainen markkina-asema ja käytössään resurssit, joihin kuuluvat voimalaitokset, siirtoverkko ja verkon liitoskohdat, joten se voisi sulkea suuren osan Saksan markkinoista kilpailulta ja lisäksi estää toimivien sähkökaupan markkinoiden syntymisen. Yrityskeskittymä johtaisi näin ollen yhteisen määräävän markkina-aseman syntymiseen.
B KEMIA
(131) VEBA toimii kemian alalla Degussa-Hüls AG ja VEBA OEL AG (Petrochemie) -nimisten tytäryhtiöidensä välityksellä. VIAG-yhtymän kemian alalla toiminnasta vastaavat sen tytäryhtiö SKW Trostberg AG ja tämän tytäryhtiö Goldschmidt AG. Komissio on tullut siihen tulokseen, että yrityskeskittymä johtaa sekä natriumdisyanamidin että syanuurikloridin markkinoilla määräävän markkina-aseman vahvistumiseen.
B.1 NATRIUMDISYANAMIDI
1 Merkitykselliset tuotemarkkinat
(132) Natriumdisyanamidi, jäljempänä "NDC", on sinihappokemian/kloorisyaanikemian tuote. Se syntyy (erittäin myrkyllisen) kloorisyaanin ja syanamidin synteesin tuloksena. Koska kloorisyaani on erityisen vaarallista, NDC:n tuotanto ja kloorisyaanin tuotanto sijoitetaan hyvin lähelle toisiaan.
(133) NDC:tä käytetään lähinnä esivalmisteena biologisesti aktiivisten aineiden polyheksametyleenibiguanidi, jäljempänä "PHMBG", klooriheksidiini ja proguaniili tuotannossa. PHMBG:tä käytetään tekniikan alalla säilytys- ja sterilointiaineena. Määrällisesti merkittävintä sen käyttö on uima-altaiden kloorittomana biosidina. PHMBG:tä käytetään lisäksi elintarviketeollisuudessa esimerkiksi lihanjalostuslaitoksissa ja olutpanimoissa kattiloiden ja putkien puhdistamiseen, koska se ei ole myrkyllistä eikä syövytä tiivisteitä. Raakaöljyteollisuudessa PHMBG:tä käytetään putkien paineistuksessa, koska se tappaa vahingollisia organismeja mutta ei rikkipitoisuutta vähentäviä bakteereja, joita lisätään paljon rikkiä sisältävään öljyyn. Klooriheksidiini on desinfiointiaine, jota käytetään ihmisiin ja ihmisen ravintoketjuun kuuluviin eläimiin esimerkiksi ihmisten kirurgisessa hoidossa, eläinlääkinnässä utareiden desinfiointiin, kosmetiikkateollisuudessa ja piilolinssien puhdistusnesteissä. Proguaniili on malarialääke. NDC:tä käytetään lisäksi maatalouskemiassa esimerkiksi rikkakasvimyrkyissä.
(134) Kyselyyn osallistuneet käyttäjät ovat ilmoittaneet yhtäpitävästi ja ilman osapuolten vastalauseita, että NDC on niille ratkaisevan tärkeä esivalmiste, jota ei voi korvata millään muulla esivalmisteella. Vaikka jokin muu esivalmiste saataisiin käytettäväksi ennustettavissa olevassa tulevaisuudessa, sen käyttö edellyttäisi huomattavia muutoksia tuotantoon ja tähän saakka NDC:n avulla valmistettujen tuotteiden sekä kaikkien edelleen jalostettujen tuotteiden uutta rekisteröintiä, joka on sekä hidasta että kallista. Näin ollen komissio katsoo, että NDC muodostaa omat merkitykselliset tuotemarkkinansa.
2 Alueellisesti merkitykselliset markkinat
(135) Osapuolet katsovat, että NDC:n markkinat ovat maailmanlaajuiset. Kyselyyn osallistuneet yritykset ovat samaa mieltä. Näin ollen markkinat on katsottava maailmanlaajuisiksi.
3 Kilpailuoikeudellinen arviointi
3.1 Nykyinen markkinatilanne
(136) NDC:n suurtuotantoa harjoittaa nykyisin maailmassa vain kaksi yritystä, Degussa ja SKW. Osapuolet mainitsevat vielä yrityksen Avecia Ltd, Manchester (UK). Tämä yritys käyttää kuitenkin tuotantomenetelmää, jossa NDC:tä ei synny erillisenä tuotteena vaan välituotteena (HMBDA), josta valmistetaan klooriheksidiinia ja PHMBG:tä. Avecia on HMBDA:n ainoa valmistaja, eikä HMBDA:ta ole saatavilla markkinoilla, koska Avecia ei käy kauppaa tällä välituotteellaan. Sveitsiläinen Lonza AG, jäljempänä "Lonza", tuotti NDC:tä vuoteen 1998 saakka mutta lopetti sen tuotannon ja on sittemmin myynyt tuotetta, jonka raaka-aineena on [...](21). Osapuolet odottavat, että Lonza aloittaa tuotannon vuoden jälkipuoliskolla uudelleen.
(137) SKW tuottaa NDC:tä laitoksessa, jonka kapasiteettia on lisätty vuoden 1996 [...] tonnista vuoden 1999 [...] tonniin. Degussa tuottaa NDC:tä useita eri tuotteita valmistavassa laitoksessa ja ilmoittaa NDC:n käytettävissä olevaksi vuosikapasiteetiksi noin [...] tonnia. Degussa käyttää NDC:n klooriheksidiinin tuotantoon, jossa valmistetaan emäksistä klooriheksidiiniä ja klooriheksidiini-diglukonaattia. [...] ostaa Degussalta NDC:n johdosta heksametyleeni- bissyanoguanidiinia, jäljempänä "HMBCG", ja jalostaa sitä edelleen emäksiseksi klooriheksidiiniksi ja klooriheksidiinisuoloiksi. Kuitenkin [...] myös ostaa NDC:tä.
(138) Osapuolet arvioivat NDC:n maailmanlaajuisen tuotannon määräksi noin 900-1300 tonnia vuodessa. Tämä arvio sisältää noin [...-...] tonnin vuosituotantomäärän, joka on Avecian osuus koko tuotannosta. Osapuolet eivät kuitenkaan ota huomioon, että Avecia ei valmista NDC:tä erillisenä tuotteena. Osapuolten lisäksi esittämät oletukset aasialaisten tuottajien tuotannosta eivät ole saaneet vahvistusta komission tutkimuksissa.
(139) Kun osapuolten Avecian osuudeksi arvioima tuotantomäärä on vähennetty niiden koko maailman tuotantoarviosta, jäljelle jää enintään [...] tonnin vuosituotanto. Tämä määrä on lähes samansuuruinen kuin osapuolten yhteenlaskettu tuotanto vuodelta 1998, eli noin [...] tonnia. Osapuolten arvion mukaan muiden yritysten tuotantomääräksi jää enintään alle [...] tonnia. Jos perustana käytetään koko maailman tuotantomäärää [...] tonnia, SKW:n osuus siitä on noin [50-60] prosenttia ja osapuolten yhteenlaskettu osuus on [&lt; 100] prosenttia. Jos osapuolten omaan käyttöön valmistama määrä vähennetään tästä kokonaismäärästä, markkinavolyymiksi saadaan noin [...] tonnia. Tästä SKW:n osuudeksi tulee [...] tonnia tai [60-70] prosenttia.
(140) Degussa ilmoittaa, ettei se markkinoi NDC:tä aktiivisesti vaan valmistaa sitä yhtymän sisäisiin tarpeisiin klooriheksidiinin tuotantoa varten. Viime vuosina sitä on kuitenkin käytetty myös yksittäisiin täydennystoimituksiin [...lle]. Tällöin Degussa hoiti osittain suoraan fyysiset toimitukset [...n] asiakkaille.
(141) Näin ollen NDC:n käyttäjillä on nykyisin kaksi toimittajaa: Lonza ja SKW. SKW:n osuus on varovaisenkin arvion mukaan yli kaksi kolmannesta markkinoilla tapahtuvista toimituksista. Tässä tilanteessa on katsottava, että SKW:llä on määräävä markkina-asema.
(142) Lonzan ansiosta ostajilla on kuitenkin nykyisin tietty mahdollisuus reagoida SKW:n liian korkeisiin hintoihin vähentämällä tilattavia määriä. Lonzan mahdollisuudet toimia markkinoilla riippuvat kuitenkin siitä, paljonko Degussa on valmis toimittamaan sille NDC:tä. Degussa tyydyttää Lonzalle osoittamiensa toimitusten kautta markkinoiden tarpeita. Ennen yrityskeskittymän toteutumista Degussaa voisi myös pitää kyseisillä markkinoilla toimivana mahdollisena kilpailijana.
(143) Suurehkoja määriä NDC:tä tarvitsevat yritykset ovat AstraZenecaa lukuun ottamatta pieniä tai keskisuuria yrityksiä. AstraZeneca valmistaa NDC:stä proguaniilia, jonka kauppanimenä on Paludrin, ja tarvitsee tähän vain suhteellisen vähäisiä määriä NDC:tä.
3.2 Yrityskeskittymän vaikutukset
(144) Sulautuman vuoksi Degussa häviäisi mahdollisena kilpailijana, joka on luonut yhteyksiä myös Lonzan asiakkaisiin. Uudella määräävässä markkina-asemassa olevalla yksiköllä ei olisi myöskään mielenkiintoa toimittaa tuotteita Lonzalle, joka olisi sen ainoa kilpailija. Yrityskeskittymän toteutuminen merkitsee ainakin tässä mielessä Lonzan kilpailuaseman heikkenemistä entisestään. Lisäksi epäilyksiä herättää se, että Degussa toimii jo alemmalla markkinaportaalla (klooriheksidiini) ja on mahdollinen kilpailija PHMBG:n markkinoilla. Degussan tuottamasta HMBCG:stä voidaan näet jalostaa edelleen sekä klooriheksidiiniä että PHMBG:tä. Degussa/SKW voisi päättää, kumpi sen kannalta on kaiken kaikkiaan edullisempaa, NDC:n pitäminen kaupan vai sen valmistaminen omaan käyttöön. Jälkimmäisen vaihtoehdon mukaisessa tapauksessa Degussan kilpailijat voisivat jäädä alemmassa klooriheksidiinin markkinaportaassa ilman NDC:n toimituksia tai toimituksista voisi tulla kalliimpia, mikä heikentäisi kilpailijoiden kilpailukykyä pysyvästi.
3.2.1 Osapuolten esittämä Lonzan mahdollinen paluu markkinoille
(145) Osapuolten mainitsema mahdollisuus, että Lonza voisi tulla markkinoille omalla tuotannollaan, ei muuta arviota tarkasteltavana olevan yrityskeskittymän vaikutuksista kilpailuun. Ottaen huomioon Lonzan tuottamat määrät se olisi ilman yrityskeskittymää siinä tapauksessa luopunut osakkudestaan Degussassa. Silloin Degussa olisi saanut aiheen myydä tuottamansa määrät muualle ja kilpailla SLW:n tuottamien määrien kanssa. Yrityskeskittymän toteutuminen estäisi kuitenkin tällaisen kilpailun ja vahvistaisi vastaavasti SKW:n määräävää asemaa (jota Lonzan oletettu kaupallisesti tuottama määrä [...] tonnia vuodessa ei voisi missään tapauksessa vaarantaa)(22).
3.2.2 Muiden kilpailijoiden tulo markkinoille ei ole todennäköistä
(146) Näköpiirissä ei myöskään ole, että kilpailijoiden tulo markkinoille uhkaisi osapuolten asemaa, vaikka hintoja korotettaisiin merkittävästi. Tässä mielessä mahdollinen voisi nyt olla vain Avecia. Vaikka Avecia haluaisikin toimittaa NDC:tä vapaille markkinoille, sen olisi kuitenkin ensin merkittävästi muutettava tuotantoaan voidakseen valmistaa erikseen NDC:tä. Lisäksi on otettava huomioon, että Avecia ostaa HMBDA:n tuotannossa tarvittavan syanamidin [...lta]. Koska syanamidi ei ole stabiili aine, Avecia ei voi tuoda sitä miten kaukaa tahansa, joten sillä on vaikeuksia siirtyä käyttämään toista toimittajaa.
4 Päätelmä
(147) Edellä esitetyistä syistä komissio katsoo, että yrityskeskittymä vahvistaa pysyvästi määräävää asemaa NDC:n markkinoilla.
B.2 SYANUURIKLORIDI
1 Merkitykselliset tuotemarkkinat
1.1 Syanuurikloridin esittely tuotteena ja sen neljä olennaista käyttötarkoitusta
(148) Syanuurikloridi, jäljempänä "SK", on kemiallinen esivalmiste, jota tuotetaan sinihappokemian avulla. Se on rakenteeltaan yksinkertainen kemikaali, jonka patenttisuoja on rauennut jo kauan sitten. Sinihappo ja kloorikaasu ovat tärkeimmät SK:n valmistuksessa käytettävät raaka-aineet.
(149) SK on perustuote. Sitä myydään jauheena ja sulatteena. Tuotetta ei juurikaan differoida. Kilpailun kannalta olennaisia tekijöitä ovat hinnan lisäksi vain tuotteen laatu (puhtaus ja jauheen osalta myös vyöryvyys) sekä pakkaustapa. Viimeksi mainitulla ominaisuudella on muutakin merkitystä kuin vain pakkauksen koko. SK onkin luokiteltu "lievästi vaaralliseksi" aineeksi, jolloin sen kuljetukseen sovelletaan tiettyjä viranomaismääräyksiä.
(150) SK:ta myyvät enimmäkseen sen valmistajat itse ja tuojat, muu kaupan ala ei osapuolten antamien tietojen mukaan osallistu sen markkinointiin.
(151) SK:ta käytetään lähinnä rikkakasvien torjunta-aineiden, optisten valkaisuaineiden, reaktiivisten väriaineiden ja UV-absorbenttien tuotannossa.
(152) [ &gt; 50 prosenttia] tuotetusta SK:sta käytetään maatalouskemian alalla valmistettaessa maissinviljelyssä tarvittavia rikkakasvintorjunta-aineita.
(153) [Huomattavia määriä] jalostetaan optisiksi valkaisuaineiksi. Näitä valkaisuaineita käytetään paperin ja tekstiilien optiseen valkaisuun ja pesuaineiden ainesosina. Optiset valkaisuaineet muuttavat kyseisten materiaalien reaktiivisia ominaisuuksia tietyissä valaistusolosuhteissa ja saavat valkaisuaineella käsitellyn tuotteen näyttämään erityisen valkoiselta.
(154) SK:ta käytetään myös reaktiivisten väriaineiden valmistuksessa. SK:n lisääminen tekstiiliväreihin parantaa niiden kestävyyttä tehostamalla väriaineen ja kuidun välistä sidosta. Osapuolet arvioivat, että [tietty osa] SK:n tuotannosta käytetään tähän tarkoitukseen.
(155) Suurehkoja määriä ([&lt; 10 prosenttia] maailman tuotannosta) SK:ta käytetään myös muoviteollisuudessa UV-vakautteiden tuotantoon. SK estää muovien pinnan haalistumista ja hajoamista.
(156) Kyselyyn osallistuneet kilpailijat ja ostajat ovat todenneet SK:n muodostavan omat merkitykselliset tuotemarkkinansa sillä rajoituksella, että kaksi ostajaa jakaa markkinat vielä jauhemaisena ja sulatteena myytävän SK:n mukaan. Sulatetta valmistaa vain Degussa. Tuotannon määrä Euroopassa on noin [...] tonnia vuodessa ja Yhdysvalloissa noin [...] tonnia vuodessa. Kysymys siitä, muodostavatko nämä kaksi tuotemuunnosta yhteiset vai erilliset tuotemarkkinat, voidaan jättää ratkaisematta, koska se ei vaikuta kilpailuoikeudelliseen arviointiin.
1.2 Osapuolet pitävät SK:ta kaikissa käyttötarkoituksissaan korvattavana
(157) Osapuolet ovat sitä mieltä, että SK käy kovaa kilpailua toisten esivalmisteiden kanssa, joita myös käytetään ostomarkkinoilla tarjottujen tuotteiden valmistuksessa.
(158) Lisäksi osapuolet katsovat, että SK on loppukäyttäjän kannalta käyttökelvoton välituote, jonka kilpailuympäristöä arvioitaessa on otettava huomioon sen valmistajien keskinäisen kilpailun lisäksi myös ennen kaikkea edellä mainittujen käyttötarkoitusten mukaan jakautuvat neljät ostajien markkinat. Osapuolten mukaan SK:n avulla tuotetut tuotteet kilpailevat näillä markkinoilla ilman SK:ta valmistettujen tuotteiden kanssa. Siksi osapuolet vaativat, ettei kilpailuolosuhteita tutkittaisi SK:n valmistuksen ja myynnin kannalta, vaan merkityksellisinä markkinoina pidettäisiin edellä mainittuja ostomarkkinoita. Ne perustelevat kantaansa väitteellä, että SK käy ostomarkkinoilla esivalmisteena kovaa kilpailua toisten esivalmisteiden kanssa, joita myös käytetään kyseisillä ostomarkkinoilla tarjottujen tuotteiden valmistuksessa. Väitteen mukaan ei keskittymähankkeen tutkinnassa voi kilpailun kannalta olla olennaista SK:n valmistaminen ja myynti, joita ei ole pidettävä CO-lomakkeessa tarkoitettuina "vaikutusalaan kuuluvina markkinoina". Tässä osapuolet sekoittavat merkityksellisten tuotemarkkinoiden määritelmän, joka sisältää "kaikki tuotteet ..., joita kuluttaja pitää keskenään vaihdettavissa tai korvattavissa olevina niiden ominaisuuksien, hinnan ja käyttötarkoituksen vuoksi"(23), niiden tekijöiden tutkimiseen, joiden perusteella kilpailuolosuhteet mainituilla markkinoilla määräytyvät.
1.3 Mahdollisuudet korvata SK muilla raaka-aineilla tai välituotteilla ovat kuitenkin vähäiset
(159) Komission tutkimukset eivät ole vahvistaneet osapuolten esittämiä SK:n kaikkiin neljään tärkeimpään käyttötarkoitukseen soveltuvia monenlaisia korvausmahdollisuuksia. Sen sijaan ostajat ovat ilmoittaneet, että niillä ei ole nykyisin mahdollisuuksia korvata SK:n käyttöä tuotteidensa valmistuksessa millään muulla kemikaalilla.
(160) Rikkakasvien torjunta-aine atratsiinin kielto ei merkitse - eivätkä osapuoletkaan sitä väitä - kaikkien SK-pitoisten maissinviljelyssä käytettävien torjunta-aineiden kieltoa. SK:ta sisältävän atratsiinin käyttökiellon voimaantulon jälkeen Saksassa on liittotasavallan maa- ja metsätaloudellisen tutkimuslaitoksen (Bundesanstalt für Forst- und Landwirtschaft in Berlin und Braunschweig) mukaan vielä 13 sallittua rikkakasvintorjunta-ainetta, joita voidaan käyttää maissiviljelmillä ja joiden vaikuttavan aineen syntetisoinnissa käytetään SK:ta. Mutta vaikka kaikki SK-pitoiset maissinviljelyssä käytettävät torjunta-aineet kiellettäisiin, se merkitsisi vain SK:n markkinoiden supistumista. Ei näet voida olettaa, että SK olisi mahdollista korvata muulla vaikuttavalla aineella lyhyessä ajassa ja ilman, että kyseiselle yritykselle aiheutuisi tästä suurehkoja kustannuksia. Lisäksi tätä oletusta vahvistaa se, että kaikille koostumukseltaan uusille tuotteille on ensin saatava hyväksyntä.
(161) Optisia valkaisuaineita käytetään paperi-, tekstiili-, muovi- ja pesuaineteollisuudessa. Paperiteollisuudessa käytettäviä SK-pitoisia valkaisuaineita ei voida korvata ilman SK:ta valmistetuilla valkaisuaineilla, mutta tekstiiliteollisuudessa korvattavuus riippuu käytetystä kuidusta. Puuvillakuiduissa, jotka ovat ylivoimaisesti tärkeimpiä tekstiilikuituja, käytetään vain SK-pitoisia optisia valkaisuaineita, ja tekokuiduissa käytetään vain SK:ta sisältämättömiä valkaisuaineita. Pesuaineissa ei korkeita pesulämpötiloja varten valmistettuja SK-pitoisia valkaisuaineita voi korvata muilla valkaisuaineilla. Tällä alueella yleensä jo käyttötarkoituksesta johtuu, että SK:ta ei voi korvata muilla raaka-aineilla.
(162) SK:n korvaamisesta tulevaisuudessa kaikilla käyttöalueilla voidaan todeta, että SK:n ostajien on ensin kehitettävä uusia tuotteita ja sopeutettava tuotantoaan, minkä lisäksi ennen uuden tuotteen tuomista markkinoille on vielä hoidettava useimmiten aikaa vieviä hyväksyntämenettelyjä.
1.4 SK muodostaa näin ollen merkitykselliset tuotemarkkinat
(163) Tämän vuoksi SK:n on katsottava muodostavan merkitykselliset tuotemarkkinat.
2 Merkitykselliset maantieteelliset markkinat
(164) Osapuolet tuottavat SK:ta eri paikkakunnilla Euroopassa ja Yhdysvalloissa (VEBA). Euroopassa SK:ta valmistaa lisäksi sveitsiläinen Lonza AG, joka kuuluu Algroup-Lonza-yhtymään, ja Yhdysvalloissa sitä valmistaa Novartis. Nämä yritykset markkinoivat SK:ta maailmanlaajuisesti lukuun ottamatta Novartis AG:tä, joka valmistaa sitä vain omaan käyttöönsä [...].
(165) Kyselyyn osallistuneet yritykset ja osapuolet katsovat, että markkinat ovat maailmanlaajuiset. Ne perustelevat kantaansa Kiinasta ETA-alueelle tulevan tuonnin kasvulla. Kuljetuskustannusten osuuden kokonaishinnasta ilmoitetaan olevan määrämaasta riippuen kaikkiaan [&lt; 7] prosenttia, joten SK:ta viedään kaikkialle. Varsinkaan Kiinasta tulevia toimituksia koskevia merkittäviä tuonnin esteitä ei myöskään ole. Toisaalta kyselyyn osallistuneet yritykset huomauttavat, että SK:n kuljetukseen (ja jalostukseen) liittyy huomattavia riskejä. Esimerkiksi SK:n joutuessa kosketuksiin ilman / ilman kosteuden kanssa syntyy suolahappoa, ja kuumuus (tulipalo) aiheuttaa sinihapon muodostusta. SK:n käyttäjät kiinnittävätkin erityistä huomiota SK:n toimituksiin käyttämällä kuljetuksissa säiliöajoneuvoja ja varastoinnissa säiliöitä/tankkeja. Kilpailuoikeudellisen arvioinnin kannalta ei ole kuitenkaan yhdentekevää, käsittävätkö merkitykselliset maantieteelliset markkinat vain Länsi-Euroopan (ETA-alueen ja Sveitsin) vai ovatko markkinat maailmanlaajuiset.
3 Kilpailuoikeudellinen arviointi
3.1 Degussa on markkinaosuuksiensa perusteella määräävässä asemassa SK:n markkinoilla; keskittymä kasvattaisi markkinaosuuksia merkittävästi
(166) Osapuolet arvioivat, että SK:n valmistajilla on ollut maailmanlaajuisesti käytettävissään viimeisten kolmen vuoden aikana seuraavat kapasiteetit:
Taulukko: Kokonaiskapasiteetti tonneina
TAULUKON PAIKKA
(167) Osapuolten kapasiteetin käyttöastetta koskevien arvioiden perusteella SK:n tuotantomäärät ovat olleet viimeisten kolmen vuoden aikana seuraavat:
Taulukko: Tuotanto tonneina
TAULUKON PAIKKA
(168) Tässä yhteydessä on syytä huomauttaa, että Lonza arvioi maailmanmarkkinoiden kokonaismäärän selvästi pienemmäksi kuin osapuolet. Tämä ero johtuu yksinomaan kiinalaisen tuotannon osuutta koskevasta arviosta. Lonza arvioi kyseisen osuuden 10 prosentiksi ja osapuolet taas arvioivat sen noin 30 prosentiksi. Lonzan arvion perustella osapuolten merkitys markkinoilla olisi vielä nyt arvioitua suurempi. Lisäksi Kiinan tuotanto jakautuu useille yrityksille.
(169) Osapuolten arvioiden perusteella maailmanlaajuisten markkinaosuuksien laskennallinen jakautuminen on prosentteina seuraava:
TAULUKON PAIKKA
(170) Jos perustana käytetään osapuolten antamia ETA-aluetta koskevia tietoja, markkinaosuudet vuonna 1998 olivat seuraavat: Degussa [60-70] prosenttia, SKW [20-30] prosenttia ja Lonza [&lt; 10] prosenttia. ETA-alue ja Sveitsi huomioon ottaen jakauma olisi suunnilleen sama. Tämän perusteella Kiinasta tulevalla tuonnilla ei ole vielä merkitystä.
3.2 Novartisin asema SK:n määrällisesti merkittävimmän käyttötarkoituksen markkinajohtajana ei rajoita olennaisesti Degussa/SKW:n mahdollisuuksia määritellä vapaasti hintansa
(171) Osapuolet esittävät, että suurin tekijä, joka estää niitä noudattamasta rajoittamatonta hinnoittelukäytäntöä, on Novartisin ylivoimainen markkina-asema alemmalla markkinaportaalla olevalla rikkakasvintorjunta-aineiden alalla. Triazin-kasvimyrkyn (maissinviljelyssä käytettävä SK:ta sisältävä rikkakasvien torjunta-aine) tuotannossa SK:n hintaa määräävänä suurimpana tekijänä esitetään Novartisin toiminta lähinnä Yhdysvaltojen ja Etelä-Amerikan markkinoilla. Jokainen Degussa/SKW:n toteuttama SK:n perushinnan korotus vaikuttaisi heti huomattavan kielteisesti sen ostajien asemaan kilpailussa Novartisin kanssa. Novartisilla arvioidaan olevan käyttämätöntä kapasiteettia [...]. Tätä perustelua ei voida hyväksyä. Novartisin vahva asema maissinviljelyssä käytettävien rikkakasvintorjunta-aineiden markkinoilla voi osapuolten esittämällä tavalla jossain määrin välillisesti rajoittaa Degussan hinnoitteluvapautta silloin, kun SK:ta myydään rikkakasvien torjunta-aineiden valmistajille. Rajat tulisivat vastaan silloin, jos SK-esivalmisteen hinnankorotus olisi niin suuri, että Degussan asiakkaat eivät enää pystyisi kilpailukykyisesti valmistamaan ja myymään torjunta-ainettaan. Tällainen Degussan hinnoitteluvapauden rajoitus, joka lisäksi liittyy vain tiettyyn asiakasryhmään, ei kuitenkaan muuttaisi oletusta sen määräävästä asemasta SK:n markkinoilla. Yleisesti on syytä todeta, että määräävä markkina-asema ei merkitse samaa kuin täysin rajaton hinnoitteluvapaus. Monopolinkin on pakko mukauttaa asiakkaiden kysyntäjouston mukaiseksi toimintaansa (ja näin myös tapahtuu). Tietyn rajan ylittävät hinnankorotukset voisivat johtaa siihen, että kysynnän alenemisesta aiheutuvat haitat muodostuisivat suuremmiksi kuin hinnankorotuksesta koituvat edut. Nyt käsiteltävässä asiassa on otettava huomioon, että SK:n osuus on vain noin kolmannes maissinviljelyssä käytettävien rikkakasvintorjunta-aineiden kaikista tuotantokustannuksista. SK:n hinnankorotus ei siksi välttämättä johtaisi yhtä suureen lopputuotteen hinnan korotukseen. Tätä osapuolet eivät ole vielä väittäneetkään. Ne eivät ole myöskään esittäneet, että hinta olisi ainoa tekijä, joka määrää maissinviljelyssä käytettävien rikkakasvintorjunta-aineiden tuottajien toimintaa. Laadulla ja asiakaspalvelulla on suuri merkitys. Ei voida myöskään sulkea pois mahdollisuutta, että erilaisten vaikutuksiltaan toisiaan täydentävien tuotteiden tarjonnasta olisi hyötyä. Siksi tässä vaiheessa on syytä olettaa, että SK:n käyttäjillä on tällä määrällisesti merkittävimmällä SK:n käyttöalueella vielä liikkumavaraa, jonka turvin ne pystyvät selviytymään SK:n hinnankorotuksista korottamatta omilta asiakkailtaan perittäviä hintoja.
3.3 Maailman suurin SK:n tuottaja Novartis käyttää SK:ta vain omassa tuotannossaan eikä ole potentiaalinen kilpailija, vaikka markkinat oletettaisiin maailmanlaajuisiksi
(172) Novartis on maailman suurin SK:n tuottaja, mutta se jalostaa koko tuotantonsa itse eikä myy SK:ta ulkopuolisille. Komission arvion mukaan tilanne säilyy tällaisena myös tulevaisuudessa. Tätä arviota puoltavat Novartisin omat erityiset tuotanto-olosuhteet Yhdysvalloissa ja se, että [...].
3.4 Kiinassa tuotettu SK ei myöskään kykene olennaisesti rajoittamaan Degussa/SKW:n hinnoitteluvapautta
(173) Osapuolet mainitsevat Kiinan SK-tuotannon kasvavan merkityksen. Kotimaan kysynnän tyydyttämisen lisäksi Kiinan eri tuottajat toimittavat SK:ta kaikkialle maailmaan ja myös Yhdysvaltoihin ja ETA:n markkinoille. ETA:n markkinoilla tarjottavien toimitusten ilmoitetaan olevan [...] halvempia. Toistaiseksi Kiinassa tuotettua SK:ta on tuotu Eurooppaan vasta hyvin vähäisiä määriä, joten sen merkitys näyttää vähäisemmältä kuin osapuolet esittävät (Lonza arvioi ETA-alueen markkinaosuuden yhdeksi prosentiksi). Myös ostajien parissa tehty kysely on tuottanut saman tuloksen. Vasta yksi yritys on testaamassa pienen määrän avulla, voidaanko Kiinassa tuotettua SK:ta koskevat kuljetukseen, saatavuuteen ja laatuun liittyvät ongelmat ratkaista. Muut yritykset lukuun ottamatta yhtä, jolla ei ole käytettävissään tarkkoja tietoja, sulkevat pois mahdollisuuden ostaa Kiinassa tuotettua SK:ta puutteellisen laadun tai saatavuuden ja kuljetusongelmien vuoksi.
3.5 Yrityskeskittymä ei anna ostajille mahdollisuutta jatkaa vaihtoehtoisen toimittajan käyttöä
(174) Osapuolten väitteessä, että niiden myynti keskittyy harvoihin suuriin asiakkaisiin, joiden ammattimaiset ostajat pyytävät ostohintojen mahdollisesti noustessa heti kilpailevia tarjouksia, jätetään huomiotta vastaaviin toimituksiin kykenevien kilpailijoiden puuttuminen.
(175) Tämä koskee erityisesti väitettä, että suurimmalla osalla asiakkaista on käytettävissä vaihtoehtoiset toimittajat. Yrityskeskittymän toteutuessa SK:ta tarjoavien toimittajien määrä supistuisi kolmesta kahteen. Lonzan tuotantokapasiteetti on niin pieni, ettei tämä yritys useimpien kyselyyn osallistuneiden asiakkaiden kannalta tule kysymykseen korvaavana toimittajana vaan ainoastaan Degussan ja/tai SKW:n rinnalla toimivana täydentävänä toimittajana. Mainittu ostajien noudattama strategia ei myöskään edellyttäisi Lonzalta Degussa/SKW:n pyytämiä hintoja alhaisempaa hinnoittelua voidakseen käyttää paremmin hyväksi vähäisen kapasiteettinsa.
3.6 Yrityskeskittymä vahvistaa Degussan määräävää markkina-asemaa
(176) Edellä esitettyjen näkökohtien perusteella Degussalla on jo nyt määräävä asema SK:n markkinoilla. Yrityskeskittymä vahvistaisi tätä asemaa pysyvästi. Lonzan mitätön markkina-asema ja vähäinen kapasiteetti huomioon ottaen uusi yksikkö pääsisi markkinoilla lähes monopoliasemaan. Tämä pitää paikkansa riippumatta siitä, katsotaanko SK:n kokonaisuutena muodostavan merkitykselliset tuotemarkkinat vai erotetaanko jauhemainen SK ja sulatteen muodossa myytävä SK eri markkinoille, koska viimeksi mainittua valmistaa vain Degussa. Vaikutusta ei ole myöskään sillä, kattavatko markkinat vain Länsi-Euroopan vai ovatko ne maailmanlaajuiset.
4 Päätelmä
(177) Edellä esitetyistä syistä komissio katsoo, että aiottu yrityskeskittymä vahvistaa määräävää markkina-asemaa.
(178) Ilmoitettu yrityskeskittymä johtaisi määräävien markkina-asemien syntymiseen tai vahvistumiseen niin, että tehokas kilpailu estyisi merkittävässä osassa yhteisöä. Se ei ole yhteismarkkinoille eikä ETA-sopimuksen toimintaan soveltuva.
C KAASU
(179) Yhtymiinsä kuuluvien yhtiöiden välityksellä osapuolet harjoittavat myös kaasun jakelua ja toimittavat kaasua loppukäyttäjille. Kyseiset yhtiöt ovat alueellisia kaasun toimittajia (VEBA: Avacon) tai kaasun jakelijoita, joiden asiakkaat ovat kaasun loppukäyttäjiä (VEBA: Avacon, Schleswag, Gelsenwasser, Thüga; VIAG: Contigas, Fränkische Gas-Lieferungsgesellschaft, Gasversorgung Ostbayern).
1 Merkitykselliset tuotemarkkinat
(180) Osapuolet erottavat kaasun kaukotoimitukset (maahantuonti, varastointi ja kuljetus sekä maakaasun myynti suurasiakkaille) ja kaasun toimitukset loppukäyttäjille (alueellisina toimittajina tai paikallisina jakelijoina) eri markkinaportaisiin ja käyttävät näitä tuotemarkkinoiden perustana.
(181) Komissio on erään viimeaikaisen päätöksen(24) yhteydessä tutkinut kaasualaa ja erityisesti kaukokaasun markkinaolosuhteita. Mainitun päätöksen yhteydessä tehtyjen päätelmien perusteella on kaukokaasun alalla erotettava toisistaan alueiden välisten ja alueen sisäisten kaasutoimitusten merkitykselliset tuotemarkkinat. Alueiden välisten kaukokaasun toimitusten markkinat käsittävät maakaasun tuonnin ulkomaisilta maakaasun tuottajilta ja jatkokuljetuksen maanpäällisiä putkia pitkin alueellisille kaukokaasuyhtiöille. Alueellisten kaukokaasuyritysten tavoin alueiden välillä toimivat kaukokaasuyritykset toimittavat kaasua lähinnä suurille teollisille erityisasiakkaille, sähköntuottajille ja paikallisille kaasun jakelijoille. Kaukokaasun siirto alueiden välillä muodostaa erilliset markkinansa. Tälle alueiden välillä toimivien kaukokaasuyritysten harjoittamalle toiminnalle on ominaista, että siihen kuuluu suurehkojen kaasumäärien maahantuonti tuottajamaista. Kaukokaasuyritykset ovat tehneet vastaavat pitkäaikaiset toimitussopimukset tuottajien kanssa, ja niillä on käytössään laitokset, jotka ovat välttämättömiä kaasun tuonnin, pitkien kuljetusten ja asiakkaille tarjottavien palvelujen (esimerkiksi varastointi) hoitamiseksi.
(182) Lisäksi komissio on erottanut kaasun toimitukset loppukäyttäjille kattavat alemmalla markkinaportaalla sijaitsevat merkitykselliset tuotemarkkinat(25). Näillä markkinoilla myyjät ovat kaasun paikallisia jakeluyrityksiä, jotka toimittavat kaasua pienimuotoisen pienpaineputkistojärjestelmän välityksellä yritys- ja kotitalousasiakkaille.
(183) Tässä asiassa tehdyssä tutkimuksissa ei ole käynyt ilmi seikkoja, joiden perusteella kyseistä markkinoiden jakoa olisi syytä muuttaa. Siksi kilpailuoikeudellisen tarkastelun perustana käytetään seuraavassa tätä markkinoiden jakoa.
(184) Osapuolten antamien tietojen mukaan kummankin yhtymän toiminnot ovat päällekkäisiä vain kaasun jakelussa loppukäyttäjille, joten tämän alueen on katsottava muodostavan arvioitavat merkitykselliset tuotemarkkinat. Komissio on kuitenkin saanut menettelyn aikana yhden huomautuksen, jonka mukaan keskittymä aiheuttaisi Ruhrgas AG:n määräävän aseman vahvistumista kaukokaasun alueiden välisen siirron markkinoilla. Perusteluksi huomautuksessa esitetään seuraavaa: Keskittymä sulkisi kaukokaasun markkinaportaalla Ruhrgasin kilpailijoiden tärkeitä myyntikanavia, koska VIAG ja VEBA ovat välillisesti Ruhrgasin osakkaita ja toimivat tytäryhtiöiden välityksellä alemman markkinaportaan kaasumarkkinoilla. Keskittymän ansiosta Ruhrgas kykenisi pysyvästi parantamaan yhteyksiään ostajiin, joiden osakkaita VIAG-yhtymään kuuluvat yritykset ovat. Kilpailuoikeudellisen arvioinnin yhteydessä tutkitaan vastaavasti myös yrityskeskittymän vaikutuksia Ruhrgasin asemaan alueiden välisen kaasunsiirron markkinoilla.
2 Merkitykselliset maantieteelliset markkinat
(185) Komissio on aikaisemmin katsonut ainakin Saksaa koskien, että kaasun markkinat ovat alueelliset ja rajoittuvat kulloisenkin jakeluyrityksen demarkaatioalueeseen. Alkuperäiset demarkaatiosopimukset ovat kumoutuneet viimeistään uuden EnWG:n tullessa voimaan (katso edellä). Kaupan vapauttaminen ei ole sähkömarkkinoista poiketen kuitenkaan johtanut mainittaviin rakennemuutoksiin Saksan kaasumarkkinoilla. Kaasun sisämarkkinoista annetussa EY:n direktiivissä(26) jäsenvaltioita vaaditaan avaamaan markkinansa 10 päivään elokuuta 2000 mennessä. Mainittuun ajankohtaan mennessä kaasulaitosten ylläpitäjien, olipa niiden vuosikulutus mikä tahansa, ja loppukäyttäjien, joiden vuosikulutus on yli 25 miljoonaa kuutiometriä, on voitava vapaasti valita oma toimittajansa (ns. "vaatimukset täyttävät asiakkaat"). Koko markkinoista on avattava vähintään 20 prosenttia ja osuus on kasvatettava vuoteen 2005 mennessä 28 prosenttiin ja vuoteen 2010 mennessä 33 prosenttiin. Mainittu vuotuisen vähimmäiskulutuksen raja lasketaan 15 kuutiometriin vuonna 2005 ja 5 kuutiometriin vuonna 2010. Sähkövoima-alan kauttasiirtomenettelyjä sääntelevän vapaaehtoisen järjestösopimuksen mallin mukaista järjestösopimusta ollaan parhaillaan neuvottelemassa myös kaasualaa varten. Kaasun järjestösopimuksesta käytävien neuvottelujen osapuolina ovat teollisen energiatalouden järjestö (Verband der Industriellen Kraftwirtschaft, VIK), Saksan teollisuuden keskusliitto (Bundesverband der Deutschen Industrie, BDI) ja kaasu- ja vesitalouden keskusliitto (Bundesverband der Gas- und Wasserwirtschaft, BGW). Toisin kuin sähkövoima-alalla, jolla linjojen käytettävyys ja mahdollisuus kilpailla kauttasiirrosta ovat jo voimassa, kaasualalla nämä kilpailun perusedellytykset eivät vielä ulotu perinteisten jakelualueiden ulkopuolelle. Osapuolten antamien tietojen mukaan järjestösopimuksen muodosta saavutetaan yksimielisyys vuoden 2000 alkupuoliskolla. Toistaiseksi järjestöt ovat tosin onnistuneet sopimaan vasta verkkoon pääsyä koskevista sopimuksen perusnäkökohdista 17 päivänä maaliskuuta 2000 laaditussa yleisluontoisessa asiakirjassa "Eckpunkte der Verbändevereinbarung zum Netzzugang bei Erdgas", joka jättää avoimeksi useita kauttasiirtolinjojen käytännön toteutukseen liittyviä kysymyksiä.
(186) Kaikki edellä esitetyt seikat viittaavat siihen, että maantieteelliset markkinat rajoittuvat aikaisemmin alueittain demarkaatioiksi määriteltyihin jakelualueisiin, joilla asianomaiset jakeluyritykset omistavat myös jakelujohdot. Exxonin ja Mobilin yrityskeskittymää(27) koskevassa arviossa jätettiin lähinnä demarkaatiosopimusten puuttumisen vuoksi avoimeksi, olivatko alueiden välisen kaasunsiirron markkinat yhä alueellisia vai olivatko ne jo kansallisia. Myös tässä asiassa kaasumarkkinoiden tarkka laajuus voidaan jättää avoimeksi, koska mikään ajateltavissa oleva rajaus ei vaikuta kilpailuoikeudelliseen arviointiin.
3 Kilpailuoikeudellinen arviointi
1) Kaasun toimittaminen loppukäyttäjille
(187) VEBA toimii Niedersachsenissa ja siihen rajoittuvilla alueilla yhtymäänsä kuuluvan Avaconin välityksellä. Muista yhtymään kuuluvista tytäryhtiöistä Schleswag toimii Schleswig-Holsteinissa, Gelsenwasser Ost-Westfalen-Lippessä ja Mecklenburg-Vorpommernissa ja Thüga kahden omistamansa yrityksen välityksellä Baijerissa ja yhden osakkuusyrityksensä (Gasbetriebe Emmendingen) välityksellä Baden-Württembergissä.
(188) VIAG:llä on määräysvallassaan baijerilaiset kaasunjakeluyritykset Fränkische Gas-Lieferungsgesellschaft ja Gasversorgung Ostbayern. Lisäksi sitä edustaa Etelä-Saksassa yhtymään kuuluva tytäryhtiö Contigas, jolla on useita omia yrityksiä ja enemmistöosakkuuksia.
(189) Kansallisia markkinoita laskentaperusteena käyttäen VEBA:n markkinaosuus olisi ollut vuonna 1998 [35-40] terawattitunnin myynnillä osapuolten antamien tietojen mukaan [&lt; 5] prosenttia. Laskelma perustuu noin 925 terawattitunnin(28) suuruisiin markkinoihin. Tällöin VIAG:n myynti [10-15] terawattituntia merkitsisi liittotasavallan laajuisena markkinaosuutena vain [&lt; 5] prosenttia. Ottaen huomioon, että yhteenlaskettu markkinaosuus olisi [5-10] prosenttia ja toimituksista loppukäyttäjille kilpailevia yrityksiä on paljon, määräävän markkina-aseman syntymistä tai vahvistumista ei ole odotettavissa tällä markkinaportaalla, kun markkinoiden oletetaan olevan kansalliset.
(190) Jos arvion perustana käytettäisiin kaasunjakeluyritysten jakelualuejakoon perustuvia alueellisia markkinoita, jouduttaisiin toteamaan, että VEBA:n ja VIAG:n tytäryhtiöt ovat omilla jakelualueillaan vielä määräävässä asemassa.
(191) Komissio katsoo, ettei yrityskeskittymä kuitenkaan vahvistaisi näitä asemia, koska VEBA-yhtymään kuuluvien yritysten jakelualueet sijaitsevat suurimmaksi osaksi etäällä VIAG-yhtymään kuuluvien yritysten jakelualueista. Näin ollen ei yrityskeskittymän toteutumisesta olisi odotettavissa kummankaan markkina-aseman vahvistumista. Harzin alueella VEBA:n omistama Avacon ja samaan yhtymään kuuluva Thüga omistavat vähemmistöosuudet yksittäisistä kaupunkien energialaitoksista, joiden jakelualueilla on yhteinen raja Gasversorgung Thüringenin alueen kanssa, ja tästä yrityksestä VIAG:n omistama Contigas omistaa vähemmistöosuuden. Mikään ei kuitenkaan viittaa siihen, että kyseiset yritykset olisivat näiden vähemmistöosuuksien vuoksi osapuolten määräysvallassa.
(192) Siksi VEBA:n ja VIAG:n yrityskeskittymä ei johda määräävien markkina-asemien syntymiseen eikä vahvistumiseen markkinoilla, jotka käsittävät kaasun toimittamisen loppukäyttäjille.
2) Kaukokaasun siirto alueiden välillä
(193) Nykyisistä yritysrakenteista ei johdu, että VEBA:lla olisi määräävää vaikutusta Ruhrgas-yhtiössä. Ruhrgas on muodollisesti niin kutsutun suuren Bergemann-Poolin määräysvallassa. Suuri Bergemann-Pool on kutsumanimi yhteenliittymälle, johon kuuluvat Bergemann GmbH tai sen osakkaat - muun muassa eräs RAG:n tytäryhtiö, jonka omistusosuus on noin 51 prosenttia yrityksen pääomasta - ja Gelsenberg AG. Gelsenberg AG on yhdistänyt omistamansa Ruhrgasin osakkeet Bergemann GmbH:n osakkaiden omistamien Ruhrgas-osakkeiden kanssa. Ruhrgasin osakkeidensa yhdistämisen ansiosta Gelsenberg AG:llä on Bergemann GmbH:n yhtiökokouksessa noin 41 prosentin ääniosuus. Tämä supistaa vastaavasti Bergemann GmbH:n todellisten osakkaiden äänten painoarvoa, kun kyseessä on äänestyskäyttäytyminen Ruhrgas-yhtiötä koskevissa asioissa. RAG:n osuus äänistä supistuu vastaavasti noin 30 prosenttiin. Gelsenbergin osuudella laajennettu Bergemann GmbH ("suuri" Bergemann-Pool) päättää puolestaan äänivallan käytöstä Ruhrgasin yhtiökokouksessa.
(194) Suuren Bergemann-Poolin enemmistövaatimukset ilmenevät Bergemann GmbH:n yhtiösopimuksesta (sen 7 pykälä). Yhtiösopimuksen mukaan äänestyskäyttäytymistä osakkuusyrityksen yhtiökokouksessa koskevat päätökset on tehtävä määräenemmistöllä, jos osakkuusyhtiössä vaaditaan määräenemmistöä. Ruhrgasin yhtiökokouksen päätökset tehdään periaatteessa yksinkertaisella enemmistöllä, ellei laissa tai yhtiöjärjestyksessä toisin määrätä (yhtiöjärjestyksen 19 pykälä). Tästä seuraa, että Bergemann GmbH:n osakasrakenteen vuoksi enemmistöt voivat vaihdella. Näin ollen ei ole riittävästi näyttöä siitä, että Ruhrgas olisi välillisesti tai välittömästi VEBA:n yksinomaisessa määräysvallassa tai yhteisessä määräysvallassa.
(195) Voidakseen arvioida, millainen vaikutus kilpailuun VIAG:n omistuksilla kaasua loppukäyttäjille jakelevissa yrityksissä on, komissio on tutkinut tilanteen myös VEBA:n kannalta. VEBA on näet omistanut sekä Ruhrgasin että kaasua loppukäyttäjille jakelevien yritysten osakkeita jo ennen yrityskeskittymän toteutumista.
(196) Komission tutkimukset ovat osoittaneet, että Saksassa toimivat kaasun jakelua loppukäyttäjille harjoittavat yritykset ovat ainakin vuonna 1998 ostaneet kaasun siltä toimittajalta, jonka perinteisellä jakelualueella ne sijaitsevat. Komissio ei todennut sillä olevan mitään vaikutusta, oliko kaasua loppukäyttäjille jakeleva energialaitos VEBA:n osakkuusyritys vai ei. Jos tällaiset osakkuusyritykset sijaitsivat esimerkiksi Thyssengasin entisellä demarkaatioalueella, ne myös hankkivat - ainakin nähtävästi - tarvitsemansa kaasun Thyssengasilta. Hankinnat tehdään ostosopimuksilla, joiden voimassaoloaika on yli kymmenen vuotta. Vaihtoehtoisilla kaasuntoimittajilla oli näin ollen jo aikaisemminkin demarkaatiosopimuksista aiheutuvia vaikeuksia päästä tekemään kauppaa sellaisten loppukäyttäjien kanssa, jotka eivät sijainneet niiden jakelualueella. Demarkaatiosopimusten jäätyä pois käytöstä tilanne ei ole pohjimmiltaan muuttunut. Jos vaihtoehtoiset kaasun toimittajat ovat ylipäätään onnistuneet saamaan asiakkaita, näille toimitetaan kaasua omista kaasujohdoista rakennetuilla pistojohdoilla. Kilpailun mahdollistavia kauttasiirtojohtoja ei ole toistaiseksi todettu saadun käytettäväksi. Jos VEBA on ollut kaasun jakeluun loppukäyttäjille käytettävän kaupunkiverkon osakkaana, Ruhrgasille ei ole ollut tästä myöskään sanottavaa hyötyä kolmansiin kilpailijoihin (muihin kuin jakelualueen perinteisiin toimittajiin) nähden. Jotkin komission kyselyyn osallistuneet Ruhrgasin entisillä demarkaatioaluella loppukäyttäjille kaasua jakelevat VEBA:n osakkuusyritykset ovat tästä osakkuudesta huolimatta hankkineet kaasua Ruhrgasin kilpailijoilta kuten WINGAS GmbH:lta. Myös alueellisilla kaasun jakeluyrityksillä, joiden osakkeita Ruhrgas omistaa suoraan, oli aikaisemmin toimitussopimuksia WINGASin kanssa.
(197) Näin ollen ei ole olemassa riittäviä todisteita siitä, että kaasun jakelijat, joiden osakkaana VEBA on, olisivat VEBA:n ja Ruhrgasin välisten sidosten vuoksi eristyksissä Ruhrgasin kilpailijoista. Tämä arvio perustuu tilanteeseen, jossa Ruhrgasin toimialueena olevat maantieteelliset markkinat käsittävät vain sen aikaisemman demarkaatioalueen. Jos taas katsotaan, että markkinat ovat todellisuudessa laajemmat (esimerkiksi kansalliset), arvio on samansuuntainen eivätkä epäilykset kilpailun rajoittumisesta ole perusteltuja.
4 Päätelmä
(198) Määräävän markkina-aseman syntymistä tai vahvistumista kaasun jakelun loppukäyttäjille tai alueiden välisen kaasunsiirron kattavilla markkinoilla ei ole odotettavissa.
D TERÄSKAUPPA
(199) Osapuolten liiketoiminta käsittää myös teräskaupan, johon VEBA osallistuu Stinnes-yhtymään kuuluvan Interfer-ryhmän, jäljempänä "Stinnes", välityksellä ja VIAG tytäryhtiönsä Klöckner & Co. AG:n, jäljempänä "Klöckner", välityksellä. Valssattujen terästuotteiden (levytuotteiden ja pitkien tuotteiden), erikoisteräksen, kuumavalssattujen leveiden nauhojen, konelangan ja puolivalmisteiden kauppa kuuluu 18 päivänä huhtikuuta 1951 tehdyn Euroopan hiili- ja teräsyhteisön perustamissopimuksen soveltamisalaan ja siksi siihen sovelletaan eri menettelyä (katso asia COMP/ECSC.1321 - VEBA/VIAG). Muiden tuoteryhmien (putket, kiiltoteräs, lankatuotteet, betoniteräsmatot, katto- ja seinätuotteet, alumiini ja kirjometallit) kauppa kuuluu tämän menettelyn piiriin.
1 Merkitykselliset tuotemarkkinat
(200) Terästuotteiden kauppa on katsottava kyseisten tuotteiden valmistuksesta ja valmistajan itsensä hoitamasta jakelusta erillisiksi asian kannalta merkityksellisiksi markkinoiksi(29).
(201) Terästuotteiden kauppa voidaan lisäksi jakaa kaupankäyntityyppien perusteella osiin, joita ovat kauppa edustajan välityksellä, varastonpitäjän kauppa, Streckengeschäft-kauppa ja kauppa ilman omaa varastoa. Streckengeschäft on Saksassa käytettävä erityinen jakelutie, jossa loppukäyttäjä tekee tilauksen kauppiaalle, mutta valmistaja toimittaa tilatun tavaran suoraan loppukäyttäjälle. Markkinoiden tarkka määrittely voidaan kuitenkin jättää avoimeksi, koska yksikään ajateltavissa oleva markkinoiden määritelmä ei aiheuta kilpailuongelmia.
(202) Komission aikaisempien päätösten mukaisesti on tärkeimmät osapuolten jakelemat terästuotteet eroteltava erillisiksi tuotemarkkinoiksi(30). Tässä asiassa kysymys on tuoteryhmistä putket, betoniteräsmatot, kiiltoteräs, lankatuotteet, katto- ja seinätuotteet sekä alumiini ja kirjometallit.
(203) Eräässä komission aikaisemmassa päätöksessä(31) putkikauppaa on lisäksi tarkasteltu putkityyppien mukaisiin alaryhmiin jaettuna. Komission tekemä markkinatutkimus on tosin osoittanut, ettei suurin osa asiakkaista ja kilpailijoista pidä tällaista jakoa alaryhmiin asianmukaisena. Edelleen voidaan kuitenkin jättää avoimeksi, kuuluvatko yksittäiset putkityypit, tässä tapauksessa kaupalliset putket, kattilanputket, konstruktioputket ja täsmäputket, kukin omille tuotemarkkinoilleen vai ei, koska hanke ei aiheuta kilpailuongelmia, olipa markkinoiden määritelmä mikä tahansa.
2 Merkitykselliset maantieteelliset markkinat
(204) Aikaisempien päätösten(32) mukaisesti on katsottava, että merkitykselliset maantieteelliset markkinat muodostuvat terästuotteiden kaupan alalla vähintään kansallisista markkinoista. Tätä asiaa koskevien tutkimusten yhteydessä ei ole ilmennyt seikkoja, joiden vuoksi olisi tehtävä toisenlainen päätelmä. On tosin tarpeetonta selvittää, ovatko markkinat kansallisia markkinoita suuremmat, koska yrityskeskittymä ei aiheuta kilpailuongelmia, rajattiinpa markkinat miten tahansa.
3 Kilpailuoikeudellinen arviointi
(205) Osapuolet harjoittavat vain varastonpitäjän kauppaa ja Streckengeschäft-kauppaa, mutta ei kauppaa edustajan välityksellä eikä kauppaa ilman omaa varastoa. Osapuolten toiminnot eivät ole päällekkäisiä lankatuotteiden tuoteryhmässä, koska Stinnesillä ei ole siihen kuuluvaa liikevaihtoa.
(206) Sopimuspuolet toimivat suurimmaksi osaksi Saksassa ja niiden toiminta muissa jäsenvaltioissa on hyvin vähäistä. Tämä koskee erityisesti Stinnesiä, sillä yritykselle Saksan ulkopuolelta kertynyt liikevaihto on enintään [&lt; 10] prosenttia kunkin jäsenvaltion teräsmarkkinoiden kokonaistoimituksista, eikä yritys harjoita Saksan ulkopuolista alumiini- tai kirjometallikauppaa. Osapuolilla on päällekkäisiä toimintoja vain Belgiassa, Ranskassa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Alankomaissa, Itävallassa ja Espanjassa, joista kussakin osapuolten yhdistetyt markkinaosuudet teräsmarkkinoiden kokonaistoimituksista jäävät alle 7 prosenttiin.
1) Putket
(207) Varastonpitoon perustuvassa putkien kaupassa osapuolten yhteenlaskettu markkinaosuus on Saksan markkinoilla [&lt; 20] prosenttia (Stinnes [&lt; 10] prosenttia, Klöckner [&lt; 20] prosenttia). Jos putkikauppa jaetaan putkityyppien mukaan, osapuolten yhteenlaskettu markkinaosuus on kaupallisten putkien kaupassa [&lt; 20] prosenttia (Stinnes [&lt; 10] prosenttia, Klöckner [&lt; 10] prosenttia), kattilanputkien kaupassa [&lt; 20] prosenttia (Stinnes [&lt; 20] prosenttia, Klöckner [&lt; 10] prosenttia), konstruktioputkien kaupassa [&lt; 30] prosenttia (Stinnes [&lt; 10] prosenttia, Klöckner [&lt; 20] prosenttia) ja täsmäputkien kaupassa [&lt; 30] prosenttia (Stinnes [&lt; 20] prosenttia, Klöckner [&lt; 10] prosenttia).
(208) Kaikkien putkien markkinoilla Saksassa osapuolten yhteinen markkinaosuus Streckengeschäft-kaupassa on [&lt; 10] prosenttia (Stinnes [&lt; 10] prosenttia, Klöckner [&lt; 10] prosenttia). Jos putkien kokonaismarkkinat jaetaan putkityyppien mukaan, osapuolten yhteenlaskettu markkinaosuus on kaupallisten putkien markkinoilla [&lt; 10] prosenttia (Stinnes [&lt; 10] prosenttia, Klöckner [&lt; 10] prosenttia), kattilanputkien markkinoilla [&lt; 10] prosenttia (Stinnes [&lt; 10] prosenttia, Klöckner [&lt; 10] prosenttia), konstruktioputkien markkinoilla [&lt; 10] prosenttia (Stinnes [&lt; 10] prosenttia, Klöckner [&lt; 10] prosenttia) ja täsmäputkien markkinoilla [&lt; 20] prosenttia (Stinnes [&lt; 10] prosenttia, Klöckner [&lt; 20] prosenttia).
(209) Putkimarkkinoilla osapuolet kohtaavat useita potentiaalisia ja osittain vertikaalisesti integroituneita kilpailijoita, esimerkiksi Carl Spaeter GmbH, Hoberg & Driesch GmbH & Co., Löwe & Jaegers GmbH, Röhren- und Stahllager GmbH & Co. KG, Salzgitter Stahlhandel GmbH ja Thyssen Schulte GmbH. Markkinarakenne huomioon ottaen ei osapuolten määräävän markkina-aseman syntymistä ole odotettavissa.
2) Betoniteräsmatot
(210) Saksan markkinoilla betoniteräsmattojen varastonpitäjän kaupassa osapuolten yhteenlaskettu markkinaosuus on [&lt; 10] prosenttia (Stinnes [&lt; 10] prosenttia, Klöckner [&lt; 10] prosenttia). Streckengeschäft-kaupassa osapuolten yhteenlaskettu markkinaosuus on [&lt; 30] prosenttia (Stinnes [&lt; 30] prosenttia, Klöckner [&lt; 10] prosenttia). Näin ollen yrityskeskittymä ei johda määräävän markkina-aseman syntymiseen tai vahvistumiseen betoniteräsmattojen markkinoilla.
3) Kiiltoteräs
(211) Osapuolilla on Saksassa - oletetuilla - kiiltoteräskaupan kokonaismarkkinoilla [&lt; 20] prosentin yhteenlaskettu markkinaosuus, ja Stinnesin markkinaosuus on [&lt; 10] prosenttia. Varastonpitäjän kiiltoteräskaupassa osapuolet arvioivat markkinavolyymiksi noin 180000 tonnia. Osapuolten yhteenlaskettu markkinaosuus on tämän oletuksen perusteella [&lt; 30] prosenttia (Stinnes [&lt; 10] prosenttia, Klöckner [&lt; 20] prosenttia). Kiiltoteräksen Streckengeschäft-kaupassa arvioidun 145000 tonnin markkinavolyymin mukaan laskettu Klöcknerin markkinaosuus on noin [&lt; 20] prosenttia, kun taas Stinnesillä on kiiltoteräksen Streckengeschäft-kaupassa [...]. Yhteenlaskettu markkinaosuus, joka on markkinoiden rajauksesta riippuen enintään 20 prosenttia, ei lukuisten osittain vertikaalisesti integroituneiden kilpailijoiden vuoksi riitä aiheuttamaan osapuolten määräävän markkina-aseman syntymistä.
4) Katto- ja seinätuotteet, alumiini, kirjometallit
(212) Katto- ja seinätuotteiden ja alumiinin kaupassa Saksassa Stinnesin toiminta jää hyvin vähäiseksi ja sen myyntimäärät ovat selvästi alle [...] tonnia. Klöckner puolestaan osallistuu tuskin lainkaan kirjometallien kauppaan (vuonna 1998 sen myynti oli noin [...] tonnia). Näin ollen Stinnesin osuus katto- ja seinätuotteiden kaupassa ja Klöcknerin osuus kirjometallien kaupassa ovat tuskin mitattavissa. Mitä tahansa ajateltavissa olevaa markkinoiden rajausta käyttäen Klöcknerin ja Stinnesin yhteenlasketut markkinaosuudet eivät missään tapauksessa ylitä 15:tä prosenttia. Näin ollen yrityskeskittymä ei johda näilläkään markkinoilla määräävän markkina-aseman syntymiseen tai vahvistumiseen.
4 Päätelmä
(213) Osittain erittäin suppeiden markkinaosuuksien tai niiden erittäin vähäisen kasvun ja osapuoliin erityisesti Saksassa kohdistuvan merkittävän kilpailun vuoksi hankkeesta ei aiheudu kilpailuongelmia teräskaupan alalla.
V YHTEENVETO
(214) Aiottu yrityskeskittymä siinä muodossa, kuin se on ilmoitettu, johtaisi edellä esitetyistä syistä sähkövoiman ja kemian alalla määräävien markkina-asemien syntymiseen tai vahvistumiseen eikä sen vuoksi soveltuisi yhteismarkkinoille eikä ETA-sopimuksen toimintaan.
VI ILMOITUKSEN TEHNEIDEN OSAPUOLTEN TARJOAMAT SITOUMUKSET
A SÄHKÖVOIMA
1 Sitoumukset
(215) Poistaakseen komission epäilykset suunnitellun keskittymän suhteen VEBA ja VIAG ovat tehneet seuraavat sitoumukset:
Osapuolet sitoutuvat myymään omistamansa VEAG:n osakkeet. VEBA omistaa VEAG:stä 26,25 prosenttia ja VIAG 22,5 prosenttia. Lisäksi RWE omistaa 26,25 prosenttia ja Energiebeteiligungs-Holding (johon kuuluvat BEWAG, HEW, VEW ja EnBW) omistaa 25 prosenttia. Lisäksi osapuolet sitoutuvat myymään VEAG:n osakkeiden ostajalle omistuksessaan olevat itäsaksalaisen ruskohiilentuottajan LAUBAG:n osakkeet ja itäsaksalaisen ruskohiilen louhintaoikeudet. LAUBAG:n osakkeista 30 prosenttia on VEBA:lla ja 15 prosenttia VIAG:llä. Lisäksi BBS Braunkohle-Beteiligungsgesellschaft mbH:lla on 55 prosenttia osakkeista. BBS:n osakkeista taas 18,2 prosenttia on Energiebeteiligungs-Holdingin omistuksessa, 71,8 prosenttia RWE:hen kuuluvan Rheinbraun AG:n omistuksessa ja 10 prosenttia RWE Energie AG:n omistuksessa.
(216) Lisäksi osapuolet sitoutuvat takaamaan VEAG:n energianmyynnin jäljempänä esitetyllä tavalla. Osapuolet ostavat yrityskeskittymän hyväksymisajankohdasta 31 päivään joulukuuta 2007 VEAG:ltä markkinahintaista sähköä, elleivät osapuolten itäsaksalaiset alueelliset sähköntoimittajat TEAG, e.dis ja Avacon-Ost (entinen EVM) ole sitä jo ostaneet. Ostotakuu sisältää velvoitteen ostaa 31 päivään joulukuuta 2003 saakka 100 prosenttia mainittujen alueellisten sähkönjakelijoiden hankintatarpeesta [...] ja takuu vastaa kuormitusjakaumaa [...]. Tämä vastaa noin [...] terawattitunnin taattua ostomäärää. Ostovelvoite supistuu 1 päivästä tammikuuta 2004 alkaen 10 prosenttia kutakin [...] ostomäärää kohti. Jos alueellisten sähkönjakelijoiden menekkimäärät kasvavat verrattuna [...] määriin, osapuolet tarjoutuvat ostamaan VEAG:ltä [suurehkon osan] tästä lisämäärästä. Jos alueellisten jakeluyritysten menekki supistuu, tämä ei supista ostovelvoitetta. Markkinahinnaksi taataan periaatteessa 31 päivään joulukuuta 2001 saakka [suunnilleen nykyistä markkinahintaa vastaava] hinta (energiaa ja verkkoa koskien). Energian hintaosuuden perustana käytetään 1 päivästä tammikuuta 2002 alkaen [markkinahintaa] [...].
(217) Osapuolet sitoutuvat myymään omistamansa BEWAG:n osakkeet. VIAG omistaa 26 prosenttia pääomasta ja 28,7 prosenttia äänivallasta, VEBA omistaa 23 prosenttia pääomasta ja 23,8 prosenttia äänivallasta - viimeksi mainittu osuus on tosin VEBA:n Saksan kilpailuvirastolle (Bundeskartellamt) 17 päivänä syyskuuta 1997 antaman sitoumuksen mukaan rajoitettu 20 prosenttiin äänivallasta. Southern Energy Holding omistaa 26 prosenttia pääomasta ja 28,7 prosenttia äänivallasta.
(218) VIAG sitoutuu myymään suoraan ja välillisesti omistamansa osuudet VEW:stä - tai RWE:stä, jos RWE:n ja VEW:n yrityskeskittymä toteutuu, ennen kuin VIAG on myynyt osuutensa VEW:stä. Suoraan VIAG:n omistuksessa oleva osuus on nykyisin 11,13 prosenttia, minkä lisäksi se omistaa tytäryhtiönsä Contigasin kautta 30 prosenttia liiketoimintayhtiöstä nimeltä Energie-Verwaltungsgesellschaft, jäljempänä "EVG", joka puolestaan omistaa VEW:n osakkeista 24,7 prosenttia.
(219) VEBA sitoutuu myymään suoraan omistamansa HEW:n osakkeet. VEBA omistaa suoraan 15,4 prosenttia HEW:n pääomasta ja 14,2 prosenttia sen äänivallasta. Lisäksi VEBA:lla on ruotsalaisesta Sydkraftista omistamansa 17,6 prosentin osuuden kautta 15,4 prosenttia HEW:stä.
(220) VEBA sitoutuu katkaisemaan RWE:n kanssa voimassa olevan yhtiöoikeudellisen yhteytensä, joka perustuu Rheinische Energie AG:n, jäljempänä "RHENAG", omistukseen. RWE omistaa RHENAG:stä 54,1 prosenttia ja VEBA omistaa siitä 41,3 prosenttia.
(221) Lisäksi osapuolet sitoutuvat kuukauden kuluessa yrityskeskittymän hyväksymisestä muuttamaan verkon käyttöä Saksan sisällä koskevaa hinnoitteluaan niin, että kansallisen T-lisän osuudeksi hinnasta tulee 0 pfennigiä kilowattitunnilta. Jos RWE/VEW ovat jo ennen VEBA:n ja VIAG:n yrityskeskittymän hyväksymisajankohtaa luopuneet T-lisästä, osapuolet sitoutuvat luopumaan siitä välittömästi.
(222) Lisäksi osapuolet sitoutuvat kahden kuukauden kuluessa yrityskeskittymänsä hyväksymisestä erittelemään omalla verkkoalueellaan 110 kilovoltin ja sitä suuremmalla jännitteellä sähköä ostavilta erityissopimusasiakkailtaan (sähköä edelleen jakelevat asiakkaat ja teollisuusasiakkaat) perimänsä sähkön hinnat niin, että niistä käy ilmi erikseen verkon käyttömaksu, energian hinta, laskenta/mittarinluku ja muut kustannukset (esimerkiksi EEG-, KWK- ja konsessiomaksut, liikevaihtovero). Osapuolet alkavat 1 päivästä tammikuuta 2001 soveltaa samaa velvoitetta niihin erityissopimusasiakkaisiin, jotka ostavat sähköä osapuolten verkkoalueella keskijännitetasolla (20 kilovolttia).
(223) Osapuolet sitoutuvat kuukauden kuluessa yrityskeskittymän hyväksymisestä muuttamaan vakioenergian toimittamiseen soveltamaansa hinnoittelua niin, että käyttäjiltä peritään joko päivittäinen toimitushinta tai vain suoriteperusteinen hinta.
(224) Lisäksi osapuolet sitoutuvat vapauttamaan Saksan ja Tanskan rajalla sijaitsevasta liitosyksiköstään 400 megawattia lisäkapasiteettia. VEBA:lla on Tanskasta Saksaan tulevalla pintareitillä muun muassa omistusosuuttaan vastaava oikeus käyttää 400 megawatin osuutta kaikkiaan 1200 megawatin perussiirtokapasiteetista. Voidakseen tarjota kolmansille yrityksille 400 megawatin suuruisen siirtokapasiteetin VEBA sitoutuu tekemään Eltran ja Statkraftin kanssa sopimuksen, jonka mukaan
- Eltra ostaa takaisin 400 megawatin siirto-oikeuden,
- 400 megawatin siirto-osuutta Statkraftin kanssa tehdyssä sopimuksessa koskeva osa muutetaan rahoitusosuudeksi ilman, että sillä olisi vaikutusta sopimuksen arvoon,
niin että kolmannet yritykset voivat käyttää tätä kapasiteettia 1 päivästä tammikuuta 2001 alkaen.
(225) Sitoumukset sisältävät lisäksi jäljempänä esitetyt määräykset (katso sähkövoima-alaa koskevien sitoumusten VIII. 4 kohta). Komissio ja VEBA/VIAG ovat lisäksi yhtä mieltä siitä, että VEAG:n ja LAUBAG:n osakkeiden myymistä koskeva sitoumus on täytetty vasta, kun myös RWE/VEW on täyttänyt Saksan kilpailuviraston menettelyssä B 8 - 309/99 vahvistaman vastaavan sitoumuksen. Kyseisen sitoumuksen mukaan RWE/VEW:n on myytävä omistuksessaan olevat VEAG:n ja LAUBAG:n osakkeet ja äänivalta sekä itselleen kuuluvat louhintaoikeudet uusissa osavaltioissa. Lisäksi sitoumusten täyttäminen edellyttää, että myös Saksan kilpailuvirasto on vahvistanut VEAG:n sähkönsaannin ja yrityksen maksukyvyn säilymisen takaavien jatkuvien sitoumusten voimassaolon. Komissio ja VEBA/VIAG ovat yhtä mieltä järjestösopimusta koskevien sitoumusten (katso sähkövoima-alaa koskevien sitoumusten VI 1-3 kohta) täyttymisestä vasta, kun myös Saksan kilpailuvirasto on vahvistanut menettelyssä B 8 - 309/99 annettujen vastaavien sitoumusten täyttymisen ja jatkuvan voimassaolon.
2 Sitoumusten arviointi
(226) Tarjotuilla sitoumuksilla, jotka ovat edellä esitetyllä tavalla sidoksissa RWE:n Saksan kilpailuvirastolle antamien sitoumusten kanssa, vahvistetaan, että sähkön jakelun yhteenliitetyn verkon tasolta kattaville Saksan markkinoille ei synny VEBA/VIAG:n ja RWE:n tai RWE/VEW:n määräävän markkina-aseman takaavaa duopolia. Sitoumuksilla taataan, että duopoliyritysten merkittävimmät yhtiöoikeudelliset sidokset puretaan. Näin poistuu yksi tekijöistä, jotka voisivat edistää yritysten toimintojen yhteensovittamista. Muut sitoumukset, jotka koskevat muun muassa yhteenliitettyyn verkkoon kuuluvien kilpailevien yritysten osakkeiden myymistä, lisäävät VEBA/VIAG:sta ja RWE/VEW:stä riippumattomien kilpailijoiden määrää ja merkitystä. Markkinaehtoihin ja Saksan markkinoille pääsyyn liittyvät sitoumukset parantavat lisäksi kummankin ryhmän nykyisten ja potentiaalisten kilpailijoiden lähtöasemia.
(227) Sähkön toimittamisen yhteenliitetyn verkon tasolta kattavat Saksan markkinat ovat jo ennen yrityskeskittymää olleet hyvin keskittyneet. Sulautumasta johtuva keskittymisasteen vahvistuminen johtaisi siihen, ettei kumpikaan yritysryhmittymä enää voisi kilpailla tehokkaasti. Markkinoiden perusehdot kuten tuotteen homogeenisuus, markkinoiden avoimuus ja kysynnän vähäinen kasvu edistävät myös toimintojen yhteensovittamista. Tällaista käyttäytymistä olisi ollut riittävän varmasti odotettavissa, jos uuteen markkinarakenteeseen olisivat liittyneet vielä kummankin ryhmän väliset yhtiöoikeudelliset sidokset.
(228) VEAG:n osakkeiden myynti katkaisee siten tärkeimmän yhteyden RWE:n ja VEBA/VIAG:n väliltä. Kuten edellä on todettu (katso edellä johdanto-osan 57 kappale), suhtautuminen VEAG:hen on johtanut siihen, että kumpikin ryhmä on ollut kiinnostunut toimintojen yksituumaisesta yhteensovittamisesta. Erityisesti tilanne on johtanut siihen, että länsisaksalaiset yhteenliitettyyn verkkoon kuuluvat yritykset, ennen kaikkea RWE, VEBA ja VIAG, ovat luopuneet kilpailusta VEAG:n perinteisellä jakelualueella (eli uusissa osavaltioissa, jotka VEAG:n siirtoverkko kattaa). Tästä näkökulmasta kumpikin ryhmä menettää VEAG:n osakkeet myydessään tärkeän välineen, joka voisi edistää Saksan itäosan pitämistä kilpailun ulkopuolella ja samanaikaisesti tasapainon säilyttämistä niin lännessä kuin loppujen lopuksi myös koko Saksan markkinoilla.
(229) Kun VEBA/VIAG ja RWE myyvät VEAG:n osakkeet, VEAG:stä tulee samalla niiden riippumaton kilpailija. VEAG:n kilpailupotentiaalia ei voi enää lukea kuuluvaksi näihin kahteen ryhmään. Myynti merkitsee käytännössä sitä, että markkinoiden keskittymisaste ei yrityskeskittymän toteutuessa olennaisesti muutu. VEBA:n ja VIAG:n sulautuminen tosin lisää VEBA:n markkinaosuutta 12,2 prosenttia (ottamatta huomioon BEWAG:n ja VEAG:n osuuksia). VEAG:n 12,1 prosentin markkinaosuus antaa sille kuitenkin VIAG:n asemaan verrattavissa olevan markkina-aseman ja sitoumusten täytyttyä se toimii markkinoilla riippumattomana myyjänä.
(230) LAUBAG on Itä-Saksan suurin ruskohiilen tuottaja ja kuuluu VEAG:n raaka-aineen toimittajana sen kanssa taloudellisesti samaan yksikköön. VEAG:n mahdollisuus käyttää kaikki mahdollisuutensa kummastakin ryhmästä riippumattomana markkinatoimijana edellyttää, että myös määräysvalta LAUBAG:ssä siirtyy kokonaan uudelle riippumattomalle yksikölle.
(231) RHENAG:n osakkaana VEBA on osuuttaan vastaavasti kiinnostunut tämän RWE:n tytäryhtiön menestyksestä. VEBA:lla on edustaja RHENAG:n hallintoneuvostossa, joten sillä on etuoikeutettu mahdollisuus saada tietoja toisen duopoliyrityksen tytäryhtiön liiketoiminnasta.
(232) Edellä mainituista osakkeista luopuminen poistaa olennaiset yhtiöoikeudelliset sidokset yritysryhmien väliltä. Muita yhteisiä omistuksia ovat STEAG:n osakkuus ja osuudet kaupunkien energialaitoksista, joiden vähemmistöosakkaina ovat myös RWE:n tytäryhtiö envia ja VEBA-yhtymään kuuluva Thüga. Näiden sidosten merkitys on kuitenkin lähinnä toissijainen mitä tulee vaaraan ryhmittymien toimintojen yhteensovittamisesta yhteenliitetyn verkon tasolla yhteensovittamisriskin kannalta. STEAG on tosiasiallisesti RWE:n sähköntuotantoyritys, jonka osake-enemmistön RAG lisäksi omistaa.
(233) Samalla kun VEBA/VIAG ja RWE/VEW myyvät VEAG:n osakkeet, tästä tulee markkinoilla riippumaton tarjoaja, joka muun muassa pystyy uusissa osavaltioissa sijaitsevan laajan perinteisen jakelualueensa ansiosta käymään hyökkäävää kilpailua ja rajoittamaan näin osapuolten ja RWE:n toimintavapautta. Muut sitoumukset liittyvät siihen, ettei VEAG ole toistaiseksi ollut vertikaalisesti integroitunut sähkön toimittajana ja ostajana. Niillä taataan, että VEAG voi toimia alusta alkaen myös tässä mielessä vakavasti otettavana kilpailijana.
(234) Lähinnä se tarvitsee varmuuden polttoaineena käytettävän ruskohiilen toimituksista, joista pääosa on peräisin LAUBAG:ltä. Tässä suhteessa yrityskeskittymän yhteydessä tapahtuva VEAG:n ja LAUBAG:n osakkeiden sekä ruskohiilentuotannossa tarvittavien louhintaoikeuksien myynti samalle ostajalle takaa VEAG:n sähköntuotannon jatkuvuuden.
(235) Lisäksi ostajapuolella voimaan tuleva alueellisten sähkönjakelijoiden määrällinen ostotakuu varmistaa suuren mutta asteittain alenevan osan VEAG:n nykyisestä myynnistä 31 päivään joulukuuta 2007 asti. Ostotakuu vastaa 31 päivään joulukuuta 2004 asti noin [...] prosenttia nykyisestä sähkön myynnistä.
(236) Saksan kilpailuvirasto vahvistaa menettelyn B 8 - 309/99 mukaiset täydentävät sitoumukset, joiden tavoitteena on myynnin varmistaminen (muussa tapauksessa nyt annettuja sitoumuksia ei katsota täytetyiksi). Näin taataan ensimmäisiä vuosia varten riittävä osuus tähänastisesta myynnistä. Tässä tarkastelussa jätetään huomiotta nyt voimassa oleviin sopimuksiin perustuvat toimitussuhteet muihin alueellisiin sähkön jakelijoihin, jotka eivät kuulu VEBA/VIAG- tai RWE/VEW-yhtymiin. Myynti näille alueellisille sähkön jakelijoille, joihin myös ESAG ja WEMAG kuuluvat, mutta myös yhteenliitettyyn verkkoon kuuluvalle BEWAG:lle, jolla ei itsellään ole juuri peruskuormitussähkön tuotantoa, laajentavat entisestään VEAG:n sähkön menekkiä. VEAG:llä on täysi vapaus aloittaa muita suoria liikesuhteita paikallisten sähkön jakelijoiden tai teollisten erityisasiakkaiden kanssa.
(237) Myynnin varmistaminen seitsemäksi vuodeksi niin, että taattu määrä supistuu vuonna 2004, on komission ja kyselyyn osallistuneiden markkinatoimijoiden mielestä riittävä poistamaan VEAG:n alkuvaiheen vaikeudet. Seuraavien seitsemän vuoden aikana VEAG:n asemaa rasittavat vielä sen suurimmaksi osaksi voimalaitosinvestoinneista johtuvat suuret velat. Kyseiset voimalaitokset kuuluvat kuitenkin Euroopan uudenaikaisimpiin ja varmistavat VEAG:lle velkataakan purkauduttua ja jatkuvien poistojen myötä edullisen tuotannon.
(238) Nämä sitoumukset vaikuttavat asianmukaisilta ja riittäviltä varmistamaan sekä VEAG:n sähköntuotannon ruskohiiltä polttoaineena käyttäen että VEAG:n tuotannon menekin. VEAG:n osakkeiden myymistä koskeva sitoumus ja muut täydentävät sitoumukset merkitsevät yhdessä, että toimintojen yhteensovittamisen vaaraa eniten lisäävä kummankin ryhmittymän välinen yhteys katkeaa. Samalla syntyy uusi merkittävä ulkopuolinen kilpailija, joka rajoittaa kummankin ryhmittymän hinnoittelukäyttäytymistä. VEBA:n ja VIAG:n yhdistyessä yksi toimija tosin poistuu markkinoilta, mutta toisaalta sitoumusten ansiosta markkinoille saadaan uusi riippumaton toimija, jonka markkina-asema on verrattavissa VIAG:n asemaan ilman BEWAG:n ja VEAG:n osuutta. Koska VEAG:llä on erittäin nykyaikaiset voimalaitokset ja tuontimahdollisuudet Puolan rajalla olevien liitosyksiköiden välityksellä, sähkökauppiaille avautuu tästä myös uusia toimintamahdollisuuksia.
(239) Lupaus VEW:n osakkeiden myymisestä estää VEBA/VIAG:tä säilyttämästä mahdollisuutta saada tietoja kyseisen yhteenliitettyyn verkkoon kuuluvan suuren yrityksen liiketoimintaperiaatteista tai tietoja toisesta duopoliyrityksestä RWE:stä.
(240) VIAG:n tähän saakka yhdessä Southern Energyn kanssa valvoman BEWAG:n osakkeiden myynti tekee myös tästä yrityksestä riippumattoman tarjoajan yhteenliitetystä verkosta myytävän sähkön markkinoilla. Samalla irtautuminen BEWAG:stä - kuten jo irtautuminen VEAG:n osakkeista - supistaa yrityskeskittymän myötä VEBA:han liittyvän VIAG:n kilpailumahdollisuuksia.
(241) Irtautuminen HEW:n välittömästä omistajuudesta vahvistaa asemaa, joka tällä duopolin osittaisessa omistuksessa vielä olevalla yhteenliitettyyn verkkoon kuuluvalla yrityksellä on riippumattomana tarjoajana. Se, että VEBA on ruotsalaisesta Sydkraftista omistamansa vähemmistöosuuden kautta HEW:n vähemmistöosakas, ei muuta kilpailuoikeudellista arviointia. Välillinen vähemmistöosakkuus ei oikeuta osallistumaan HEW:n päättäviin elimiin, joissa ruotsalainen Vattenfall ja Hampurin kaupunki käyttävät yhdessä valtaa. Vähemmistöosakkaan asema ei näin ollen anna etuoikeutettua mahdollisuutta saada tietoja eikä mahdollisuuksia vaikuttaa HEW:n toimintaan.
(242) Osakkuuksien myyntiä koskevat sitoumukset parantavat yhteenliitetystä verkosta myytävän sähkön markkinoiden rakennetta. Sitoumusten toteuttaminen katkaisee suurimmat ja myös kilpailuaseman kannalta merkitykselliset duopoliyritysten väliset yhtiöoikeudelliset sidokset. Samalla kehitetään merkittävää kilpailijaa VEAG:tä, ja lisää kilpailijoita vapautuu VEBA/VIAG:n vaikutuspiiristä. Määräysvallan samalla markkinaportaalla toimivissa yrityksissä takaavien osakkuuksien myynti vähentää myös markkinoiden keskittyneisyyttä, jota yrityskeskittymä lisäisi.
(243) Yleiset kilpailuedellytykset yhteenliitetystä verkosta myytävän sähkön markkinoilla paranevat sitoumusten ansiosta. Yritysryhmittymät VEBA/VIAG ja RWE/VEW hyötyvät nyt kumpikin jossain määrin siitä, että ne ovat sijoittuneet molemmille II järjestösopimuksella perustetuille kauppavyöhykkeille. Sen ansiosta VEBA/VIAG ja myös RWE/VEW voivat tasoittaa sähköntoimituksensa saldoja ja säästyä T-lisien maksuvelvoitteelta. Muilla yhteenliitettyyn verkkoon kuuluvilla yrityksillä, joiden jakelualue ulottuu vain yhdelle kauppavyöhykkeelle, tai sähkökauppiailla ei ole tätä yhtymän sisäistä saldontasoitusmahdollisuutta. Sen sijaan niiden on tapaus tapaukselta etsittävä mahdollisuuksia tasoittaa saldoaan muiden sähköntoimittajien kanssa. Koska VEBA/VIAG ja RWE/VEW säästyvät maksamasta T-lisää, kumpaankin yritysryhmittymään kuuluvat kilpailijat välttyvät tämän haitan vaikutuksilta. VEBA/VIAG ja RWE/VEW pystyvät tulevaisuudessa toimittamaan sähköä suurimpaan osaan Saksaa alueella, joka vastaa niiden yhteenliitetyn verkon aluetta, joutumatta maksamaan T-lisää. Tulevaisuudessa voidaan olettaa, että välttyminen T-lisän maksamiselta näin suurella Saksan alueella aiheuttaa luopumisen sen käytöstä myös muilla verkkovyöhykkeillä.
(244) Velvoite eritellä sähkön hinnassa verkon käyttömaksu, energian hinta, laskenta/mittarinluku ja muut kustannukset lisää merkittävästi sähkön kauttasiirron avoimuutta. Kustannustekijöiden erittely vaikeuttaa myös energian hintojen mahdollista ristiinsubventointia, jota samalla verkon omistajina toimivat yritykset voivat harjoittaa. Verkon käytöstä johtuvien kustannusten ja energian hinnan erittely helpottaa ennen kaikkea osapuolten ja RWE/VEW:n hinnoittelun vertaamista verkkoa omistamattomien markkinatoimijoiden hinnoitteluun. Tämä helpottaa ennen kaikkea viimeksi mainittujen tarjoajien pääsyä kaikille markkinaportaille ja vaikeuttaa samalla osapuolten markkina-aseman vakiinnuttamista yhteenliitetyn verkon tasolla.
(245) Toimittaessaan sähköä oman verkkoalueensa ulkopuolella sijaitseville asiakkaille VEBA/VIAG pyrkii huolehtimaan siitä, että kussakin tapauksessa asianomainen verkon ylläpitäjä toimittaa tarvittavat tiedot eriteltyinä VEBA/VIAG:lle, jotta tämä voi toimittaa vastaavan erittelyn myös mainituille asiakkaille.
(246) Siirtoverkon ylläpitäjinä osapuolille on muutakin etua siitä, että ne toimittavat vakioenergiaa. Vakioenergiaa voivat periaatteessa toimittaa vain siirtoverkkoa ylläpitävät yritykset omalla vakioalueellaan tai sellaiset sähkön toimittajat, joilla on toimituskohteen vakioalueella sijaitseva voimalaitos. Siirtoverkon toimittajan vakioenergian toimituksista perimä hinta on markkinatoimijoiden antamien tietojen mukaan II järjestösopimuksen perusteella laskettuna huomattavasti korkeampi kuin I järjestösopimuksen perusteella. Hinta ylittää myös selvästi vakioenergian toimittamisesta aiheutuvat kustannukset. Esimerkiksi 5 prosentin vaihteluvälin kertaluontoisesta ylittämisestä aiheutuvat kustannukset perustuvat oletukseen, että vaihteluväli on ylittynyt kuukauden ajan. Tehty tarjous, jonka mukaan vakioenergian toimittamisesta peritään joko päivittäinen toimitushinta tai suoriteperusteinen hinta, tuo hinnoittelun lähemmäksi vakioenergian käytöstä aiheutuvia kustannuksia. Tilanteessa, jossa VEBA/VIAG:n vastaanottamat sähkömäärät vaihtelevat, se ei myöskään enää saa mainittavaa etua verrattuna siirtoverkkoa omistamattomiin kilpailijoihinsa.
(247) Saksan ja Tanskan rajalla olevan liitosyksikön kapasiteetti on 1200 megawattia, josta tällä hetkellä 700 megawattia on varattu sopimuksella VEBA:n käyttöön. Loput 500 megawattia huutokaupataan kiinnostuneille. Koska sähkön hinta Skandinaviassa on enimmäkseen Saksan hintoja halvempi, Saksan ja Tanskan välinen liitosyksikkö kuuluu niihin harvoihin liitosyksiköihin, joiden kapasiteetti ei toisinaan riitä. Näin ollen 400 megawatin vapauttaminen helpottaa Skandinaviasta tulevan tuontisähkön pääsyä markkinoille ja lisää Skandinavian alemman hintatason vuoksi suuriin saksalaisiin yhteenliitettyyn verkkoon kuuluviin yrityksiin kohdistuvaa kilpailupainetta.
(248) Näin ollen sitoumukset helpottavat markkinaolosuhteita yhteenliitetystä verkosta toimitettavan sähkön markkinoilla niin, että kaikki markkinatoimijat saavat vertailukelpoiset lähtökohdat.
B KEMIA
1 Sitoumukset
(249) Poistaakseen aiottua yrityskeskittymää koskevat komission epäilykset, jotka koskevat SK:n ja NDC:n markkinoita, osapuolet ovat tehneet seuraavat sitoumukset:
(250) Osapuolet sitoutuvat tarjoamaan myytäväksi yhtiön, johon SKW Trostbergin sinihapon ja SK:n tuotantolaitokset siirretään. Jos ostajaa ei löydy yrityskeskittymän hyväksymisestä kuluneessa [...] määräajassa (ensimmäinen vaihe), osapuolet tarjoavat vaihtoehtoisesti myytäväksi yhtiötä, johon siirretään vain SK:n tuotantolaitokset, ja sinihapon tuotanto jää VEBA/VIAG:n haltuun (toinen vaihe). Jos kaikkiaan [...] kuluttua yrityskeskittymän hyväksymisestä ostajaa ei ole löytynyt kummallekaan vaihtoehdolle, osapuolet tarjoutuvat uutena vaihtoehtona myymään SK:n ilman tuotantoa (kolmas vaihe). Tämä vaihtoehto käsittää SK:hon liittyvän koko kaupallisen osaamisen kaikki asiakasluettelot ja toimitussuhteet mukaan lukien. Edellä mainittu tarjouksen laajentaminen toisessa ja kolmannessa vaiheessa edellyttää aina Euroopan yhteisöjen komission suostumusta.
(251) Lisäksi osapuolet ovat sitoutuneet [...] ajan yrityskeskittymän hyväksymisestä kestävän ensimmäisen vaiheen aikana tarjoamaan myytäväksi yhtiön, johon on siirretty NDC:n tuotantolaitokset ja NDC:n valmistusta ja myyntiä koskeva kaikki kaupallinen ja tekninen osaaminen. Jos ostajaa ei löydy kyseisen määräajan kuluessa, vaihtoehtona tarjotaan myytäväksi NDC:hen liittyvää liiketoimintaa kaikkine asiakasluetteloineen ja toimitussuhteineen.
(252) Jos ostaja on riippuvainen sinihapon tai kloorisyaanin taikka SK:n tai NDC:n toimituksista, niiden saanti taataan sille periaatteessa [...] vuoden ajaksi. Varaukset esitetään erityisesti sen tilanteen varalta, että sinihapon tuotanto kielletään lailla ja että ostajat vähentävät jyrkästi hankkimiaan esivalmisteiden tai SK:n taikka NDC:n määriä.
2 Sitoumusten arviointi
(253) Ehdotetut sitoumukset poistavat tavalla tai toisella päällekkäisyydet, joihin yrityskeskittymä olisi muutoin johtanut SK:n ja NDC:n markkinoilla. Siksi ne ovat omiaan torjumaan määräävien markkina-asemien vahvistumista näillä markkinoilla.
(254) Näin ollen ehdotetut SK:hon liittyvät sitoumukset varmistavat, että ostajilla säilyy vaihtoehtoisia toimittajia, jotka pystyvät toimittamaan markkinoille vähintään SKW:n nykyistä toimitusmäärää vastaavan määrän tuotetta. Paras ratkaisu olisi luovutus, joka käsittäisi sinihappotuotannon ja siihen liittyvän SK:n jatkojalostuksen. Tällöin Degussalla säilyisi suorituskykyinen kilpailija, koska tämä vaihtoehto takaisi kilpailijalle suurimman mahdollisen riippumattomuuden. Siksi tämä ratkaisu on sitoumuksista ensisijainen muihin ratkaisuihin verrattuna.
(255) NDC:n tuotannon tai NDC-liiketoiminnan myynti sulkee pois mahdollisuuden, että SKW Trostberg yhdistyisi potentiaalisen kilpailijansa Degussan kanssa ja samalla se sulkee pois mahdollisuuden, että SKW:n määräävä markkina-asema vahvistuisi. Sitoumusten ajallinen porrastaminen mahdollistaa kohtuulliseen ratkaisuun pääsyn myös siinä tapauksessa, että ensisijaisesti tarjottujen kohteiden myynti osoittautuu mahdottomaksi,
ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
1 artikla
Julistetaan VEBA AG:n ja VIAG AG:n ilmoitettu sulautuma yhteismarkkinoille ja ETA-sopimuksen toimintaan soveltuvaksi edellyttäen, että ilmoituksen tehneiden osapuolten antamat sitoumukset täyttyvät siinä muodossa, kuin ne esitetään tämän päätöksen liitteessä (lukuun ottamatta VI. 2 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitettua sähkövoima-alaa koskevaa sitoumusta).
2 artikla
Tämä päätös on osoitettu seuraaville:
VEBA Aktiengesellschaft Benningsenplatz 1 D - 40474 Düsseldorf
VIAG Aktiengesellschaft Briennerstraße 40 D - 80333 München
Tehty Brysselissä 13 päivänä kesäkuuta 2000.