RÅDETS FORORDNING (EF) Nr. 954/2006
af 27. juni 2006
om indførelse af en endelig antidumpingtold på importen af visse sømløse rør af jern eller stål med oprindelse i Kroatien, Rumænien, Rusland og Ukraine, om ophævelse af forordning (EF) nr. 2320/97 og (EF) nr. 348/2000, om afslutning af interims- og udløbsundersøgelserne af antidumpingtolden på importen af visse sømløse rør af jern eller ulegeret stål med oprindelse i bl.a. Rusland og Rumænien samt om afslutning af interimsundersøgelserne af antidumpingtolden på importen af visse sømløse rør af jern eller ulegeret stål med oprindelse i bl.a. Rusland og Rumænien og i Kroatien og Ukraine
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,
under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 384/96 af 22. december 1995 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (1) (i det følgende benævnt »grundforordningen«), særlig artikel 8, artikel 9 og artikel 11, stk. 2 og 3,
under henvisning til forslag forelagt af Kommissionen efter høring af det rådgivende udvalg, og
ud fra følgende betragtninger:
1. PROCEDURE
1.1. Indledning
(1)
Den 31. marts 2005 offentliggjorde Kommissionen en meddelelse (»indledningsmeddelelsen«) i Den Europæiske Unions Tidende (2) om indledning af en antidumpingprocedure vedrørende importen til Fællesskabet af visse sømløse rør af jern eller stål (»udvidet varedækning«) med oprindelse i Kroatien, Rumænien, Rusland og Ukraine og om indledning af to interimsundersøgelser af antidumpingtolden på importen af sømløse rør af jern eller ulegeret stål (»oprindelig varedækning«) med oprindelse i bl.a. Rusland og Rumænien og i Kroatien og Ukraine.
(2)
Antidumpingproceduren blev indledt efter, at Defence Committee of the Seamless Steel Tube Industry of the European Union (»klageren«) på vegne af et større antal producenter, som i dette tilfælde tegner sig for mere end 50 % af den samlede EF-produktion af varerne omfattet af den udvidede varedækning, den 14. februar 2005 havde indgivet en klage. Klagen indeholdt beviser for, at der fandt dumping sted af den pågældende vare, og at dumpingen forvoldte væsentlig skade, hvilket ansås for tilstrækkeligt til at begrunde indledningen af en procedure.
(3)
Interimsundersøgelserne blev indledt af Kommissionen på dens eget initiativ i henhold til artikel 11, stk. 3, i grundforordningen, for at muliggøre en eventuel nødvendig ændring eller ophævelse af de endelige antidumpingforanstaltninger på importen af varer omfattet af den oprindelige varedækning fra bl.a. Kroatien, Rumænien, Rusland og Ukraine (»de endelige foranstaltninger«), der indførtes ved Rådets forordning (EF) nr. 2320/97 (3) og (EF) nr. 348/2000 (4). Der kan blive behov for en ændring eller ophævelse, hvis det fastslås, at der skal indføres foranstaltninger for den udvidede varedækning, fordi de varer, for hvilke der indførtes foranstaltninger ved forordning (EF) nr. 2320/97 og (EF) nr. 348/2000, er omfattet af den udvidede varedækning.
1.2. Foranstaltninger, der gælder for den oprindelige varedækning
(4)
Ved forordning (EF) nr. 2320/97 blev der indført antidumpingtold på importen af varer omfattet af den oprindelige varedækning med oprindelse i bl.a. Rumænien og Rusland. Ved Kommissionens afgørelse 97/790/EF (5) og 2000/70/EF (6) blev der godtaget tilsagn fra eksportører i bl.a. Rumænien og Rusland. Ved Rådets forordning (EF) nr. 1322/2004 (7) blev det af forsigtighedsgrunde besluttet ikke længere at anvende de gældende foranstaltninger for import af varer omfattet af den oprindelige varedækning med oprindelse i Rumænien og Rusland på grund af visse fællesskabsproducenters konkurrencebegrænsende adfærd tidligere jf. betragtning 9 ff. i nævnte forordning. I nævnte forordnings betragtning 20 bekræftes det, at de interims- og udløbsundersøgelser, der blev indledt i november 2002 (8), skulle fortsætte, indtil der blev forelagt nye resultater, som ville muliggøre en vurdering af det fremtidige forløb på grundlag af nye data, som tydeligt ikke ville være påvirket af den konkurrencebegrænsende adfærd.
(5)
Efter en fornyet undersøgelse, som blev gennemført i overensstemmelse med grundforordningens artikel 11, stk. 3, ændrede Rådet ved forordning (EF) nr. 258/2005 (9) de endelige foranstaltninger, der blev indført ved forordning (EF) nr. 348/2000, ophævede den mulighed for fritagelse fra tolden, som artikel 2 i nævnte forordning indeholder bestemmelser om, og indførte en antidumpingtold på 38,8 % på import af varer omfattet af den oprindelige varedækning fra Kroatien samt en antidumpingtold på 64,1 % på import af varer omfattet af den oprindelige varedækning fra Ukraine med undtagelse af import fra Dnepropetrovsk Tube Works (»DTW«), som er pålagt en antidumpingtold på 51,9 %.
(6)
Ved afgørelse 2005/133/EF (10) suspenderede Kommissionen delvist de endelige foranstaltninger for en periode på ni måneder med virkning fra 18. februar 2005. Den delvise suspension blev ved Rådets forordning (EF) nr. 1866/2005 (11) forlænget med en periode på yderligere et år. Den gældende told er således den told, der er fastsat ved forordning (EF) nr. 348/2000, dvs. 23 % for Kroatien og 38,5 % for Ukraine.
1.3. Midlertidige foranstaltninger
(7)
I betragtning af behovet for yderligere at analysere visse aspekter af undersøgelsen og også på grund af forbindelsen med de i afsnit 1.2. nævnte interims- og udløbsundersøgelser blev det besluttet at fortsætte undersøgelsen uden at indføre midlertidige foranstaltninger.
1.4. Parter, som er berørt af proceduren
(8)
Kommissionen underrettede officielt de eksporterende producenter i Kroatien, Rumænien, Rusland og Ukraine, de importører, forhandlere, brugere, leverandører og sammenslutninger heraf, som den vidste var berørt af sagen, og repræsentanterne for de pågældende eksportlande samt de klagende EF-producenter og andre kendte EF-producenter om indledningen af proceduren. Interesserede parter fik lejlighed til at tilkendegive deres synspunkter skriftligt og til at anmode om at blive hørt inden for den frist, der er fastsat i indledningsmeddelelsen af proceduren.
(9)
Med henvisning til det store antal russiske og ukrainske eksporterende producenter, som var opført i klagen, det store antal EF-importører af den pågældende vare og det store antal EF-producenter, som støttede klagen, skulle der i henhold til indledningsmeddelelsen af proceduren udtages stikprøver for at fastlægge dumpingens og skadens omfang, jf. grundforordningens artikel 17.
(10)
For at sætte Kommissionen i stand til at fastslå, om det var nødvendigt at anvende stikprøver, og i så tilfælde at udtage en stikprøve, blev alle russiske og ukrainske eksporterende producenter, EF-importører og EF-producenter anmodet om at give sig til kende over for Kommissionen og, som angivet i indledningsmeddelelsen, at fremlægge grundlæggende oplysninger om deres aktiviteter i forbindelse med den pågældende vare i undersøgelsesperioden (1. januar 2004 til 31. december 2004).
1.4.1. Stikprøve af eksportører og producenter
(11)
Efter en gennemgang af de oplysninger, som de russiske og ukrainske eksporterende producenter havde fremlagt, og med henvisning til, at i begge lande tilhører størstedelen af selskaberne store producentsammenslutninger, blev det besluttet, at der ikke var behov for stikprøveudtagning i Rusland og Ukraine.
1.4.2. Stikprøve af EF-erhvervsgrenen og EF-importørerne
(12)
Vedrørende EF-producenterne besluttede Kommissionen i henhold til grundforordningens artikel 17, at stikprøven skulle udtages af EF-producenternes største produktions- og salgsmængder, som kunne anses for at være repræsentative, og som med rimelighed kunne undersøges inden for den tid, der var til rådighed. På grundlag af EF-producenternes oplysninger udvalgte Kommissionen fem selskaber i fire medlemsstater. En af de EF-producenter, der oprindeligt blev udvalgt til stikprøven, ønskede efterfølgende ikke at samarbejde og blev erstattet med en anden EF-producent. Hvad angår produktionsmængde, tegnede de fem selskaber, der var omfattet af stikprøven, sig tilsammen for 49 % af den samlede EF-produktion. I overensstemmelse med grundforordningens artikel 17, stk. 2, blev de berørte parter konsulteret og gjorde ikke indsigelse. Derudover blev de øvrige EF-producenter anmodet om at forelægge visse generelle data til brug ved skadesvurderingen. Med henvisning til begrænsede antal svar fra importørerne blev det besluttet, at det var unødvendigt at tage stikprøver af importørerne.
1.5. Markedsøkonomisk behandling/ansøgningsskemaer vedrørende individuel behandling
(13)
For at give eksporterende producenter i Ukraine mulighed for at fremsætte krav om markedsøkonomisk behandling eller individuel behandling, hvis de ønskede det, sendte Kommissionen formularer til de ukrainske eksporterende producenter, som den vidste var berørt af sagen. Tre sammenslutninger af eksporterende producenter og de dermed forretningsmæssigt forbundne selskaber returnerede formularen med krav om markedsøkonomisk behandling eller individuel behandling, hvis det som led i undersøgelsen blev fastslået, at de ikke opfyldte betingelserne for markedsøkonomisk behandling.
1.6. Spørgeskemaer
(14)
Kommissionen sendte spørgeskemaer til alle parter, som den vidste var berørt, og til alle andre selskaber, der gav sig til kende inden for de frister, der var fastsat i indledningsmeddelelsen. Der blev modtaget besvarelser fra tre rumænske eksporterende producenter samt to dermed forretningsmæssigt forbundne selskaber, to sammenslutninger af russiske eksporterende producenter med fem dermed forretningsmæssigt forbundne selskaber, hvoraf tre var hjemmehørende i Fællesskabet, og tre sammenslutninger af ukrainske eksporterende producenter og de dermed forretningsmæssigt forbundne selskaber. Der blev også modtaget besvarelser fra fem EF-producenter. Selv om seks importører besvarede stikprøveskemaet, var der kun tre af dem, der samarbejdede ved at indsende en fuldstændig besvarelse af spørgeskemaet. En anden importør indvilligede i at få foretaget et kontrolbesøg, selv om pågældende importør ikke havde besvaret spørgeskemaet.
(15)
Kommissionen indhentede og efterprøvede alle oplysninger, som den anså for nødvendige med henblik på at træffe en foreløbig afgørelse om dumping, deraf følgende skade og Fællesskabets interesser. Der blev aflagt kontrolbesøg hos følgende selskaber:
EF-producenter
-
Dalmine S.p.A., Bergamo, Italien
-
Rohrwerk Maxhütte GmbH, Sulzbach-Rosenberg, Tyskland
-
Tubos Reunidos S.A., Amurrio, Spanien
-
Vallourec & Mannesmann France S.A., Boulogne Billancourt, Frankrig
-
V & M Deutschland GmbH, Düsseldorf, Tyskland
Eksporterende producenter i Rumænien
-
S.C. T.M.K. - Artrom S.A., Slatina
-
S.C. Silcotub S.A., Zalau
-
S.C. Mittal Steel Roman S.A., Roman
Eksporterende producenter i Rusland
-
Volzhsky Pipe Works Open Joint Stock Company (»Volzhsky«), Volzhsky
-
Joint Stock Company Taganrog Metallurgical Works (»Tagmet«), Taganrog
-
Joint Stock Company Pervouralsky Novotrubny Works (»Pervouralsky«), Pervouralsk
-
Joint Stock Company Chelyabinsk Tube Rolling Plant (»Chelyabinsk«), Chelyabinsk
Forretningsmæssigt forbundet selskab i Rusland
-
CJSC Trade House TMK, Moskva
Eksporterende producenter i Ukraine
-
CJSC Nikopolsky Seamless Tubes Plant Niko Tube, Nikopol
-
CJSC Nikopol Steel Pipe Plant Yutist (Yutist), Nikopol
-
OJSC Dnepropetrovsk Tube Works (DTW), Dnepropetrovsk
-
OJSC Nizhnedneprovsky Tube Rolling Plant (NTRP), Dnepropetrovsk
Forretningsmæssigt forbundet handelsselskab i Ukraine
-
SPIG Interpipe, Dnepropetrovsk, forbundet med NTRP og Niko Tube
Forretningsmæssigt forbundet handelsselskab i Schweiz
-
SEPCO S.A., Lugano, forbundet med NTRP og Niko Tube
Forretningsmæssigt forbundet importør
-
Sinara Handel GmbH, Köln, forbundet med Artrom
Ikke-forretningsmæssigt forbundne importører
-
Thyssen Krupp Energostal S.A., Torun, Polen
-
Assotubi S.P.A., Cesena, Italien
-
Bandini Sider S.R.L., Imola, Italien.
1.7. Undersøgelsesperiode
(16)
Undersøgelsen af dumping og skade omfattede perioden fra 1. januar 2004 til 31. december 2004 (»undersøgelsesperioden«). Undersøgelsen af udviklingstendenser af relevans for vurderingen af skade omfattede perioden fra 1. januar 2001 til udgangen af undersøgelsesperioden (»den betragtede periode«).
2. DEN PÅGÆLDENDE VARE OG SAMME VARE
2.1. Pågældende vare
(17)
Den pågældende vare er visse sømløse rør af jern eller stål, med cirkulært tværsnit, med udvendig diameter på 406,4 mm og med en kulstofværdi på 0,86 og derunder ifølge formler og kemiske analyser foretaget af International Institute of Welding. Den pågældende vare er for nærværende tariferet under KN-kode ex 7304 10 10, ex 7304 10 30, ex 7304 21 00, ex 7304 29 11, ex 7304 31 80, ex 7304 39 58, ex 7304 39 92, ex 7304 39 93, ex 7304 51 89, ex 7304 59 92 og ex 7304 59 93 (12) (Taric-kode 7304101020, 7304103020, 7304210020, 7304291120, 7304318030, 7304395830, 7304399230, 7304399320, 7304518930, 7304599230 og 7304599320).
(18)
Den pågældende vare har mange anvendelsesmuligheder og anvendes f.eks. som ledningsrør til transport af væsker, til indfatning af byggegruber i bygge- og anlægssektoren, til mekaniske formål, til gasrør, kedelrør og OCTG-rør (oil and country tubular goods), som bruges ved boring og afskærmning og som ledninger i olieindustrien.
(19)
De sømløse rør, som brugerne får leveret, kan være meget forskellige. De kan f.eks. være galvaniserede, have gevind, leveres uden forudgående varmebehandling, have særlige ender og forskellige tværsnit og være tilskåret. Der findes ingen almindelige standardstørrelser for rørene, hvilket forklarer, hvorfor de fleste sømløse rør fremstilles efter kundernes ønsker. Sømløse rør sammenføjes normalt ved hjælp af svejsning. I visse tilfælde kan de dog sammenføjes ved hjælp af deres gevind eller bruges alene, på trods af at de kan sammensvejses. Undersøgelsen viste, at alle sømløse rør har de samme fysiske, kemiske og tekniske egenskaber og samme grundlæggende anvendelsesformål.
(20)
En række af de berørte parter gjorde indsigelse med definitionen af varedækningen i forbindelse med denne procedure. For det første påstod en række af de berørte parter, at visse varetyper, som er omfattet af varebeskrivelsen, har forskellige grundlæggende mekaniske og kemiske egenskaber (jf. betragtning 21 til 26). For det andet blev der i en lang række tilfælde sat spørgsmålstegn ved svejsbarhedskriteriet og kulstofværdigrænsen, som hænger sammen (jf. betragtning 27 til 36). Ydermere anmodede en af parterne om, at såkaldte »certificerede sømløse rør« blev undtaget fra varedækningen (jf. betragtning 37).
(21)
Det blev påstået, at visse produkttyper omfattet af varebeskrivelsen, dvs. OCTG-rør og gasrør, har forskellige grundlæggende mekaniske og kemiske egenskaber og endelige anvendelsesformål i forhold til andre sømløse rør og derfor ikke ville være indbyrdes ombyttelige.
(22)
Den vare, som er blevet defineret, omfatter forskellige varetyper. Varetyper inden for forskellige segmenter (herunder nederste og øverste ende af varesortimentet) vil dog blive betragtes som en enkelt vare, hvis der ikke er en klar skillelinje mellem de forskellige segmenter, dvs. hvis der i visse tilfælde er tale om overlapning og konkurrence mellem nabosegmenter. Dette er tilfældet i forbindelse med denne procedure, da der blev forelagt dokumentation for, at de legerede og de ulegerede rør, der var genstand for undersøgelsen, kunne have samme endelige anvendelsesformål, og fordi der ikke findes klare skillelinjer inden for hverken kategorien af ulegerede rør eller kategorien af legerede rør.
(23)
Hvad angår OCTG- og gasrør, viste undersøgelsen, at de bl.a. har kemiske egenskaber, der kan sammenlignes med de øvrige sømløse rørs egenskaber, da de ligger inden for kulstofværdigrænsen på 0,86. Derudover har de samme grundlæggende egenskaber som de øvrige varetyper, herunder f.eks. udvendig diameter og vægtykkelse.
(24)
Hvad angår OCTG- og gasrørenes endelige anvendelsesformål, hævdede visse eksporterende producenter, at OCTG- og gasrør havde forskellige anvendelsesformål og ikke ville være indbyrdes ombyttelige med de øvrige typer af sømløse rør. I den forbindelse blev det konstateret, at OCTG-rør med lige ender, som på nuværende tidspunkt tariferes under KN-kode 7304 21 00 og anvendes i bygge- og anlægssektoren, er indbyrdes ombyttelige med andre rør af ulegeret stål, som på nuværende tidspunkt tariferes under KN-kode 7304 39 58. Der er således i det mindste tale om delvis overlapning med hensyn til det endelige anvendelsesformål for forskellige typer af sømløse rør.
(25)
På grundlag af ovenstående afvises påstanden om, at henholdsvis OCTG- og gasrør og andre typer af sømløse rør ikke er indbyrdes ombyttelige.
(26)
En anden eksporterende producent hævdede, at kulstofværdien ikke var en kemisk egenskab ved varen, da den ikke er direkte forbundet med den kemiske sammensætning af et sømløst rør, men en funktion heraf. Det er ganske vist sandt, at kulstofværdien er et resultat af formlen, men formlen er direkte forbundet med varens kemiske sammensætning, og den muliggør en sammenligning af forskellige stålkvaliteter, hvad angår svejsbarhed. Kulstofværdien er ikke forbundet med nogle af stålets tekniske eller mekaniske egenskaber og afhænger udelukkende af dets kemiske sammensætning. På dette grundlag anses kulstofværdien som en kemisk egenskab ved varen, og denne påstand blev afvist.
(27)
Visse parter hævdede, at kriteriet vedrørende svejsbarhed som sådan var irrelevant for den pågældende vare, da det hævdes, at en betydelig del af varerne omfattet af varedækningen (rør med gevind og OCTG-rør) aldrig bliver svejset. Det blev derfor gjort gældende, at når svejsbarhed anvendes som kriterium, bliver forskellige varer kunstigt betragtet som en enkelt vare.
(28)
For det første bør det bemærkes, at svejsbarhed rent faktisk er en kemisk og teknisk egenskab (da den afhænger af den kemiske sammensætning af stålet og er afgørende for svejsbarheden), der er fælles for alle sømløse rør. Da de fleste sømløse rør sammenføjes ved hjælp af svejsning, er det et element, som er af afgørende betydning for definitionen af varen. For det andet, og hvad angår rør med gevind og OCTG-rør, som muligvis ikke svejses normalt, viste undersøgelsen, at de ikke desto mindre kan svejses og således altså har samme grundlæggende kemiske og tekniske egenskaber. Derudover kan det ikke udelukkes, at sømløse rør med gevind eller til gevindskæring samt OCTG-rør ændres til svejsbare rør ved en simpel ændring. Navnlig hvad angår OCTG-rør foreligger der dokumentation for, at det samme rør kan klassificeres under to forskellige kategorier (og endog KN-koder) alene afhængigt af dets endelige anvendelsesformål, dvs. anvendelse i enten bygge- og anlægssektoren eller i olieindustrien. Sluttelig kunne det konstateres, at en del af importen fra de pågældende lande, som var blevet tariferet som OCTG-rør, ikke var blevet anvendt i olie- eller gassektoren.
(29)
En eksportør gjorde gældende, at i henhold til europæiske normer kan kun én stålkvalitet anvendes til rør til gevindskæring, og at der således kan skelnes mellem disse varer og andre sømløse rør. Analysen af de forskellige normer, der findes for navnlig OCTG-rør, har dog vist, at der ikke kun findes én stålkvalitet, der kan anvendes til fremstilling af rør til gevindskæring.
(30)
På grundlag af ovenstående betragtes sømløse rørs svejsbarhed som et passende kriterium for fastlæggelse af varedækningen. Argumentet om, at den foreslåede definition af varen kunstigt samler forskellige varer i én kategori, afvises derfor.
(31)
Det blev hævdet, at brugen af kulstofværdigrænsen ikke var et kriterium, som muliggør definition af varedækningen, da det ikke er et kriterium, som er egnet til fastlæggelse af svejsbarheden af de forskellige typer af sømløse rør.
(32)
Undersøgelsen viste, at kulstofværdien rent faktisk er en indikator, som hænger direkte sammen med både stålets kemiske sammensætning og dets svejsbarhed. En høj kulstofværdi betyder ikke kun, at stålet indeholder mere kul og/eller flere legeringer, men også at det er vanskeligere at svejse det. På den anden side betyder en lavere kulstofværdi, at stålet indeholder mindre kul og/eller færre legeringer, og også at det er lettere at svejse det. Med andre ord kræver forskellige kulstofværdier forskellige svejseforhold. Stål med en kulstofværdi på 0,86 kræver rent faktisk særlige svejseforhold og svejses derfor normalt ikke. Da kulstofværdien er en indikator for svejsbarheden, blev kulstofværdigrænsen således betragtet som et relevant kriterium for fastlæggelse af varedækningen.
(33)
En eksporterende producent hævdede, at kulstofværdien kun var en af mange af stålets kemiske, tekniske og mekaniske egenskaber, og at den derfor ikke alene kunne anvendes til definition af varedækningen. Det skal i den forbindelse bemærkes, at kulstofværdien betragtes som et passende kriterium for fastlæggelse af varedækningen. Som varedefinitionen viser, er kulstofværdien ydermere ikke det eneste kriterium, der anvendes. Sidst men ikke mindst blev varetypernes sammenlignelighed vurderet på et mere detaljeret grundlag, hvor der blev taget hensyn til varens forskellige egenskaber (f.eks. dimensioner og varmebehandling).
(34)
Derudover påstod en række berørte parter, at kulstofværdigrænsen på 0,86 blev fastsat tilfældigt, da grænsen for, hvornår det er let at svejse stålet, er lavere end 0,86. Kulstofværdien på 0,86 hænger ikke sammen med, hvorvidt det er let at svejse stålet. De klagende producenter i EF-erhvervsgrenen påstod og dokumenterede, at det er den højeste kulstofværdi for ulegeret stål, der kan anvendes til sømløse rør i henhold til de europæiske normer.
(35)
Det konkluderes derfor, at både brugen af kulstofværdien og den grænse på 0,86, der er blevet fastlagt, indbefatter en række varer, der kan betragtes som en enkelt vare, om end f.eks. rustfrit stål eller rør med kuglelejer, som har kulstofværdier på over 0,86, dog udelukkes fra definitionen.
(36)
På grundlag af ovenstående blev den kulstofværdigrænse, som ansøgeren havde foreslået, bevaret i definitionen af den pågældende vare.
(37)
En af importørerne i Fællesskabet hævdede, at såkaldte »certificerede« sømløse rør ikke burde være omfattet af varedækningen. Disse sømløse rør fremstilles efter en certificeret procedure, som er godkendt af det italienske ministerium for offentlige arbejder, og de anvendes ved forstærkningsarbejde i forbindelse med bygge- og anlægsprojekter i Italien. Det blev dog fastslået, at alle typer af den pågældende vare, herunder certificerede sømløse rør, havde de samme fysiske, kemiske og tekniske egenskaber og endelige anvendelsesformål. Der blev ikke fundet dokumentation for, at disse certificerede rør skulle være en anden vare og derfor burde udelukkes fra foranstaltningernes anvendelsesområde (heller ikke det pågældende selskab forelagde en sådan dokumentation). Selskabets påstand måtte derfor afvises.
(38)
På grundlag af ovenstående blev det konkluderet, at alle sømløse rør, uanset de forskellige mulige varetyper, udgør en og samme vare, for så vidt angår denne procedure, fordi de har de samme grundlæggende fysiske, kemiske og tekniske egenskaber og de samme grundlæggende anvendelsesformål.
2.2. Samme vare
(39)
Den vare, der eksporteres til Fællesskabet fra Kroatien, Rumænien, Rusland og Ukraine, og den vare der fremstilles og sælges på disse landes hjemmemarkeder, samt den vare, der fremstilles og sælges i Fællesskabet af EF-producenterne fandtes at have samme grundlæggende fysiske, tekniske og kemiske egenskaber og anvendelsesformål og anses derfor for at være samme vare, jf. grundforordningens artikel 1, stk. 4.
3. DUMPING
3.1. Generel metode
(40)
Den i det efterfølgende beskrevne generelle metode er blevet anvendt på alle samarbejdsvillige eksporterende producenter i Kroatien, Rumænien og Rusland og på de samarbejdsvillige ukrainske eksporterende producenter, der blev indrømmet markedsøkonomisk behandling. Ved fremlæggelsen af undersøgelsesresultaterne vedrørende dumping for hvert af de pågældende lande beskrives derfor kun, hvad der er specifikt for det pågældende eksporterende land.
3.1.1. Normal værdi
(41)
I overensstemmelse med grundforordningens artikel 2, stk. 2, blev det først for hver enkelt af de samarbejdsvillige eksporterende producenter undersøgt, om deres hjemmemarkedssalg af den pågældende vare var repræsentativt, dvs. om dette salg samlet set udgjorde mindst 5 % af producentens samlede eksportsalg til Fællesskabet. Kommissionen identificerede efterfølgende de typer af den pågældende vare, som solgtes på hjemmemarkedet af selskaber med et samlet repræsentativt hjemmemarkedssalg, og som var identiske eller direkte sammenlignelige med de typer, der solgtes med henblik på eksport til Fællesskabet.
(42)
For hver type, der solgtes af de eksporterende producenter på hjemmemarkedet og fandtes at være direkte sammenlignelige med den type af den pågældende vare, der solgtes med henblik på eksport til Fællesskabet, blev det fastsat, hvorvidt hjemmemarkedssalget var tilstrækkeligt repræsentativt i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 2. Hjemmemarkedssalget af en bestemt type af den pågældende vare blev anset for tilstrækkeligt repræsentativt, hvis den samlede mængde af den pågældende type, der solgtes på hjemmemarkedet i undersøgelsesperioden, udgjorde mindst 5 % af den samlede salgsmængde af den sammenlignelige type af den pågældende vare, der eksporteredes til Fællesskabet.
(43)
Det blev derefter undersøgt, om hjemmemarkedssalget i repræsentative mængder af hver varetype kunne anses for at have fundet sted i normal handel, jf. grundforordningens artikel 2, stk. 4, idet andelen af det rentable salg af den pågældende varetype til uafhængige kunder på hjemmemarkedet blev fastsat.
(44)
I tilfælde, hvor den mængde af den relevante varetype, som blev solgt til en nettopris, der svarede til eller lå over de beregnede produktionsomkostninger, udgjorde over 80 % af den samlede salgsmængde for den pågældende type, og hvor den vejede gennemsnitspris for den pågældende type svarede til eller lå over produktionsomkostningerne, beregnedes den normale værdi på grundlag af den faktiske hjemmemarkedspris, beregnet som et vejet gennemsnit af priserne på alle salgstransaktioner på hjemmemarkedet, der havde fundet sted i undersøgelsesperioden, uanset om disse havde været rentable eller ej. I tilfælde, hvor det rentable salg af en varetype udgjorde højst 80 % af den samlede salgsmængde af den pågældende type, eller hvor den vejede gennemsnitlige pris for den pågældende type lå under produktionsomkostningerne, beregnedes den normale værdi på grundlag af den faktiske pris på hjemmemarkedet som et vejet gennemsnit af det rentable salg af den pågældende type, forudsat at dette udgjorde 10 % eller derover af den samlede salgsmængde af den pågældende type. I tilfælde, hvor det fortjenstgivende salg af en hvilken som helst af varetyperne udgjorde mindre end 10 % af det samlede salg, fandt Kommissionen, at denne bestemte type solgtes i utilstrækkelige mængder til, at hjemmemarkedsprisen kunne give et passende grundlag for fastsættelsen af den normale værdi.
(45)
Hvis hjemmemarkedsprisen for en bestemt type, der blev solgt af en eksporterende producent, ikke kunne anvendes til at fastsætte den normale værdi, måtte der anvendes en anden metode. I denne forbindelse benyttede Kommissionen en beregnet normal værdi. I overensstemmelse med grundforordningens artikel 2, stk. 3, blev den normale værdi beregnet ved til eksportørens produktionsomkostninger til de eksporterede typer at lægge, om nødvendigt med justeringer, en rimelig procentdel for salgs- og administrationsomkostninger og andre generalomkostninger (»SA&G«) samt en rimelig fortjenstmargen. I henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 6, var procentdelen for SA&G og fortjenstmargenen baseret på de gennemsnitlige SA&G og fortjenstmargenen ved salget af samme vare i normal handel.
3.1.2. Eksportpris
(46)
I alle tilfælde, hvor den pågældende vare blev eksporteret til uafhængige kunder i Fællesskabet, blev eksportprisen fastsat i overensstemmelse med grundforordningens artikel 2, stk. 8, altså på grundlag af de eksportpriser, der faktisk var betalt eller skulle betales.
(47)
Hvis eksportsalget havde fundet sted gennem en forretningsmæssigt forbundet importør, beregnedes eksportprisen i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 9, på grundlag af den pris, hvortil de indførte varer for første gang videresolgtes til en uafhængig køber, justeret for alle omkostninger mellem import og videresalg samt en rimelig margen for SA&G og fortjeneste. I denne forbindelse benyttedes de forretningsmæssigt forbundne importørers egne SA&G-omkostninger. Fortjenstmargenen blev fastsat på grundlag af de oplysninger, som de samarbejdsvillige ikke-forretningsmæssigt forbundne importører havde forelagt.
3.1.3. Sammenligning
(48)
Den normale værdi og eksportpriserne blev sammenlignet ab fabrik. For at sikre en rimelig sammenligning mellem den normale værdi og eksportprisen blev der i form af justeringer taget behørigt hensyn til forskelle, der påvirkede priserne og prisernes sammenlignelighed, jf. grundforordningens artikel 2, stk. 10. Der blev foretaget hensigtsmæssige justeringer i alle de tilfælde, hvor de blev anset for at være rimelige, nøjagtige og dokumenterede.
3.1.4. Dumpingmargen for de undersøgte selskaber
(49)
I overensstemmelse med grundforordningens artikel 2, stk. 11 og 12, blev det vejede gennemsnit af den normale værdi for hver eksporterende producent sammenlignet med det vejede gennemsnit af eksportpriserne for hver enkelt varetype.
(50)
For de eksporterende producenter, der var forretningsmæssigt forbundne selskaber, blev der beregnet en vægtet dumpingmargen i henhold til Kommissionens faste praksis for forretningsmæssigt forbundne eksporterende producenter.
3.1.5. Restdumpingmargen
(51)
For ikke-samarbejdsvillige selskaber blev der i overensstemmelse med grundforordningens artikel 18 fastsat en restdumpingmargen på grundlag af de foreliggende faktiske oplysninger.
3.2. Kroatien
3.2.1. Manglende samarbejdsvilje fra den kroatiske eksportørs side
(52)
Den eneste producent i Kroatien, Mechel Željezara Ltd., trådte i likvidation i efteråret 2004. Den kroatiske privatiseringsfond, en statslig institution med ansvar for privatiseringsprocessen i Kroatien, oprettede i stedet en ny retlig enhed ved navn Valjaonica Cijevi Sisak d.o.o. (»VCS«).
(53)
VCS meddelte Kommissionen, at selskabet ikke kunne samarbejde i forbindelse med denne undersøgelse, da den retlige enhed, der var forløberen til VCS, formelt var ophørt med at eksistere, og produktionen af sømløse rør var blevet stoppet i juli 2004. Ifølge selskabet selv havde det ikke tilladelse til at offentliggøre handels-, regnskabs- eller produktionsdata, som de tidligere ejere ligger inde med. Da det således var umuligt at fastlægge dumpingmargenen på grundlag af selskabets egne data, blev den i henhold til grundforordningens artikel 18 beregnet på grundlag af de til rådighed værende oplysninger.
(54)
Af de oplysninger, der blev forelagt, fremgår det, at VCS genoptog produktionen af sømløse rør i juni 2005. Selskabet kan indgive anmodning om en interimsundersøgelse i henhold til grundforordningens artikel 11, stk. 3.
3.2.2. Normal værdi
(55)
Da der ikke forelå andre oplysninger, blev den normale værdi beregnet på grundlag af de foreliggende oplysninger, dvs. oplysningerne i klagen.
3.2.3. Eksportpris
(56)
Eksportprisen blev beregnet på grundlag af Eurostat-data for undersøgelsesperioden.
3.2.4. Sammenligning
(57)
I henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 10, blev der foretaget justeringer af eksportprisen for omkostninger til transport, forsikring og provision på grundlag af oplysningerne i klagen.
3.2.5. Dumpingmargen
(58)
Udtrykt i procent af cif-importprisen, Fællesskabets grænse, ufortoldet, udgør dumpingmargenen følgende:
Selskab
Dumpingmargen
Valjaonica Cijevi Sisak d.o.o.
29,8 %
(59)
Da VCS er den eneste producent af den pågældende vare i Kroatien, blev restdumpingmargenen fastsat til samme niveau.
3.3. Rumænien
(60)
Der blev modtaget besvarelser af spørgeskemaet fra tre eksporterende producenter, hvoraf to er forretningsmæssigt forbundne importører af den pågældende vare i Fællesskabet.
3.3.1. Normal værdi
(61)
Alle tre eksporterende producenters samlede salg på hjemmemarkedet af den samme vare var repræsentativt, jf. betragtning 41. For størstedelen af varetyperne blev den normale værdi beregnet på grundlag af de priser, der var betalt eller skulle betales i normal handel af uafhængige kunder i Rumænien. For visse varetyper var salget på hjemmemarkedet dog utilstrækkeligt til at blive betragtet som repræsentativt, eller det blev ikke foretaget i normal handel, og den normale værdi blev derfor beregnet som beskrevet i betragtning 45.
3.3.2. Eksportpris
(62)
Størstedelen af det salg, som en af de eksporterende producenter havde i Fællesskabet i undersøgelsesperioden, var til to forretningsmæssigt forbundne importører. Eksportprisen blev derfor beregnet som beskrevet i betragtning 46.
(63)
Denne eksportør gjorde indsigelser mod Kommissionens beregning og påstod, at den fortjenstmargen, der blev brugt, var for høj. Eksportøren fremførte, at den fortjenstmargen, der var blevet beregnet på grundlag af de tal, som de tre samarbejdsvillige ikke-forretningsmæssigt forbundne importører i Fællesskabet havde forelagt, ikke var repræsentative, da eksportøren aldrig solgte varer til disse selskaber. Eksportøren gjorde ydermere gældende, at de tre selskaber var større end de importører, som eksportøren solgte sine varer til, at der blev anvendt en lavere fortjenstmargen i forbindelse med sidste undersøgelse, og at de to forretningsmæssigt forbundne importørers faktiske fortjeneste var lavere end den gennemsnitlige fortjenstmargen, som Kommissionen anvendte.
(64)
I den forbindelse bør det bemærkes, at det, hvor det kan retfærdiggøres, er institutionernes faste praksis at anvende de ikke-forretningsmæssigt forbundne importørers vejede gennemsnitlige fortjeneste til den justering, som grundforordningens artikel 2, stk. 9, indeholder bestemmelser om. Hvorvidt eksportøren rent faktisk solgte sine varer til disse selskaber, er irrelevant for fastlæggelsen af en rimelig fortjenstmargen i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 9. Ydermere blev der ikke forelagt dokumentation for, hvordan importørernes størrelse påvirker deres fortjenstmargen. På grund af forholdet mellem eksportørerne og deres forretningsmæssigt forbundne importører kan de forretningsmæssigt forbundne importørers fortjeneste sluttelig ikke anvendes som grundlag eller reference i denne sammenhæng, fordi størrelsen af den forretningsmæssigt forbundne importørs fortjeneste vil afhænge af afregningspriserne mellem de forbundne parter. Denne påstand blev derfor afvist.
(65)
En betydelig del af en anden eksporterende producents eksportsalg til Fællesskabet var til to selskaber, hvoraf den ene var forretningsmæssigt forbundet med eksportøren, og den anden havde været forretningsmæssigt forbundet med denne i en del af undersøgelsesperioden. Sidstnævnte samarbejdede ikke i forbindelse med undersøgelsen, og Kommissionen fik således ikke oplyst selskabets videresalgspris for uafhængige kunder i Fællesskabet. De eneste eksportpriser, der var til rådighed for disse transaktioner med den forretningsmæssigt forbundne importør, som havde været forbundet med eksportøren i en del af undersøgelsesperioden, var de priser, der var blevet aftalt mellem eksportøren og dennes forretningsmæssigt forbundne importør. Det blev fastslået, at disse priser svarede til almindelige markedspriser. En prissammenligning mellem den periode, hvor de to selskaber var forretningsmæssigt forbundet, og den periode, hvor de ikke længere var forretningsmæssigt forbundet, viste, at der ikke var nogen betydelige forskelle mellem enhedspriserne. Derudover blev priserne ved salg til denne forretningsmæssigt forbundne importør sammenlignet med priserne ved salg til ikke-forretningsmæssigt forbundne kunder i Fællesskabet, og der blev konstateret overensstemmelse mellem dem. For disse transaktioners vedkommende blev eksportprisen således baseret på den rumænske eksporterende producents pris ved salg til dennes forretningsmæssigt forbundne handelsselskab.
(66)
Hvad angår transaktionerne med det andet forretningsmæssigt forbundne selskab, der samarbejdede i forbindelse med undersøgelsen, blev det konstateret, at den pågældende vare blev yderligere forarbejdet af det forretningsmæssigt forbundne selskab før videresalg i Fællesskabet. I det tilfælde var det umuligt at fastlægge en videresalgspris for den pågældende vare ved salg til en uafhængig kunde i Fællesskabet. Der blev dog fundet tilstrækkelig dokumentation for, at afregningspriserne mellem den rumænske eksporterende producent og dennes forretningsmæssigt forbundne selskab i Fællesskabet kunne betragtes som almindelige markedspriser, under forudsætning af at der i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 10, litra d), nr. i), blev foretaget en justering for forskelle i handelsled for disse Original Equipment Manufacturer (OEM) - salg. Der blev rent faktisk foretaget en sammenligning mellem priserne for alle modellerne ved salg til henholdsvis den forretningsmæssigt forbundne importør og til ikke-forretningsmæssigt forbundne importører. Eksportprisen blev derfor baseret på afregningsprisen.
(67)
Det fremgik af undersøgelsen, at den tredje eksporterende producents eksportsalg fandt sted direkte til ikke-forretningsmæssigt forbundne kunder i Fællesskabet. Eksportprisen blev derfor fastsat på grundlag af de eksportpriser, der faktisk betaltes eller skulle betales for den pågældende vare ved salg til den første uafhængige kunde i Fællesskabet, jf. betragtning 46.
(68)
Denne eksporterende producent anmodede om, at en del af salget af den pågældende vare til Fællesskabet blev udelukket fra dumpingberegningen, fordi produktionen af visse modeller af sømløse rør var blevet stoppet i løbet af undersøgelsesperioden. Som forklaret ovenfor er det dog institutionens normale praksis at tage hensyn til hele salget af den pågældende vare til ikke-forretningsmæssigt forbundne parter i den vejede gennemsnitlige eksportpris. Det bør også bemærkes, at salget af disse typer af den pågældende vare fandt sted i betydelige mængder i løbet af undersøgelsesperioden, og at det ydermere blev konstateret, at produktionsanlæggene til disse typer af sømløse rør ikke var blevet fjernet og kunne tages i brug igen i fremtiden. Anmodningen blev derfor afvist.
3.3.3. Sammenligning
(69)
Justeringer blev i de fornødne tilfælde foretaget i overensstemmelse med grundforordningens artikel 2, stk. 10, for forskelle i mængder, transport-, forsikrings-, håndterings- og lasteomkostninger samt dermed forbundne omkostninger, kreditomkostninger, provision og forskelle med hensyn til handelsled.
(70)
En eksporterende producent krævede justeringer for forskelle med hensyn til handelsled, for ekstra udgifter til logistik, som angiveligt var opstået i forbindelse med salg på hjemmemarkedet og ikke i forbindelse med eksportsalg, og for forskelle i mængder. Eksportøren begrundede dog ikke kravene, og undersøgelsen viste heller ikke på anden måde, at kravene var berettigede. De blev derfor afvist. Påstanden vedrørende forskelle i mængder blev delvist afvist, for så vidt det beløb, påstanden vedrørte, ikke kunne begrundes ved hjælp af den dokumentation, der blev indsamlet på stedet, og oplysningerne i den eksporterende producents besvarelse af spørgeskemaet.
(71)
En anden eksporterende producent krævede justeringer for forskelle med hensyn til inflation, valutaomregning, handelsled og indirekte salgsudgifter.
(72)
Hvad angår kravet om justering for inflation, bør det bemærkes, at inflationsraten i Rumænien var på 10,8 % i undersøgelsesperioden, hvilket er langt fra hyperinflation. Da det ikke blev fundet, at prissammenligneligheden var blevet påvirket, blev kravet afvist. Eksportøren gjorde indsigelser mod denne konklusion og gentog sit krav om en justering. Der blev dog ikke forelagt nye argumenter eller dokumentation, der gendrev den foreløbige konklusion, og det bekræftes, at kravet afvises. Det bør også bemærkes, at muligheden for en kvartårlig vurdering blev foreslået, men forslaget blev dog afvist af eksportøren.
(73)
Hvad angår valutaomregning, krævede den eksporterende producent, at denne burde indrømmes 60 dage til at justere sine priser, så de afspejler bevægelserne i vekselkurserne i undersøgelsesperioden, jf. grundforordningens artikel 2, stk. 10, litra j). Det blev fundet, at denne bestemmelse ikke kunne anvendes i dette tilfælde, da der ikke blev fundet dokumentation for vedvarende bevægelser i de relevante vekselkurser i undersøgelsesperioden, men derimod kun små udsving af mindre betydning. Dette krav måtte derfor afvises, og valutaomregningen var i alle tilfælde baseret på kursen på fakturadatoen, jf. grundforordningens artikel 2, stk. 10, litra j).
(74)
Hvad angår kravet vedrørende forskelle i handelsled, viste undersøgelsen, at for visse kategorier af kunder, på hvis vegne kravet blev fremsat, fandtes der vedvarende og klare forskelle i funktionerne og priserne i det led, som den eksporterende producents krav vedrørte. Kravet blev derfor accepteret, for så vidt angår de kategorier af kunder, for hvilke forskellene kunne påvises, og kun delvist accepteret, for så vidt angår de øvrige kategorier af kunder, for hvilke det blev fundet, at forskellen var mindre end påstået af den eksporterende producent. I sidstnævnte tilfælde var beregningen af justeringen baseret på dokumentation indsamlet hos den eksporterende producent.
(75)
Hvad angår påstanden om forskel i de indirekte salgsudgifter, blev det ikke fundet relevant i forbindelse med justeringer, der blev indrømmet for forskelle i handelsled, og den blev derfor afvist.
(76)
Efter en række bemærkninger fra eksportørerne blev en række skrive- eller regnefejl ydermere rettet, og dumpingmargenerne blev derefter beregnet på ny.
3.3.4. Dumpingmargen
(77)
Sammenligningen mellem den normale værdi og eksportprisen viste, at der forekom dumping. Udtrykt i procent af cif-importprisen, Fællesskabets grænse, ufortoldet, udgør dumpingmargenerne følgende:
Selskab
Dumpingmargen
S.C. T.M.K. - Artrom S.A.
17,8 %
S.C. Mittal Steel Roman S.A.
17,7 %
S.C. Silcotub S.A.
11,7 %
(78)
Da graden af samarbejdsvilje var høj (mere end 80 % af eksporten af den pågældende vare fra Rumænien til Fællesskabet), og der ikke var grund til at antage, at nogen af de eksporterende producenter valgte ikke at samarbejde i forbindelse med undersøgelsen, blev restdumpingmargenen for alle øvrige eksportører i Rumænien fastsat til samme niveau som for den samarbejdsvillige eksporterende producent, S.C. T.M.K. - Artrom S.A., dvs. 17,8 %.
3.4. Rusland
(79)
Der blev modtaget besvarelser af spørgeskemaet fra to grupper af eksporterende producenter. Den ene af dem består af fire producenter og fem forretningsmæssigt forbundne selskaber (»TMK Group«), og den anden består af to producenter (»Pervouralsky and Chelyabinsk«).
3.4.1. Manglende samarbejdsvilje fra TMK Group's side
(80)
Alle fire producenters og de fem forretningsmæssigt forbundne selskabers besvarelser af spørgeskemaet var i betydelig grad mangelfulde og præget af inkonsekvens, og når der ses bort fra to af de forretningsmæssigt forbundne selskaber, fremsendte ingen af dem besvarelser inden for den frist, der var fastsat.
(81)
Der blev aflagt kontrolbesøg hos to af de fire producenter og hos et forretningsmæssigt forbundet selskab i Rusland, men disse afslørede yderligere svagheder med hensyn til besvarelserne af spørgeskemaet. Hvad angår de to producenter, der blev aflagt kontrolbesøg, kunne der ikke fastsættes nogen pålidelig normal værdi og eksportpriser, fordi listerne over både salget på hjemmemarkedet og eksportsalget var meget mangelfulde; værdier og mængder svarede ikke til fakturaerne, og det blev konstateret, at varekontrolnumrene var fejlagtige. Ydermere kunne der ikke opnås adgang til pålidelige oplysninger om produktionsomkostningerne.
(82)
På baggrund af de to besøgte producenters helt igennem utilfredsstillende samarbejde, de meget mangelfulde besvarelser af spørgeskemaet fra de to øvrige producenter i gruppen, navnlig det forhold at en af producenterne ikke forelagde nogen salgslister, og at Kommissionens mangelskrivelse ikke blev besvaret inden for fristen, blev det besluttet at undlade at gennemføre kontrolbesøg hos de to andre producenter i gruppen.
(83)
Kun to ud af de tre forretningsmæssigt forbundne importører forelagde mere omfattende besvarelser af spørgeskemaet, og kun en af disse kunne kontrolleres, mens den anden forretningsmæssigt forbundne importørs liste over videresalg var meget mangelfuld. Selv de forretningsmæssigt forbundne importører samarbejdede således kun delvist og dette endda kun i meget ringe grad.
(84)
TMK Group påstod, at de ikke kunne samarbejde ordentligt på grund af valget af varekodenumre, som efter deres mening var utilstrækkeligt på grund af de fire producenters meget brede varesortiment. Det bør dog bemærkes, at klassifikationen af den pågældende vare i den foreslåede varekontrolnummerstruktur ikke gav anledning til vanskeligheder for hverken EF-producenterne eller andre eksporterende producenter, hvoraf nogle også fremstiller en lang række forskellige sømløse rør. Påstanden afvistes derfor.
(85)
På denne baggrund blev det konkluderet, at dumpingmargenen for TMK Group ikke kunne fastsættes på grundlag af deres egne oplysninger. Dumpingmargenen blev derfor fastsat på grundlag af de foreliggende faktiske oplysninger, jf. grundforordningens artikel 18.
3.4.1.1. Normal værdi
(86)
I dette tilfælde fandtes det, at i henhold til grundforordningens artikel 18 ville de mest hensigtsmæssige foreliggende faktiske oplysninger være de oplysninger om den normale værdi, der blev fastlagt for Pervouralsky og Chelyabinsk. Disse oplysninger syntes nemlig at afspejle forholdene på det russiske marked bedst.
(87)
I henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 5, blev den gaspris, der blev brugt til beregning af produktionsomkostningerne i klagen, justeret på samme måde som for de to samarbejdsvillige producenter, jf. betragtning 94 til 99, for at afspejle markedsprisen for gas i undersøgelsesperioden.
3.4.1.2. Eksportpris
(88)
Eksportprisen blev beregnet på grundlag af Eurostats data for undersøgelsesperioden, idet den blev reduceret med de mængder og værdier, der blev opnået oplysninger om fra de to samarbejdsvillige producenter, som er anført i betragtning 91 nedenfor.
3.4.1.3. Sammenligning
(89)
I henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 10, blev der foretaget justeringer af eksportprisen for omkostninger til transport, forsikring og provision på grundlag af oplysningerne i klagen.
3.4.1.4. Dumpingmargen
(90)
Sammenligningen mellem den normale værdi og eksportprisen viste, at der forekom dumping. Dumpingmargenen udgør følgende, udtrykt i procent af cif-importprisen, Fællesskabets grænse, ufortoldet:
Selskab
Dumpingmargen
Volzhsky Pipe Works Open Joint Stock Company, Joint Stock Company Taganrog Metallurgical Works, Sinarsky Pipe Works Open Joint Stock Company og Seversky Tube Works Open Joint Stock Company
35,8 %
3.4.2. Pervouralsky og Chelyabinsk
(91)
Chelyabinsk og Pervouralsky var separate retlige enheder i undersøgelsesperioden, men de har været forretningsmæssigt forbundet siden slutningen af 2004, da Chelyabinsk ejer aktiemajoriteten i Pervouralsky og kontrollerer selskabet direkte. Der bør således kun pålægges gruppen én told.
3.4.2.1. Normal værdi
(92)
For begge eksporterende producenter var salget på hjemmemarkedet repræsentativt som defineret i betragtning 41. I overensstemmelse med den metode, der er beskrevet i betragtning 42 til 45, blev den normale værdi fastlagt på grundlag af salgsprisen ved alt salg, salgsprisen ved udelukkende det rentable salg eller en beregnet normal værdi alt afhængigt af den eksporterede varetype.
(93)
Det blev fundet, at selskabets omkostningsfordeling for visse individuelle varetyper hverken afspejlede den store variation med hensyn til salgspriser på hjemmemarkedet eller de vigtigste omkostningsfaktorer. Den måtte derfor anses for upålidelig. De foreliggende oplysninger blev derfor anvendt i henhold til grundforordningens artikel 18. I dette tilfælde måtte der for hele gruppen og på grundlag af alt salg af den pågældende vare beregnes en fortjeneste, som efterfølgende blev anvendt til fastlæggelse af den normale værdi.
(94)
Hvad angår fremstillingsomkostningerne, herunder navnlig energiomkostningerne, blev det i forbindelse med undersøgelsen fundet, at de elpriser, som begge selskaber havde betalt, i rimeligt omfang afspejlede de faktiske produktionsomkostninger for den elektricitet, der blev købt. Det blev i dette tilfælde dokumenteret ved, at elpriserne var på linje med priserne på det internationale marked, når der blev sammenlignet med lande som Norge og Canada, som også er afhængige af vandkraft. Det samme kunne dog ikke siges om gaspriserne. Det blev rent faktisk fundet, at de gaspriser, som begge selskaber havde betalt, ikke i rimeligt omfang afspejlede omkostningerne til gas.
(95)
På grundlag af den årsberetning, som den russiske gasleverandør OAO Gazprom havde offentliggjort for 2004, blev det konstateret, at den hjemmemarkedspris for gas, som de to russiske producenter havde betalt, var meget lavere end de gennemsnitlige eksportpriser ved eksport fra Rusland til både Vest- og Østeuropa. Af samme beretning fremgår det, at: »Det kræves, at Gazprom-gruppen leverer naturgas til russiske forbrugere til priser, der fastsættes af det nationale kontor for prisregulering. Disse priser er på nuværende tidspunkt betydeligt lavere end de internationale priser på naturgas.« Det fremgår endvidere, at: »OAO Gazprom sammen med den russiske regering gør en stor indsats for at optimere de regulerede engrospriser på gas«. Herudover var de gaspriser, som de to russiske producenter betalte, betydeligt lavere end de priser, de rumænske producenter og EF-producenterne betalte for levering af gas.
(96)
På baggrund af ovenstående fandt man, at de gaspriser, som de to russiske producenter af sømløse rør havde betalt i undersøgelsesperioden ikke med rimelighed kunne siges at afspejle de omkostninger, der er forbundet med produktion og distribution af gas.
(97)
I henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 5, blev de to russiske eksporterende producenters omkostninger til gas derfor justeret for at afspejle markedspriserne for gas i undersøgelsesperioden. Justeringen blev foretaget på grundlag af prisen på gas ved eksport til Vesteuropa efter fradrag af transportomkostninger og told.
(98)
Begge producenter hævdede, at omkostningerne til gas var afspejlet på realistisk vis i deres regnskaber, og at en justering i overensstemmelse med grundforordningens artikel 2, stk. 5, ikke var berettiget. Det anfægtes ikke, at selskaberne havde gjort korrekt rede for de priser, som de havde betalt til deres gasleverandør. Justeringen er dog berettiget, fordi prisen for den gas, de købte, ikke på rimelig vis afspejler omkostningerne forbundet med produktion og distribution af gas.
(99)
De to producenter påstod endvidere, at det ikke var blevet dokumenteret, at Gazproms salgspriser over for industrikunder ligger under omkostningsdækningsniveauet. En række offentligt tilgængelige kilder bekræfter dog rigtigheden af Kommissionens tilgang, herunder bl.a. OECD's policy brief »The Economic Survey of the Russian Federation, 2004«, som blev offentliggjort i juli 2004.
3.4.2.2. Eksportpris
(100)
Alt eksportsalg til Fællesskabet blev foretaget direkte til uafhængige kunder, og eksportprisen blev derfor fastsat som beskrevet i betragtning 46.
3.4.2.3. Sammenligning
(101)
Der blev foretaget justeringer i overensstemmelse med grundforordningens artikel 2, stk. 10, for omkostninger til transport, håndtering, lastning og dermed forbundne omkostninger, emballeringsomkostninger og provision.
3.4.2.4. Dumpingmargen
(102)
Sammenligningen mellem den normale værdi og eksportprisen viste, at der forekom dumping. Dumpingmargenen udgør følgende, udtrykt i procent af cif-importprisen, Fællesskabets grænse, ufortoldet:
Selskab
Dumpingmargen
Joint Stock Company Chelyabinsk Tube Rolling Plant og Joint Stock Company Pervouralsky Novotrubny Works
24,1 %
3.4.3. Konklusion vedrørende dumping fra Rusland
(103)
Da de selskaber, der er nævnt i betragtning 79, står for alt eksportsalget fra Rusland til Fællesskabet, blev restdumpingmargenen fastsat til samme niveau som det niveau, der blev fastsat for den ikke samarbejdsvillige gruppe af eksporterende producenter, dvs. 35,8 %.
3.5. Ukraine
3.5.1. Markedsøkonomisk behandling
(104)
Da undersøgelsen blev indledt, fandt grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra b, anvendelse på Ukraine. Af denne artikel fremgår det, at den normale værdi i antidumpingundersøgelser vedrørende import af varer med oprindelse i Ukraine fastsættes i overensstemmelse med samme artikels stk. 1-6 for de producenter, der opfylder kriterierne i grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra c).
(105)
Til orientering er de kriterier, som de ansøgende selskaber skal godtgøre, at de opfylder, kort beskrevet nedenfor:
-
Virksomhedernes beslutninger skal træffes som reaktion på markedssignaler og uden nogen omfattende statslig indgriben, og udgifterne skal afspejle markedsværdierne.
-
Virksomhederne skal have ét klart sæt grundlæggende regnskaber, som revideres uafhængigt i henhold til internationale standarder for regnskabsføring, og som anvendes til alle formål.
-
Ingen væsentlige fordrejninger er overført fra det tidligere ikke-markedsøkonomiske system.
-
Retlig sikkerhed og stabilitet er sikret ved love om konkurs og ejerforhold.
-
Valutakursomregninger sker til markedskursen.
(106)
Tre grupper af eksporterende producenter i Ukraine anmodede om markedsøkonomisk behandling i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra b), og besvarede ansøgningsformularen herom for eksporterende producenter.
(107)
Kommissionen indhentede alle oplysninger, som den fandt nødvendige, og efterprøvede oplysningerne i ansøgningerne om markedsøkonomisk behandling ved kontrolbesøg hos selskaberne.
(108)
Undersøgelsen viste, at de tre grupper af eksporterende producenter i Ukraine opfyldte alle kriterier, og de blev derfor indrømmet markedsøkonomisk behandling.
(109)
EF-erhvervsgrenen fik mulighed for at fremsætte bemærkninger og gjorde indsigelse, idet de hævdede, at flere af de fem kriterier i grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra c), ikke var opfyldt af alle de eksporterende producenter. Mere specifikt hævdede EF-erhvervsgrenen, at i) staten igen kunne overtage kontrollen med visse privatiserede eksporterende producenter; ii) at staten greb ind i deres daglige beslutninger; iii) at gældende love og andre bestemmelser i Ukraine i undersøgelsesperioden, hvad angår arbejdsmarkedet, konkurs og ejendomsrettigheder, ikke sikrede reelle markedsøkonomiske forhold, og iv), at statens indgreb vedrørte eksportprisen og udgifterne til input. Der blev taget behørigt hensyn til EF-erhvervsgrenens bemærkninger.
(110)
Der blev dog ikke fremlagt tilstrækkelig dokumentation for, at nogen af de fem kriterier, som var grundlaget for den ovenfor beskrevne analyse af de ukrainske eksporterende producenters ansøgning om markedsøkonomisk behandling i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra c), ikke var opfyldt. Undersøgelsen viste rent faktisk, at der ikke var tale om nogen omfattende statslig indgriben i selskabernes beslutninger.
(111)
I den forbindelse skal der mindes om, at delvist statsligt ejerskab efter Kommissionens praksis ikke som sådan er tilstrækkeligt grundlag til at slutte, at det første kriterium i grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra c), ikke er opfyldt.
(112)
Det blev også fundet, at udgifterne til det vigtigste input afspejlede markedsværdierne.
(113)
Hvad angår gas- og elpriserne, fandt man, at de var på linje med gennemsnitspriserne i Ukraine, selv om de var lavere end priserne på det europæiske og andre markeder. Dette blev dog ikke betragtet som tilstrækkeligt grundlag til at slutte, at det første kriterium ikke var opfyldt, da gas og el kun repræsenterer en relativt beskeden del af produktionsomkostningerne forbundet med sømløse rør, og da disse priser, for så vidt at man fandt, at de var fordrejet, er blevet justeret til markedspriserne i forbindelse med dumpingberegningen (jf. betragtning 119-127).
(114)
Undersøgelsen viste desuden, at gældende lov i Ukraine, hvad angår beskæftigelse og arbejdsmarkedsforhold, var i overensstemmelse med markedsøkonomiske principper. Man fandt navnlig, at de tre grupper af eksporterende producenter frit kunne ansætte og afskedige personale.
(115)
De argumenter, som EF-erhvervsgrenen fremsatte, kunne heller ikke tilbagevise Kommissionens konklusion om, at lovgivningen om konkurs og ejerforhold sikrede reelle markedsøkonomiske forhold for de tre grupper af eksportører.
(116)
Der var således ingen grund til ikke at indrømme de tre grupper af eksporterende producenter i Ukraine markedsøkonomisk behandling. Det Rådgivende Udvalg blev hørt og gjorde ikke indsigelse mod Kommissionens konklusioner.
3.5.2. Dumpingberegning
(117)
Der blev modtaget besvarelser af spørgeskemaet fra tre grupper af eksporterende producenter. Den ene gruppe består af to producenter og to forretningsmæssigt forbundne forhandlere, den anden gruppe består af en producent og to forretningsmæssigt forbundne forhandlere, mens der for den sidste eksporterende producents vedkommende ikke er noget forretningsmæssigt forbundet selskab involveret i produktionen eller salget af den pågældende vare.
3.5.3. Normal værdi
(118)
Alle tre grupper af eksporterende producenters samlede salg på hjemmemarkedet af den samme vare var repræsentativt, jf. betragtning 41. For en del af varetyperne blev den normale værdi beregnet på grundlag af de priser, der var betalt eller skulle betales i normal handel af uafhængige kunder i Ukraine, og for de varetyper, hvor hjemmemarkedssalget var utilstrækkeligt til at blive betragtet som repræsentativt, eller hvor det ikke blev foretaget i normal handel, blev den normale værdi beregnet som beskrevet i betragtning 45.
(119)
Hvad angår fremstillingsomkostningerne, herunder navnlig energiomkostningerne, blev det i forbindelse med undersøgelsen fundet, at de energipriser, som de tre grupper af selskaber havde betalt, blev reguleret af staten og var betragteligt lavere end priserne på det internationale marked.
(120)
Priserne ved ukrainske statsejede eller statskontrollerede leverandørers salg af el til de tre grupper af eksporterende producenter blev sammenlignet med priserne i Rumænien og priserne i Fællesskabet for samme overordnede kategori af elbrugere. I alle tilfældene fandt man, at priserne var betydeligt lavere end priserne i Rumænien og i Fællesskabet, og det blev konkluderet, at de elpriser, som de ukrainske eksportører havde betalt, ikke i rimeligt omfang afspejlede de faktiske produktions- og salgsomkostninger for den elektricitet, der var blevet købt.
(121)
De tre samarbejdsvillige ukrainske eksportører gjorde indsigelse mod disse konklusioner og hævdede, at de omkostninger, der fremgår af deres regnskaber, afspejlede den pris, der rent faktisk blev betalt til elleverandøren. Ingen af disse argumenter kunne dog forklare de forskelle, der var konstateret i forhold til priserne i Rumænien og priserne i Fællesskabet, og konklusionerne ovenfor blev bekræftet.
(122)
Samme tilgang blev anvendt for gaspriserne. En sammenligning viste, at de gaspriser, som ukrainske eksportører blev opkrævet af deres statsejede eller statskontrollerede leverandører, udgjorde halvdelen af priserne i Rumænien og også var betragteligt lavere end gennemsnitspriserne i Fællesskabet ved salg af gas til samme overordnede kategori af kunder.
(123)
Ukraine fik størstedelen af sine gasleverancer fra Rusland i undersøgelsesperioden. OAO Gazprom skrev i sin årsberetning for 2004: Når OAO Gazprom leverede gas til SNG-stater, forfulgte selskabet sin vigtigste strategiske målsætning om at skabe et miljø, der tillader uhindret transit af gas til Europa gennem disse staters område, og at i det år, som beretningen vedrører, blev 84,9 % af den samlede mængde gas, der blev leveret til Ukraine, behandlet som betaling for transittjenester. Prisen for gas ved eksport fra Rusland til Ukraine kunne derfor ikke tjene som behørigt grundlag for en sammenligning, der skal fastlægge, om de gaspriser, som de ukrainske eksportører betalte, afspejlede omkostningerne forbundet med produktion og salg af den gas, de købte, da denne eksportpris meget vel kan have været påvirket af aftalen om byttehandel.
(124)
Derudover blev de priser, som de ukrainske eksporterende producenter betalte, sammenlignet med den gennemsnitlige pris ved eksport fra Rusland til Vest- og Østeuropa som fastlagt ovenfor og de gennemsnitlige gaspriser i Nordamerika, som blev fastlagt ved hjælp af Nymex Henry Hub index for gas. I begge tilfælde fandt man, at de var betragteligt lavere.
(125)
På baggrund af ovenstående blev det konkluderet, at de gaspriser, der blev betalt af de ukrainske eksporterende producenter, og som havde direkte sammenhæng med den eksportpris, som OAO Gazprom angav som prisen ved eksport til Ukraine, og som højst sandsynligt var påvirket af en eksisterende aftale om byttehandel, ikke i rimeligt omfang afspejlede de omkostninger, der var forbundet med produktion og salg af den købte gas.
(126)
Igen gjorde de tre samarbejdsvillige ukrainske eksportører indsigelse mod disse konklusioner og hævdede, at de omkostninger, der fremgår af deres regnskaber, afspejlede den pris, der rent faktisk blev betalt til deres gasleverandører. De argumenter, der blev fremsat, var dog ikke tilstrækkelige til at tilbagevise konklusionerne ovenfor, da prisen på den gas, som Rusland leverede til Ukraine, i betydelig grad var påvirket af en aftale om transit af gas gennem Ukraine, som gjaldt i undersøgelsesperioden, hvilket også blev bekræftet i OAO Gazproms årsberetning for 2004.
(127)
Som fastlagt i grundforordningens artikel 2, stk. 5, blev de ukrainske eksporterende producenters udgifter til el og gas derfor justeret, så de på en rimelig måde afspejler de omkostninger, der er forbundet med produktion og salg af elektricitet og gas i undersøgelsesperioden. Justeringen blev baseret på de gennemsnitlige priser, der i undersøgelsesperioden blev konstateret i Rumænien, et land med markedsøkonomi, som også importerer gas fra Rusland og stort set ligger i samme afstand fra de russiske gasfelter. Gennemsnitsprisen for Rumænien var baseret på verificerede data, som blev indsamlet hos eksporterende producenter af den pågældende vare i Rumænien. Det skal bemærkes, at denne gennemsnitspris ikke adskiller sig væsentligt fra den gennemsnitlige gaspris ved eksport, som blev fastsat for Rusland ovenfor.
(128)
En af eksportørerne påstod, at den fortjenstmargen, som blev anvendt ved beregningen af den normale værdi, adskilte sig fra denne eksportørs gennemsnitlige fortjeneste ved salg på hjemmemarkedet og var for høj. Denne påstand måtte afvises, da den fortjeneste, der blev anvendt ved beregningen af den normale værdi, var den, der blev beregnet i overensstemmelse med den bestemmelse, der finder anvendelse, dvs. første punktum i grundforordningens artikel 2, stk. 6. Med andre ord svarede den fortjenstmargen, der blev anvendt, til fortjenstmargenen ved produktion og salg i normal handel af samme vare på det ukrainske hjemmemarked. Den blev beregnet på grundlag af de oplysninger, som selskabet forelagde i besvarelsen af spørgeskemaet, og kunne kontrolleres.
3.5.4. Eksportpris
(129)
To grupper af eksporterende producenter foretog langt størstedelen af deres eksportsalg via et forretningsmæssigt forbundet handelsselskab i et tredjeland. Eksportprisen for disse to grupper af eksporterende producenter blev fastsat på grundlag af de forretningsmæssigt forbundne handelsselskabers priser ved videresalg til de første uafhængige kunder i Fællesskabet med undtagelse af nogle få transaktioner, som svarede til disse eksporterende producenters direkte salg til uafhængige kunder i Fællesskabet. I sidstnævnte tilfælde blev eksportprisen fastlagt som den pris, der faktisk betaltes eller skulle betales for den pågældende vare ved eksportsalg fra Ukraine til Fællesskabet.
(130)
En anden eksporterende producent foretog alt sit salg til uafhængige kunder i Fællesskabet, og eksportprisen blev derfor som beskrevet i betragtning 46 fastsat på grundlag af den pris, der rent faktisk betaltes eller skulle betales for den pågældende vare ved eksportsalg fra Ukraine til Fællesskabet.
3.5.5. Sammenligning
(131)
Der blev i de fornødne tilfælde foretaget justeringer i overensstemmelse med grundforordningens artikel 2, stk. 10, for rabatter, omkostninger til transport, forsikring, håndtering, lastning og dermed forbundne omkostninger samt for kreditomkostninger og provision.
(132)
For de to grupper af eksporterende producenter, som foretog størstedelen af deres salg via forretningsmæssigt forbundne forhandlere, blev eksportprisen justeret for en provision i overensstemmelse med grundforordningens artikel 2, stk. 10, litra i), i tilfælde, hvor salget blev foretaget via disse forretningsmæssigt forbundne forhandlere, da disse forhandlere havde samme type funktioner som en agent, der arbejder på provisionsbasis. Provisionens størrelse blev beregnet på grundlag af direkte beviser for forekomsten af sådanne funktioner. I denne forbindelse blev der ved beregningen af provisionen taget hensyn til de SA&G-omkostninger, som de forretningsmæssigt forbundne forhandlere havde haft i forbindelse med salget af den pågældende vare, der var fremstillet af de ukrainske producenter, samt en rimelig fortjenstmargen. Fortjenstmargenen var baseret på det vejede gennemsnit for fortjenstmargener ved salg af samme varer til ikke-forretningsmæssigt forbundne kunder, der blev konstateret for de tre ikke-forretningsmæssigt forbundne importører i Fællesskabet, som var samarbejdsvillige i forbindelse med undersøgelsen og forelagde oplysninger, som blev kontrolleret.
(133)
De to grupper af eksportører gjorde indsigelser mod Kommissionens beregning og gjorde gældende, at den fortjenstmargen, der blev brugt ved justeringen, var for høj. En gruppe af eksportører påstod, at en af de ikke-forretningsmæssigt forbundne importører kun importerede og videresolgte en type rør, som den ukrainske eksportør ikke solgte i Fællesskabet. Ydermere hævdede begge grupper af eksportører, at den gennemsnitlige fortjenstmargen, som var blevet beregnet på grundlag af de tal, som de tre samarbejdsvillige importører i Fællesskabet havde forelagt, ikke var rimelig, fordi den vejede gennemsnitlige fortjenstmargen, der var blevet beregnet, var højere end EF-erhvervsgrenens målfortjeneste.
(134)
I den forbindelse bør det bemærkes, at påstanden om, at den fortjenstmargen, som blev anvendt ved beregningen af denne justering, var højere end EF-erhvervsgrenens målfortjeneste, er irrelevant. De to fortjenstmargener er blevet beregnet i forskellige sammenhænge og har forskellige formål. Derudover beviser det ikke, at den anvendte fortjenstmargen er urimelig. I dette tilfælde bør der mindes om, at den anvendte fortjenstmargen var baseret på bekræftede oplysninger, som blev forelagt af de samarbejdsvillige selskaber og vedrørte undersøgelsesperioden. Ydermere blev der ikke forelagt dokumentation for, hvordan de samarbejdsvillige selskabers salg af de forskellige typer af samme vare kunne have givet anledning til en ukorrekt beregning. Under disse omstændigheder opretholdes justeringen i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 10, litra i), for salg, der er blevet foretaget via de forretningsmæssigt forbundne handelsselskaber.
(135)
Efter en række bemærkninger fra eksportørerne blev en række skrive- eller regnefejl ydermere rettet, og dumpingmargenerne blev derefter beregnet på ny.
3.5.6. Dumpingmargen
(136)
Sammenligningen mellem den normale værdi og eksportprisen viste, at der forekom dumping. Udtrykt i procent af cif-importprisen, Fællesskabets grænse, ufortoldet, udgør dumpingmargenerne følgende:
Selskab
Dumpingmargen
OJSC Dnepropetrovsk Tube Works
12,3 %
CJSC Nikopolsky Seamless Tubes Plant Niko Tube og OJSC Nizhnedneprovsky Tube Rolling Plant
25,1 %
CJSC Nikopol Steel Pipe Plant Yutist
25,7 %
(137)
Da graden af samarbejdsvilje var høj (mere end 80 % af eksporten af den pågældende vare fra Ukraine til Fællesskabet), og der ikke var grund til at antage, at nogen af de eksporterende producenter valgte ikke at samarbejde i forbindelse med undersøgelsen, blev restdumpingmargenen for alle øvrige eksportører i Ukraine fastsat til samme niveau som for den samarbejdsvillige eksporterende producent, CJSC Nikopol Steel Pipe Plant Yutist, dvs. 25,7 %.
4. SKADE
4.1. Produktion i Fællesskabet
(138)
Det vides, at den pågældende vare i Fællesskabet fremstilles af otte producenter, på hvis vegne klagen blev indgivet. De er hjemmehørende i henholdsvis Tyskland, Italien, Spanien, Frankrig og Østrig og står for 62 % af den samlede produktion i Fællesskabet, som udgjorde 2 618 771 tons i undersøgelsesperioden.
(139)
Det vides desuden, at der ved indledningen af proceduren var tolv EF-producenter, som ikke havde klaget, i henholdsvis Det Forenede Kongerige, Polen, Tjekkiet, Sverige, Italien og Slovakiet. Andre EF-producenter, som der ikke havde været kendskab til ved indledningen af proceduren, og som hovedsageligt var hjemmehørende i de nye medlemsstater, blev også kontaktet. Kun to af disse producenter forelagde grundlæggende oplysninger om produktion og salg af samme vare i den betragtede periode. På dette grundlag blev Fællesskabets produktion af samme vare beregnet til 2 618 771 tons i undersøgelsesperioden.
4.2. EF-erhvervsgrenen
(140)
Følgende EF-producenter støttede klagen:
-
Dalmine S.p.A., Bergamo, Italien
-
Rohrwerk Maxhütte GmbH, Sulzbach-Rosenberg, Tyskland
-
Tubos Reunidos S.A., Amurrio, Spanien
-
Vallourec & Mannesmann France S.A., Boulogne Billancourt, Frankrig
-
V&M Deutschland GmbH, Düsseldorf, Tyskland
-
Voest Alpine Tubulars GmbH, Kinderberg-Aumuehl, Østrig.
(141)
Da disse seks klagende samarbejdsvillige EF-producenter tegnede sig for 57 % af produktionen i Fællesskabet af den pågældende vare, udgør de EF-erhvervsgrenen, jf. grundforordningens artikel 4, stk. 1, og artikel 5, stk. 4.
(142)
Det skal bemærkes, at en af de klagende producenter (Dalmine) er forretningsmæssigt forbundet med en af de samarbejdsvillige rumænske eksporterende producenter (Silcotub) og importerede varen fra denne. Det er blevet efterprøvet, at denne import dog var begrænset i forhold til Dalmines produktionsmængde og hovedsageligt skulle supplere virksomhedens varesortiment. Det blev derfor konkluderet, at dette forhold ikke havde en karakter, der udelukkede denne EF-producent fra at være omfattet af EF-erhvervsgrenen.
4.3. Forbruget i Fællesskabet
(143)
Forbruget i Fællesskabet blev fastlagt på grundlag af den salgsmængde, som de fem EF-producenter i stikprøven havde haft på EF-markedet, plus det salg, som alle øvrige EF-producenter, der indsendte oplysninger, havde haft, plus importen fra alle tredjelande under de relevante KN-koder ifølge Eurostat.
(144)
Ifølge disse oplysninger faldt forbruget i den betragtede periode med 8 % fra 2 149 024 tons i 2001 til 1 985 361 tons i 2004. Først faldt forbruget betragteligt - med 14 % - fra 2001 til 2002. Det forblev stabilt i 2003, hvorefter det steg igen i 2004, hvor det udgjorde 1 985 361 tons. Forbruget af sømløse rør afhænger af de overordnede økonomiske konjunkturer og navnlig af udviklingen i olie- og gassektoren. Stigningen i forbruget i undersøgelsesperioden kan forklares med, at høje olie- og gaspriser i 2004 fremmede investeringer i disse sektorer, og derfor øgede efterspørgslen efter visse typer sømløse rør.
Tabel 1
2001
2002
2003
2004 (undersøgelsesperioden)
Forbruget i Fællesskabet (tons)
2 149 024
1 855 723
1 851 502
1 985 361
Indeks
100
86
86
92
4.4. Importen af sømløse rør fra de pågældende lande
(145)
Kommissionen overvejede, om følgevirkningerne af importen af sømløse rør med oprindelse i Kroatien, Ukraine, Rumænien og Rusland skulle vurderes kumulativt i overensstemmelse med grundforordningens artikel 3, stk. 4.
(146)
Som anført ovenfor har denne undersøgelse vist, at de gennemsnitlige dumpingmargener for hvert af de fire pågældende lande ligger over minimumstærsklen som defineret i grundforordningens artikel 9, stk. 3, og at importmængden fra hvert af disse lande ikke er ubetydelig, jf. grundforordningens artikel 5, stk. 7, (de tegnede sig for en markedsandel på henholdsvis 1,3 % for Kroatien, 4,3 % for Rumænien, 4,6 % for Ukraine og 11,3 % for Rusland i undersøgelsesperioden).
(147)
Importmængderne fra alle de pågældende lande steg, med undtagelse af Ukraine, som opretholdt en eksport på et højt niveau i den betragtede periode. Pristendensen for import var ensartet for alle de pågældende lande, og EF-erhvervsgrenens priser blev underbudt i betragtelig grad. Det gennemsnitlige prisniveau ved import fra de pågældende lande lå betydeligt under EF-erhvervsgrenens prisniveau. Priserne ved import fra Kroatien, Ukraine og Rumænien lå på stort set samme niveau. Rusland havde et betydeligt lavere prisniveau, hvilket dog kan være en følge af, at der eksporteres et andet varesortiment til Fællesskabet. Som nævnt ovenfor er det blevet fastslået, at den pågældende vare, som importeres fra de fire lande, og samme vare, som fremstilles og sælges af EF-erhvervsgrenen, har de samme grundlæggende tekniske, fysiske og kemiske egenskaber og endelige anvendelsesformål. Derudover blev alle varerne solgt via samme salgskanaler til de samme kunder, og man fandt, at de konkurrerede med hinanden.
(148)
På dette grundlag blev det konkluderet, at alle betingelser for at kumulere importen af sømløse rør med oprindelse i de pågældende fire lande, som var omfattet af undersøgelsen, var opfyldt.
(149)
Visse eksporterende producenter i Ukraine og Rumænien gjorde gældende, at importen fra deres lande ikke burde kumuleres med importen for de øvrige lande, der er omfattet af den undersøgelse, der foretages med henblik på analyse af skaden og årsagssammenhængen, da der var forskelle, hvad angår tendensen for importmængder. I den forbindelse bemærkes det, at importtendensen kun er et af mange parametre, der undersøges i denne sammenhæng. At importmængderne fra de forskellige lande ikke er ens, er ikke som sådan grund til ikke at kumulere. Lighederne mellem importen fra de fire lande, der er omfattet af undersøgelsen, er rent faktisk beskrevet i betragtning 147. På dette grundlag, og da der ikke foreligger anden dokumentation for manglende konkurrence, er det umuligt at skelne mellem virkningerne af import fra disse fire lande udelukkende på grundlag af deres respektive tendenser med hensyn til mængde. De ovenfor beskrevne ligheder retfærdiggør derimod en kumulativ vurdering.
(150)
I dette tilfælde viste undersøgelsen for alle fire lande, herunder også Ukraine og Rumænien, at de importerede varer på den ene side og de varer, der er fremstillet i Fællesskabet, på den anden side har de samme grundlæggende fysiske og/eller kemiske egenskaber (jf. betragtning 39 vedrørende samme vare). Derudover var importen fra hvert af de fire lande betydelig, dvs. over den ubetydelighedsgrænse, der er defineret i grundforordningens artikel 5, stk. 7. I den forbindelse bemærkes det, at importen fra Ukraine og Rumænien repræsenterede en markedsandel på mere end henholdsvis 4,5 % og 4,3 %. Hertil kommer, at EF-erhvervsgrenens priser i forbindelse med importen fra alle fire lande blev underbudt betydeligt (fra 22 % til 43 %) - i forbindelse med importen fra Ukraine og Rumænien blev EF-erhvervsgrenens priser underbudt med henholdsvis 36 % og 22 % (jf. nedenfor). På grundlag af ovenstående konkluderes det, at alle betingelserne for kumulering af importen fra de fire lande, der er omfattet af den undersøgelse, der foretages med henblik på analyse af skaden og årsagssammenhængen, er opfyldt. Kravet om, at der ikke skulle kumuleres, måtte derfor afvises.
(151)
Importen fra de fire pågældende lande steg fra 304 268 tons i 2001 til 426 186 tons i undersøgelsesperioden. Den samlede markedsandel steg fra 14,2 % i 2001 til 21,5 % i undersøgelsesperioden. Dette skal ses på baggrund af et faldende forbrug.
Tabel 2
2001
2002
2003
2004 (undersøgelsesperioden)
Import (tons)
304 268
307 441
342 626
426 186
Indeks
100
101
113
140
Markedsandel
14,2 %
16,6 %
18,5 %
21,5 %
(152)
Den vejede gennemsnitlige importpris på sømløse rør med oprindelse i de fire lande steg med 16 %, dvs. fra 433 EUR pr. ton til 501 EUR pr. ton mellem 2001 og undersøgelsesperioden. Mellem 2001 og 2002 udviste priserne først et beskedent fald på 3 % fra 433 EUR til 418 EUR og yderligere et fald til 397 EUR i 2003, hvorefter der var en kraftig stigning til 501 EUR, dvs. et niveau, der er betydeligt højere end i 2001. Prisstigningen i undersøgelsesperioden skyldes hovedsageligt stigningen i udgifter til råmaterialer i undersøgelsesperioden.
Tabel 3
2001
2002
2003
2004 (undersøgelsesperioden)
Vejet gennemsnitlig cif-pris, Fællesskabets grænse (EUR/ton)
433
418
397
501
Indeks
100
97
92
116
(153)
For at fastsætte prisunderbuddet undersøgte Kommissionen oplysninger vedrørende undersøgelsesperioden. EF-erhvervsgrenens relevante salgspriser var priserne til uafhængige kunder, om nødvendigt justeret til priser ab fabrik, dvs. uden fragtomkostninger i Fællesskabet og efter fradrag af rabatter og nedslag. Priserne for de forskellige typer af sømløse rør, der var defineret i spørgeskemaerne, blev sammenlignet med eksportørernes salgspriser med fradrag af rabatter og om nødvendigt justeret til cif-niveauet, Fællesskabets grænse, med en passende justering for antidumpingtolden og omkostninger påløbet efter importen.
(154)
Ved beregningen af de vejede gennemsnitlige prisunderbudsmargener blev der taget hensyn til de samarbejdsvillige producenters eksportpriser og Eurostats data. I undersøgelsesperioden var den vejede gennemsnitlige underbudsmargen på 43 % for Rusland, 36 % for Ukraine, 22 % for Rumænien og 26 % for Kroatien.
4.5. Situationen for EF-erhvervsgrenen
(155)
I overensstemmelse med grundforordningens artikel 3, stk. 5, omfattede undersøgelsen af virkningerne af dumpingimporten for EF-erhvervsgrenen en vurdering af alle økonomiske faktorer, der kunne have indflydelse på EF-erhvervsgrenens situation i den betragtede periode.
(156)
Produktionsmængden viste samme tendens som forbruget, selv om faldet i 2002 og 2003 og stigningen i undersøgelsesperioden relativt set var kraftigere end faldet og stigningen i forbruget i de samme perioder. Produktionsmængden udviste et kraftigt fald på 21 %, fra 1 495 278 tons i 2001 til 1 174 414 tons i 2002. I 2003 udgjorde produktionsmængden kun tre fjerdedele af produktionsmængden i 2001. Som følge af den forbedrede efterspørgselssituation, der skyldtes investeringsaktiviteten i olie- og gasindustrien i undersøgelsesperioden, steg produktionsmængden dog igen og nåede op på 1 290 258 tons i undersøgelsesperioden.
Tabel 4
2001
2002
2003
2004 (undersøgelsesperioden)
Produktion i tons
1 495 278
1 174 414
1 126 188
1 290 258
Indeks
100
79
75
86
(157)
Produktionskapaciteten blev fastsat på grundlag af den nominelle kapacitet, som de produktionsenheder, der ejes af EF-erhvervsgrenen, råder over, under hensyntagen til afbrydelser af produktionen og den omstændighed, at i visse tilfælde var en del af kapaciteten blevet anvendt til andre varer, der fremstilles ved hjælp af samme produktionslinjer.
(158)
Produktionskapaciteten for sømløse rør var stabil i den betragtede periode. Kapacitetsudnyttelsesgraden faldt dog med 12 procentpoint fra 87 % til 75 % som følge af faldet i produktionsmængden. Stigningen i kapacitetsudnyttelsen i undersøgelsesperioden er en følge af den øgede produktionsmængde i undersøgelsesperioden på baggrund af en stabil produktionskapacitet.
Tabel 5
2001
2002
2003
2004 (undersøgelsesperioden)
Produktionskapacitet (tons)
1 722 350
1 717 919
1 709 605
1 709 078
Indeks
100
100
99
99
Kapacitetsudnyttelse
87 %
68 %
66 %
75 %
(159)
Hvad angår lagre, kan det anføres, at langt størstedelen af produktionen laves på bestilling. Mens der ganske vist konstateredes en stigning i lagerbeholdningerne på 13 % i den betragtede periode, fandtes det, at lagerbeholdninger ikke var en relevant skadesindikator i den aktuelle sag.
Tabel 6
2001
2002
2003
2004 (undersøgelsesperioden)
Lagre (tons)
95 032
100 471
90 979
107 521
Indeks
100
106
96
113
(160)
Mellem 2001 og undersøgelsesperioden faldt investeringerne i produktion af samme vare fra 66 852 644 EUR til 26 101 700 EUR, og de blev kun foretaget for at opretholde produktionskapaciteten på det nuværende niveau og ikke med henblik på at øge produktionsmængden.
Tabel 7
2001
2002
2003
Undersøgelsesperioden
Investeringer (EUR)
66 852 644
56 581 829
45 518 515
26 101 700
Indeks
100
85
68
39
(161)
Man fandt, at EF-erhvervsgrenens salg til forretningsmæssigt forbundne kunder blev foretaget til markedspriser, og dette salg blev derfor taget i betragtning ved analysen af EF-erhvervsgrenens salg og markedsandel.
(162)
Salget af sømløse rør på markedet i Fællesskabet faldt fra 862 054 tons i 2001 til 725 145 tons i 2002, dvs. med 16 %, og yderligere til 683 985 tons i 2003, hvor efterspørgslen ifølge EF-erhvervsgrenen var usædvanligt lav. I undersøgelsesperioden steg salget igen og nåede op på 729 555 tons, hvilket stadig er betragteligt lavere end i 2001.
(163)
Mens det samlede salg af sømløse rør på markedet i Fællesskabet faldt med 15 % fra 2001 til undersøgelsesperioden, faldt forbruget i Fællesskabet samtidigt kun med 8 %, og EF-erhvervsgrenen oplevede således et fald i markedsandelen på 3 procentpoint. Markedsandelen faldt fra 40,1 % i 2001 til 36,7 % i undersøgelsesperioden.
Tabel 8
2001
2002
2003
Undersøgelsesperioden
Salget i Fællesskabet (tons)
862 054
725 145
683 985
729 555
Indeks
100
84
79
85
Markedsandel
40,1 %
39,1 %
36,9 %
36,7 %
(164)
EF-erhvervsgrenens gennemsnitlige enhedssalgspris steg med 10 % i den betragtede periode som følge af de øgede omkostninger til råmaterialer, der påvirkede hele erhvervsgrenen.
(165)
Efter en stigning på 4 % i de gennemsnitlige priser fra 672 EUR i 2001 til 701 EUR i 2002 nåede priserne det absolutte lavpunkt på 651 EUR i 2003, hvorefter de igen steg betragteligt i undersøgelsesperioden, hvor de nåede op på 736 EUR.
(166)
Alt afhængigt af produktionsprocessen brugte EF-erhvervsgrenen enten skrot eller knipler og blokke som råmateriale til fremstillingen af sømløse rør. Råmaterialet er den vigtigste omkostningsskabende komponent i produktionsomkostningerne for sømløse rør og har direkte betydning for udviklingen i salgsprisen. Mens omkostningerne til råmaterialer i 2001 og 2002 udgjorde 35 % og i 2003 38 % af EF-erhvervsgrenens samlede produktionsomkostninger, udgjorde omkostningerne til råmaterialer 47 % af de samlede omkostninger i undersøgelsesperioden.
(167)
Man fandt rent faktisk, at de gennemsnitlige priser for råmaterialer steg kraftigt i 2004, hvilket blev afspejlet i såvel EF-erhvervsgrenens højere salgspriser og højere importpriser.
Tabel 9
2001
2002
2003
Undersøgelsesperioden
Vejet gennemsnitspris (EUR/ton)
672
701
651
736
Indeks
100
104
97
110
(168)
I den betragtede periode udviste den vejede gennemsnitlige rentabilitet i procent af EF-erhvervsgrenens nettoomsætning et kraftigt fald fra 3 % i 2001 til - 10 % i undersøgelsesperioden. Tendensen for rentabiliteten fulgte ikke tendensen for salgsværdien. Rentabiliteten for den pågældende vare var mere negativ i undersøgelsesperioden end i nogen af de tre foregående år, mens salget faktisk steg i undersøgelsesperioden set i forhold til 2002 og 2003. Grunden til denne udvikling er, at stigningen i priserne på råmaterialer ikke fuldt ud kunne afspejles i salgspriserne. De øgede omkostninger til råmaterialer kunne ikke overvæltes på de endelige kunder på grund af den lave pris for import fra de pågældende lande.
Tabel 10
2001
2002
2003
Undersøgelsesperioden
Fortjenstmargen før skat
3 %
-9 %
-5 %
-10 %
(169)
EF-erhvervsgrenen skabte et negativt cash flow på -16 735 140 EUR i undersøgelsesperioden. EF-erhvervsgrenens likviditet blev negativ i 2003, hvorefter cash flow-situationen forbedredes noget, men stadig var langt fra et positivt niveau. Cash flowet skulle beregnes på grundlag af nettofortjenesten før skat for den vare, der blev solgt i og uden for Fællesskabet. Fortjenesten var positiv i 2002 (26 mio. EUR), mens der var tale om et stort nettotab i 2003 (minus 86 mio. EUR), hvilket forklarer den massive forringelse af cash flowet mellem 2002 og 2003. Tendensen for cash flowet fulgte ikke tendensen for rentabiliteten, da afskrivningerne, som normalt er store i denne kapitalintensive industri, mellem 2002 og 2003 faldt fra 51 795 853 EUR til 48 276 850 EUR, men i undersøgelsesperioden igen steg til 58 820 712 EUR. Cash flow-situationen forblev dog negativ i undersøgelsesperioden.
Tabel 11
2001
2002
2003
Undersøgelsesperioden
Cash flow (EUR)
68 221 405
83 464 355
-35 612 924
-16 735 140
Indeks
100
122
-52
-25
(170)
Afkastet af nettoaktiverne blev beregnet ved at udtrykke nettofortjenesten, før skat, fra salget af samme vare i og uden for Fællesskabet som en procentdel af den bogførte nettoværdi af de anlægsaktiver, der er afsat til samme vare, som sælges i og uden for Fællesskabet. Den negative udvikling med hensyn til denne indikator efter 2001 skyldes på den ene side de faldende investeringer i fremstillingen af samme vare fra 2001 til undersøgelsesperioden og på den anden side fortjenesten før skat fra salget af samme vare i og uden for Fællesskabet, som stadig var positiv i 2001 og 2002, men blev negativ i 2003. Selv om afkastet af aktiverne ganske vist blev forbedret i undersøgelsesperioden sammenlignet med 2003, nåede det dog kun op på - 11 % i undersøgelsesperioden. Det tal for fortjenesten, der blev anvendt ved fastsættelsen af denne faktor, var den fortjeneste, som EF-erhvervsgrenen opnåede ved henholdsvis salg på hjemmemarkedet og eksportsalg. Dette var nødvendigt, fordi aktiverne blev brugt ved begge former for salg, og det således var umuligt at foretage en relevant opdeling af disse.
Tabel 12
2001
2002
2003
Undersøgelsesperioden
Afkast af nettoaktiverne
10 %
6 %
-18 %
-11 %
(171)
Med undtagelse af ét selskab var der ingen krav desangående eller tegn på, at EF-erhvervsgrenen havde problemer med at rejse kapital til sine aktiviteter, og det blev derfor konkluderet, at EF-erhvervsgrenen som helhed var i stand til at rejse kapital til sine aktiviteter i den betragtede periode.
(172)
Beskæftigelsen i EF-erhvervsgrenen faldt med 13 %, og arbejdskraftomkostningerne faldt med 9 % i den betragtede periode.
Tabel 13
2001
2002
2003
Undersøgelsesperioden
Ansatte
6 058
5 424
5 276
5 245
Indeks
100
90
87
87
Arbejdskraftomkostninger (EUR/år)
275 296 896
251 059 144
244 153 692
249 190 971
Indeks
100
91
89
91
(173)
Produktiviteten målt i output (produktion) pr. ansat pr. år var i undersøgelsesperioden på samme niveau som i 2001 efter et fald i 2002 og 2003.
Tabel 14
2001
2002
2003
Undersøgelsesperioden
Produktivitet (tons/ansat)
247
217
213
246
Indeks
100
88
86
100
(174)
Mellem 2001 og undersøgelsesperioden faldt forbruget i Fællesskabet med 8 %, mens EF-erhvervsgrenens salg til ikke-forretningsmæssigt og forretningsmæssigt forbundne kunder faldt med 15 %. På den anden side steg markedsandelen for import fra de fire pågældende lande med 7,3 procentpoint. EF-erhvervsgrenens salg faldt således meget mere end efterspørgslen i den betragtede periode.
(175)
For så vidt angår virkningerne på EF-erhvervsgrenen af størrelsen af den faktiske dumpingmargen kan de ikke anses for ubetydelige i betragtning af mængden og priserne på importen fra de fire pågældende lande.
(176)
Som påvist i analysen af skadesindikatorerne ovenfor forbedredes EF-erhvervsgrenens økonomiske og finansielle situation ikke efter indførelsen af antidumpingforanstaltninger mod importen af en del af den pågældende vare fra Rusland og Rumænien i 1997 og fra Kroatien og Ukraine i februar 2000. Den viser også, at EF-erhvervsgrenen stadig er i en udsat og sårbar situation.
4.6. Konklusion om skade
(177)
Analysen af skadesindikatorerne afslørede, at EF-erhvervsgrenens situation forværredes betydeligt efter 2001 og nåede lavpunktet i 2003. I undersøgelsesperioden viste skadesindikatorerne en forbedring sammenlignet med den ekstremt dårlige situation i 2003. Den forbedrede situation i undersøgelsesperioden kan forklares med en overordnet set bedre markedssituation i undersøgelsesperioden og navnlig olie- og gasindustriens større efterspørgsel efter sømløse rør. EF-erhvervsgrenen var dog langt fra at nå op på niveauet i 2001, dvs. før stigningen i dumpingimporten. I den forbindelse skal det bemærkes, at den stigning i salgspriserne, der kunne konstateres i undersøgelsesperioden, ikke engang var tilstrækkelig til at afspejle de øgede omkostninger til råmaterialer eller forbedre EF-erhvervsgrenens situation for den sags skyld.
(178)
Ved første blik viste visse skadesindikatorer ganske vist en stabil (evne til at rejse kapital, beskæftigelse) eller endog en positiv (gennemsnitlige salgspriser) udvikling. De fleste andre skadesindikatorer (f.eks. rentabilitet, investeringer samt produktions- og salgsmængder) viste dog en klar negativ udvikling i den betragtede periode, selv om der ganske vist var tale om en beskeden forbedring i undersøgelsesperioden set i forhold til det foregående år. Denne forbedring ændrer dog ikke det samlede billede, da de fleste relevante skadesindikatorer stadig er negative.
(179)
Hvad angår den positive prisudvikling, kan prisstigningen i undersøgelsesperioden ikke tilskrives en forbedring af EF-erhvervsgrenens situation, da den kun var en følge af prisstigninger på råmaterialer. Ydermere er ovennævnte faktorer, der viser en stabil udvikling, ikke af afgørende betydning for EF-erhvervsgrenens overordnede situation. På grund af den meget negative udvikling med hensyn til indikatorerne for fortjeneste er erhvervsgrenens overlevelse rent faktisk truet, hvis denne situation ikke forbedres senest på mellemlang sigt.
(180)
Efter forelæggelsen af de endelige resultater hævdede en række eksporterende producenter, at EF-erhvervsgrenen ikke led væsentlig skade i undersøgelsesperioden. Det blev hævdet, at offentligt tilgængelige data tydede på, at EF-erhvervsgrenens økonomiske situation var sund, og at dens salg og rentabilitet viste positive tendenser i undersøgelsesperioden.
(181)
Det bemærkes, at visse EF-producenters årlige finansielle resultater rent faktisk var positive i undersøgelsesperioden, at salgsmængden steg, og at der blev opnået positive resultater. Mens visse EF-producenters overordnede finansielle situation rent faktisk har været god i undersøgelsesperioden, skal den relevante analyse dog baseres på EF-erhvervsgrenens finansielle resultater, hvad angår produktion og salg af samme vare på markedet i Fællesskabet. Da samme vare hverken tegner sig for hele EF-erhvervsgrenens produktionsmængde eller hele dens salg i Fællesskabet, fandt man, at på trods af de overordnet gode resultater, som visse EF-producenter af sømløse rør havde, var der tale om væsentlig skade, hvad angår samme vare, som sælges i Fællesskabet.
(182)
I betragtning af ovenstående konkluderes det, at EF-erhvervsgrenen har lidt væsentlig skade, jf. grundforordningens artikel 3, stk. 6.
5. ÅRSAGSSAMMENHÆNG
5.1. Indledning
(183)
I henhold til grundforordningens artikel 3, stk. 6 og 7, undersøgte Kommissionen, om dumpingimporten af den pågældende vare med oprindelse i de pågældende lande har forvoldt EF-erhvervsgrenen skade i et omfang, der kan betegnes som væsentligt. Andre kendte faktorer end dumpingimporten, der samtidig kunne have tilføjet EF-erhvervsgrenen skade, blev også undersøgt for at sikre, at en eventuel skade forårsaget af disse andre faktorer ikke blev tilskrevet dumpingimporten.
5.2. Virkningerne af dumpingimporten
(184)
I den betragtede periode steg importen fra de fire pågældende lande betragteligt, dvs. mængdemæssigt med 40 % og med 7,3 procentpoint udtrykt i markedsandele. Samtidig blev EF-erhvervsgrenens gennemsnitspriser i forbindelse med import fra de fire pågældende lande underbudt med 32 % i undersøgelsesperioden. Den prisstigning for dumpingimporten, som blev konstateret i undersøgelsesperioden, afspejlede prisstigningen på råmaterialer. Den betydelige stigning i importen fra de fire pågældende lande og disse landes erobring af markedsandele i den betragtede periode med priser, der lå væsentligt under EF-erhvervsgrenens priser, faldt sammen med den åbenbare forværring af EF-erhvervsgrenens overordnede finansielle situation i samme periode.
(185)
EF-erhvervsgrenens enhedspriser steg også med 10 % i den betragtede periode. Disse priser var dog under pres og kunne ikke engang dække den massive prisstigning på råmaterialer, hvilket fremgår af de betydelige tab, som EF-erhvervsgrenen led.
(186)
På baggrund af ovenstående fremgår det, at den billige import fra de fire pågældende lande har haft afgørende betydning for forværringen af EF-erhvervsgrenens situation, hvilket navnlig afspejles i den utilstrækkelige udvikling i salgspriserne, faldet i produktionen, salgsmængderne og markedsandele, det bratte fald i rentabiliteten samt faldet i investeringerne.
5.3. Virkninger af andre faktorer
(187)
Fællesskabets forbrug faldt med 8 % i løbet af den betragtede periode. Faldet i forbruget kan dog ikke alene betragtes som den afgørende årsag til den skade, der er påført EF-erhvervsgrenen, da EF-erhvervsgrenens salg i relative tal faldt mere end forbruget i den betragtede periode (et fald på henholdsvis 16 % og 14 % mellem 2001 og slutningen af undersøgelsesperioden). Det blev ydermere påvist, at importen fra de pågældende lande steg i den betragtede periode, hvilket viser, at de erobrede markedsandele fra EF-erhvervsgrenen. Af disse grunde fandt man, at faldet i forbruget ikke kunne have været en afgørende årsag til den skade, som EF-erhvervsgrenen led.
(188)
Ifølge Eurostat og de oplysninger, der blev indsamlet i forbindelse med undersøgelsen, er de vigtigste tredjelande, hvorfra der importeres sømløse rør, Japan, Argentina og USA.
(189)
Importen fra Japan var på 52 960 tons i 2001 og faldt med 34 % til 34 857 tons i løbet af den betragtede periode. Markedsandelen for import af den pågældende vare fra Japan var 2,5 % i 2001 og faldt til 1,8 % i undersøgelsesperioden. Importen fra Japan blev foretaget til priser, som var mindst dobbelt så høje som EF-erhvervsgrenens priser. Det blev derfor vurderet, at importen fra Japan ikke havde haft negativ indvirkning på EF-erhvervsgrenens situation.
(190)
Importen fra Argentina steg med 52 % fra 30 962 tons i 2001 til 46 918 tons i undersøgelsesperioden. Dette svarer til, at markedsandelen steg med et procentpoint fra 1,4 % i 2001 til 2,4 % i undersøgelsesperioden. Prisniveauet for import fra Argentina forblev i hele den betragtede perioden et godt stykke over de fire betragtede landes prisniveau; f.eks. var den gennemsnitlige cif-importpris fra Argentina 660 EUR pr. ton i undersøgelsesperioden, mens de fire pågældende landes vejede, gennemsnitlige cif-pris var 501 EUR pr. ton. I forbindelse med analysen er der blevet taget hensyn til, at en af EF-producenterne er forretningsmæssigt forbundet med en eksporterende producent i Argentina. Det blev dog påvist, at de sømløse rør, som denne EF-producent importerede fra sit forretningsmæssigt forbundne selskab i Argentina, hverken med hensyn til mængder eller priser var en afgørende årsag til den skade, der blev påført denne bestemte EF-producent eller EF-erhvervsgrenen som helhed.
(191)
Hvad angår USA, viser Eurostats statistikker, at markedsandelen for import af sømløse rør fra USA steg fra 0,6 % i 2001 til 1,8 % i undersøgelsesperioden. USA's gennemsnitlige salgspriser lå i begyndelsen af den betragtede periode på 2 414 EUR pr. ton, dvs. næsten fire gange højere end EF-erhvervsgrenens priser, og faldt derefter drastisk med 77 % til 797 EUR pr. ton i løbet af undersøgelsesperioden, hvorved de stadig lå 8 % over EF-erhvervsgrenens priser. Den øgede import fra USA kan på grund af prisniveauet således ikke betragtes som en afgørende årsag til den skade, som EF-erhvervsgrenen har lidt.
(192)
Det blev hævdet, at importen med oprindelse i Argentina og USA er steget støt siden 2001, at de to landes samlede markedsandel var på over 4 % i undersøgelsesperioden, og at USA's priser hele tiden lå under de eksporterende producenters priser i tre af de fire pågældende lande.
(193)
Påstanden om, at USA's priser var lavere end tre af de fire pågældende landes priser, kan ikke dokumenteres. Mere generelt blev det konkluderet, at navnlig på baggrund af det høje prisniveau kan denne import ikke betragtes som en afgørende årsag til skaden.
(194)
En af de eksporterende producenter hævdede, at EF-erhvervsgrenen primært var aktiv inden for produktion og salg af varetyper af høj kvalitet (OCTG-rør), som konkurrerer med importen fra Japan, Argentina og USA. Det blev gjort gældende, at importen fra disse tre lande samlet set repræsenterede en stigning i markedsandelen på 1,5 procentpoint mellem 2001 og undersøgelsesperioden, og at importen fra disse tre lande erstattede sømløse rør, som blev produceret af EF-erhvervsgrenen, snarere end sømløse rør, som blev importeret fra Rusland og Ukraine.
(195)
Det skal understreges, at EF-erhvervsgrenen, på trods af at den fokuserer mere på produktion af varetyper af høj kvalitet og med en merværdi, fortsat producerer alle de forskellige typer af sømløse rør, herunder også varetyper af ringe kvalitet i betydelige mængder. OCTG-rør repræsenterer rent faktisk kun en lille del af EF-erhvervsgrenens aktiviteter, dvs. 5 % af den samlede salgsmængde og 7 % af den samlede salgsværdi af samme vare ved salget på markedet i Fællesskabet i undersøgelsesperioden. Hvis der overhovedet er sammenhæng, hænger stigningen i Japans, Argentinas og USA's samlede markedsandel på 1,5 procentpoint fra 4,5 % i 2001 til 6,0 % i undersøgelsesperioden kun i mindre grad sammen med EF-erhvervsgrenens mere udtalte tab af markedsandele i samme periode, dvs. fra 40,1 % til 36,7 %. Følgelig må påstanden om, at importen fra disse tre lande forårsagede væsentlig skade for EF-erhvervsgrenen, afvises.
(196)
En af de eksporterende producenter hævdede, at Kommissionens tjenestegrene forsømte at tage hensyn til virkningerne af importen af sømløse rør fra de nye medlemsstater. Navnlig hvad angår Slovakiet, blev det hævdet, at det tidligere var blevet konstateret, at denne import til Fællesskabet var blevet foretaget til skadevoldende dumpingpriser. Denne import havde været pålagt en antidumpingtold, som udløb i midten af undersøgelsesperioden på grund af udvidelsen. Det blev også hævdet, at denne import var årsagen til EF-erhvervsgrenens tab af markedsandele.
(197)
Det skal dog bemærkes, at EF-erhvervsgrenens og andre europæiske producenters (herunder Slovakiets) salgsmængde faldt med henholdsvis ca. 133 000 tons og 112 000 tons mellem 2001 og 2004, mens importen fra de fire pågældende lande samtidigt steg med ca. 120 000 tons (13).
(198)
Hvad angår importen fra Slovakiet før udvidelsen, kan det ikke hævdes, at denne import kunne være årsag til skadevoldende dumping for EF-erhvervsgrenen i perioden fra 2001 og indtil udvidelsen (dvs. den 1. maj 2004), da denne import var pålagt en antidumpingtold, som sikrede retfærdige vilkår for EF-erhvervsgrenen. Eventuelle virkninger af dette salg inden for EU-25 fra den 1. maj 2004 betragtes ikke som værende af en karakter, der kan ændre konklusionerne vedrørende skade eller bryde årsagssammenhængen mellem dumpingimport fra de fire lande, der er genstand for undersøgelsen, og den skade, som EF-erhvervsgrenen har lidt. En analyse af importen af den pågældende vare fra Slovakiet til markedet i Fællesskabet før og efter udvidelsen, som er baseret på Eurostats data, viste rent faktisk, at i tiltrædelsesåret steg importen af den pågældende vare i resten af Fællesskabet (EU-24) med 7 % eller 5 911 tons sammenlignet med året før tiltrædelsen. Denne stigning i mængden er meget beskeden sammenlignet med udviklingen i importen fra de fire pågældende lande.
(199)
På grundlag af ovenstående konkluderes det, at EF-erhvervsgrenens markedsandel ikke faldt som følge af konkurrence inden for Fællesskabet.
(200)
Påstanden om, at konkurrence inden for Fællesskabet kunne være årsagen til EF-erhvervsgrenens tab af markedsandele, afvises derfor.
(201)
Som følge af forelæggelsen af de endelige resultater anførte en af de eksporterende producenter, at der ikke var blevet taget hensyn til de cykliske udsving på stålmarkedet som krævet i grundforordningens artikel 3, stk. 7.
(202)
I den forbindelse skal det bemærkes, at den eksporterende producent ikke forelagde dokumentation for påstanden om, at de cykliske udsving på stålmarkedet var årsag til, at EF-erhvervsgrenen var blevet forvoldt skade. Derudover skal det bemærkes, at de cykliske udsving på stålmarkedet burde have virkninger for både EF-erhvervsgrenen og de eksporterende producenter. Negative udsving på markedet for sømløse rør, som angiveligt havde negative virkninger for EF-erhvervsgrenens situation, burde således også have haft negative virkninger for importmængden af sømløse rør, dvs. der burde have været et fald i importmængderne fra de fire pågældende lande. Som beskrevet i betragtning 151 forøgedes de kumulerede importmængder fra de fire pågældende lande hvert år fra 2001 til 2004. Det konkluderes derfor, at de cykliske udsving på stålmarkedet ikke kan anses at have været årsag til den skade, der forvoldtes EF-erhvervsgrenen.
(203)
Et selskab hævdede, at faldet i værdien af USD over for EUR fra 2001 til undersøgelsesperioden havde haft virkninger for EF-erhvervsgrenens situation, men forelagde ikke dokumentation for, at disse valutakursudsving rent faktisk havde haft negative virkninger for EF-erhvervsgrenens resultater. Da der ikke foreligger dokumentation for, at den skadevoldende situation for EF-erhvervsgrenen er blevet påvirket af opskrivningen af EUR over for USD, konkluderes det, at valutakursudsvinget ikke brød årsagssammenhængen mellem dumpingimport og den skade, som forvoldtes EF-erhvervsgrenen. Analysen af EF-erhvervsgrenen var ydermere baseret på de finansielle resultater i forbindelse med fremstilling og salg af samme vare på markedet i Fællesskabet. Da langt størstedelen af salget af samme vare på markedet i Fællesskabet blev faktureret i EUR, og da alle større produktionsomkostninger også primært blev afholdt i EUR, havde valutakursudsvingene under alle omstændigheder ingen større virkninger for den skadevoldende situation for EF-erhvervsgrenen.
(204)
På baggrund af den ovenfor beskrevne udvikling i mængder, priser og markedsandele for import med oprindelse i andre tredjelande, konkluderes det, at den væsentlige skade, som EF-erhvervsgrenen blev forvoldt, ikke kan tilskrives denne import.
(205)
To eksporterende producenter hævdede, at faldet i rentabiliteten var en følge af stigningen i råmaterialepriserne og derfor ikke kunne kædes sammen med dumpingimporten fra de pågældende lande. Priserne på skrot eller knipler, som er de vigtigste råmaterialer til fremstillingen af sømløse rør, steg rent faktisk betydeligt i løbet af den betragtede periode. Én EF-producent forelagde dokumentation for en prisstigning på 66 % og en anden for en prisstigning på 77 % på skrot mellem sidste kvartal i 2003 og sidste kvartal i undersøgelsesperioden. En af EF-producenterne påviste, at i løbet af hele den betragtede periode, fra 2001 til undersøgelsesperioden, blev skrotprisen mere end fordoblet fra 99 EUR pr. ton i 2001 til 253 EUR pr. ton i undersøgelsesperioden. Der kunne konstateres en lignende tendens for gennemsnitsprisen på knipler.
(206)
EF-erhvervsgrenen blev dog ikke forvoldt væsentlig skade på grund af de øgede råmaterialepriser som sådan, men som beskrevet i betragtning 168 fordi EF-erhvervsgrenen var ude af stand til at overvælte de højere omkostninger på kunderne. På grund af dumpingimporten fra de pågældende lande, i forbindelse med hvilken EF-erhvervsgrenens priser blev underbudt i betydelig grad, kunne den rent faktisk ikke øge sine salgspriser i et omfang, som fuldt ud afspejlede stigningen i råmaterialepriserne.
(207)
Efter forelæggelsen af de endelige resultater gjorde en af de eksporterende producenter gældende, at det var ukorrekt at hævde, at rentabiliteten blev forværret i undersøgelsesperioden, som følge af at EF-producenterne på grund af pristryk fra dumpingimporten var ude af stand til at øge priserne så meget, at de kunne dække stigningen i råmaterialeprisen. Ifølge dette selskab steg prisen på råmaterialer (skrot) med 15,8 % i undersøgelsesperioden. Det blev påstået, at priserne på dumpingimport steg mere end råmaterialepriserne.
(208)
Som nævnt ovenfor blev der i forbindelse med undersøgelsen fundet dokumentation for, at de prisstigninger på råmaterialer, som EF-producenterne måtte betale, var langt højere end de påståede 15,8 % i undersøgelsesperioden På grundlag af de oplysninger, som en række EF-producenter forelagde, fandt man, at stigningen i råmaterialepriserne var større end stigningen i den vejede gennemsnitspris på sømløse rør fra de fire pågældende lande i løbet af den betragtede periode. Derfor opretholdes argumentet om, at EF-producenterne var ude af stand til at øge priserne og gøre salget rentabelt på grund af pristrykket fra dumpingimport.
(209)
De antidumpingforanstaltninger, der siden 1997 har været gældende for den oprindelige varedækning, for så vidt angår Rumænien og Rusland, har af forsigtighedsgrunde ikke været anvendt siden 2004 på grund af visse EF-producenters konkurrencebegrænsende adfærd tidligere.
(210)
Visse eksporterende producenter og importører anmodede om en undersøgelse af det omfang, hvori det kartel, som visse EF-producenter dannede, kunne have påvirket resultaterne for EF-erhvervsgrenen som sådan.
(211)
I den forbindelse fandt man, at der ikke var nogen tidsmæssig overlapning mellem varigheden af visse EF-producenters overtrædelse (1990 til 1995 og for visse varer indtil 1999) og den periode (2001 til 2004), der tages i betragtning i forbindelse med denne antidumpingprocedure. Ydermere er der i forbindelse med undersøgelsen ikke blevet fundet dokumentation for, at EF-erhvervsgrenens priser eller andre skadesindikatorer blev påvirket af konkurrencebegrænsende adfærd. På baggrund af ovenstående og da der ikke foreligger oplysninger eller tegn på det modsatte, kan det konkluderes, at det kartel, som visse EF-producenter dannede før 2001, ikke påvirkede den skadevoldende situation for EF-erhvervsgrenen i den betragtede periode.
(212)
Efter forelæggelsen af de endelige resultater hævdede en af de eksporterende producenter, at Kommissionens tjenestegrene havde forsømt at undersøge de sandsynlige virkninger af genoprettelsen af normale konkurrencevilkår i EF-erhvervsgrenen efter afslutningen af karteladfærden i 1999. Det blev gjort gældende, at den tidsmæssige overlapning mellem karteladfærden og den betragtede periode i forbindelse med denne procedure var irrelevant, og at Kommissionens tjenestegrene havde begået en fejl i forbindelse med analysen af skaden og årsagssammenhængen og muligvis havde overtrådt grundforordningens artikel 3, stk. 7.
(213)
For det første skal det understreges, at kun en lille del af den pågældende vare, dvs. OCTG-rør (tariferet under KN-kode 7304210020 og KN-kode 7304291120), var berørt af kartelproceduren. I undersøgelsesperioden repræsenterede den mængde OCTG-rør, der blev solgt på markedet i Fællesskabet kun 5 % af EF-erhvervsgrenens samlede salgsmængde.
(214)
Derudover betragtes de to år mellem afslutningen af karteladfærden og begyndelsen af den periode, der er blevet lagt til grund ved fastlæggelsen af skaden, som tilstrækkelig til genoprettelse af normale konkurrencevilkår i EF-erhvervsgrenen. Der var dog tale om en skadevoldende situation i løbet af undersøgelsesperioden.
(215)
På grundlag af ovenstående blev påstanden afvist.
5.4. Konklusion om årsagssammenhæng
(216)
På baggrund af det tidsmæssige sammenfald mellem den øgede dumpingimport fra de pågældende lande, dens voksende markedsandel og det konstaterede underbud på den ene side og EF-erhvervsgrenens tydeligt forværrede situation på den anden side kan det konkluderes, at dumpingimporten er årsag til den væsentlige skade, der er forvoldt EF-erhvervsgrenen, jf. grundforordningens artikel 3, stk. 6.
6. FÆLLESSKABETS INTERESSER
(217)
I overensstemmelse med grundforordningens artikel 21 skal det undersøges, om der til trods for konklusionerne om skadevoldende dumping er tvingende årsager til at konkludere, at det ikke er i Fællesskabets interesse at indføre foranstaltninger i dette tilfælde. De sandsynlige virkninger af eventuelle foranstaltninger for alle parter i proceduren samt følgerne af ikke at træffe foranstaltninger skal overvejes i den forbindelse.
6.1. EF-erhvervsgrenen
(218)
Den skadevoldende situation for EF-erhvervsgrenen er et resultat af dens problemer med at konkurrere med dumpingimport til lave priser.
(219)
Det konkluderes, at indførelsen af foranstaltninger vil sætte EF-erhvervsgrenen i stand til at øge salgsmængden og markedsandelene og derved skabe yderligere stordriftsfordele og dermed den fortjeneste, som er nødvendig for at retfærdiggøre fortsatte investeringer i produktionsanlæg.
(220)
Hvis der ikke indføres foranstaltninger, vil EF-erhvervsgrenens situation fortsat blive forværret. Den vil ikke kunne investere i ny produktionskapacitet og konkurrere effektivt med importen fra tredjelande. Nogle selskaber vil blive nødt til at indstille produktionen af samme vare og afskedige deres ansatte. Det konkluderes derfor, at en indførelse af antidumpingforanstaltninger er i Fællesskabets interesse.
(221)
En ikke-klagende EF-producent, som er forretningsmæssigt forbundet med en eksporterende producent i Rumænien, hævdede, at EF-producenterne allerede udnytter deres produktionskapacitet fuldt ud og ikke ville være i stand til at imødekomme den store efterspørgsel efter sømløse rør på markedet i Fællesskabet og i tredjelande. Selskabet gjorde gældende, at følgelig ville indførelsen af told medføre et for ringe udbud på markedet i Fællesskabet. Som anført ovenfor afslørede undersøgelsen dog, at EF-erhvervsgrenen i den betragtede periode havde en betydelig overskydende produktionskapacitet, som i fremtiden kunne bruges til fremstilling af den pågældende vare med henblik på at imødekomme efterspørgslen efter sømløse rør på markedet i Fællesskabet.
(222)
Det blev også gjort gældende, at indførelsen af foranstaltninger ville medføre konkurrencebegrænsning på markedet i Fællesskabet. Det skal bemærkes, at der ud over de klagende producenter findes en række betydningsfulde producenter af den pågældende vare i de nye medlemsstater som nævnt i betragtning 139. Antallet af producenter i Fællesskabet betragtes som stort nok til at sikre konkurrence på dette marked, selv om der indføres antidumpingforanstaltninger. Som nævnt i betragtning 188-195 konkurrerer producenterne i andre tredjelande (f.eks. USA) desuden med EF-erhvervsgrenen med tilsvarende varer og priser. Det anses derfor, at indførelsen af foranstaltninger hverken vil have negative virkninger for udbuddet af sømløse rør eller begrænse konkurrencen på markedet i Fællesskabet.
6.2. Ikke-forretningsmæssigt forbundne importørers interesser
(223)
Kun tre af de ikke-forretningsmæssigt forbundne importører besvarede spørgeskemaet, og der blev efterfølgende aflagt kontrolbesøg hos to af dem. En fjerde ikke-forretningsmæssigt forbundet importør accepterede et kontrolbesøg på et sent tidspunkt i proceduren. De mængder af den pågældende vare, som disse fire importører importerede, udgjorde 8 % af den samlede import i Fællesskabet og 3 % af Fællesskabets forbrug.
(224)
Da størstedelen af al import af sømløse rør til Fællesskabet importeres af importører, som er forretningsmæssigt forbundet med eksporterende producenter, og da mindre end halvdelen af al import til markedet i Fællesskabet importeres af ikke-forretningsmæssigt forbundne importører, kan de fire ikke-forretningsmæssigt forbundne importørers import betragtes som repræsentativ for alle ikke-forretningsmæssigt forbundne importører.
(225)
For en af importørerne repræsenterede importen af den pågældende vare 22 % af importørens samlede import af sømløse rør, og den dertil svarende salgsværdi repræsenterede 3 % af importørens samlede omsætning i løbet af undersøgelsesperioden. Dette salg var meget rentabelt i undersøgelsesperioden. Når der tages hensyn til, at størstedelen af dette selskabs leverandører er hjemmehørende i Fællesskabet eller i lande, som ikke er berørt af indførelsen af antidumpingtold, kan virkningerne af indførelsen af antidumpingforanstaltninger ikke betragtes som betydelige.
(226)
En anden importør, hvis hovedaktivitet bestod i import og forarbejdning af sømløse rør, importerede alle sømløse rør fra de pågældende lande, navnlig Rusland. En lille del af denne import bestod af såkaldte »certificerede rør«. Det anses derfor, at indførelsen af told på import fra Rusland vil have negative virkninger for dette selskabs overordnede forretningsaktiviteter og navnlig rentabiliteten. Når der tages hensyn til, at der ud over denne importør for nærværende kun findes en anden leverandør af certificerede sømløse rør i Fællesskabet, er det overordentlig sandsynligt, at en eventuel prisstigning på grund af antidumpingtolden på denne vare kan overvæltes på den endelige forbruger. Ydermere ville selskabet kunne foretage i det mindste en del af sine indkøb hos en lokal leverandør i Fællesskabet eller erstatte en del af indkøbene med andre varer end den pågældende vare.
(227)
De øvrige to samarbejdsvillige importører, hvis importmængder også kun repræsenterede en mindre del af den samlede importmængde af den pågældende vare i undersøgelsesperioden, betragtede ikke sig selv som påvirket af indførelsen af told.
(228)
På baggrund af ovenstående fandt man, at indførelsen af antidumpingforanstaltninger vil have forskellige virkninger for importørerne alt afhængigt af deres individuelle situation. Det kan således konkluderes, at indførelsen af foranstaltninger rent faktisk kan få betydelige negative virkninger for en af importørernes finansielle situation. Som gennemsnitlig betragtning forventes det dog ikke, at foranstaltningerne får betydelige finansielle konsekvenser for importørernes overordnede situation.
6.3. Brugernes interesser
(229)
Ingen af brugerne af den pågældende vare besvarede spørgeskemaet fra Kommissionen. Undersøgelsen viste dog, at sømløse rør hovedsageligt anvendes af virksomheder i bygge- og anlægsbranchen og olieselskaber. Ifølge de til rådighed værende oplysninger anvendes sømløse rør i forbindelse med større projekter (kedler, rørledninger, byggeri og anlæg), og de udgør kun en begrænset del af helheden. Det blev derfor konkluderet, at de omkostningsmæssige virkninger af indførelsen af antidumpingforanstaltninger på sømløse med stor sandsynlighed ville være beskedne for sådanne brugere, hvilket muligvis også kan forklare, hvorfor brugerne ikke har været samarbejdsvillige i forbindelse med denne procedure.
(230)
På grundlag af ovennævnte resultater, og da der ikke foreligger andre oplysninger eller reaktioner fra forbrugerorganisationernes side, konkluderes det, at de foreslåede foranstaltningers virkninger for forbrugerne sandsynligvis vil være marginale.
(231)
Det konkluderes derfor, at hensynet til Fællesskabets interesser ikke betyder, at der er tvingende årsager til ikke at indføre antidumpingtold.
7. ENDELIGE ANTIDUMPINGFORANSTALTNINGER
7.1. Skadestærskel
(232)
For at forhindre, at dumpingimporten forvolder yderligere skade, anses det for hensigtsmæssigt at indføre antidumpingforanstaltninger.
(233)
Foranstaltningerne bør indføres på et niveau, der er tilstrækkeligt til at afhjælpe den skade, der er forårsaget af den pågældende import, men ikke overstiger den konstaterede dumpingmargen. Ved beregningen af den told, som er nødvendig for at afhjælpe virkningerne af skadevoldende dumping, blev det fastslået, at enhver foranstaltning bør give EF-erhvervsgrenen mulighed for at dække produktionsomkostningerne og samlet opnå en fortjeneste før skat på salget af samme vare i Fællesskabet, som det med rimelighed kan forventes for en erhvervsgren af denne type i sektoren under normale konkurrencevilkår, dvs. en situation uden dumpingimport. Idet der blev taget hensyn til EF-erhvervsgrenens gennemsnitlige rentabilitet i 2001, fandtes det, at en fortjenstmargen på 3 % af omsætningen kunne betragtes som et passende minimum, som EF-erhvervsgrenen kunne have forventet i en situation uden skadevoldende dumping. Den nødvendige prisforhøjelse blev derefter fastsat på grundlag af en sammenligning mellem den vejede gennemsnitlige importpris som fastsat med henblik på beregningen af underbud og den ikke-skadevoldende pris for de varer, som EF-erhvervsgrenen solgte på EF-markedet. Den ikke-skadevoldende pris blev beregnet ved at justere EF-erhvervsgrenens salgspris med det faktiske tab eller den faktiske fortjeneste i undersøgelsesperioden og ved at lægge ovennævnte fortjenstmargen til. Alle forskelle, der fulgte af denne sammenligning, blev derefter udtrykt i procent af den samlede cif-importværdi.
7.2. Endelige foranstaltninger
(234)
På baggrund af ovenstående bør der i overensstemmelse med grundforordningens artikel 9 indføres en endelig antidumpingtold på importen af den pågældende vare svarende til enten dumpingmargenen eller skadestærsklen, afhængig af hvad der er lavest, i henhold til reglen om den lavest mulige told.
(235)
Da skadestærsklen er højere end den konstaterede dumpingmargen, bør de endelige foranstaltninger baseres på sidstnævnte. Restdumpingmargenerne blev fastsat til dumpingmargenen for det selskab, der havde den højeste individuelle margen i hvert enkelt land.
(236)
Toldsatserne, udtrykt i procent af cif-prisen, Fællesskabets grænse, ufortoldet, er som følger:
Land
Selskab
Toldsats (%)
Kroatien
Alle selskaber
29,8 %
Rumænien
S.C. T.M.K. - Artrom S.A.
17,8 %
S.C. Mittal Steel Roman S.A
17,7 %
S.C. Silcotub S.A.
11,7 %
Alle andre selskaber
17,8 %
Rusland
Joint Stock Company Chelyabinsk Tube Rolling Plant og Joint Stock Company Pervouralsky Novotrubny Works
24,1 %
Alle andre selskaber
35,8 %
Ukraine
OJSC Dnepropetrovsk Tube Works
12,3 %
CJSC Nikopolsky Seamless Tubes Plant Niko Tube og OJSC Nizhnedneprovsky Tube Rolling Plant
25,1 %
CJSC Nikopol Steel Pipe Plant Yutist
25,7 %
Alle andre selskaber
25,7 %
(237)
De antidumpingtoldsatser for individuelle selskaber, der er anført i denne forordning, blev fastsat på grundlag af resultaterne af den foreliggende undersøgelse. De afspejler således den situation, der konstateredes ved undersøgelsen med hensyn til de pågældende selskaber. Disse toldsatser finder (i modsætning til den landsdækkende told for »alle andre selskaber«) udelukkende anvendelse på import af varer med oprindelse i det pågældende land, som er fremstillet af selskaberne og således af de nævnte specifikke retlige enheder. Importerede varer, som er fremstillet af andre selskaber, som ikke udtrykkeligt er nævnt ved navn i den dispositive del af denne forordning, herunder enheder, som er forretningsmæssigt forbundet med de specifikt nævnte selskaber, kan ikke drage fordel af disse satser, men er omfattet af toldsatsen for »alle andre selskaber«.
(238)
Alle anmodninger om anvendelse af disse individuelle toldsatser (f.eks. efter ændring af den pågældende enheds navn eller efter oprettelse af nye produktions- eller salgsenheder) fremsendes straks til Kommissionen (14) sammen med alle relevante oplysninger, især om ændringer af selskabets aktiviteter i forbindelse med fremstilling og hjemmemarkeds- og eksportsalg i tilknytning til den pågældende navneændring eller ændring vedrørende produktions- og salgsenheder. Om fornødent vil der blive truffet passende foranstaltninger, herunder ajourføring af listen over selskaber, der er omfattet af individuel told. For at sikre en korrekt håndhævelse af antidumpingtolden bør den landsdækkende toldsats ikke blot anvendes på den ikke-samarbejdsvillige eksportør, men også på de selskaber, der ikke foretog eksport i undersøgelsesperioden. Hvis de sidstnævnte selskaber opfylder kravene i grundforordningens artikel 11, stk. 4, andet afsnit, opfordres de imidlertid til at fremsætte anmodning om en fornyet undersøgelse i henhold til nævnte artikel, så deres situation kan blive undersøgt individuelt.
(239)
Hvad angår toldmyndighedernes fastlæggelse af kulstofværdigrænsen ved Fællesskabets grænse, kan denne fastlægges indirekte gennem kontrol af de 11 KN-koder, hvorunder den pågældende vare er tariferet. I hele den betragtede periode bestod 99,9 % af al import af den pågældende vare af sømløse rør med en kulstofværdi, der lå under grænsen på 0,86. Det blev derfor konkluderet, at al import af sømløse rør fra de pågældende lande henhørende under de 11 KN-koder burde betragtes som den pågældende vare med undtagelse af de meget få tilfælde, hvor importøren kan dokumentere, at kulstofværdien for de importerede varer overstiger grænsen på 0,86.
7.3. Anmodning om fritagelse
(240)
En importør, som importerede såkaldte »certificerede sømløse rør« til Fællesskabet, mente, at hans selskab burde fritages for antidumpingtolden. Selskabet har dog ikke anført nogen grunde, som ville berettige en sådan individuel fritagelse. Det bør bemærkes, at denne importør importerede dumpede sømløse rør, hvilket forvoldte EF-erhvervsgrenen skade, og der var således ikke grund til at indrømme pågældende selskab nogen individuel fritagelse. Derudover blev det vurderet, at det ville medføre en uhensigtsmæssig stor risiko for omgåelse af foranstaltningerne, hvis denne importør blev fritaget for antidumpingtolden. Da certificerede rør også kan anvendes til en række forskellige formål, kunne det rent faktisk ikke i tilstrækkelig grad sikres, at denne import kun ville blive brugt i bygge- og anlægsarbejder i Italien.
7.4. Anmodning om delvis suspension
(241)
Efter forelæggelsen af de endelige resultater anmodede en af importørerne om delvis suspension i ni måneder (med mulighed for en forlængelse på yderligere 12 måneder) af tolden på importen af visse typer af den pågældende vare, som blev fremstillet af den russiske eksporterende producent TMK, og som var tariferet under KN-kode 7304 39 92 og certificeret af det italienske arbejdsministerium til anvendelse i forbindelse med offentlige bygge- og anlægsarbejder i Italien.
(242)
Importøren gjorde gældende, at en delvis suspension ville være i Fællesskabets interesse i henhold til grundforordningens artikel 14, stk. 4. Det blev hævdet, at uden den delvise suspension af foranstaltningerne ville importøren stoppe importen af certificerede rør, og følgelig ville der kun være et enkelt selskab, der fremstiller certificerede sømløse rør, tilbage i Italien, og dette selskab ville således have et monopol.
(243)
Importøren hævdede, at delvis suspension af foranstaltningerne ikke ville forvolde skade for den angiveligt eneste EF-producent, hvis produktionsmængde af certificerede sømløse rør angiveligt kun dækker ca. to tredjedele af den årlige efterspørgsel efter certificerede sømløse rør i Italien. Ydermere gjorde importøren gældende, at en delvis suspension af foranstaltningerne let kunne overvåges af de italienske toldmyndigheder gennem en simpel kontrol af de certificeringsdokumenter, der skal fremlægges for toldmyndighederne ved hver enkelt importtransaktion.
(244)
Med hensyn til argumentet om, at manglende delvis suspension af foranstaltningerne ville skabe et monopol på markedet i Fællesskabet, skal det bemærkes, at mens der i undersøgelsesperioden fandtes to producenter i Italien, der producerede certificerede sømløse rør, har der siden slutningen af 2005 rent faktisk kun været et selskab tilbage. Det kunne dog påvises, at i undersøgelsesperioden var der i forbindelse med dumpingimport af certificerede rør fra Rusland tale om prisunderbud, hvad angår certificerede rør produceret af EF-erhvervsgrenen, af et sådant omfang, at EF-producenterne ikke kunne konkurrere med denne dumpingimport og følgelig måtte standse eller kraftigt reducere produktionen af certificerede sømløse rør. Da den omstændighed, at kun en EF-producent af certificerede sømløse rør forblev på markedet i Fællesskabet, rent faktisk var en følge af dumpingimport af certificerede sømløse rør fra Rusland, må argumentet om, at delvis suspension af tolden ikke vil forvolde EF-erhvervsgrenen skade, afvises. Det forventes tværtimod, at indførelsen af told vil medføre øget konkurrence, og at andre EF-producenter af certificerede rør vil vende tilbage på markedet i Fællesskabet.
(245)
Mens det anerkendes, at overvågningen af den delvise suspension i princippet kunne varetages af de italienske toldmyndigheder, må anmodningen om delvis suspension afvises på samme grundlag som den anmodning om fritagelse, der er nævnt ovenfor under betragtning 240. Hvis en enkelt importør indrømmes delvis suspension af foranstaltningerne, ville der være tale om en uhensigtsmæssig stor risiko for omgåelse, da de certificerede sømløse rør, der importeres af dette selskab, også kan anvendes i andre sammenhænge end i forbindelse med bygge- og anlægsarbejder i Italien.
7.5. Tilsagn
(246)
Samme importør anførte, at der burde accepteres et tilsagn fra den russiske eksporterende producent, der leverer varen. Tilsagnet burde omfatte en toldfri importmængde med et kvantitativt loft. Importøren gjorde gældende, at en sådan maksimal importmængde kun ville blive anvendt i forbindelse med offentlige bygge- og anlægsprojekter i Italien. Derfor ville denne import ikke forvolde EF-erhvervsgrenen skade. Der ville ydermere være et utilstrækkeligt udbud af certificerede sømløse rør i Fællesskabet. Det bør dog bemærkes, at i henhold til grundforordningens artikel 8, stk. 1, kan kun eksporterende producenter og ikke importører afgive tilsagn. Denne anmodning blev derfor afvist.
(247)
Efter fremlæggelse af de vigtigste kendsgerninger og betragtninger, på grundlag af hvilke det var hensigten at anbefale indførelsen af endelig antidumpingtold, afgav størstedelen af de eksporterende producenter i de pågældende lande pristilsagn i overensstemmelse med grundforordningens artikel 8, stk. 1.
(248)
Der findes imidlertid et betydeligt antal forskellige typer af den pågældende vare med egenskaber, som er vanskelige at differentiere ved indførsel. Dette gør det stort set umuligt at fastsætte relevante mindstepriser for hver varetype, som med rimelighed kan kontrolleres af Kommissionen og medlemsstaternes toldmyndigheder ved importen. Derudover har der de seneste år været betydelige prisudsving for den pågældende vare, hvorfor den ikke er særlig egnet til faste pristilsagn, der gælder i en længere periode. Prisudsvingene skyldes udsving i priserne på råmaterialer, dvs. knipler, blokke og stålskrot. Mængderne af disse råmaterialer varierer, men udgør dog altid størstedelen af produktionsomkostningerne. Hvis mindstepriserne ved import blev indekseret til prisen på et af råmaterialerne, ville der skulle fastsættes forskellige indekseringsformler for hver undervaregruppe, hvilket ville gøre fastsættelsen af parametrene for indekseringsformlerne og overvågningen af tilsagnene ekstremt kompleks.
(249)
Derudover skal der mindes om, at der tidligere blev accepteret tilsagn for visse varer, der er omfattet af denne undersøgelses varedækning. Disse tilsagn, som var baseret på et princip om, at priserne pr. varegruppe skulle være i overensstemmelse med den gældende prisstruktur i Fællesskabet, viste sig at være meget vanskelige at overvåge for Kommissionen, eller det blev konstateret, at de ikke kunne hæve priserne til et ikke-skadevoldende niveau, som kunne genskabe retfærdige handelsvilkår på markedet i Fællesskabet (15).
(250)
I en række tilfælde var den foreslåede produktklassifikation ydermere ikke tilstrækkeligt detaljeret til at muliggøre en ordentlig overvågning, eller også muliggjorde det foreslåede prisniveau ikke fjernelse af den skadevoldende dumping.
(251)
På baggrund af ovenstående, navnlig vanskelighederne med at overvåge de forskellige mindsteimportpriser, findes det, at tilsagnene principielt ikke kan fungere. På baggrund af Rumæniens forestående tiltrædelse af Fællesskabet vil foranstaltningerne mod landet dog have en begrænset varighed. Risikoen for omgåelse af mindsteimportpriserne fra de rumænske eksportørers side er i lighed med risikoen for betydelige prisændringer derfor begrænset. Følgelig accepterede Kommissionen ved afgørelse 2006/441/EF af 23. juni 2006 (16) om godtagelse af tilsagn i forbindelse med antidumpingproceduren vedrørende importen af visse sømløse rør af jern eller stål, med oprindelige i bl.a. Rumænien de rumænske eksporterende producenters tilbud om tilsagn. Grundene til accept af dette tilsagn er beskrevet mere detaljeret i nævnte afgørelse. Kommissinoner anerkender, at tilbuddene om tilsagn fjerner de skadevoldende virkninger af dumpingen og i betydeligt omfang begrænser risikoen for omgåelse.
(252)
For at give Kommissionen og toldmyndighederne bedre muligheder for effektivt at overvåge, om selskaberne overholder tilsagnene, når der fremlægges en anmodning om overgang til fri omsætning for de relevante toldmyndigheder, skal fritagelsen for antidumpingtolden være betinget af, i) at der fremlægges en tilsagnsfaktura, som er en handelsfaktura, som mindst indeholder de oplysninger og den erklæring, der er anført i bilaget, ii) at varerne er fremstillet, afsendt og faktureret direkte af nævnte selskaber til den første uafhængige kunde i Fællesskabet, og iii) at de varer, der er angivet og frembudt for toldmyndighederne, svarer nøjagtig til beskrivelsen i tilsagnsfakturaen. Den relevante antidumpingtold pålægges på tidspunktet for godtagelsen af angivelsen om overgang til fri omsætning, hvis det fastslås, at de pågældende betingelser ikke er opfyldt.
(253)
Hvis Kommissionen i henhold til grundforordningens artikel 8, stk. 9, på grund af misligholdelse trækker sin godtagelse af et tilsagn tilbage, under henvisning til bestemte transaktioner og erklærer de relevante tilsagnsfakturaer for ugyldige, opstår der en toldskyld på tidspunktet for godtagelse af erklæringen om overgang til fri omsætning for de pågældende transaktioner.
(254)
Importørerne bør være opmærksomme på, at der som en normal handelsrisiko kan opstå en toldskyld på tidspunktet for godtagelsen af angivelsen om overgang til fri omsætning, jf. betragtning 252 og 253, selv hvis Kommissionen havde godtaget et tilsagn fra den producent, hos hvilken de køber direkte eller direkte.
(255)
Toldmyndighederne bør i henhold til grundforordningens artikel 14, stk. 7, straks underrette Kommissionen, når der konstateres tegn på misligholdelse af tilsagnet.
(256)
De rumænske eksporterende producenters tilbud om tilsagn anses derfor for at kunne godtages af Kommissionen, og de pågældende selskaber er blevet underrettet om de væsentligste kendsgerninger, overvejelser og forpligtelser, der ligger til grund for godtagelsen. Af ovennævnte grund kan de russiske og ukrainske eksporterende producenters tilbud om tilsagn dog ikke godtages.
(257)
Det skal bemærkes, at der kan indføres en antidumpingtold, jf. grundforordningens artikel 8, stk. 9 og 10, hvis tilsagnet misligholdes, trækkes tilbage eller formodes misligholdt.
7.6. Konklusion vedrørende de to interimsundersøgelser og de eksisterende foranstaltninger
(258)
Der mindes om, at der som nævnt i betragtning 3 blev indledt to interimsundersøgelser på Kommissionens eget initiativ for at muliggøre en eventuel ændring eller ophævelse af de eksisterende endelige antidumpingforanstaltninger på importen af varer omfattet af den oprindelige varedækning fra Kroatien, Rumænien, Rusland og Ukraine.
(259)
På grundlag af resultaterne af nærværende undersøgelse bør der indføres foranstaltninger på importen af de sømløse rør med oprindelse i Kroatien, Rumænien, Rusland og Ukraine, der er beskrevet i betragtning 17. Da den pågældende vare som defineret i afsnit 2.1 også dækker varedækningen for de eksisterende foranstaltninger, er det ikke længere hensigtsmæssigt at opretholde de foranstaltninger på import af varer omfattet af den oprindelige varedækning, der blev indført ved forordning (EF) nr. 2320/97 og (EF) nr. 348/2000, og disse forordninger, som ændret, bør derfor ophæves.
(260)
Samtidigt bør de to ovennævnte interimsundersøgelser samt de under afsnit 1.2 nævnte interims- og udløbsundersøgelser, der blev indledt i november 2002, afsluttes.
(261)
Ydermere bliver forordning (EF) nr. 1866/2005 af 8. november 2005 om forlængelse af den delvise suspension af foranstaltningerne på varerne omfattet af den oprindelige varedækning med oprindelse i Kroatien og Ukraine overflødig efter ophævelsen af forordning (EF) nr. 348/2000 -
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:
Artikel 1
Der indføres en endelig antidumpingtold på importen af visse sømløse rør af jern eller stål, med cirkulært tværsnit, med udvendig diameter på 406,4 mm og derunder, med en kulstofværdi på 0,86 og derunder ifølge formler (17) og kemiske analyser foretaget af International Institute of Welding, henhørende under KN-kode ex 7304 10 10, ex 7304 10 30, ex 7304 21 00, ex 7304 29 11, ex 7304 31 80, ex 7304 39 58, ex 7304 39 92, ex 7304 39 93, ex 7304 51 89, ex 7304 59 92 og ex 7304 59 93 (18) (Taric-kode 7304101020, 7304103020, 7304210020, 7304291120, 7304318030, 7304395830, 7304399230, 7304399320, 7304518930, 7304599230 og 7304599320) og med oprindelse i Kroatien, Rumænien, Rusland og Ukraine.
Den endelige antidumpingtold fastsættes til følgende af nettoprisen, frit Fællesskabets grænse, ufortoldet, for de ovenfor nævnte varer fremstillet af nedenfor nævnte selskaber:
Land
Selskab
Antidumpingtold
Taric-tillægskode
Kroatien
Alle selskaber
29,8 %
Rumænien
S.C. T.M.K. - Artrom S.A.
17,8 %
A738
S.C. Mittal Steel Roman S.A.
17,7 %
A739
S.C. Silcotub S.A.
11,7 %
A740
Alle andre selskaber
17,8 %
A999
Rusland
Joint Stock Company Chelyabinsk Tube Rolling Plant og Joint Stock Company Pervouralsky Novotrubny Works
24,1 %
A741
Alle andre selskaber
35,8 %
A999
Ukraine
OJSC Dnepropetrovsk Tube Works
12,3 %
A742
CJSC Nikopolsky Seamless Tubes Plant Niko Tube og OJSC Nizhnedneprovsky Tube Rolling Plant
25,1 %
A743
CJSC Nikopol Steel Pipe Plant Yutist
25,7 %
A744
Alle andre selskaber
25,7 %
A999
Uanset stk. 1 finder den endelige antidumpingtold ikke anvendelse på importerede varer, der er overgået til fri omsætning i overensstemmelse med artikel 2.
Gældende bestemmelser vedrørende told finder anvendelse, medmindre andet er fastsat.
Artikel 2
1. Importerede varer, der er angivet til overgang til fri omsætning og faktureret af selskaber, som har afgivet tilsagn, der er godtaget af Kommissionen, og hvis navne er opført i Kommissionens afgørelse 2006/441/EF af 23. juni 2006 (19), som eventuelt ændret, undtages fra den ved artikel 1 indførte antidumpingtold, forudsat at:
-
varerne er fremstillet, afsendt og faktureret direkte af nævnte selskaber til den første uafhængige kunde i Fællesskabet,
-
sådan import er ledsaget af en tilsagnsfaktura; som er en handelsfaktura, som indeholder mindst de oplysninger og den erklæring, der er angivet i bilaget til nærværende forordning, og
-
de varer, der er angivet og frembudt for toldmyndighederne, svarer nøjagtig til beskrivelsen i tilsagnsfakturaen.
2. Der opstår en toldskyld på tidspunktet for godtagelsen af angivelsen om overgang til fri omsætning:
-
hvis det i forbindelse med den import, der er beskrevet i stk. 1, fastslås, at en eller flere af betingelserne i nævnte stykke ikke er opfyldt, eller
-
hvis Kommissionen trækker sin godtagelse af tilsagnet tilbage i henhold til grundforordningens artikel 8, stk. 9, i en forordning eller afgørelse, som henviser til særlige transaktioner og erklærer de pågældende tilsagnsfakturaer ugyldige.
Artikel 3
Forordning (EF) nr. 2320/97 og forordning (EF) nr. 348/2000 ophæves.
Artikel 4
Interimsundersøgelserne af antidumpingtolden på import af sømløse rør af jern eller ulegeret stål med oprindelse i bl.a. Rusland og Rumænien og i Kroatien og Ukraine, som blev indledt i marts 2005, afsluttes.
De interims- og udløbsundersøgelser, som blev indledt i november 2002, og som betragtning 20 i forordning (EF) nr. 1322/2004 bekræftede som igangværende, afsluttes.
Artikel 5
Denne forordning træder i kraft dagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Luxembourg, den 27. juni 2006.
NEUVOSTON ASETUS (EY) N:o 954/2006,
annettu 27 päivänä kesäkuuta 2006,
lopullisen polkumyyntitullin käyttöönottamisesta tiettyjen Kroatiasta, Romaniasta, Venäjältä ja Ukrainasta peräisin olevien raudasta tai teräksestä valmistettujen saumattomien putkien tuonnissa, neuvoston asetusten (EY) N:o 2320/97 ja (EY) N:o 348/2000 kumoamisesta, tiettyjen muun muassa Venäjältä ja Romaniasta peräisin olevien, raudasta tai seostamattomasta teräksestä valmistettujen saumattomien putkien tuontiin sovellettavien polkumyyntitullien välivaiheen tarkastelun ja toimenpiteiden voimassaolon päättymistä koskevan tarkastelun päättämisestä sekä tiettyjen muun muassa Venäjältä ja Romaniasta sekä Kroatiasta ja Ukrainasta peräisin olevien, raudasta tai seostamattomasta teräksestä valmistettujen saumattomien putkien tuontiin sovellettavien polkumyyntitullien välivaiheen tarkastelujen päättämisestä
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,
ottaa huomioon polkumyynnillä muista kuin Euroopan yhteisön jäsenvaltioista tapahtuvalta tuonnilta suojautumisesta 22 päivänä joulukuuta 1995 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 384/96 (1), jäljempänä ’perusasetus’, ja erityisesti sen 8 ja 9 artiklan sekä 11 artiklan 2 ja 3 kohdan,
ottaa huomioon komission ehdotuksen, jonka tämä on tehnyt neuvoa-antavaa komiteaa kuultuaan,
sekä katsoo seuraavaa:
1. MENETTELY
1.1 Menettelyn aloittaminen
(1)
Komissio ilmoitti Euroopan unionin virallisessa lehdessä31 päivänä maaliskuuta 2005 julkaistulla ilmoituksella (2), jäljempänä ’menettelyn aloittamista koskeva ilmoitus’, polkumyynnin vastaisen menettelyn aloittamisesta Kroatiasta, Romaniasta, Venäjältä ja Ukrainasta peräisin olevien tiettyjen raudasta tai teräksestä, jäljempänä ’laajennettu tuotteen määritelmä’, valmistettujen saumattomien putkien, jäljempänä ’saumattomat rauta- ja teräsputket’, tuonnissa yhteisöön sekä muun muassa Venäjältä ja Romaniasta sekä Kroatiasta ja Ukrainasta peräisin olevien raudasta tai seostamattomasta teräksestä valmistettujen saumattomien putkien, jäljempänä ’alkuperäinen tuotteen määritelmä’, tuontiin sovellettavien polkumyyntitullien kahden välivaiheen tarkastelun vireillepanosta.
(2)
Polkumyynnin vastainen menettely aloitettiin sen jälkeen, kun Euroopan unionin saumattomien teräsputkien valmistajien etuja valvova Defence Committee of the Seamless Steel Tube Industry of the European Union, jäljempänä ’valituksen tekijä’, oli tehnyt 14 päivänä helmikuuta 2005 valituksen sellaisten tuottajien puolesta, joiden tuotanto muodostaa pääosan, tässä tapauksessa yli 50 prosenttia laajennettuun tuotteen määritelmään kuuluvien tuotteiden kokonaistuotannosta yhteisössä. Valituksessa esitetty näyttö kyseisen tuotteen polkumyynnistä ja siitä aiheutuvasta merkittävästä vahingosta katsottiin riittäväksi perusteeksi menettelyn aloittamiselle.
(3)
Komissio käynnisti välivaiheen tarkastelut omasta aloitteestaan perusasetuksen 11 artiklan 3 kohdan nojalla, jotta muun muassa Kroatiasta, Romaniasta, Venäjältä ja Ukrainasta peräisin olevia alkuperäiseen tuotteen määritelmään sisältyviä tuotteita koskevia neuvoston asetuksella (EY) N:o 2320/97 (3) ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 348/2000 (4) käyttöön otettuja lopullisia polkumyynnin vastaisia toimenpiteitä, jäljempänä ’lopulliset toimenpiteet’, voidaan tarvittaessa muuttaa tai ne voidaan kumota. Muuttaminen tai kumoaminen saattaa osoittautua tarpeelliseksi, jos määritellään, että on otettava käyttöön laajennettuun tuotteen määritelmään sovellettavia toimenpiteitä, koska tuotteet, joihin asetuksella (EY) N:o 2320/97 ja asetuksella (EY) N:o 348/2000 käyttöön otettuja toimenpiteitä sovelletaan, kuuluvat kyseiseen laajennettuun tuotteen määritelmään.
1.2 Alkuperäiseen tuotteen määritelmään kuuluvia tuotteita koskevat voimassa olevat toimenpiteet
(4)
Asetuksella (EY) N:o 2320/97 otettiin käyttöön polkumyyntitullit muun muassa Romaniasta ja Venäjältä peräisin olevien, alkuperäiseen tuotteen määritelmään kuuluvien tuotteiden tuonnissa. Päätöksillä asetuksella 97/790/EY (5) ja 2000/70/EY (6) hyväksyttiin sitoumuksia muun muassa romanialaisilta ja venäläisiltä viejiltä. Neuvoston asetuksella (EY) N:o 1322/2004 (7) säädettiin eräiden yhteisön tuottajien aiemman kilpailua rajoittavan toiminnan vuoksi, ettei voimassa olevia toimenpiteitä varmuuden vuoksi enää sovelleta Romaniasta ja Venäjältä peräisin olevien alkuperäisen tuotteen määritelmään kuuluvien tuotteiden tuontiin (ks. kyseisen asetuksen johdanto-osan 9 kappale ja sitä seuraavat kappaleet). Kyseisen asetuksen johdanto-osan 20 kappaleessa todettiin, että marraskuussa 2002 ilmoituksella vireillepanosta aloitetut välivaiheen tarkastelu ja toimenpiteiden voimassaolon päättymistä koskeva tarkastelu (8) jatkuisivat siihen saakka, että käytettävissä on uusia päätelmiä, jotka perustuvat uusiin tietoihin, joihin kilpailua rajoittava toiminta ei ole vaikuttanut, ja joiden avulla voidaan arvioida mahdollisten tulevien toimenpiteiden tarvetta.
(5)
Neuvosto muutti perusasetuksen 11 artiklan 3 kohdan mukaisesti suoritetun tutkimuksen seurauksena asetuksella (EY) N:o 258/2005 (9) asetuksessa (EY) N:o 348/2000 käyttöön otettuja toimenpiteitä, kumosi kyseisen asetuksen 2 artiklassa säädetyn mahdollisuuden vapauttaa tuonti tulleista sekä otti käyttöön 38,8 prosentin polkumyyntitullin Kroatiasta peräisin olevien alkuperäisen tuotteen määritelmään kuuluvien tuotteiden tuonnissa ja 64,1 prosentin polkumyyntitullin Ukrainasta peräisin olevien alkuperäisen tuotteen määritelmään kuuluvien tuotteiden tuonnissa lukuun ottamatta Dnepropetrovsk Tube Works -yrityksestä, jäljempänä ’DTW’, tulevaa tuontia, johon sovelletaan 51,9 prosentin polkumyyntitullia.
(6)
Komissio suspendoi päätöksellä 2005/133/EY (10) lopulliset toimenpiteet osittain yhdeksän kuukauden ajaksi 18 päivästä helmikuuta 2005. Osittaista suspensiota jatkettiin yhdellä vuodella neuvoston asetuksella (EY) N:o 1866/2005 (11). Sen vuoksi voimassa ovat asetuksessa (EY) N:o 348/2000 vahvistetut tullit, jotka ovat 23 prosenttia Kroatian ja 38,5 prosenttia Ukrainan osalta.
1.3 Väliaikaiset toimenpiteet
(7)
Koska tutkimuksen tietyt näkökohdat edellyttivät vielä lisäselvityksiä ja koska edellä 1.2 jaksossa tarkoitetut välivaiheen tarkastelu ja toimenpiteiden voimassaolon päättymistä koskeva tarkastelu liittyivät toisiinsa, tutkimusta päätettiin jatkaa ottamatta käyttöön väliaikaisia toimenpiteitä.
1.4 Menettelyn osapuolet
(8)
Komissio ilmoitti virallisesti menettelyn aloittamisesta Kroatiassa, Romaniassa, Venäjällä ja Ukrainassa oleville vientiä harjoittaville tuottajille, niille tuojille/kauppiaille, käyttäjille, tavarantoimittajille ja järjestöille, joita asian tiedettiin koskevan, asianomaisten viejämaiden edustajille sekä valituksen tehneille ja muille yhteisön tuottajille, joita asian tiedettiin koskevan. Asianomaisille osapuolille annettiin tilaisuus esittää näkökantansa kirjallisesti ja pyytää saada tulla kuulluiksi menettelyn aloittamista koskevassa ilmoituksessa asetetussa määräajassa.
(9)
Koska valituksessa mainittuja venäläisiä ja ukrainalaisia vientiä harjoittavia tuottajia, tarkasteltavana olevan tuotteen yhteisön tuojia ja valitusta tukeneita yhteisön tuottajia oli runsaasti, menettelyn aloittamista koskevassa ilmoituksessa esitettiin polkumyynnin ja vahingon määrittämistä otantamenetelmällä perusasetuksen 17 artiklan mukaisesti.
(10)
Jotta komissio voisi päättää otannan tarpeellisuudesta ja tarvittaessa valita otoksen, kaikkia venäläisiä ja ukrainalaisia vientiä harjoittavia tuottajia, yhteisön tuojia ja yhteisön tuottajia pyydettiin ilmoittautumaan komissiolle ja toimittamaan menettelyn aloittamista koskevan ilmoituksen mukaisesti perustiedot tarkasteltavana olevaan tuotteeseen liittyvästä toiminnastaan tutkimusajanjakson ajalta (1 päivän tammikuuta 2004 ja 31 päivän joulukuuta 2004 väliseltä ajanjaksolta).
1.4.1 Viejiä/tuottajia koskeva otanta
(11)
Venäläisten ja ukrainalaisten vientiä harjoittavien tuottajien toimittamien tietojen tarkastelun perusteella ja sen vuoksi, että molemmissa maissa tuottajien enemmistö kuuluu suuriin tuottajaryhmiin, päätettiin, että otanta ei ollut tarpeen Venäjän ja Ukrainan osalta.
1.4.2 Yhteisön tuotannonalaa ja tuojia koskeva otanta
(12)
Yhteisön tuottajista valittiin perusasetuksen 17 artiklan mukaisesti otos, joka perustui suurimpaan mahdolliseen yhteisön tuottajien edustavaan tuotanto- ja myyntimäärään, jota voitiin kohtuudella tutkia käytettävissä olevassa ajassa. Yhteisön tuottajilta saatujen tietojen perusteella komissio valitsi yhteensä viisi yritystä neljästä eri jäsenvaltiosta. Yksi alkuperäiseen otokseen kuulunut yhteisön tuottaja kieltäytyi myöhemmin yhteistyöstä, ja se korvattiin toisella yhteisön tuottajalla. Tuotantomäärän osalta todetaan, että otokseen kuuluneet viisi yritystä edustivat 49:ää prosenttia yhteisön kokonaistuotannosta. Asianomaisia osapuolia kuultiin perusasetuksen 17 artiklan 2 kohdan mukaisesti, eivätkä ne vastustaneet asiaa. Muita yhteisön tuottajia pyydettiin lisäksi toimittamaan tiettyä yleisiä tietoja vahinkoa koskevaa tarkastelua varten. Koska tuojilta saatiin vain vähän vastauksia, päätettiin, ettei otanta ollut tarpeen tuojien osalta.
1.5 Lomakkeet markkinatalouskohtelua/yksilöllistä kohtelua koskevia pyyntöjä varten
(13)
Jotta ukrainalaiset vientiä harjoittavat tuottajat voisivat halutessaan esittää markkinatalouskohtelua tai yksilöllistä kohtelua koskevan pyynnön, komissio lähetti lomakkeet pyyntöjen esittämistä varten niille ukrainalaisille vientiä harjoittaville tuottajille, joita asian tiedettiin koskevan. Kolme vientiä harjoittavien tuottajien ryhmää niihin etuyhteydessä olevien yritysten kanssa pyysi joko markkinatalouskohtelua tai vaihtoehtoisesti yksilöllistä kohtelua siinä tapauksessa, että ne eivät tutkimuksen perusteella täyttäisi markkinatalouskohtelun myöntämisen edellytyksiä.
1.6 Kyselylomakkeet
(14)
Komissio lähetti kyselylomakkeen kaikille osapuolille, joita asian tiedettiin koskevan, ja kaikille muille yrityksille, jotka ilmoittautuivat menettelyn aloittamista koskevassa ilmoituksessa asetetussa määräajassa. Vastaukset saatiin kolmelta romanialaiselta vientiä harjoittavalta tuottajalta ja kahdelta niihin etuyhteydessä olevalta yritykseltä, kahdelta venäläiseltä vientiä harjoittavien tuottajien ryhmältä ja viideltä niihin etuyhteydessä olevalta yritykseltä, joista kolmen sijoittautumispaikka oli yhteisössä, sekä kolmelta ukrainalaiselta vientiä harjoittavien tuottajien ryhmältä ja niihin etuyhteydessä olevilta yrityksiltä. Vastaukset kyselylomakkeeseen saatiin myös viideltä yhteisön tuottajalta. Vaikka kuusi tuojaa vastasi otantalomakkeeseen, ainoastaan kolme toimi yhteistyössä ja toimitti täydellisen vastauksen kyselylomakkeeseen. Eräs tuoja suostui siihen, että sen toimitiloihin tehdään tarkastuskäynti, vaikkei se toimittanutkaan vastausta kyselylomakkeeseen.
(15)
Komissio hankki ja tarkasti kaikki polkumyynnin, siitä aiheutuneen vahingon ja yhteisön edun määrittämistä varten tarvitsemansa tiedot. Tarkastuskäyntejä tehtiin seuraavien yritysten toimitiloihin:
Yhteisön tuottajat
-
Dalmine S.p.A., Bergamo, Italia
-
Rohrwerk Maxhütte GmbH, Sulzbach-Rosenberg, Saksa
-
Tubos Reunidos S.A., Amurrio, Espanja
-
Vallourec & Mannesmann France S.A., Boulogne Billancourt, Ranska
-
V & M Deutschland GmbH, Düsseldorf, Saksa
Vientiä harjoittavat tuottajat Romaniassa
-
S.C. T.M.K. S.A., Slatina
-
S.C. Silcotub S.A., Zalau
-
S.C. Mittal Steel Roman S.A., Roman
Vientiä harjoittavat tuottajat Venäjällä
-
Volzhsky Pipe Works Open Joint Stock Company (’Volzhsky’), Volzhsky
-
Joint Stock Company Taganrog Metallurgical Works (’Tagmet’), Taganrog
-
Joint Stock Company Pervouralsky Novotrubny Works (’Pervouralsky’), Pervouralsk
-
Joint Stock Company Chelyabinsk Tube Rolling Plant (’Chelyabinsk’), Chelyabinsk
Etuyhteydessä oleva yritys Venäjällä
-
CJSC Trade House TMK, Moskova
Vientiä harjoittavat tuottajat Ukrainassa
-
CJSC Nikopolsky Seamless Tubes Plant Niko Tube, Nikopol
-
CJSC Nikopol Steel Pipe Plant Yutist (Yutist), Nikopol
-
OJSC Dnepropetrovsk Tube Works (DTW), Dnepropetrovsk
-
OJSC Nizhnedneprovsky Tube Rolling Plant (NTRP), Dnepropetrovsk
Etuyhteydessä oleva kauppias Ukrainassa
-
SPIG Interpipe, Dnepropetrovsk, etuyhteydessä seuraaviin: NTRP ja Niko Tube
Etuyhteydessä oleva kauppias Sveitsissä
-
SEPCO S.A., Lugano, etuyhteydessä seuraaviin: NTRP ja Niko Tube
Etuyhteydessä oleva tuoja
-
Sinara Handel GmbH, Köln, etuyhteydessä seuraavaan: Artrom
Etuyhteydettömät tuojat
-
Thyssen Krupp Energostal S.A., Torun, Puola
-
Assotubi S.P.A., Cesena, Italia
-
Bandini Sider S.R.L., Imola, Italia
1.7 Tutkimusajanjakso
(16)
Polkumyyntiä ja vahinkoa koskeva tutkimus kattoi 1 päivän tammikuuta 2004 ja 31 päivän joulukuuta 2004 välisen ajanjakson, jäljempänä ’tutkimusajanjakso’. Vahinkoa koskevaan arvioon vaikuttava kehityssuuntausten tarkastelu kattoi 1 päivän tammikuuta 2001 ja tutkimusajanjakson päättymisen välisen ajanjakson, jäljempänä ’tarkastelujakso’.
2. TARKASTELTAVANA OLEVA TUOTE JA SAMANKALTAINEN TUOTE
2.1 Tarkasteltavana oleva tuote
(17)
Tarkasteltavana tuotteena ovat tietyt raudasta tai teräksestä valmistetut poikkileikkaukseltaan ympyränmuotoiset saumattomat putket, joiden ulkoläpimitta on enintään 406,4 mm ja joiden hiiliekvivalenttiarvo on IIW-instituutin (International Institute of Welding) kaavan ja kemiallisen analyysin mukaan enintään 0,86. Tarkasteltavana oleva tuote luokitellaan tällä hetkellä CN-koodeihin ex 7304 10 10, ex 7304 10 30, ex 7304 21 00, ex 7304 29 11, ex 7304 31 80, ex 7304 39 58, ex 7304 39 92, ex 7304 39 93, ex 7304 51 89, ex 7304 59 92 ja ex 7304 59 93 (12) (Taric-koodit 7304101020, 7304103020, 7304210020, 7304291120, 7304318030, 7304395830, 7304399230, 7304399320, 7304518930, 7304599230 ja 7304599320).
(18)
Tarkasteltavana olevaa tuotetta käytetään lukuisissa erilaisissa sovelluksissa, kuten putkijohtoina nesteiden kuljettamisessa, rakennusalalla paalutuksessa, mekaanisissa käyttötarkoituksissa, kaasujohdoissa, höyrykattilaputkissa sekä öljynporauksessa käytettävissä putkissa ja putkien osissa, jäljempänä ’OCTG-putket’, vaippa-, pumppaus- tai poraputkina öljyteollisuudessa.
(19)
Käyttäjille toimitettaessa saumattomat rauta- ja teräsputket voivat olla hyvin erilaisissa muodoissa. Ne voivat esimerkiksi olla galvanoituja tai kierteitettyjä, ne voidaan toimittaa vihreinä putkina (eli ilman lämpökäsittelyä), niissä voi olla erityiset päät tai erilaiset poikkileikkaukset ja ne voivat olla määräkokoon leikattuja. Putkia varten ei ole olemassa yleisiä standardikokoja, minkä vuoksi suurin osa saumattomista rauta- ja teräsputkista tehdään asiakkaan tilauksen mukaisesti. Saumattomat rauta- ja teräsputket liitetään tavanomaisesti yhteen hitsaamalla. Erityistapauksissa ne voidaan kuitenkin liittää yhteen kiertein tai niitä voidaan käyttää yksinään, vaikka ne ovatkin hitsattavissa. Tutkimuksessa kävi ilmi, että kaikilla saumattomilla rauta- ja teräsputkilla on samat fyysiset, kemialliset ja tekniset perusominaisuudet sekä samat peruskäyttötarkoitukset.
(20)
Jotkin asianomaiset osapuolet vastustivat tässä menettelyssä käytettyä tuotteen soveltamisalan määritelmää. Ensinnäkin jotkin osapuolet väittivät, että jotkin tuotteen kuvaukseen sisältyvät tuotetyypit ovat mekaanisilta ja kemiallisilta perusominaisuuksiltaan erilaisia (ks. johdanto-osan 21-26 kappale). Toiseksi useissa väitteissä asetettiin kyseenalaiseksi hitsattavuusperusteen käyttö ja hiiliekvivalentti-kynnysarvo, jotka liittyvät toisiinsa (ks. johdanto-osan 27-36 kappale). Lisäksi yksi osapuoli vaati, että niin kutsutut sertifioidut saumattomat rauta- ja teräsputket jätetään tuotteen määritelmän ulkopuolelle (ks. johdanto-osan 37 kappale).
(21)
Väitettiin, että jotkin tuotteen kuvaukseen sisältyvät tuotetyypit eli OCTG-putket ja kaasuputket eroavat mekaanisilta ja kemiallisilta perusominaisuuksiltaan ja käyttötarkoituksiltaan muista saumattomista rauta- ja teräsputkista eivätkä ne olisi keskenään vaihdettavissa.
(22)
Määritelty tuote sisältää erilaisia tuotetyyppejä. Katsotaan kuitenkin, että eri segmentteihin (sekä alimpiin että ylimpiin segmentteihin) kuuluvat tuotetyypit muodostavat yhden tuotteen, jos eri segmenttien välillä ei ole selviä rajoja, toisin sanoen jos toisiaan lähellä olevat tyypit ovat osittain päällekkäisiä ja niiden välillä on kilpailua. Näin on asian laita tässä menettelyssä, koska esitettiin näyttöä siitä, että tutkimuksen soveltamisalaan kuuluvia seosteisia ja seostamattomia putkia voitaisiin käyttää samoihin käyttötarkoituksiin ja että seostamattomien putkien ja seosteisten putkien luokkien välillä ei ole selkeitä rajoja.
(23)
OCTG-putkien ja kaasuputkien osalta tutkimus osoitti, että muun muassa niiden kemialliset ominaisuudet ovat vertailtavissa saumattomien rauta- ja teräsputkien muihin tyyppeihin, koska ne kuuluvat 0,86:n hiiliekvivalenttiarvoa koskevan kynnyksen piiriin. Lisäksi niillä on muiden tuotetyyppien kanssa muita samoja perusominaisuuksia, esimerkiksi ulkoläpimitta ja seinämän paksuus.
(24)
Eräät vientiä harjoittavat tuottajat väittivät OCTG-putkien ja kaasuputkien käyttötarkoitusten osalta, että OCTG-putkia ja kaasuputkia käytettäisiin eri sovelluksissa ja että ne eivät olisi vaihdettavissa muuntyyppisten saumattomien rauta- ja teräsputkien kanssa. Tässä yhteydessä todettiin, että tällä hetkellä CN-koodiin 7304 21 00 luokitellut, rakennusalalla käytettävät sileäpäiset OCTG-putket ovat keskenään vaihdettavissa tällä hetkellä CN-koodiin 7304 39 58 luokiteltujen muiden seostamattomasta teräksestä valmistettujen putkien kanssa. Sen vuoksi saumattomien rauta- ja teräsputkien eri tyyppien käyttötarkoituksissa on ainakin osittaista päällekkäisyyttä.
(25)
Edellä oleva perusteella hylätään väite, jonka mukaan toisaalta OCTG-putket ja kaasuputket ja toisaalta muuntyyppiset saumattomat rauta- ja teräsputket eivät ole keskenään vaihdettavissa.
(26)
Toinen vientiä harjoittava tuottaja väitti, ettei hiiliekvivalenttiarvo ole tuotteen kemiallinen ominaisuus, koska se ei suoraan liity saumattomien rauta- ja teräsputkien kemialliseen koostumukseen vaan on sen funktio. Vaikka on totta, että hiiliekvivalenttiarvo on laskentakaavan tulos, kaava liittyy suoraan tuotteen kemialliseen koostumukseen, ja sen perusteella on mahdollista verrata teräksen eri laatuluokkia hitsattavuuden suhteen. Hiiliekvivalenttiarvo ei myöskään liity mihinkään teräksen tekniseen tai mekaaniseen erityispiirteeseen, vaan riippuu yksinomaan sen kemiallisesta koostumuksesta. Tämän perusteella katsotaan, että hiiliekvivalenttiarvo on tuotteen kemiallinen ominaisuus, ja väite hylättiin.
(27)
Eräät osapuolet väittivät, että hitsattavuusperuste on tarkasteltavana olevan tuotteen osalta erittäin epäolennainen ominaisuus, koska väitteen mukaan huomattavaa osaa tuotteen määritelmään kuuluvista tuotteista (kierteitettyjä putkia ja OCTG-putkia) ei koskaan hitsata. Sen vuoksi väitettiin, että eri tuotteita pidettiin keinotekoisesti yhtenä tuotteena käyttämällä perusteena hitsattavuutta.
(28)
Ensiksi on syytä huomata, että hitsattavuus on kaikille saumattomille rauta- ja teräsputkille yhteinen kemiallinen ja tekninen ominaisuus (koska se riippuu teräksen kemiallisesta koostumuksesta). Koska suurin osa saumattomista rauta- ja teräsputkista liitetään yhteen hitsaamalla, se on olennainen ominaisuus tuotteen määritelmässä. Toisaalta niiden kierteitettyjen putkien ja OCTG-putkien osalta, joita ei yleensä hitsata, tutkimuksessa kävi ilmi, että ne ovat kuitenkin hitsattavissa ja niillä on näin ollen tämä sama kemiallinen ja tekninen perusominaisuus. Lisäksi ei voida sulkea pois mahdollisuutta, että kierteitetyt tai kierteitettävät saumattomat rauta- ja teräsputket sekä OCTG-putket voitaisiin muuttaa hitsattavissa oleviksi saumattomiksi rauta- ja teräsputkiksi yksinkertaisella poistotoimenpiteellä. Etenkin OCTG-putkien osalta on näyttöä siitä, että sama putki voidaan luokitella kahteen eri luokkaan (ja jopa CN-koodiin) yksinomaan sen käyttötarkoituksen perusteella eli sen mukaan, käytetäänkö sitä rakennusalalla vai öljynporausteollisuudessa. Lopuksi todettiin, että eräitä OCTG-putkiksi luokiteltuja, asianomaisista maista tuotuja tuotteita ei ollut käytetty öljy- tai kaasusektorilla.
(29)
Yksi viejä esitti, että eurooppalaisten standardien mukaan ainoastaan yksi teräslaatu soveltuu kierteitettäviin putkiin ja että nämä tuotteet olisi sen vuoksi erotettava muista saumattomista rauta- ja teräsputkista. Erityisesti OCTG-putkia koskevien erilaisten standardien tarkastelu osoitti, että olemassa ei ole yhtä ainutta teräslaatua, jota voidaan käyttää kierteitettävien putkien tuotantoon.
(30)
Edellä olevan perusteella saumattomien rauta- ja teräsputkien hitsattavuutta pidetään soveltuvana perusteena tuotteen soveltamisalan määrittämisessä. Näin ollen väite, jonka mukaan ehdotetussa tuotteen määritelmässä ryhmitellään keinotekoisesti eri tuotteet samaan määritelmään, hylätään.
(31)
Väitettiin, että tuotteen määritelmän perusteena ei voida käyttää hiiliekvivalenttikynnysarvoa, koska tämä ei olisi soveltuva peruste saumattomien rauta- ja teräsputkien hitsattavuuden määrittämisessä.
(32)
Tutkimus osoitti, että hiiliekvivalenttiarvo on indikaattori, joka liittyy suoraan sekä teräksen kemialliseen koostumukseen että sen hitsattavuuteen. Korkea hiiliekvivalenttiarvo tarkoittaa, että teräksessä on enemmän hiiltä ja/tai seoksia ja että terästä on vaikeampi hitsata. Matalampi hiiliekvivalentti taas osoittaa, että teräksessä on vähemmän hiiltä ja/tai seoksia ja että sitä on myös helpompi hitsata. Toisin sanoen eri hiiliekvivalenttiarvot vaativat erilaiset hitsausolosuhteet. Teräs, jonka hiiliekvivalenttiarvo on 0,86, vaatii jo erityisiä hitsausolosuhteita, eikä sitä sen vuoksi yleensä hitsata. Koska hiiliekvivalenttiarvo on hitsattavuuden indikaattori, hiiliekvivalenttia koskevaa kynnysarvoa pidettiin asianmukaisena perusteena tuotteen soveltamisalan määrittämisessä.
(33)
Eräs vientiä harjoittava tuottaja väitti, että hiiliekvivalenttiarvo on vain yksi teräksen monista teknisistä ja mekaanisista erityispiirteistä, eikä sitä sen vuoksi voitaisi käyttää yksinään tuotteen soveltamisalan määrittelyssä. Tältä osin todetaan, että hiiliekvivalenttiarvoa pidetään soveltuvana perusteena tuotteen soveltamisalan määrittämisessä. Kuten tuotteen määritelmästä käy lisäksi ilmi, hiiliekvivalenttiarvo ei ole ainoa käytetty peruste. Lopuksi todetaan, että tuotetyyppien vertailtavuutta arvioitiin yksityiskohtaisemmin ottaen huomioon tuotteen eri ominaisuudet (esimerkiksi koko ja lämpökäsittely).
(34)
Eräät asianomaiset osapuolet väittivät, että hiiliekvivalenttiarvon kynnys 0,86 asetettiin keinotekoisesti, koska hitsattavuuden helppouden raja on alempi kuin 0,86. Hiiliekvivalenttiarvo 0,86 ei kuitenkaan liity hitsattavuuden helppouden käsitteeseen. Valituksen tehnyt yhteisön tuotannonala väitti ja toimitti näyttöä siitä, että arvo edustaa sellaisen seostamattoman teräksen hiiliekvivalenttiarvon enimmäisarvoa, jota voidaan eurooppalaisten standardien mukaan käyttää saumattomissa rauta- ja teräsputkissa.
(35)
Sen vuoksi päätellään, että sekä hiiliekvivalenttiarvo että 0,86:ksi määritelty kynnys kattavat sellaisen tuotevalikoiman, jota voidaan pitää yhtenä tuotteena, vaikka määritelmän ulkopuolelle jätetäänkin esimerkiksi ruostumattomasta teräksestä valmistetut putket tai kuulalaakeroidut putket, joiden hiiliekvivalenttiarvo on korkeampi kuin 0,86.
(36)
Edellä esitetyn perusteella hakijan ehdottama hiiliekvivalenttiarvon kynnys säilytettiin tarkasteltavana olevan tuotteen määritelmässä.
(37)
Yksi yhteisön tuoja väitti, että niin kutsuttujen sertifioitujen saumattomien rauta- ja teräsputkien ei tulisi kuulua tuotteen määritelmään. Kyseiset saumattomat rauta- ja teräsputket tuotetaan Italian julkisten töiden ministeriön hyväksymässä sertifioidussa menettelyssä ja käytetään rakennushankkeiden paalutustöissä Italiassa. Todettiin kuitenkin, että tarkasteltavana olevan tuotteen kaikilla tyypeillä, myös saumattomilla rauta- ja teräsputkilla, on samat fyysiset, kemialliset ja tekniset perusominaisuudet ja käyttötarkoitukset. Sellaista näyttöä ei saatu (eikä kyseinen yritys esittänyt näyttöä), jonka perusteella olisi voitu päätellä, että kyseiset sertifioidut putket olisivat eri tuote ja että ne olisi sen vuoksi jätettävä toimenpiteiden soveltamisalan ulkopuolelle. Sen vuoksi väite oli hylättävä.
(38)
Edellä esitetyn perusteella pääteltiin, että kaikkia saumattomia rauta- ja teräsputkia mahdollisista tuotetyyppien eroista huolimatta pidetään tässä menettelyssä yhtenä tuotteena, koska niillä on samat fyysiset, kemialliset ja tekniset perusominaisuudet ja samat pääasialliset käyttötarkoitukset.
2.2 Samankaltainen tuote
(39)
Tutkimuksessa todettiin, että Kroatiasta, Romaniasta, Venäjältä ja Ukrainasta yhteisöön vietävällä tuotteella, kyseisten maiden kotimarkkinoilla tuotetulla ja myytävällä tuotteella sekä yhteisön tuottajien yhteisössä valmistamalla ja myymällä tuotteella on samat fyysiset, tekniset ja kemialliset perusominaisuudet ja samat käyttötarkoitukset, mistä syystä niitä pidetään perusasetuksen 1 artiklan 4 kohdassa tarkoitettuina samankaltaisina tuotteina.
3. POLKUMYYNTI
3.1 Yleiset menetelmät
(40)
Seuraavassa esiteltyjä yleisiä menetelmiä on sovellettu kaikkiin Kroatiassa, Romaniassa ja Venäjällä toimiviin vientiä harjoittaviin tuottajiin sekä tutkimuksessa yhteistyössä toimineisiin ukrainalaisiin vientiä harjoittaviin tuottajiin, joille myönnettiin markkinatalouskohtelu. Näin ollen polkumyyntiä koskevat päätelmät esitetään siten, että kustakin asianomaisesta viejämaasta esitetään ainoastaan kyseistä maata erityisesti koskevat tiedot.
3.1.1 Normaaliarvo
(41)
Perusasetuksen 2 artiklan 2 kohdan mukaisesti tutkittiin ensin kunkin yhteistyössä toimivan vientiä harjoittavan tuottajan osalta, oliko tarkasteltavana olevan tuotteen kotimarkkinamyynti edustavaa, eli oliko kotimarkkinamyynnin kokonaismäärä vähintään 5 prosenttia kyseisen tuottajan yhteisöön suuntautuneen vientimyynnin kokonaismäärästä. Tämän jälkeen komission yksiköt yksilöivät ne tarkasteltavana olevan tuotteen tyypit, joita myivät kotimarkkinoilla yritykset, joiden kokonaismyynti kotimarkkinoilla oli edustavaa, ja jotka olivat samanlaisia kuin yhteisöön vietäväksi myydyt lajit tai suoraan verrattavissa niihin.
(42)
Kunkin tuotetyypin osalta, jota vientiä harjoittavat tuottajat olivat myyneet kotimarkkinoillaan ja jonka oli todettu olevan suoraan verrattavissa yhteisöön suuntautuneeseen vientiin myydyn tarkasteltavana olevan tuotteen lajiin, määritettiin, oliko kotimarkkinamyynti ollut riittävän edustava perusasetuksen 2 artiklan 2 kohdan mukaisesti. Tarkasteltavana olevan tuotteen tietyn lajin kotimarkkinamyyntiä pidettiin riittävän edustavana, jos kyseisen lajin kotimarkkinamyynnin kokonaismäärä tutkimusajanjakson aikana oli vähintään 5 prosenttia siihen verrattavissa olevan, yhteisöön viedyn tarkasteltavana olevan tuotteen lajin kokonaismyyntimäärästä.
(43)
Sen jälkeen selvitettiin, voitiinko tarkasteltavana olevan tuotteen kunkin tuotetyypin kotimarkkinamyyntiä pitää tavanomaisessa kaupankäynnissä tapahtuneena perusasetuksen 2 artiklan 4 kohdan mukaisesti määrittämällä, kuinka suuri osuus kyseisen tuotetyypin riippumattomille asiakkaille suuntautuneesta myynnistä oli ollut kannattavaa.
(44)
Kun vähintään määritettyjä tuotantokustannuksia vastaavilla nettomyyntihinnoilla tapahtuneen tarkasteltavana olevan tuotteen lajin myynnin osuus oli yli 80 prosenttia kyseisen lajin kokonaismyyntimäärästä ja kun kyseisen tuotetyypin painotettu keskihinta oli vähintään tuotantokustannusten tasoinen, normaaliarvon perustana käytettiin tosiasiallista kotimarkkinahintaa, joka laskettiin määrittämällä kyseisen tuotetyypin kaiken tutkimusajanjakson aikana tapahtuneen kotimarkkinamyynnin hintojen painotettu keskiarvo riippumatta siitä, oliko myynti ollut kannattavaa. Jos tuotetyypin kokonaismyyntimäärästä enintään 80 prosenttia oli kannattavaa tai jos kyseisen tuotetyypin painotettu keskihinta oli tuotantokustannuksia alempi, normaaliarvon perustana käytettiin tosiasiallista kotimarkkinahintaa, joka laskettiin määrittämällä yksinomaan kyseisen tuotetyypin kannattavan myynnin painotettu keskiarvo edellyttäen, että kannattavan myynnin osuus kyseisen lajin kokonaismyyntimäärästä oli vähintään 10 prosenttia. Tapauksissa, joissa tuotetyypin kannattavan myynnin määrä oli alle 10 prosenttia kokonaismyynnin määrästä, kyseisen lajin myyntiä pidettiin riittämättömänä, eikä kotimarkkinahinnan katsottu soveltuvan normaaliarvon määrittämisen perustaksi.
(45)
Kun normaaliarvon määrittämiseen ei voitu käyttää vientiä harjoittavan tuottajan myymän tietyn tuotetyypin kotimarkkinahintoja, oli sovellettava toista menetelmää. Tällöin komissio käytti laskennallista normaaliarvoa. Normaaliarvo määritettiin laskennallisesti perusasetuksen 2 artiklan 3 kohdan mukaisesti lisäämällä kohtuullinen määrä myynti-, hallinto- ja yleiskustannuksia sekä kohtuullinen voittomarginaali viejän viemien tuotetyyppien valmistuskustannuksiin, joita tarvittaessa oikaistiin. Perusasetuksen 2 artiklan 6 kohdan mukaisesti myynti-, hallinto- ja yleiskustannusten osuus ja voittomarginaali perustuivat samankaltaisen tuotteen tavanomaisessa kaupankäynnissä tapahtuneen myynnin keskimääräisiin myynti-, hallinto- ja yleiskustannuksiin ja voittomarginaaliin.
3.1.2 Vientihinta
(46)
Kaikissa niissä tapauksissa, joissa tarkasteltavana olevaa tuotetta oli viety yhteisöön riippumattomille asiakkaille, vientihinta määritettiin perusasetuksen 2 artiklan 8 kohdan mukaisesti eli tosiasiallisesti maksettujen tai maksettavien vientihintojen perusteella.
(47)
Jos vienti tapahtui etuyhteydessä olevien tuojien kautta, vientihinta määritettiin perusasetuksen 2 artiklan 9 kohdan mukaisesti sen hinnan perusteella, jolla maahantuodut tuotteet jälleenmyytiin ensimmäisen kerran riippumattomalle ostajalle ja jota oikaistiin asianmukaisesti kaikkien tuonnin ja jälleenmyynnin välillä aiheutuneiden kustannusten sekä kohtuullisten myynti-, hallinto- ja yleiskustannusten ja kohtuullisen voiton huomioon ottamiseksi. Tässä käytettiin etuyhteydessä olevien tuojien omia myynti-, hallinto- ja yleiskustannuksia. Voittomarginaali määritettiin yhteistyössä toimivilta etuyhteydettömiltä tuojilta saatujen tietojen perusteella.
3.1.3 Vertailu
(48)
Normaaliarvoa ja vientihintoja verrattiin noudettuna lähettäjältä -tasolla. Jotta normaaliarvon ja vientihinnan vertailu olisi tasapuolinen, otettiin hintoihin ja niiden vertailukelpoisuuteen vaikuttavat erot asianmukaisesti huomioon tekemällä oikaisuja perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan mukaisesti. Oikaisuja tehtiin kaikissa tapauksissa, joissa niitä pidettiin kohtuullisina ja paikkansa pitävinä ja joissa niistä esitettiin todennettu näyttö.
3.1.4 Tutkittujen yritysten polkumyyntimarginaali
(49)
Perusasetuksen 2 artiklan 11 ja 12 kohdan mukaisesti kunkin vientiä harjoittavan tuottajan painotettua keskimääräistä normaaliarvoa verrattiin sen vientihintojen painotettuun keskiarvoon tuotetyypeittäin.
(50)
Niille vientiä harjoittaville tuottajille, jotka oli todettu etuyhteydessä oleviksi yrityksiksi, painotettu keskimääräinen polkumyyntimarginaali laskettiin vakiokäytännön mukaisesti, jota komissio soveltaa etuyhteydessä oleviin vientiä harjoittaviin tuottajiin.
3.1.5 Jäännöspolkumyyntimarginaali
(51)
Yhteistyöstä kieltäytyneille yrityksille määritettiin jäännöspolkumyyntimarginaali käytettävissä olevien tietojen perusteella perusasetuksen 18 artiklan mukaisesti.
3.2 Kroatia
3.2.1 Kroatialaisen viejän kieltäytyminen yhteistyöstä
(52)
Ainoa kroatialainen tuottaja, Mechel Željezara Ltd., asetettiin selvitystilaan syksyllä 2004. Valtiollinen, yksityistämisprosessista vastaava Kroatian yksityistämisrahasto CPF perusti sen tilalle uuden oikeussubjektin nimeltä Valjaonica Cijevi Sisak d.o.o., jäljempänä ’VCS’.
(53)
VCS ilmoitti komissiolle, ettei se kyennyt toimimaan yhteistyössä tässä tutkimuksessa, koska sen oikeudellista edeltäjää ei muodollisesti ollut enää olemassa ja koska saumattomien rauta- ja teräsputkien tuotanto oli päättynyt heinäkuussa 2004. Yrityksen mukaan sillä ei ollut lupaa paljastaa entisten omistajiensa hallussa olevia kaupallisia, tilinpito- tai tuotantotietoja. Koska polkumyyntimarginaalia ei sen vuoksi voitu määrittää yrityksen omien tietojen perusteella, se laskettiin käytettävissä olevien tietojen perusteella perusasetuksen 18 artiklan mukaisesti.
(54)
Toimitetuista tiedoista käy ilmi, että VCS jatkoi saumattomien rauta- ja teräsputkien tuotantoa kesäkuussa 2005. Yritys voi esittää välivaiheen tarkastelua koskevan pyynnön perusasetuksen 11 artiklan 3 kohdan mukaisesti.
3.2.2 Normaaliarvo
(55)
Koska muita tietoja ei ollut käytettävissä, normaaliarvo laskettiin käytettävissä olevien eli valituksessa annettujen tietojen perusteella.
3.2.3 Vientihinta
(56)
Vientihinta laskettiin Eurostatilta saatujen tutkimusajanjaksoa koskevien tietojen perusteella.
3.2.4 Vertailu
(57)
Perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan mukaisesti vientihintaa oikaistiin kuljetus- ja vakuutuskustannusten sekä palkkioiden osalta valituksessa olleiden tietojen perusteella.
3.2.5 Polkumyyntimarginaali
(58)
Polkumyyntimarginaali on prosentteina CIF-tuontihinnasta yhteisön rajalla tullaamattomana ilmaistuna seuraava:
Yritys
Polkumyyntimarginaali
Valjaonica Cijevi Sisak d.o.o.
29,8 %
(59)
Koska VCS on ainoa tarkasteltavana olevan tuotteen tuottaja Kroatiassa, jäännöspolkumyyntimarginaali vahvistettiin samalle tasolle.
3.3 Romania
(60)
Vastaukset kyselylomakkeeseen saatiin kolmelta vientiä harjoittavalta tuottajalta, joista kaksi oli etuyhteydessä tarkasteltavana olevan tuotteen tuojiin yhteisössä.
3.3.1 Normaaliarvo
(61)
Kaikkien kolmen vientiä harjoittavan tuottajan osalta samankaltaisen tuotteen kokonaismyynti kotimarkkinoilla oli edustavaa johdanto-osan 41 kappaleessa määritellyllä tavalla. Tuotetyyppien enemmistön osalta normaaliarvo määritettiin Romaniassa olevien riippumattomien asiakkaiden tavanomaisessa kaupankäynnissä maksamien tai maksettaviksi tulevien hintojen perusteella. Joidenkin tuotetyyppien kotimarkkinamyynti oli kuitenkin riittämätöntä, eikä sitä näin ollen voitu pitää edustavana, tai se ei tapahtunut tavanomaisessa kaupankäynnissä, ja sen vuoksi normaaliarvo määritettiin laskennallisesti johdanto-osan 45 kappaleessa kuvatulla tavalla.
3.3.2 Vientihinta
(62)
Suurin osa yhden vientiä harjoittavan tuottajan vientimyynnistä yhteisöön suuntautui tutkimusajanjakson aikana kahdelle etuyhteydessä olevalle tuojalle. Sen vuoksi vientihinta muodostettiin johdanto-osan 46 kappaleessa kuvatulla tavalla.
(63)
Kyseinen viejä vastusti komission tekemää laskelmaa väittäen, että käytetty voittomarginaali oli liian suuri. Se totesi, ettei kolmen yhteistyössä toimineen, etuyhteydettömän yhteisön tuojan antamien lukujen perusteella laskettu keskimääräinen voittomarginaali ollut edustava, koska se ei koskaan myynyt tuotteita kyseisille yrityksille. Lisäksi se väitti, että kyseiset kolme yritystä olivat suurempia kuin tuojat, joille se myi tuotteitaan, että edellisessä tutkimuksessa käytettiin matalampaa voittomarginaalia ja että kahden etuyhteydessä olevan tuojan tosiasiallinen voitto oli pienempi kuin komission käyttämä keskimääräinen voittomarginaali.
(64)
Tässä yhteydessä on huomattava, että yhteisön toimielinten vakiintuneena käytäntönä on perustelluissa tapauksissa käyttää etuyhteydettömien tuojien painotettua keskimääräistä voittomarginaalia perusasetuksen 2 artiklan 9 kohdassa säädettyjen oikaisujen yhteydessä. Sillä, myikö kyseinen viejä todella tuotteita näille yrityksille, ei ole merkitystä määritettäessä kohtuullista voittomarginaalia perusasetuksen 2 artiklan 9 kohdan mukaisesti. Ei myöskään esitetty näyttöä siitä, kuinka tuojien koko vaikuttaisi voittomarginaaliin. Lisäksi koska viejien ja niihin etuyhteydessä olevien tuojien välillä on yhteys, etuyhteydessä olevien tuojien voittoa ei voida käyttää tässä yhteydessä, koska etuyhteydessä olevan tuojan voittomarginaali riippuu toisiinsa yhteydessä olevien osapuolten välisestä siirtohinnasta. Sen vuoksi väite hylättiin.
(65)
Merkittävä osa toisen vientiä harjoittavan tuottajan vientimyynnistä yhteisöön suuntautui kahdelle yritykselle, joista toinen oli etuyhteydessä viejään ja toinen oli ollut etuyhteydessä siihen tutkimusajanjakson aikana. Jälkimäisenä mainittu kieltäytyi yhteistyöstä tutkimuksessa, ja tietoa sen jälleenmyyntihinnasta riippumattomille asiakkaille yhteisössä ei sen vuoksi toimitettu komissiolle. Ainoat käytettävissä olevat myyntitapahtumien vientihinnat koskivat tuojaa, joka oli ollut etuyhteydessä viejään osan aikaa tutkimusajanjaksosta, ja nämä hinnat olivat viejän ja siihen etuyhteydessä olevan tuojan keskenään sopimia hintoja. Todettiin, että kyseiset hinnat vastasivat riippumattomia hintoja. Kun vertailtiin hintoja siltä ajalta, jona kyseiset kaksi yritystä olivat etuyhteydessä, hintoihin siltä ajalta, jolloin ne eivät enää olleet etuyhteydessä, kävi ilmi, että veloitettujen yksikköhintojen välillä ei ollut merkittäviä eroja. Lisäksi etuyhteydessä olevalta tuojalta veloitettuja hintoja verrattiin EY:ssä olevilta etuyhteydettömiltä asiakkailta veloitettuihin hintoihin, ja hintojen todettiin olevan johdonmukaisia. Kyseisten myyntitapahtumien osalta vientihinta perustui näin ollen myyntihintaan, jonka romanialainen vientiä harjoittava tuottaja veloitti siihen etuyhteydessä olevalta kauppayhtiöltä.
(66)
Tutkimuksessa yhteistyössä toimineelle toiselle etuyhteydessä olevalle yritykselle suuntautuneiden myyntitapahtumien osalta todettiin, että etuyhteydessä oleva yritys jalosti tarkasteltavana olevaa tuotetta edelleen ennen sen jälleenmyyntiä yhteisöön. Tässä tapauksessa ei voitu määritellä tarkasteltavana olevan tuotteen jälleenmyyntihintaa riippumattomalle asiakkaalle yhteisössä. Saatiin kuitenkin riittävä näyttö siitä, että romanialaisen vientiä harjoittavan tuottajan ja siihen etuyhteydessä olevan, yhteisössä sijaitsevan yrityksen välistä siirtohintaa voitiin pitää riippumatonta hintaa vastaavana edellyttäen, että siihen tehtiin perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan d alakohdan i alakohdan mukaisesti oikaisu kaupan portaan perusteella OEM-myynnin (Original Equipment Manufacturer) osalta. Etuyhteydessä olevalta tuojalta ja etuyhteydettömiltä tuojilta veloitettuja hintoja verrattiin toisiinsa kaikkien mallien osalta. Vientihinta määriteltiin sen vuoksi siirtohinnan perusteella.
(67)
Tutkimus osoitti, että kolmannen vientiä harjoittavan tuottajan vientimyynti suuntautui suoraan etuyhteydettömille asiakkaille yhteisössä. Tämän vuoksi vientihinta määritettiin tarkasteltavana olevasta tuotteesta tosiasiallisesti maksettujen tai maksettavien vientihintojen perusteella, kun tuote on myyty ensimmäiselle riippumattomalle asiakkaalle yhteisössä, kuten johdanto-osan 46 kappaleessa kuvattiin.
(68)
Kyseinen vientiä harjoittava tuottaja vaati, että osa tarkasteltavana olevan tuotteen myynnistä yhteisöön olisi jätettävä pois polkumyyntilaskelmasta, koska saumattomat rauta- ja teräsputkien tiettyjen mallien tuotanto oli lopetettu jossakin vaiheessa tutkimusajanjaksoa. Kuten edellä selvitettiin, toimielimen käytäntönä on yleensä ottaa painotetussa keskimääräisessä vientihinnassa huomioon tarkasteltavana olevan tuotteen kaikki myynti etuyhteydettömille osapuolille. Olisi myös huomattava, että tarkasteltavana olevan tuotteen kyseisten tyyppien myyntimäärät olivat huomattavia tutkimusajanjakson aikana ja että lisäksi todettiin, ettei kyseisentyyppisten saumattomien rauta- ja teräsputkien tuotantolaitoksia ollut purettu ja tuotanto saatettaisiin aloittaa tulevaisuudessa uudelleen. Edellä esitetyn perusteella väite hylättiin.
3.3.3 Vertailu
(69)
Oikaisuja tehtiin perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan mukaisesti määrällisiin eroihin perustuvien alennusten, kuljetus-, vakuutus-, käsittely-, lastaus- ja liitännäiskustannusten, luottokustannusten, palkkioiden ja kaupan portaan erojen perusteella tarvittaessa.
(70)
Yksi vientiä harjoittava tuottaja vaati oikaisujen tekemistä kaupan portaan erojen ja määrien erojen huomioon ottamiseksi sekä sellaisten ylimääräisten logistiikkakustannusten perusteella, joiden tuottaja väitti aiheutuneen kotimarkkinamyynnin muttei vientimyynnin yhteydessä. Viejä ei kuitenkaan esittänyt näyttöä väitteensä tueksi, eikä näitä väitteitä voitu muutenkaan tutkimuksen perusteella todeta perustelluiksi. Tämän vuoksi ne oli hylättävä. Määrien eroja koskeva väite hylättiin osittain, koska vaadittua määrää ei voitu pitää perusteltuna paikan päällä kerätyn näytön ja niiden tietojen perusteella, jotka saatiin vientiä harjoittavan tuottajan vastauksesta kyselylomakkeeseen.
(71)
Toinen vientiä harjoittava tuottaja vaati oikaisuja inflaatioerojen sekä valuutan muuntamisen, kaupan portaan ja välillisten myyntikustannusten erojen huomioon ottamiseksi.
(72)
Inflaatiota koskevan oikaisuvaatimuksen osalta olisi huomattava, että inflaatiovauhti Romaniassa oli 10,8 prosentin tasolla tutkimusajanjakson aikana, eikä se ollut lähelläkään hyperinflaatiotasoa. Koska ei voitu todeta, että inflaatio olisi vaikuttanut hintojen vertailtavuuteen, väite hylättiin. Viejä vastusti tätä päätelmää ja toisti oikaisuvaatimuksensa. Uusia perusteita tai näyttöä aiemman päätelmän kumoamiseksi ei kuitenkaan toimitettu, ja sen vuoksi väitteen hylkääminen vahvistettiin. On myös huomattava, että neljännesvuosittaisen arvioinnin mahdollisuutta esitettiin, mutta viejä kieltäytyi siitä.
(73)
Kyseinen vientiä harjoittava tuottaja vaati valuutan muuntamisen osalta, että sille olisi annettava 60 päivää aikaa valuutan vaihtokursseissa tapahtuneiden muutosten huomioon ottamiseksi perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan j alakohdan mukaisesti. Todettiin, ettei kyseistä säännöstä voi soveltaa tähän tapaukseen, koska saatiin näyttöä siitä, että asiaan liittyvissä vaihtokursseissa ei tutkimusajanjakson aikana tapahtunut pitkän aikavälin muutoksia vaan ainoastaan pieniä vaihteluja. Väite oli sen vuoksi hylättävä, ja valuuttojen muuntaminen perustui kaikissa tapauksissa laskun päivämäärän vaihtokurssiin perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan j alakohdan mukaisesti.
(74)
Kaupan portaan eroja koskevan vaatimuksen osalta tutkimus osoitti, että niiden tiettyjen asiakasryhmien tapauksessa, joita vaatimus koski, esiintyi vientiä harjoittavan tuottajan esittämissä kaupan portaissa johdonmukaista ja selvää eroa toiminnoissa ja hinnoissa. Vaatimus hyväksyttiin sen vuoksi niiden asiakasryhmien osalta, joiden kohdalla erot voitiin osoittaa, mutta se hyväksyttiin vain osittain muiden asiakasryhmien osalta, joiden tapauksessa eron todettiin olevan pienempi kuin vientiä harjoittava tuottaja oli väittänyt. Jälkimmäisessä tapauksessa oikaisulaskelma perustui vientiä harjoittavan tuottajan toimitiloista koottuun näyttöön.
(75)
Välillisiä myyntikustannuksia koskevan vaatimuksen todettiin olevan päällekkäinen kaupan portaan erojen perusteella myönnettyihin oikaisujen kanssa, ja näin ollen se hylättiin.
(76)
Lisäksi korjattiin joitakin laskuvirheitä viejiltä saatujen huomautusten perusteella, ja polkumyyntimarginaalit laskettiin vastaavasti uudelleen.
3.3.4 Polkumyyntimarginaali
(77)
Normaaliarvon ja vientihinnan vertailu osoitti polkumyyntiä esiintyvän. Polkumyyntimarginaalit ovat prosentteina CIF-tuontihinnasta yhteisön rajalla tullaamattomana ilmaistuina seuraavat:
Yritys
Polkumyyntimarginaali
S.C. T.M.K. S.A.
17,8 %
S.C. Mittal Steel Roman S.A.
17,7 %
S.C. Silcotub S.A.
11,7 %
(78)
Koska yhteistyössä toimimisen aste oli korkea (yli 80 prosenttia tarkasteltavana olevan tuotteen viennistä Romaniasta yhteisöön) eikä ollut syytä uskoa, että yksikään vientiä harjoittava tuottaja olisi tarkoituksella kieltäytynyt yhteistyöstä, jäännöspolkumyyntimarginaali vahvistettiin Romanian kaikkien muiden viejien osalta samalle tasolle kuin yhteistyössä toimineelle vientiä harjoittavalle tuottajalle eli S.C. T.M.K. Artrom S.A.:lle vahvistettu marginaali, joka on 17,8 prosenttia.
3.4 Venäjä
(79)
Vastaukset kyselylomakkeeseen saatiin kahdelta vientiä harjoittavien tuottajien ryhmältä, joista toisessa on neljä tuottajaa ja viisi etuyhteydessä olevaa yritystä, jäljempänä ’TMK-ryhmä’, ja toisessa kaksi tuottajaa, jäljempänä ’Pervouralsky ja Chelyabinsk’.
3.4.1 TMK-ryhmän kieltäytyminen yhteistyöstä
(80)
Kaikkien neljän tuottajan ja viiden etuyhteydessä olevan yrityksen vastaukset kyselylomakkeeseen olivat puutteellisia ja epäjohdonmukaisia, ja ainoastaan kahdelta etuyhteydessä olevalta yritykseltä nämä vastaukset saatiin annetussa määräajassa.
(81)
Tarkastuskäyntejä tehtiin näiden joukosta kahden tuottajan ja yhden etuyhteydessä olevan yrityksen toimitiloihin Venäjällä, ja käyntien yhteydessä tuli esiin lisäheikkouksia kyselylomakkeeseen annetuissa vastauksissa. Tarkastuskäyntien kohteena olleiden kahden tuottajan osalta ei voitu vahvistaa luotettavia normaaliarvoja ja vientihintoja, koska sekä kotimarkkinamyyntiä että vientimyyntiä koskevat tiedot olivat suurelta osin puutteellisia; arvot ja määrät eivät vastanneet laskuja, ja tuotevalvontakoodit (product control numbers, jäljempänä ’PCN’) osoittautuivat virheellisiksi. Tuotekustannuksista ei myöskään saatu luotettavia tietoja.
(82)
Koska tarkastuskäyntien kohteena olleiden kahden tuottajan yhteistyön taso oli täysin riittämätöntä, ryhmään kuuluvien kahden muun tuottajan antamat vastaukset kyselylomakkeeseen olivat huomattavan puutteellisia, etenkin koska yksi tuottaja ei toimittanut vientimyyntiä koskevia tietoja ja koska yhtäkään vastausta puutteista ilmoittaviin komission kirjeisiin ei annettu ilmoitetussa määräajassa, päätettiin, ettei tarkastuskäyntejä tehdä ryhmään kuuluvien kahden muun tuottajan toimitiloihin.
(83)
Ainoastaan kaksi kolmesta etuyhteydessä olevasta tuojasta antoi kattavamman vastauksen kyselylomakkeeseen, ja näistä ainoastaan yhden vastaukset olivat todennettavissa, kun taas toisen etuyhteydessä olevan tuojan vientitiedot olivat suurelta osin puutteellisia. Näin ollen myös etuyhteydessä olevat tuojat toimivat yhteistyössä vain osittain, ja yhteistyön taso oli hyvin heikko.
(84)
TMK-ryhmä väitti, ettei se kyennyt toimimaan kunnolla yhteistyössä tuotevalvontakoodien valikoiman vuoksi, joka oli niiden mielestä riittämätön, kun otetaan huomioon näiden neljän tuottajan erittäin monipuolinen tuotevalikoima. On kuitenkin syytä huomata, että tarkasteltavana olevan tuotteen luokittelu ehdotettuun PCN-rakenteeseen ei aiheuttanut ongelmia yhteisön tuottajille tai muille vientiä harjoittaville tuottajille, joista osa myös tuottaa hyvin monenlaisia saumattomia rauta- ja teräsputkia. Tämän vuoksi väite hylättiin.
(85)
Edellä esitetyn perusteella katsottiin, ettei TMK-ryhmälle voitu määrittää polkumyyntimarginaalia niiden omien tietojen perusteella. Tämän vuoksi polkumyyntimarginaali määritettiin käytettävissä olevien tietojen perusteella perusasetuksen 18 artiklan mukaisesti.
3.4.1.1 Normaaliarvo
(86)
Todettiin, että Pervouralsky ja Chelyabinskin osalta vahvistetut normaaliarvoa koskevat tiedot olisivat tässä tapauksessa asianmukaisimmat käytettävissä olevat tiedot perusasetuksen 18 artiklan mukaisesti. Vaikutti siltä, että nämä tiedot kuvaavat parhaiten tilannetta Venäjän markkinoilla.
(87)
Perusasetuksen 2 artiklan 5 kohdan mukaisesti tuotantokustannusten laskennassa käytettyä kaasun hintaa oikaistiin samalla tavalla kuin kahden yhteistyössä toimineen tuottajan tapauksessa, kuten johdanto-osan 94-99 kappaleessa kuvataan, tutkimusajanjaksona vallinneiden kaasun markkinahintojen huomioon ottamiseksi.
3.4.1.2 Vientihinta
(88)
Vientihinta laskettiin Eurostatilta saatujen tutkimusajanjaksoa koskevien tietojen perusteella vähentäen johdanto-osan 91 kappaleessa mainituilta kahdelta yhteistyössä toimineelta tuottajalta saadut määrät ja arvot.
3.4.1.3 Vertailu
(89)
Perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan mukaisesti vientihintaa oikaistiin kuljetus- ja vakuutuskustannusten sekä palkkioiden osalta valituksessa olleiden tietojen perusteella.
3.4.1.4 Polkumyyntimarginaali
(90)
Normaaliarvon ja vientihinnan vertailu osoitti polkumyyntiä esiintyvän. Polkumyyntimarginaali ilmaistuna prosentteina CIF-tuontihinnasta yhteisön rajalla tullaamattomana on seuraava:
Yritys
Polkumyyntimarginaali
Volzhsky Pipe Works Open Joint Stock Company, Joint Stock Company Taganrog Metallurgical Works, Sinarsky Pipe Works Open Joint Stock Company ja Seversky Tube Works Open Joint Stock Company
35,8 %
3.4.2 Pervouralsky ja Chelyabinsk
(91)
Chelyabinsk ja Pervouralsky olivat erillisiä oikeushenkilöitä tutkimusajanjakson ajan, mutta ne ovat olleet etuyhteydessä toisiinsa vuoden 2004 lopusta saakka, koska Chelyabinsk omistaa enemmistön Pervouralskyn osakkeista ja hallinnoi yritystä suoraan. Tämän vuoksi ryhmälle olisi otettava käyttöön ainoastaan yksi tulli.
3.4.2.1 Normaaliarvo
(92)
Kummankin vientiä harjoittavan tuottajan osalta tarkasteltavana olevan tuotteen kotimarkkinamyynti oli edustavaa johdanto-osan 41 kappaleessa määritellyllä tavalla. Johdanto-osan 42-45 kappaleessa kuvattujen menetelmien mukaisesti normaaliarvot vahvistettiin viedyn tuotetyypin mukaan koko myynnin myyntihintojen, ainoastaan kannattavan myynnin myyntihintojen tai laskennallisten normaaliarvojen perusteella.
(93)
Kävi ilmi, että yrityksen kustannusten kohdentaminen ei tiettyjen yksittäisten tuotetyyppien osalta vastannut kotimarkkinamyynnin hintojen suurta vaihtelua eikä tärkeitä kustannustekijöitä. Niitä oli sen vuoksi pidettävä epäluotettavina. Näin ollen tukeuduttiin käytettävissä oleviin tietoihin perusasetuksen 18 artiklan mukaisesti. Tässä tapauksessa koko ryhmän voitto oli laskettava tarkasteltavana olevan tuotteen kokonaismyynnin perusteella, ja tätä käytettiin myöhemmin normaaliarvojen määrittämisessä.
(94)
Valmistus- ja etenkin energiakustannusten osalta tutkimuksen kuluessa kävi ilmi, että näiden kahden yrityksen maksamat sähkönhinnat olivat kohtuudella sähkön tuotantokustannusten mukaisia. Tästä oli osoituksena, että sähkönhinnat olivat johdonmukaisia kansainvälisten markkinahintojen kanssa, kun niitä esimerkiksi verrattiin myös vesivoimaa käyttävien Norjan ja Kanadan hintoihin. Sama ei kuitenkaan koskenut kaasunhintoja. Todettiin, että yritysten maksamat kaasunhinnat eivät kohtuudella olleet kaasuntuotannon kustannusten mukaisia.
(95)
Venäläisen OAO Gazprom -kaasuntoimittajan vuoden 2004 vuosikertomuksesta saatujen tietojen perusteella todettiin, että kahden venäläisen tuottajan maksama kaasun kotimarkkinahinta oli huomattavasti alhaisempi kuin Venäjältä Euroopan länsi- ja itäosiin viedyn kaasun keskimääräiset vientihinnat. Samassa kertomuksessa todetaan muun muassa seuraavaa: Gazprom-ryhmän edellytetään toimittavan maakaasua venäläisille kuluttajille federaation tariffipalvelun sääntelemään hintaan. Tällä hetkellä hinnat ovat alhaisemmat kuin maakaasun kansainväliset hinnat. OAO Gazprom ja Venäjän federaation hallitus tekevät yhdessä paljon työtä optimoidakseen säännellyt kaasun tukkuhinnat. Lisäksi molemmat venäläiset tuottajat maksoivat kaasusta huomattavasti vähemmän kuin romanialaiset ja yhteisön tuottajat.
(96)
Edellä esitetyn perusteella katsottiin, että kahden venäläisen saumattomien rauta- ja teräsputkien tuottajan tutkimusajanjakson aikana maksamat kaasunhinnat eivät kohtuudella olleet kaasun tuotanto- ja jakelukustannusten mukaisia.
(97)
Sen vuoksi molempien venäläisten vientiä harjoittavien tuottajien kaasukustannuksia oikaistiin perusasetuksen 2 artiklan 5 kohdan mukaisesti tutkimusajanjaksona vallinneiden kaasun markkinahintojen huomioon ottamiseksi; oikaisu tehtiin käyttämällä Länsi-Eurooppaan viedyn kaasun hintaa, josta vähennettiin kuljetuskustannukset ja valmisteverot.
(98)
Kumpikin tuottaja väitti, että kaasukustannukset oli otettu asianmukaisesti huomioon niiden kirjanpidossa eikä perusasetuksen 2 artiklan 5 kohdan mukainen oikaisu ollut aiheellinen. Tältä osin ei kiistetä sitä, että yritykset ovat kirjanneet asianmukaisesti tileihinsä kaasuntoimittajalle maksetut hinnat. Oikaisu on kuitenkin perusteltu, koska ostetun kaasun hinta ei kohtuudella ole kaasun kaasuntuotannon ja -jakelun kustannusten mukainen.
(99)
Lisäksi molemmat tuottajat väittivät, ettei ollut osoitettu, että Gazpromin teollisuudelta laskuttamat hinnat eivät yllä kustannukset kattavalle tasolle. Komission käyttämää lähestymistapaa tukevat useat julkiset lähteet, muun muassa OECD:n heinäkuussa 2004 julkaisema Venäjän federaation taloutta käsittelevä selvitys ’The Economic Survey of the Russian Federation, 2004’.
3.4.2.2 Vientihinta
(100)
Vientimyynti yhteisöön suuntautui kokonaisuudessaan suoraan yhteisössä sijaitseville riippumattomille asiakkaille, ja sen vuoksi vientihinta määritettiin johdanto-osan 46 kappaleessa esitetyllä tavalla.
3.4.2.3 Vertailu
(101)
Oikaisuja tehtiin perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan mukaisesti kuljetus-, käsittely-, lastaus- ja liitännäiskustannusten, pakkauskustannusten ja palkkioiden osalta.
3.4.2.4 Polkumyyntimarginaali
(102)
Normaaliarvon ja vientihinnan vertailu osoitti polkumyyntiä esiintyvän. Polkumyyntimarginaali ilmaistuna prosentteina CIF-tuontihinnasta yhteisön rajalla tullaamattomana on seuraava:
Yritys
Polkumyyntimarginaali
Joint Stock Company Chelyabinsk Tube Rolling Plant ja Joint Stock Company Pervouralsky Novotrubny Works
24,1 %
3.4.3 Polkumyyntiä koskevat päätelmät Venäjän osalta
(103)
Koska johdanto-osan 79 kappaleessa mainitut yritykset vastasivat kaikesta Venäjältä yhteisöön suuntautuvasta vientimyynnistä, jäännöspolkumyyntimarginaali vahvistettiin samalle tasolle kuin yhteistyöstä kieltäytyneelle vientiä harjoittavien tuottajien ryhmälle vahvistettu marginaali, joka on 35,8 prosenttia.
3.5 Ukraina
3.5.1 Markkinatalouskohtelu
(104)
Tutkimuksen käynnistämisajankohtana Ukrainaan sovellettiin perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan b alakohtaa. Tämän artiklan mukaan Ukrainasta peräisin olevaa tuontia koskevissa polkumyyntitutkimuksissa normaaliarvo määritetään kyseisen artiklan 1-6 kohdan mukaisesti niiden tuottajien osalta, joiden todetaan täyttävän perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan c alakohdassa vahvistetut vaatimukset.
(105)
Kyseiset vaatimukset, jotka markkinatalouskohtelua hakevien yritysten on täytettävä, ovat lyhyesti seuraavat:
-
liiketoimintaa koskevat päätökset tehdään markkinasignaalien perusteella ilman valtion merkittävää puuttumista, ja kustannukset heijastavat markkina-arvoa;
-
yrityksillä on yksi ainoa selkeä kirjanpito, joka tarkastetaan riippumattomasti kansainvälisten tilinpäätösnormien mukaisesti ja jota sovelletaan kaikkiin tarkoituksiin;
-
aiemmasta keskusjohtoisesta talousjärjestelmästä juontuvia merkittäviä vääristymiä ei ole;
-
konkurssi- ja omaisuuslainsäädäntö takaavat oikeusvarmuuden ja vakauden;
-
valuuttojen muuntaminen tapahtuu markkinahintaan.
(106)
Kolme ukrainalaista vientiä harjoittavien tuottajien ryhmää pyysi perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan b alakohdan nojalla markkinatalouskohtelua ja palautti vientiä harjoittaville tuottajille tarkoitetut markkinatalouskohtelun pyytämiseen tarkoitetut lomakkeet täytettyinä.
(107)
Komissio hankki ja tarkasti kaikki tarpeelliset, markkinatalouskohtelua koskevissa pyynnöissä esitetyt tiedot kyseisten yritysten toimitiloissa.
(108)
Tutkimus osoitti, että edellä mainitut kolme ukrainalaista vientiä harjoittavien tuottajien ryhmää täytti kaikki vaatimukset, ja niille myönnettiin markkinatalouskohtelu.
(109)
Yhteisön tuotannonalalle annettiin mahdollisuus esittää huomautuksia, ja yhteisön tuotannonala väitti, että kaikki vientiä harjoittavat tuottajat jättivät täyttämättä monia perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan c alakohdassa säädetyistä viidestä vaatimuksesta. Yhteisön tuotannonala väitti etenkin, että i) valtio voisi ottaa tietyt yksityistetyt vientiä harjoittavat tuottajat takaisin hallintaansa, ii) valtio puuttui yritysten päivittäiseen päätöksentekoon, iii) Ukrainassa tutkimusajanjakson aikana voimassa ollut työvoima-, konkurssi- ja omaisuuslainsäädäntö ei taannut asianmukaisia markkinatalousolosuhteita ja iv) valtio puuttui vientihintoihin ja tuotantopanosten hintoihin. Yhteisön tuotannonalan huomautukset otettiin asianmukaisesti huomioon.
(110)
Huomautuksissa ei kuitenkaan esitetty riittävää näyttöä siitä, että jokin viidestä vaatimuksesta, joiden perusteella ukrainalaisten vientiä harjoittavien tuottajien esittämiä markkinatalouskohtelua koskevia pyyntöjä tarkasteltiin perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan c alakohdan mukaisesti, ei olisi täyttynyt. Tutkimus itse asiassa osoitti, että valtio ei puuttunut merkittävällä tavalla yritysten liiketoimintaa koskeviin päätöksiin.
(111)
Tässä yhteydessä on syytä muistaa, että osittainen valtionomistus ei komission käytännön mukaan sellaisenaan ole riittävä peruste katsoa, että perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan c alakohdan vaatimus ei täyty.
(112)
Lisäksi todettiin, että keskeisten tuotantopanosten kustannukset olivat markkina-arvojen mukaisia.
(113)
Kaasun- ja sähkönhintojen todettiin olevan keskimääräisten hintojen mukaisia Ukrainassa, vaikka ne olivatkin alhaisempia kuin hinnat Euroopassa ja muilla markkinoilla. Tätä ei kuitenkaan pidetty riittävänä perusteena sille, että katsottaisiin, että ensimmäinen vaatimus ei täyty, koska kaasu ja sähkö muodostavat suhteelliset pienen osan saumattomien rauta- ja teräsputkien tuotantokustannuksista ja koska näitä hintoja - silloin kun niiden todettiin olevan vääristyneitä - mukautettiin markkinahintoihin polkumyyntiä koskevan laskelman yhteydessä (ks. johdanto-osan 119-127 kappale).
(114)
Tutkimus osoitti, että Ukrainassa voimassa olevat työllisyyttä ja työehtoja koskevat lait ovat markkinatalousperiaatteiden mukaisia. Todettiin etenkin, että kyseiset kolme vientiä harjoittavien tuottajien ryhmää saivat vapaasti palkata tai erottaa henkilöstöä.
(115)
Yhteisön tuotannonalan esittämillä väitteillä ei myöskään pystytty kumoamaan komission päätelmää, jonka mukaan konkurssi- ja omaisuuslainsäädäntö takasivat asianmukaiset markkinatalousolosuhteet kolmen viejäryhmän tapauksessa.
(116)
Olemassa ei siis ollut perusteita sille, ettei kolmelle ukrainalaisten vientiä harjoittavien tuottajien ryhmälle olisi myönnetty markkinatalouskohtelua. Neuvoa-antavaa komiteaa kuultiin, eikä se vastustanut komission päätelmiä.
3.5.2 Polkumyyntilaskelma
(117)
Vastaukset kyselylomakkeisiin saatiin kolmelta vientiä harjoittavien tuottajien ryhmältä. Yksi ryhmä koostuu kahdesta tuottajasta ja kahdesta etuyhteydessä olevasta kauppiaasta, toisessa ryhmässä on yksi tuottaja ja kaksi etuyhteydessä olevaa kauppiasta ja viimeisellä vientiä harjoittavalla tuottajalla ei ole etuyhteydessä olevaa yritystä, joka olisi mukana tarkasteltavana olevan tuotteen tuotannossa tai myynnissä.
3.5.3 Normaaliarvo
(118)
Kaikkien kolmen vientiä harjoittavien tuottajien ryhmän osalta samankaltaisen tuotteen kokonaismyynti kotimarkkinoilla oli edustavaa johdanto-osan 41 kappaleessa määritellyllä tavalla. Joidenkin tuotetyyppien normaaliarvo määritettiin Ukrainassa olevien riippumattomien asiakkaiden tavanomaisessa kaupankäynnissä maksamien tai maksettaviksi tulevien hintojen perusteella, ja niiden tuotetyyppien osalta, joiden kotimarkkinamyynti oli riittämätöntä eikä sitä voitu pitää edustavana tai joiden kotimarkkinamyynti ei tapahtunut tavanomaisessa kaupankäynnissä, normaaliarvo määritettiin laskennallisesti johdanto-osan 45 kappaleessa kuvatulla tavalla.
(119)
Valmistus- ja etenkin energiakustannusten osalta tutkimuksen kuluessa kävi ilmi, että valtio sääteli näiden kolmen yritysryhmän maksamia energiahintoja ja että hinnat olivat huomattavasti kansainvälisiä hintoja alhaisemmat.
(120)
Ukrainalaisten valtion omistuksessa olevien ja/tai valtion sääntelyn alaisten sähköntoimittajien kolmelta vientiä harjoittavien tuottajien ryhmältä veloittamia hintoja verrattiin samalta yleiseltä sähkönkäyttäjäryhmältä Romaniassa ja yhteisössä veloitettaviin hintoihin. Havaittiin, että hinnat olivat kaikissa tapauksissa huomattavasti alhaisempia kuin hinnat Romaniassa ja yhteisössä, ja sen vuoksi pääteltiin, että ukrainalaisten viejien maksamat sähkönhinnat eivät kohtuudella olleet sähkön tuotanto- ja myyntikustannusten mukaisia.
(121)
Kolme yhteistyössä toiminutta ukrainalaista viejää vastusti päätelmiä ja väitti, että niiden kirjanpitoon kirjatut kustannukset ovat sähköntuottajille tosiasiallisesti maksetun hinnan mukaisia. Esitetyt väitteet eivät kuitenkaan selittäneet eroja, jotka havaittiin verrattaessa hintoja Romanian hintoihin ja yhteisön keskihintoihin, ja näin ollen edellä mainitut päätelmät vahvistettiin.
(122)
Kaasun hintoihin sovellettiin samaa lähestymistapaa. Vertailu osoitti, että ukrainalaisten valtion omistuksessa olevien ja/tai valtion sääntelyn alaisten toimittajien veloittamat hinnat olivat suuruudeltaan noin puolet Romaniassa veloitettavista hinnoista ja huomattavasti alhaisemmat kuin yhteisössä veloitettavat keskimääräiset hinnat saman yleisen kuluttajaryhmän osalta.
(123)
Tutkimusajanjakson aikana suurin osa Ukrainan kaasusta toimitettiin Venäjältä. OAO Gazprom totesi vuoden 2004 vuosikertomuksessaan, että koska se toimittaa kaasua Keski- ja Itä-Euroopan maihin, sen strategisena päätavoitteena on tarjota mahdollisuudet esteettömälle venäläisen kaasun kuljetukselle Eurooppaan näiden maiden alueen kautta, ja että viitevuonna 84,9:ää prosenttia Ukrainalle toimitetusta kaasusta pidettiin maksuna siirtopalveluista. Vientihintaa Venäjältä Ukrainaan ei sen vuoksi voitu pitää asianmukaisena perustana vertailussa sen määrittämiseksi, olivatko ukrainalaisten viejien maksamat kaasun hinnat ostetun kaasun tuotanto- ja myyntikustannusten mukaisia, koska vaihtokauppasopimus on hyvinkin voinut vaikuttaa kyseiseen vientihintaan.
(124)
Ukrainalaisten vientiä harjoittavien tuottajien maksamia hintoja verrattiin lisäksi Venäjältä Keski- ja Itä-Eurooppaan suuntautuneen viennin keskihintaan, kuten edellä määriteltiin, sekä Nymex Henry Hub -indeksiä käyttäen määriteltyihin keskimääräisiin kaasun hintoihin Pohjois-Amerikassa. Hintojen todettiin molemmissa tapauksissa olevan huomattavasti alhaisempia.
(125)
Edellä esitetyn perusteella pääteltiin, että koska ukrainalaisten vientiä harjoittavien tuottajien maksamat kaasun hinnat olivat suoraan suhteessa OAO Gazpromin ilmoittamaan, Ukrainaan vietävän kaasun vientihintaan ja koska voimassa olevan vaihtokauppasopimuksen on todettu todennäköisesti vaikuttavan niihin, ne eivät olleet kohtuudella kaasun tuotanto- ja myyntikustannusten mukaisia.
(126)
Kolme yhteistyössä toiminutta ukrainalaista viejää vastusti jälleen päätelmiä ja väitti, että niiden kirjanpitoon kirjatut kustannukset ovat niiden kaasuntuottajille tosiasiallisesti maksaman hinnan mukaisia. Esitetyillä väitteillä ei kuitenkaan kyetty kumoamaan edellä esitettyjä päätelmiä, koska Venäjän Ukrainalle toimittaman kaasun hintaan vaikutti huomattavasti tutkimusajanjaksolla voimassa ollut sopimus, joka koski kaasun kuljettamista Ukrainan läpi, minkä OAO Gazpromin vuoden 2004 vuosikertomus vahvisti.
(127)
Sen vuoksi ukrainalaisten vientiä harjoittavien tuottajien sähkö- ja kaasukustannuksia oikaistiin perusasetuksen 2 artiklan 5 kohdan mukaisesti niin, että ne ovat kohtuudella tutkimusajanjaksona vallinneiden sähkön ja kaasun tuotanto- ja myyntikustannusten mukaisia. Oikaisu perustui tutkimusajanjakson keskihintoihin Romaniassa - markkinatalousmaassa, joka myös tuo kaasua Venäjältä ja joka on karkeasti arvioituna samalla etäisyydellä Venäjän kaasukentiltä. Romanian osalta keskihinta perustui tarkasteltavana olevan tuotteen romanialaisilta vientiä harjoittavilta tuottajilta koottuihin tarkastettuihin tietoihin. On syytä huomata, että keskihinta ei eroa merkittävästi edellä Venäjän osalta määritellystä keskimääräisestä kaasun vientihinnasta.
(128)
Yksi viejä väitti, että normaaliarvon määrittämisessä käytetty voittomarginaali erosi keskimääräisestä voitosta, jonka kyseinen viejä sai kotimarkkinamyynnistä, ja että se oli liian korkea. Väite oli hylättävä, koska normaaliarvon määrittämisessä käytetty voittomarginaali oli sovellettavan säännöksen eli perusasetuksen 2 artiklan 6 kohdan ensimmäisen virkkeen mukaisesti laskettu marginaali. Toisin sanoen käytetty voittomarginaali oli sama kuin samankaltaisen tuotteen tuotantoon ja tavanomaisessa kaupankäynnissä kotimarkkinoilla tapahtuneeseen myyntiin perustuva voittomarginaali. Se laskettiin tietojen perusteella, jotka yritys oli toimittanut kyselylomakkeeseen antamassaan vastauksessa ja jotka voitiin todentaa.
3.5.4 Vientihinta
(129)
Ylivoimaisesti suurin osa kahden vientiä harjoittavien tuottajien ryhmän vientimyynnistä tapahtui kolmannessa maassa sijaitsevan, etuyhteydessä olevan kauppayhtiön kautta. Kyseisten kahden vientiä harjoittavien tuottajien ryhmän vientihinta vahvistettiin niiden jälleenmyyntihintojen perusteella, jotka etuyhteydessä olevat kauppayhtiöt veloittivat ensimmäiseltä riippumattomalta asiakkaalta yhteisössä, lukuun ottamatta joitakin myyntitapahtumia, joissa kyseiset vientiä harjoittavat tuottajat myivät tuotteet suoraan riippumattomille asiakkaille yhteisössä. Tässä tapauksessa vientihinta määritettiin tuotteesta tosiasiallisesti maksetun tai maksettavan hinnan perusteella, kun tuote on myyty vietäväksi Ukrainasta yhteisöön.
(130)
Toisen vientiä harjoittavan tuottajan myynti suuntautui kokonaisuudessaan yhteisössä sijaitseville riippumattomille asiakkaille, ja sen vuoksi vientihinta tuotteesta tosiasiallisesti maksetun tai maksettavan hinnan perusteella, kun tuote on myyty vietäväksi Ukrainasta yhteisöön, kuten johdanto-osan 46 kappaleessa kuvattiin.
3.5.5 Vertailu
(131)
Oikaisuja tehtiin perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan mukaisesti kuljetus-, vakuutus-, käsittely-, lastaus- ja liitännäiskustannusten sekä palkkioiden osalta tarvittaessa.
(132)
Niiden kahden vientiä harjoittavien tuottajien ryhmän osalta, joiden myynnistä suurin osa kulki etuyhteydessä olevien kauppiaiden kautta, vientihintaa oikaistiin perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan i alakohdan mukaisesti palkkion huomioon ottamiseksi tapauksissa, joissa myynti tapahtui näiden etuyhteydessä olevien kauppiaitten kautta, koska kyseisten etuyhteydessä olevien kauppiaiden tehtävät olivat samantyyppisiä kuin palkkioperusteisesti työskentelevän edustajan tehtävät. Palkkio laskettiin edellä tarkoitettujen tehtävien olemassaoloon viittaavan suoran näytön perusteella. Palkkion laskemisessa otettiin huomioon myynti-, hallinto- ja yleiskustannukset, jotka aiheutuivat etuyhteydessä oleville kauppiaille tarkasteltavana olevan, ukrainalaisten tuottajien tuottaman tuotteen myynnistä, sekä kohtuullinen voittomarginaali. Tämä voittomarginaali perustui kolmen etuyhteydettömän yhteisön tuojan etuyhteydettömille asiakkaille suuntautuneen myynnin voittomarginaalien painotettuun keskiarvoon; kyseiset kolme tuojaa tekivät yhteistyötä tutkimuksessa ja toimittivat tiedot, jotka olivat todennettavissa.
(133)
Nämä kaksi viejien ryhmää vastustivat komission tekemää laskelmaa väittäen, että oikaisussa käytetty voittomarginaali oli liian suuri. Yksi viejien ryhmä väitti, että yksi etuyhteydettömistä tuojista toi ja jälleenmyi ainoastaan yhtä putkityyppiä, jota ukrainalainen viejä ei myynyt Euroopan yhteisössä. Lisäksi molemmat viejien ryhmät väittivät, että kolmen yhteistyössä toimineen etuyhteydettömän yhteisön tuojan toimittamien lukujen perusteella laskettu keskimääräinen voittomarginaali ei ollut kohtuullinen, koska todettu painotettu keskimääräinen voittomarginaali oli korkeampi kuin yhteisön tuotannonalan voittotavoite.
(134)
Tässä yhteydessä on huomattava, että toteamus, jonka mukaan oikaisun perusteena käytetty voittomarginaali oli korkeampi kuin yhteisön tuotannonalan voittotavoite, ei ole merkityksellinen. Nämä voittomarginaalit vahvistetaan eri yhteyksissä, ja niillä on eri tarkoitukset. Tämä ei myöskään osoita sitä, ettei käytetty voittomarginaali olisi kohtuullinen. Tässä tapauksessa on muistettava, että käytetty voittomarginaali perustui yhteistyössä toimineiden yritysten toimittamiin todennettuihin tietoihin tutkimusajanjaksolta. Ei myöskään toimitettu näyttöä siitä, kuinka näiden yhteistyössä toimineiden yritysten myymien samankaltaisten tuotteiden tyypit olisivat vääristäneet voittomarginaalin laskentaa. Näin ollen 2 artiklan 10 kohdan i alakohdan mukainen oikaisu etuyhteydessä olevien kauppayhtiöiden kautta tapahtuneen myynnin osalta säilytetään.
(135)
Lisäksi korjattiin joitakin laskuvirheitä viejiltä saatujen huomautusten perusteella, ja polkumyyntimarginaalit laskettiin vastaavasti uudelleen.
3.5.6 Polkumyyntimarginaali
(136)
Normaaliarvon ja vientihinnan vertailu osoitti polkumyyntiä esiintyvän. Polkumyyntimarginaalit ovat prosentteina CIF-tuontihinnasta yhteisön rajalla tullaamattomana ilmaistuina seuraavat:
Yritys
Polkumyyntimarginaali
OJSC Dnepropetrovsk Tube Works
12,3 %
CJSC Nikopolsky Seamless Tubes Plant Niko Tube ja OJSC Nizhnedneprovsky Tube Rolling Plant
25,1 %
CJSC Nikopol Steel Pipe Plant Yutist
25,7 %
(137)
Koska yhteistyössä toimimisen aste oli korkea (yli 80 prosenttia tarkasteltavana olevan tuotteen viennistä Ukrainasta yhteisöön), eikä ollut syytä uskoa, että yksikään vientiä harjoittava tuottaja olisi tarkoituksella kieltäytynyt yhteistyöstä, jäännöspolkumyyntimarginaali vahvistettiin Ukrainan kaikkien muiden viejien osalta samalle tasolle kuin yhteistyössä toimineelle vientiä harjoittavalle tuottajalle eli CJSC Nikopol Steel Pipe Plant Yutist -yritykselle vahvistettu marginaali, joka on 25,7 prosenttia.
4. VAHINKO
4.1 Yhteisön tuotanto
(138)
Tiedetään, että tarkasteltavana olevaa tuotetta valmistaa yhteisössä kahdeksan tuottajaa, joiden puolesta valitus tehtiin. Nämä sijaitsevat Saksassa, Italiassa, Espanjassa, Ranskassa ja Itävallassa ja edustavat 62:a prosenttia yhteisön tuotannosta, jonka määrä tutkimusajanjakson aikana oli 2 618 771 tonnia.
(139)
Lisäksi tutkimuksen käynnistämisvaiheessa oli tiedossa kaksitoista yhteisön tuottajaa, jotka eivät olleet mukana valituksen tekijöiden joukossa ja jotka olivat sijoittuneina Yhdistyneeseen kuningaskuntaan, Puolaan, Tšekkiin, Ruotsiin, Italiaan ja Slovakiaan. Lisäksi otettiin yhteys lähinnä uusissa jäsenvaltiossa sijaitseviin muihin yhteisön tuottajiin, jotka eivät olleet tiedossa käynnistämisvaiheessa. Ainoastaan kaksi näistä tuottajista toimitti samankaltaisen tuotteen tuotantoa ja myyntiä koskevat perustiedot tarkastelujaksolta. Tämän perusteella samankaltaisen tuotteen tuotantomäärä yhteisössä oli tutkimusajanjakson aikana 2 618 771 tonnia.
4.2 Yhteisön tuotannonala
(140)
Seuraavat yhteisön tuottajat tukivat valitusta:
-
Dalmine S.p.A., Bergamo, Italia
-
Rohrwerk Maxhütte GmbH, Sulzbach-Rosenberg, Saksa
-
Tubos Reunidos S.A., Amurrio, Espanja
-
Vallourec & Mannesmann France S.A., Boulogne Billancourt, Ranska
-
V&M Deutschland GmbH, Düsseldorf, Saksa
-
Voest Alpine Tubulars GmbH, Kinderberg-Aumuehl, Itävalta
(141)
Koska kyseisten kuuden valituksen tehneen yhteistyössä toimineen yhteisön tuottajan osuus oli 57 prosenttia tarkasteltavana olevan tuotteen tuotannosta yhteisössä, ne muodostavat perusasetuksen 4 artiklan 1 kohdassa ja 5 artiklan 4 kohdassa tarkoitetun yhteisön tuotannonalan.
(142)
On syytä huomata, että yksi valituksen tehneistä tuottajista (Dalmine) on etuyhteydessä yhteen yhteistyössä toimineeseen romanialaiseen vientiä harjoittavaan tuottajaan (Silcotub) ja toi tarkasteltavana olevaa tuotetta tältä tuottajalta yhteisöön. On kuitenkin todennettu, että tämä tuonti oli vähäistä verrattuna Dalminen tuotantomäärään, ja sen tarkoituksena oli lähinnä tuotevalikoiman täydentäminen. Sen vuoksi pääteltiin, että yhteys ei ollut sellainen, että kyseinen yhteisön tuottaja olisi pitänyt jättää yhteisön tuotannonalan määritelmän ulkopuolelle.
4.3 Yhteisön kulutus
(143)
Yhteisön kulutus määritettiin otokseen kuuluneiden viiden yhteisön tuottajan yhteisön markkinoille suuntautuneen myyntimäärän perusteella, johon lisättiin kaikkien muiden sellaisten yhteisön tuottajien myyntimäärä, jotka toimittivat nämä tiedot, sekä kaikista kolmansista maista tuodut määrät, jotka kuuluvat kyseeseen tuleviin CN-koodeihin Eurostatin mukaan.
(144)
Näiden tietojen perusteella todettiin, että kulutus laski tarkastelujakson aikana 8 prosenttia 2 149 024 tonnista (vuonna 2001) 1 985 361 tonniin (vuonna 2004). Ensiksi kulutus laski huomattavasti 14 prosentilla vuonna 2002 vuoteen 2001 verrattuna, pysyi vakaana vuonna 2003 ja nousi taas vuonna 2004, jolloin se oli 1 985 361 tonnia. Saumattomien rauta- ja teräsputkien kulutus liittyy yleiseen suhdannekiertoon ja etenkin öljy- ja kaasusektorien kehitykseen. Kulutuksen kasvu tutkimusajanjakson aikana voisi selittyä sillä, että öljyn ja kaasun korkeat hinnat vuonna 2004 kannustivat investointeihin tällä alalla ja lisäsivät näin ollen tiettyjen saumattomien rauta- ja teräsputkien kysyntään.
Taulukko 1
2001
2002
2003
2004 (tutkimusajanjakso)
Yhteisön kulutus (tonnia)
2 149 024
1 855 723
1 851 502
1 985 361
Indeksi
100
86
86
92
4.4 Saumattomien rauta- ja teräsputkien tuonti asianomaisista maista
(145)
Komissio tutki perusasetuksen 3 artiklan 4 kohdan mukaisesti, olisiko Kroatiasta, Ukrainasta, Romaniasta ja Venäjältä peräisin olevien saumattomien rauta- ja teräsputkien tuonnin vaikutuksia arvioitava kumulatiivisesti.
(146)
Kuten edellä todettiin, tämä tutkimus on osoittanut, että kustakin tarkasteltavana olevasta maasta tulevalle tuonnille määritetyt keskimääräiset polkumyyntimarginaalit olivat perusasetuksen 9 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua vähimmäistasoa suuremmat, eikä yhdestäkään asianomaisesta maasta tulevan tuonnin määrä ollut perusasetuksen 5 artiklan 7 kohdan mukaisesti vähäpätöistä (tutkimusajanjaksona Kroatian markkinaosuus oli 1,3 prosenttia, Romanian 4,3 prosenttia, Ukrainan 4,6 prosenttia ja Venäjän 11,3 prosenttia).
(147)
Tuontimäärät kasvoivat kaikkien asianomaisten maiden tapauksessa lukuun ottamatta Ukrainaa, jonka tuontimäärä pysyi samalla korkealla tasolla koko tarkastelujakson ajan. Tuonnin hintakehitys oli samanlaista kaikkien asianomaisten maiden osalta, ja hinnat alittivat merkittävästi yhteisön tuotannonalan hinnat. Kaikkien asianomaisten maiden osalta tuonnin keskimääräiset tuontihinnat olivat merkittävästi yhteisön tuotannonalan hintatasoa alhaisempia. Kroatiasta, Ukrainasta ja Romaniasta peräisin olevan tuonnin hinnat olivat pääpiirteissään samantasoisia. Venäjän hintatasot olivat huomattavasti alhaisempia, mikä saattoi kuitenkin johtua siitä, että sieltä yhteisöön tuotu tuotevalikoima oli erilainen. Kuten edellä todettiin, on vahvistettu, että kyseisistä neljästä maasta tuotavalla tarkasteltavana olevalla tuotteella sekä yhteisön tuottajien yhteisössä valmistamalla ja myymällä samankaltaisella tuotteella on samat tekniset, fyysiset ja kemialliset perusominaisuudet ja samat käyttötarkoitukset. Lisäksi todettiin, että kaikki tuotteet myytiin samanlaisten myyntikanavien kautta samoille asiakkaille ja että ne kilpailivat keskenään.
(148)
Edellä esitetyn perusteella pääteltiin, että asianomaisista neljästä maasta peräisin olevien saumattomien rauta- ja teräsputkien tuonnin kumulatiivisen arvioinnin edellytykset täyttyivät.
(149)
Eräät vientiä harjoittavat tuottajat Ukrainassa ja Romaniassa väittivät, että kyseisistä maista tulevaa tuontia ei pitäisi kumuloida vahinkoa ja syy-yhteyttä koskevan tutkimuksen piiriin kuuluvista muista maista tulevan tuonnin kanssa, koska tuontimäärien kehityssuuntaukset olivat erilaiset. Tässä yhteydessä todetaan, että tuonnin kehityssuuntaukset ovat vain yksi monista tässä yhteydessä tarkasteltavista tekijöistä. Se, että eri maista tulevat tuontimäärät eivät ole samanlaisia, ei sellaisenaan riitä kumuloinnin tekemättä jättämisen perusteeksi. Tutkimuksen piiriin kuuluvista neljästä maasta tulevan tuonnin samankaltaisuudet on kuvattu johdanto-osan 147 kappaleessa. Kun otetaan tämä huomioon ja koska näkyvillä ei ole muita merkkejä kilpailun puuttumisesta, ei näistä neljästä maasta tulevan tuonnin vaikutusta voida erottaa yksinkertaisesti kunkin maan tuontimäärien perusteella. Päinvastoin, edellä kuvatut samankaltaisuudet riittävät kumulatiivisen arvioinnin perusteeksi.
(150)
Tässä tapauksessa todettiin kaikkien neljän maan osalta Ukraina ja Romania mukaan luettuina, että tuoduilla tuotteilla ja yhteisössä tuotetuilla tuotteilla oli samat fyysiset ja/tai kemialliset perusominaisuudet (ks. samankaltaista tuotetta koskeva johdanto-osan 39 kappale). Lisäksi tuonti kaikista neljästä maasta oli merkittävää eli se ylitti perusasetuksen 5 artiklan 7 kohdassa määritellyn vähäpätöisyyden tason. Ukrainasta tulevan tuonnin markkinaosuus oli yli 4,5 prosenttia, ja Romaniasta tulevan tuonnin markkinaosuus oli yli 4,3 prosenttia. Edellä esitettyjen seikkojen lisäksi todettakoon, että kyseisistä neljästä maasta tulevan tuonnin hinnat alittivat merkittävästi (22-43 prosentilla) yhteisön tuotannonalan hinnat ja että Ukrainasta tulevan tuonnin hinnat alittivat 36 prosentilla ja Romaniasta tulevan tuonnin hinnat 22 prosentilla yhteisön tuotannonalan hinnat (ks. jäljempänä). Edellä esitetyn perusteella päätellään, että edellytykset täyttyivät tutkimuksen kohteena olevista neljästä maasta peräisin olevan tuonnin kumuloimiseksi vahinkoa ja syy-yhteyttä koskevassa tarkastelussa. Näin ollen kumuloinnin poistamista koskeva väite oli hylättävä.
(151)
Asianomaisista neljästä maasta tulevan tuonnin määrä kasvoi vuoden 2001 ja tutkimusajanjakson välillä 304 268 tonnista 426 186 tonniin. Yhteenlaskettu markkinaosuus kasvoi 14,2 prosentista vuonna 2001 21,5 prosenttiin tutkimusajanjakson aikana. Tässä yhteydessä on otettava huomioon, että kulutus oli laskussa.
Taulukko 2
2001
2002
2003
2004 (tutkimusajanjakso)
Tuonti (tonnia)
304 268
307 441
342 626
426 186
Indeksi
100
101
113
140
Markkinaosuus
14,2 %
16,6 %
18,5 %
21,5 %
(152)
Kyseisistä neljästä maasta peräisin olevien saumattomien rauta- ja teräsputkien tuonnin painotettu keskimääräinen hinta nousi 16 prosenttia eli 433 eurosta tonnia kohden vuonna 2001 501 euroon tonnia kohden tutkimusajanjakson aikana. Vuosien 2001 ja 2002 välillä hinnat ensin laskivat 3 prosenttia 433 eurosta 418 euroon ja laskivat edelleen 397 euroon vuonna 2003, mutta tämän jälkeen ne nousivat jyrkästi 501 euroon eli vuoden 2001 tasoa huomattavasti korkeammalle. Hinnan nousu liittyy lähinnä raaka-ainekustannusten nousuun tutkimusajanjaksona.
Taulukko 3
2001
2002
2003
2004 (tutkimusajanjakso)
Painotettu keskimääräinen CIF-hinta yhteisön rajalla (euroa/tonni)
433
418
397
501
Indeksi
100
97
92
116
(153)
Hinnan alittavuuden määrittämistä varten komissio tarkasteli tutkimusajanjakson ajalta olevia tietoja. Yhteisön tuotannonalan myyntihinnat olivat riippumattomilta asiakkailta veloitettuja hintoja oikaistuina tarvittaessa noudettuna lähettäjältä -tasolle eli ilman yhteisössä syntyneitä rahtikustannuksia ja alennusten ja hyvitysten vähentämisen jälkeen. Kyselylomakkeessa määriteltyjen saumattomien rauta- ja teräsputkien eri lajien hintoja verrattiin viejien veloittamiin myyntihintoihin, joista oli vähennetty alennukset ja joita oli tarvittaessa oikaistu CIF yhteisön rajalla -tasolle ottamalla asianmukaisesti huomioon polkumyyntitullit ja tuonnin jälkeiset kustannukset.
(154)
Hinnan alittavuuden painotettujen keskimääräisten marginaalien laskennassa otettiin huomioon yhteistyössä toimineiden viejien vientihinnat ja Eurostatilta saadut tiedot. Tutkimusajanjakson aikana hinnan alittavuuden keskimääräinen marginaali oli 43 prosenttia Venäjän, 36 prosenttia Ukrainan, 22 prosenttia Romanian ja 26 prosenttia Kroatian osalta.
4.5 Yhteisön tuotannonalan tilanne
(155)
Tutkittaessa polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin vaikutusta yhteisön tuotannonalaan arvioitiin perusasetuksen 3 artiklan 5 kohdan mukaisesti kaikki taloudelliset tekijät, jotka vaikuttavat yhteisön tuotannonalan tilanteeseen tarkastelujaksona.
(156)
Tuotannon määrä kehittyi samaan tapaan kuin kulutus, vaikka lasku vuosina 2002 ja 2003 ja nousu tutkimusajanjakson aikana olivat tuotannon osalta suhteellisesti katsottuina selvempiä kuin samaan aikaan esiintyneet lasku ja nousu kulutuksessa. Tuotanto laski rajusti 21 prosentilla 1 495 278 tonnista vuonna 2001, 1 174 414 tonniin vuonna 2002. Vuonna 2003 tuotannon määrä oli vain kolme neljäsosaa vuoden 2001 tuotantomäärästä. Tuotantomäärä nousi kuitenkin uudelleen samalla kun kysyntätilanne parani öljy- ja kaasusektoreiden investointitoiminnan seurauksena ja se saavutti 1 290 258 tonnin määrän tutkimusajanjakson aikana.
Taulukko 4
2001
2002
2003
2004 (tutkimusajanjakso)
Tuotanto (tonnia)
1 495 278
1 174 414
1 126 188
1 290 258
Indeksi
100
79
75
86
(157)
Tuotantokapasiteetti määritettiin yhteisön tuotannonalan omistamien tuotantoyksiköiden nimellisen kapasiteetin perusteella ottaen huomioon keskeytykset tuotannossa sekä se, että tietyissä tapauksissa osa kapasiteetista käytettiin muiden tuotteiden valmistukseen samoilla tuotantolinjoilla.
(158)
Saumattomien rauta- ja teräsputkien tuotantokapasiteetti pysyi vakaana tarkastelujakson aikana. Kapasiteetin käyttöaste kuitenkin laski 12 prosenttiyksikköä 87 prosentista 75 prosenttiin tuotantomäärän pienenemisen seurauksena. Tutkimusajanjaksolla ilmennyt kapasiteetin käyttöasteen nousu johtuu tuotantomäärän kasvamisesta tutkimusajanjaksolla samalla kun tuotantokapasiteetti pysyi vakaana.
Taulukko 5
2001
2002
2003
2004 (tutkimusajanjakso)
Tuotantokapasiteetti (tonnia)
1 722 350
1 717 919
1 709 605
1 709 078
Indeksi
100
100
99
99
Kapasiteetin käyttöaste
87 %
68 %
66 %
75 %
(159)
Varastoista todettakoon, että suurin osa tuotannosta perustuu tilauksiin. Vaikka varastot kasvoivat 13 prosenttia tarkastelujakson aikana, varastoja ei tässä tapauksessa pidetä olennaisena vahingon osoittimena.
Taulukko 6
2001
2002
2003
2004 (tutkimusajanjakso)
Varastojen määrä (tonnia)
95 032
100 471
90 979
107 521
Indeksi
100
106
96
113
(160)
Samankaltaisen tuotteen tuotantoon tehtyjen investointien määrä laski vuoden 2001 ja tutkimusajanjakson välillä 66 852 644 eurosta 26 101 700 euroon, ja investointeja tehtiin ainoastaan tuotantokapasiteetin pitämiseksi ennallaan, ei tuotantomäärän lisäämiseksi.
Taulukko 7
2001
2002
2003
Tutkimusajanjakso
Investoinnit (euroa)
66 852 644
56 581 829
45 518 515
26 101 700
Indeksi
100
85
68
39
(161)
Todettiin, että yhteisön tuotannonalan myynti etuyhteydessä oleville asiakkaille tapahtui markkinahinnoilla, ja sen vuoksi myös tämä myynti otettiin huomioon yhteisön tuotannonalan myynnin ja markkinaosuuden tarkastelussa.
(162)
Saumattomien rauta- ja teräsputkien myyntimäärä yhteisön markkinoilla laski 862 054 tonnista vuonna 2001 725 145 tonniin vuonna 2002 eli 16 prosenttia sekä edelleen 683 985 tonniin vuonna 2003, jolloin kysyntä oli yhteisön tuotannonalan mukaan poikkeuksellisen vähäistä. Tutkimusajanjakson aikana myynti kasvoi uudelleen 729 555 tonniin, mutta tämä määrä on silti huomattavasti alhaisempi kuin vuoden 2001 taso.
(163)
Samaan aikaan kun saumattomien rauta- ja teräsputkien kokonaismyyntimäärä yhteisön markkinoilla laski vuoden 2001 ja tutkimusajanjakson välillä 15 prosenttia, yhteisön kulutus laski ainoastaan 8 prosenttia, joten yhteisön tuotannonalan markkinaosuus pieneni 3 prosenttiyksikköä. Markkinaosuus laski 40,1 prosentista vuonna 20013 6,7 prosenttiin tutkimusajanjakson aikana.
Taulukko 8
2001
2002
2003
Tutkimusajanjakso
Myynti yhteisössä (tonnia)
862 054
725 145
683 985
729 555
Indeksi
100
84
79
85
Markkinaosuus
40,1 %
39,1 %
36,9 %
36,7 %
(164)
Yhteisön tuotannonalan keskimääräinen yksikkömyyntihinta nousi 10 prosentilla tarkastelujaksolla koko tuotannonalaan vaikuttaneen raaka-ainekustannusten lisääntymisen seurauksena.
(165)
Sen jälkeen kun keskihinta oli noussut 4 prosenttia 672 eurosta vuonna 2001 701 euroon vuonna 2002, se romahti 651 euroon vuonna 2003 ja nousi sen jälkeen taas huomattavasti tutkimusajanjaksolla, jolloin se oli 736 euroa.
(166)
Tuotantoprosessin mukaan yhteisön tuotannonala käytti saumattomien rauta- ja teräsputkien raaka-aineena joko romua tai harkkoja ja valanteita. Raaka-aine on saumattomien rauta- ja teräsputkien tuotannon merkittävin kustannustekijä, jolla on suora vaikutus myyntihintojen kehitykseen. Kun vuosina 2001 ja 2002 raaka-aineen osuus oli 35 prosenttia yhteisön tuotannonalan saumattomien rauta- ja teräsputkien kokonaistuotantokustannuksista ja 38 prosenttia vuonna 2003, tutkimusajanjakson aikana tämä osuus oli jo 47 prosenttia kokonaiskustannuksista.
(167)
Todettiin, että raaka-aineiden keskihinnat nousivat vuoden 2004 aikana rajusti, ja tämä nosti sekä yhteisön tuotannonalan myyntihintoja että tuontihintoja.
Taulukko 9
2001
2002
2003
Tutkimusajanjakso
Painotettu keskihinta (euroa/tonni)
672
701
651
736
Indeksi
100
104
97
110
(168)
Tarkastelujaksolla yhteisön tuotannonalan painotettu keskimääräinen kannattavuus prosentteina nettoliikevaihdosta heikkeni vuoden 2001 ja tutkimusajanjakson välillä rajusti 3 prosentista - 10 prosenttiin. Kannattavuuden kehityssuuntaus ei noudata myynnin arvon kehitystä. Tarkasteltavana olevan tuotteen kannattavuus oli tutkimusajanjakson aikana negatiivisempaa kuin yhtenäkään kolmesta edeltävästä vuodesta, vaikka myynti nousi tutkimusajanjaksolla vuosien 2002 ja 2003 tasoihin verrattuina. Syynä kehitykseen on se, että raaka-aineiden hintojen nousua ei voitu kokonaisuudessaan ottaa huomioon myyntihinnoissa. Lisääntyneitä raaka-ainekustannuksia ei voitu siirtää asiakkaille asianomaisista maista tulleen tuonnin matalan hintatason vuoksi.
Taulukko 10
2001
2002
2003
Tutkimusajanjakso
Voittomarginaali ennen veroja
3 %
-9 %
-5 %
-10 %
(169)
Yhteisön tuotannonalan negatiivinen kassavirta oli tutkimusajanjakson aikana -16 735 140 euroa. Yhteisön tuotannonalan maksuvalmius muuttui hyvin negatiiviseksi vuonna 2003, minkä jälkeen kassavirtatilanne parani hiukan, mutta ei kuitenkaan palannut läheskään positiiviselle tasolle. Kassavirran laskennassa oli käytettävä perusteena yhteisössä ja sen ulkopuolella myydyn tuotteen osalta nettomyyntivoittoa ennen veroja; tämä oli positiivinen vuonna 2002 (26 miljoonaa euroa) mutta muuttui merkittäväksi nettotappioksi vuonna 2003 (- 86 miljoonaa), mikä selittää kassavirran rajun heikkenemisen vuosien 2002 ja 2003 välillä. Kassavirran kehityssuuntaus ei ollut samanlainen kuin kannattavuuden kehityssuuntaus, koska poistojen määrä, joka on tyypillisesti suuri tällä pääomavaltaisella teollisuuden alalla, pieneni vuosien 2002 ja 2003 välillä 51 795 853 eurosta 48 276 850 euroon, mutta nousi jälleen tutkimusajanjaksolla 58 820 712 euroon. Kassavirtatilanne pysyi kuitenkin negatiivisena tutkimusajanjakson ajan.
Taulukko 11
2001
2002
2003
Tutkimusajanjakso
Kassavirta (euroa)
68 221 405
83 464 355
-35 612 924
-16 735 140
Indeksi
100
122
-52
-25
(170)
Nettovarallisuuden tuotto laskettiin ilmaisemalla yhteisössä ja sen ulkopuolella myydyn samankaltaisen tuotteen nettovoitto ennen veroja prosenttiosuutena Y:ssä ja sen ulkopuolella myydyn samankaltaisen tuotteen tuotannossa käytetyn omaisuuden nettokirjanpitoarvosta. Indikaattorin negatiivinen kehitys vuoden 2001 jälkeen aiheutui toisaalta samankaltaiseen tuotteeseen tehtyjen investointien vähenemisestä vuoden 2001 ja tutkimusajanjakson välillä ja toisaalta yhteisössä ja sen ulkopuolella myydyn samankaltaisen tuotteen voitosta ennen veroja, joka oli edelleen positiivinen vuosina 2001 ja 2002 muuttuen negatiiviseksi vuonna 2003. Vaikka pääoman tuotto kohenikin tutkimusajanjaksolla vuoteen 2003 verrattuna, se nousi vain - 11 prosenttiin tutkimusajanjakson aikana. Tämän tekijän määrittämisessä käytetty voittoa kuvaava luku oli sekä yhteisön tuotannonalan kotimarkkinamyynnistä että sen vientimyynnistä saatu voitto. Tämä oli välttämätöntä, koska pääomaa käytettiin molempiin myyntikanaviin ja koska pääomien kohdentaminen oli mahdotonta.
Taulukko 12
2001
2002
2003
Tutkimusajanjakso
Sidotun pääoman tuotto
10 %
6 %
-18 %
-11 %
(171)
Yhtä yritystä lukuun ottamatta yhteisön tuotannonala ei väittänyt tai tuonut esiin, että sillä olisi ollut ongelmia pääoman saamisessa toimintaansa, ja sen vuoksi pääteltiin, että yhteisön tuotannonala kokonaisuudessaan kykeni hankkimaan pääomaa toimintaansa koko tarkastelujakson ajan.
(172)
Yhteisön tuotannonalan työllisyys heikkeni 13 prosenttia ja työvoimakustannukset laskivat 9 prosenttia tarkastelujakson aikana.
Taulukko 13
2001
2002
2003
Tutkimusajanjakso
Työntekijät
6 058
5 424
5 276
5 245
Indeksi
100
90
87
87
Työvoimakustannukset (euroa/vuosi)
275 296 896
251 059 144
244 153 692
249 190 971
Indeksi
100
91
89
91
(173)
Tuottavuus mitattuna työntekijäkohtaisena vuosituotoksena (tuotannon määränä) oli tutkimusajanjaksolla sama kuin vuonna 2001 oltuaan pienempi vuosina 2002 ja 2003.
Taulukko 14
2001
2002
2003
Tutkimusajanjakso
Tuottavuus (tonnia/työntekijä)
247
217
213
246
Indeksi
100
88
86
100
(174)
Samaan aikaan kun yhteisön kulutus väheni 8 prosenttia vuoden 2001 ja tutkimusajanjakson välillä, yhteisön tuotannonalan etuyhteydettömille ja etuyhteydessä oleville asiakkaille suuntautuneen myynnin määrä väheni 15 prosenttia. Toisaalta neljästä asianomaisesta maasta tulevan tuonnin markkinaosuus kasvoi 7,3 prosenttiyksiköllä. Yhteisön tuotannonalan myynti siis väheni paljon kysyntää voimakkaammin tarkastelujakson aikana.
(175)
Tosiasiallisen polkumyyntimarginaalin merkittävyydestä on todettava, että sen vaikutusta yhteisön tuotannonalaan ei voida pitää vähäisenä, kun otetaan huomioon asianomaisista neljästä maasta tulevan tuonnin määrä ja hinnat.
(176)
Kuten edellä vahingon osoittimien tarkastelun yhteydessä osoitettiin, yhteisön tuotannonalan taloudellinen ja rahoituksellinen tilanne eivät parantuneet sen jälkeen, kun tarkasteltavana olevan tuotteen joidenkin tyyppien tuonnissa oli otettu käyttöön polkumyynnin vastaiset toimenpiteet Venäjän ja Romanian osalta vuonna 1997 ja Kroatian ja Ukrainan osalta vuonna 2000. Ne osoittavat myös sen, että yhteisön tilanne on edelleen haavoittuva ja herkkä.
4.6 Vahinkoa koskevat päätelmät
(177)
Vahingon osoittimien tarkastelussa kävi ilmi, että yhteisön tuotannonalan tilanne heikkeni tuntuvasti vuoden 2001 jälkeen ja oli heikoimmillaan vuonna 2003. Tutkimusajanjakson aikana vahingon osoittimet osoittivat parannusta erittäin huonoon vuoden 2003 tilanteeseen verrattuna. Tilanteen parantuminen tutkimusajanjakson aikana voi liittyä yleisesti parempaan markkinatilanteeseen ja etenkin saumattomien rauta- ja teräsputkien kysynnän kasvuun öljy- ja kaasusektoreiden piirissä. Yhteisön tuotannonala ei kuitenkaan päässyt lähellekään vuoden 2001 tasoa eli tasoa ennen polkumyynnillä tapahtuvan tuonnin lisääntymisestä. Tutkimusajanjaksolla havaittu myyntihintojen nousu ei ollut riittävää edes raaka-ainekustannusten kasvun kattamiseen kokonaisuudessaan, eikä se mitenkään kyennyt kohentamaan yhteisön tuotannonalan tilannetta.
(178)
On totta, että ensi näkemältä jotkin vahingon osoittimet näyttivät vakaata (kyky saada pääomaa, työllisyys) tai jopa myönteistä (keskimääräiset myyntihinnat) kehitystä. Suurin osa muista vahingon osoittimista (esimerkiksi kannattavuus, investoinnit, tuotanto ja myyntimäärät) osoitti kuitenkin tarkastelujakson kehityksen olleen selvästi negatiivista, vaikka se olikin kohentunut hiukan tutkimusajanjakson aikana edelliseen vuoteen verrattuna. Tämä myönteinen kehitys ei kuitenkaan muuta kokonaiskuvaa, koska olennaisimmat vahingon osoittimet ovat edelleen negatiivisia.
(179)
Hintojen myönteisen kehityksen osalta on todettava, että hinnan nousu tutkimusajanjaksolla ei johdu yhteisön tuotannonalan tilanteen paranemisesta vaan ainoastaan raaka-aineiden hintojen kasvusta. Lisäksi edellä esitetyt vakaata kehitystä osoittavat tekijät eivät vaikuta ratkaisevasti yhteisön tuotannonalan kokonaistilanteeseen. Koska voittoa kuvaavien osoittimien kehitys oli huomattavan negatiivista, tuotannonalan elinkelpoisuus on vaakalaudalla ainakin keskipitkällä aikavälillä, jopa ennemminkin, ellei tilannetta korjata.
(180)
Sen jälkeen kun lopulliset päätelmät oli annettu tiedoksi, jotkin vientiä harjoittavat tuottajat väittivät, ettei yhteisön tuotannonala kärsinyt merkittävää vahinkoa tutkimusajanjakson aikana. Väitettiin, että julkisesti saatavilla olevat tiedot osoittivat, että yhteisön tuotannonalan taloudellinen tilanne oli vakaa ja että yhteisön tuotannonalan myynnin ja kannattavuuden kehitys oli positiivista tutkimusajanjakson aikana.
(181)
Todettakoon, että eräiden yhteisön tuottajien vuotuinen taloudellinen tulos oli positiivinen tutkimusajanjakson aikana, niiden myyntimäärät kasvoivat ja niiden tulos oli kannattava. Vaikka joidenkin yhteisön tuottajien taloudellinen tilanne onkin tutkimusajanjaksolla ollut suotuisa, asianomaisen tarkastelun on perustuttava yhteisön tuotannonalan taloudelliseen suorituskykyyn samankaltaisen tuotteen tuotannon ja yhteisön markkinoilla tapahtuvan myynnin osalta. Koska samankaltainen tuote ei kata yhteisön tuotannonalan koko tuotantomäärää eikä sen kokonaismyyntiä yhteisössä, todettiin, että vaikka joidenkin saumattomia rauta- ja teräsputkia tuottavien yhteisön tuottajien kokonaistulos olikin hyvä, merkittävää vahinkoa aiheutui samankaltaisen tuotteen yhteisössä tapahtuvan myynnin osalta.
(182)
Edellä esitetyn perusteella päätellään, että yhteisön tuotannonalalle on aiheutunut perusasetuksen 3 artiklan 6 kohdassa tarkoitettua merkittävää vahinkoa.
5. SYY-YHTEYS
5.1 Johdanto
(183)
Komissio on perusasetuksen 3 artiklan 6 ja 7 kohdan mukaisesti tarkastellut, onko asianomaisista maista peräisin olevan tarkasteltavana olevan tuotteen polkumyynnillä tapahtunut tuonti aiheuttanut vahinkoa yhteisön tuotannonalalle siinä määrin, että sitä voidaan pitää merkittävänä. Polkumyynnillä tapahtuvan tuonnin lisäksi tutkittiin muita tiedossa olleita tekijöitä, jotka olisivat samaan aikaan voineet aiheuttaa vahinkoa yhteisön tuotannonalalle, sen varmistamiseksi, ettei niiden mahdollisesti aiheuttamaa vahinkoa olisi pidetty polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin aiheuttamana.
5.2 Polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin vaikutukset
(184)
Tarkastelujakson aikana asianomaisista neljästä maasta tulevan tuonnin määrä kasvoi tuntuvasti eli 40 prosenttia, ja sen markkinaosuus kasvoi 7,3 prosenttiyksikköä. Samaan aikaan asianomaisista neljästä maasta peräisin olevan tuonnin keskimääräiset hinnat alittivat yhteisön tuotannonalan keskimääräiset hinnat 32 prosentilla tutkimusajanjaksolla. Tutkimusajanjaksolla havaittu polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin hinnan nousu johtui ainoastaan raaka-ainekustannusten lisääntymisestä. Asianomaisista neljästä maasta peräisin olevan, yhteisön tuotannonalan hintoja huomattavasti alhaisempaan hintaan tapahtuneen tuonnin määrän merkittävä lisääntyminen ja sen markkinaosuuden kasvu tapahtuivat samaan aikaan yhteisön tuotannonalan taloudellisen tilanteen heikkenemisen kanssa.
(185)
Myös yhteisön tuotannonalan yksikköhinnat nousivat 10 prosenttia tarkastelujaksolla. Hinnat olivat kuitenkin alhaisia, eikä niillä edes kyetty kattamaan raaka-ainekustannusten huomattavaa kasvua, minkä yhteisön tuotannonalalle aiheutuvat huomattavat tappiot osoittavat.
(186)
Edellä esitetyn perusteella päätellään, että asianomaisista neljästä maasta tuleva halpatuonti vaikutti ratkaisevasti yhteisön tuotannonalan tilanteen heikkenemiseen, ja tämä tulee esiin etenkin myyntihintojen kehityksen riittämättömyytenä, tuotannon, myyntimäärien ja markkinaosuuden pienenemisenä sekä kannattavuuden rajuna laskuna ja investointien vähentymisenä.
5.3 Muiden tekijöiden vaikutukset
(187)
Yhteisön kulutus laski 8 prosenttia tarkastelujaksolla. Kulutuksen laskua ei kuitenkaan sinällään voida pitää yhteisön tuotannonalalle aiheutuneen vahingon ratkaisevana aiheuttajana, koska yhteisön tuotannonalan myynti laski tarkastelujaksolla suhteellisesti katsottuna enemmän kuin kulutus (myynti laski 16 prosenttia ja kysyntä 14 prosenttia vuoden 2001 ja tutkimusajanjakson välillä). Lisäksi kävi ilmi, että tuonti asianomaisista maista lisääntyi tarkastelujaksolla ja valtasi yhteisön tuotannonalalta hävinnyttä markkinaosuutta. Näiden syiden vuoksi todettiin, että kulutuksen lasku ei voinut olla merkittävä syy yhteisön tuotannonalalle aiheutuneeseen vahinkoon.
(188)
Eurostatin tietojen ja tutkimuksen aikana kerättyjen tietojen mukaan tärkeimmät kolme saumattomien rauta- ja teräsputkien tuojamaata ovat Japani, Argentiina ja Yhdysvallat.
(189)
Japanista tulevan tuonnin määrä oli 52 960 tonnia vuonna 2001, ja se laski tarkastelujaksolla 34 prosenttia 34 857 tonniin. Tarkasteltavana olevan tuotteen Japanista tulevan tuonnin markkinaosuus oli 2,5 prosenttia vuonna 2001, ja se laski 1,8 prosenttiin tutkimusajanjaksolla. Japanista tulevan tuonnin hinnat olivat vähintään kaksinkertaiset yhteisön tuotannonalan hintoihin verrattuna. Näin ollen katsottiin, että Japanista tulevalla tuonnilla ei ollut kielteisiä vaikutuksia yhteisön tuotannonalan tilanteeseen.
(190)
Tuonti Argentiinasta kasvoi 52 prosenttia lisääntyen 30 962 tonnista vuonna 2001 tutkimusajanjakson 46 918 tonniin. Tämä vastaa markkinaosuutta, joka kasvoi yhdellä prosenttiyksiköllä 1,4 prosentista vuonna 2001 tutkimusajanjakson 2,4 prosenttiin. Argentiinasta tulevan tuonnin hintataso pysyi koko tarkastelujakson ajan asianomaisista neljästä maasta tulevan tuonnin hintatasoa huomattavasti korkeampana; tutkimusajanjakson aikana Argentiinasta tulevan tuonnin keskimääräinen CIF-hinta tonnia kohden oli 660 euroa, kun taas asianomaisista neljästä maasta tulevan tuonnin painotettu keskimääräinen CIF-hinta oli 501 euroa tonnia kohden. Tarkastelussa otettiin huomioon se seikka, että yksi yhteisön tuottaja on etuyhteydessä Argentiinaan sijoittautuneeseen vientiä harjoittavaan tuottajaan. Tältä osin osoitettiin kuitenkin, että yhteisön tuottajan Argentiinassa sijaitsevalta etuyhteydessä olevalta yritykseltä tuomilla saumattomilla rauta- ja teräsputkilla ei määränsä eikä hintojensa puolesta ollut merkittävää vaikutusta tälle yhteisön tuottajalle tai yhteisön koko tuotannonalalle aiheutuneeseen vahinkoon.
(191)
Yhdysvaltojen osalta Eurostatin tilastot osoittavat, että sieltä tuotujen saumattomien rauta- ja teräsputkien markkinaosuus nousi 0,6 prosentista vuonna 2001 1,8 prosenttiin tutkimusajanjakson aikana. Yhdysvaltojen keskimääräisen myyntihinnat tarkastelujakson alussa olivat 2 414 euroa tonnia kohden ollen toisin sanoen lähes nelinkertaiset yhteisön tuotannonalan hintoihin verrattuna; ne laskivat sen jälkeen tutkimusajanjakson aikana huomattavasti 797 euroon tonnia kohden eli 77 prosenttia, mutta olivat edelleen 8 prosenttia yhteisön tuotannonalan hintoja korkeammat. Vaikka tuonti Yhdysvalloista lisääntyi, tätä ei hintataso huomioon ottaen voida pitää merkittävänä syynä yhteisön tuotannonalan kärsimään vahinkoon.
(192)
Väitettiin, että tuonti Argentiinasta ja Yhdysvalloista on lisääntynyt vakaasti vuodesta 2001 lähtien, että maiden yhteenlaskettu markkinaosuus ylitti 4 prosenttia tutkimusajanjaksolla ja että yhdysvaltalaisten tuojien hinnat olivat alhaisemmat kuin hinnat, joita vientiä harjoittavat tuottajat kolmessa neljästä asianomaisesta maasta veloittivat.
(193)
Tosiasiat eivät tukeneet väitettä, jonka mukaan yhdysvaltalaisten tuojien hinnat alittivat hinnat, joita vientiä harjoittavat tuottajat kolmessa neljästä asianomaisesta maasta veloittivat. Kun otetaan huomioon etenkin tuonnin korkea hintataso, päätellään yleisesti, ettei tätä tuontia voida pitää ratkaisevana syynä aiheutuneeseen vahinkoon.
(194)
Yksi vientiä harjoittava tuottaja väitti, että yhteisön tuotannonalan tuotanto ja myynti keskittyy pääasiassa korkealaatuisiin tuoteryhmiin (OCTG-putkiin), jotka kilpailisivat Japanista, Argentiinasta ja Yhdysvalloista tulevan tuonnin kanssa. Väitettiin, että näistä kolmesta maasta tulevan tuonnin yhteenlaskettu markkinaosuus oli kasvanut 1,5 prosenttiyksikköä vuoden 2001 ja tutkimusajanjakson välillä ja että näistä kolmesta maista tuleva tuonti korvasi Venäjältä ja Ukrainasta tulevan tuonnin sijaan yhteisön tuotannonalan tuottamat saumattomat rauta- ja teräsputket.
(195)
Todettakoon, että vaikka yhteisön tuotannonala keskittyykin korkealaatuisiin lisäarvoa tuoviin tuotteisiin, se tuottaa edelleen kaikentyyppisiä saumattomia rauta- ja teräsputkia, myös huomattavia määriä matalampilaatuisia tuotteita. OCTG-putket muodostavat itse asiassa ainoastaan pienen osan yhteisön tuotannonalan toiminnasta, nimittäin 5 prosenttia yhteisön markkinoilla tutkimusajanjakson aikana myydyn samankaltaisen tuotteen kokonaismyyntimäärästä ja 7 prosenttia sen kokonaismyyntiarvosta. Japanin, Argentiinan ja Yhdysvaltojen yhteenlasketun markkinaosuuden kasvu 1,5 prosenttiyksiköllä vuoden 2001 4,5 prosentista tutkimusajanjakson 6 prosenttiin vaikutti ainoastaan vähän tai jopa olemattomalla tavalla yhteisön tuotannonalan markkinaosuuden huomattavampaan menetykseen 40,1 prosentista 36,7 prosenttiin samalla ajanjaksolla. Sen vuoksi on hylättävä väite, jonka mukaan näistä kolmesta maasta tuleva tuonti aiheutti merkittävää vahinkoa yhteisön tuotannonalalle.
(196)
Yksi vientiä harjoittava tuottaja väitti, että komission yksiköt eivät ottaneet huomioon uusista jäsenvaltioista tulevan saumattomien rauta- ja teräsputkien tuonnin merkitystä. Väitettiin, että varsinkin Slovakiasta tuleva tällainen tuonti EY:öön oli aiemmin tapahtunut vahinkoa aiheuttavin polkumyyntihinnoin. Tähän tuontiin sovellettiin polkumyyntitulleja, jotka raukesivat laajentumisen seurauksena tutkimusajanjakson puolivälissä. Lisäksi väitettiin, että tämä tuonti oli syynä yhteisön markkinaosuuden menetykseen.
(197)
On kuitenkin huomattava, että yhteisön tuotannonalan myyntimäärä pieneni noin 133 000 tonnia ja muiden eurooppalaisten (myös slovakialaisten) tuottajien myyntimäärä pieneni noin 112 000 tonnia vuosien 2001 ja 2004 välillä, kun taas tuonti asianomaisista neljästä maasta kasvoi noin 120 000 tonnia (13).
(198)
Slovakiasta ennen laajentumista tulleen tuonnin ei voida väittää aiheuttaneen vahingollista polkumyyntiä yhteisön tuotannonalalle vuoden 2001 ja laajentumisen (1 päivän toukokuuta 2004) välisenä aikana, koska kyseiseen tuontiin sovellettiin polkumyyntitulleja, joilla palautettiin tasapuoliset toimintaedellytykset sen ja yhteisön tuotannonalan välille. Tällaisen myynnin mahdolliset vaikutukset 25 jäsenvaltion EU:ssa 1 päivän toukokuuta 2004 jälkeen eivät muuta vahinkoa koskevia päätelmiä tai poista tutkimuksen kohteina olevien neljästä maasta polkumyynnillä tulevan tuonnin ja yhteisön tuotannonalan kärsimän vahingon välistä syy-yhteyttä. Kun analysoitiin tarkasteltavana olevan tuotteen tuontia Slovakiasta yhteisön markkinoille ennen laajentumista ja sen jälkeen Eurostatin tietojen perusteella, kävi ilmi, että liittymisvuonna tämä tarkasteltavana olevan tuotteen tuonti muualle yhteisön (24 jäsenvaltion) markkinoille kasvoi 7 prosenttia eli 5 911 tonnia liittymistä edeltäneeseen vuoteen verrattuna. Tämä määrän kasvu on vähäistä verrattuna asianomaisista neljästä maasta tulleen tuonnin kehitykseen.
(199)
Edellä esitetyn perusteella päätellään, että yhteisön tuotannonalan markkinaosuus ei pienentynyt yhteisön sisäisen kilpailun seurauksena.
(200)
Sen vuoksi hylätään väite, jonka mukaan yhteisön sisäinen kilpailu voisi olla aiheuttanut yhteisön toiminnanalan markkinaosuuden menetyksen.
(201)
Sen jälkeen kun lopulliset päätelmät oli annettu tiedoksi, yksi vientiä harjoittava tuottaja väitti, että teräsmarkkinoiden jaksottaisuuteen liittyvää tekijää ei ollut otettu huomioon, kuten perusasetuksen 3 artiklan 7 kohdassa vaaditaan.
(202)
Tässä yhteydessä huomautetaan, että vientiä harjoittava tuottaja ei toimittanut näyttöä perustellakseen väitettä, jonka mukaan teräsmarkkinoiden jaksottaisuus olisi vaikuttanut yhteisön tuotannonalan vahingolliseen tilanteeseen. Lisäksi todetaan, että teräsmarkkinoiden syklisyyden pitäisi vaikuttaa samalla tavalla sekä yhteisön tuotannonalaan että vientiä harjoittaviin tuottajiin. Näin ollen saumattomien rauta- ja teräsputkien markkinoiden laskusuuntauksen, jolla väitteen mukaan oli negatiivinen vaikutus yhteisön tuotannonalan tilanteeseen, olisi pitänyt vaikuttaa negatiivisesti myös saumattomien rauta- ja teräsputkien tuontimäärään eli asianomaisista neljästä maasta tulevien tuontimäärien olisi pitänyt pienentyä. Kuten johdanto-osan 151 kappaleessa kuvattiin, asianomaisten neljän maan yhteenlasketut tuontimäärät kuitenkin kasvoivat joka vuosi vuodesta 2001 vuoteen 2004. Sen vuoksi päätellään, että teräsmarkkinoiden syklisyyttä ei voida pitää yhteisön kärsimän vahingon aiheuttajana.
(203)
Yksi yritys väitti, että Yhdysvaltain dollarin arvon heikkeneminen euroon nähden vuodesta 2001 tutkimusajanjaksoon vaikutti yhteisön tuotannonalan tilanteeseen, muttei kuitenkaan toimittanut näyttöä siitä, että valuuttakurssien vaihteluilla olisi todella ollut negatiivisia vaikutuksia yhteisön tuotannonalan tulokseen. Koska saatavilla ei ollut näyttöä, joka olisi osoittanut, että euron vahvistuminen suhteessa Yhdysvaltojen dollariin olisi vaikuttanut yhteisön tuotannonalaan, päätellään, että valuuttakurssien vaihtelu ei poista polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin ja yhteisön tuotannonalalle aiheutuneen merkittävän vahingon välistä syy-yhteyttä. Lisäksi yhteisön tuotannonalan tarkastelu perustui sen taloudelliseen suorituskykyyn yhteisön markkinoilla tuotetun ja myydyn samankaltaisen tuotteen osalta. Koska selkeästi suurin osa samankaltaisen tuotteen myynnissä yhteisön markkinoilla laskutettiin euroina ja koska kaikki tärkeimmät tuotantokustannukset suoritettiin myös pääosin euroina, valuuttakurssien vaihteluilla ei missään tapauksissa ollut huomattavaa vaikutusta yhteisön tuotannonalan vahingolliseen tilanteeseen.
(204)
Muista kolmansista maista peräisin olevan tuonnin määrien, hintojen ja markkinaosuuksien edellä kuvatun kehityksen perusteella päätellään, että yhteisön tuotannonalan kärsimän merkittävän vahingon ei voida katsoa johtuvan tästä tuonnista.
(205)
Kaksi vientiä harjoittavaa tuottajaa väitti, että kannattavuuden heikkeneminen johtui raaka-ainekustannusten noususta, eikä sitä näin ollen voitu yhdistää asianomaisista maista polkumyynnillä tapahtuvaan tuontiin. On totta, että saumattomien rauta- ja teräsputkien tuotannon pääraaka-aineiden eli romun ja harkkojen kustannukset nousivat tuntuvasti tarkastelujakson aikana. Kaksi yhteisön tuottajaa osoitti, että romun hinta nousi vuoden 2003 viimeisen neljänneksen ja tutkimusajanjakson viimeisen neljänneksen välillä 66 prosenttia yhden yhteisön tuottajan ja 77 prosenttia toisen yhteisön tuottajan tapauksessa. Yksi yhteisön tuottaja osoitti, että koko tarkastelujakson aikana eli vuodesta 2001 tutkimusajanjaksoon saakka romun hinta yli kaksinkertaistui tutkimusajanjaksolla nousten 99 eurosta tonnia kohden vuonna 2001 253 euroon tonnia kohden. Samanlainen hintakehitys voitiin havaita myös harkkojen keskihintojen kohdalla.
(206)
Yhteisön tuotannonalalle aiheutunutta merkittävää vahinkoa ei kuitenkaan aiheuttanut raaka-ainehintojen nousu, vaan kuten johdanto-osan 168 kappaleessa todettiin, se tosiseikka, että yhteisön tuotannonala ei kyennyt siirtämään kustannusten nousua asiakkaille. Yhteisön tuotannonala ei voinut nostaa myyntihintojaan tasolle, joissa olisi otettu asianmukaisesti huomioon raaka-ainehintojen nousu, johtuen asianomaisista maista polkumyynnillä tapahtuvasta tuonnista, jonka hinnat alittivat merkittävästi yhteisön tuotannonalan hinnat.
(207)
Sen jälkeen kun lopulliset päätelmät oli annettu tiedoksi, yksi vientiä harjoittava tuottaja väitti, että oli väärin väittää, että kannattavuus heikkeni tutkimusajanjakson aikana siksi, etteivät yhteisön tuottajat voineet polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin aiheuttaman hintapaineen vuoksi nostaa hintoja tasoille, jotka olisivat kattaneet raaka-ainekustannusten nousun. Tämän yrityksen mukaan raaka-aineiden (romun) hinta nousi tutkimusajanjaksolla 15,8 prosenttia. Väitettiin, että polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin hinnat nousivat enemmän kuin raaka-ainekustannukset.
(208)
Kuten edellä mainittiin, tutkimuksen kuluessa saatu näyttö kuitenkin osoitti, että raaka-ainekustannusten nousu oli yhteisön tuottajien tapauksessa tutkimusajanjaksolla paljon suurempi kuin väitetty 15,8 prosenttia. Eräiden yhteisön tuottajien toimittamien tietojen perusteella todettiin lisäksi, että raaka-ainehintojen nousu ylitti koko tarkastelujakson ajan asianomaisista neljästä maasta tuotujen saumattomien rauta- ja teräsputkien painotetun keskihinnan nousun. Tämän vuoksi vahvistetaan väite, jonka mukaan yhteisön tuotannonala ei polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin aiheuttaman hintapaineen vuoksi voinut nostaa hintoja ja saattaa myyntiä kannattavaksi.
(209)
Vuodesta 1997 voimassa olleita, alkuperäiseen tuotteen määritelmään Romanian ja Venäjän osalta sovellettuja polkumyynnin vastaisia toimenpiteitä ei heinäkuusta 2004 lähtien ole varmuuden vuoksi enää sovellettu eräiden yhteisön tuottajien aiemman kilpailua rajoittavan toiminnan takia.
(210)
Eräät vientiä harjoittavat tuottajat ja tuojat vaativat, että olisi tutkittava, missä määrin tiettyjen yhteisön tuottajien muodostamalla kartellilla olisi voinut olla vaikutusta yhteisön koko tuotannonalan suorituskykyyn.
(211)
Tässä yhteydessä todettiin, että joidenkin yhteisön tuottajien rikkomus (vuodesta 1990 vuoteen 1995 ja joidenkin tuotteiden osalta vuoteen 1999) ja tämän polkumyyntimenettelyn tarkastelujakso (vuodesta 2001 vuoteen 2004) olivat ajallisesti erillään toisistaan. Tutkimuksen aikana ei myöskään saatu tietoja, joiden mukaan kilpailua rajoittava toiminta olisi vaikuttanut yhteisön tuotannonalan hintoihin tai muihin vahingon indikaattoreihin. Edellä esitetyn perusteella ja koska päinvastaista tietoa ei ollut, voidaan päätellä, että tiettyjen yhteisön tuottajien ennen vuotta 2001 muodostamalla kartellilla ei ollut vaikutusta yhteisön tuotannonalan vahingolliseen tilanteeseen tarkastelujakson aikana.
(212)
Sen jälkeen kun lopulliset päätelmät oli annettu tiedoksi, yksi vientiä harjoittava tuottaja väitti, että komission yksiköt eivät olleet tutkineet, millaisia vaikutuksia tavanomaisten kilpailuolosuhteiden palauttamisella kartellitoiminnan päättymisen jälkeen vuonna 1999 mahdollisesti oli yhteisön tuotannonalaan. Väitettiin, ettei kartellitoiminnan ja tämän menettelyn tarkastelujakson ajallinen päällekkäisyys ollut merkityksellistä ja että komission yksiköt olivat erehtyneet arvioinnissaan vahingon ja syy-yhteyden tarkastelun osalta ja olivat ehkä rikkoneet perusasetuksen 3 artiklan 7 kohtaa.
(213)
Ensiksi korostetaan, että kartellitoiminta koski ainoastaan pientä osaa tarkasteltavana olevasta tuotteesta, nimittäin OCTG-putkia (jotka on luokiteltu CN-koodeihin 7304210020 ja 7304291120). Tutkimusajanjakson aikana yhteisön markkinoilla myytyjen OCTG-putkien määrä muodosti ainoastaan 5 prosenttia yhteisön tuotannonalan myyntimäärästä.
(214)
Lisäksi katsotaan, että kartellitoiminnan päättymisen ja vahingon määrittelyjakson alkamisen välinen kahden vuoden ajanjakso oli riittävä sen mahdollistamiseksi, että tavanomaiset kilpailuolosuhteet oli palautettu yhteisön tuotannonalan osalta. Tilanne oli kuitenkin vahingollinen tutkimusajanjakson aikana.
(215)
Edellä esitetyn perusteella tämä väite hylättiin.
5.4 Syy-yhteyttä koskevat päätelmät
(216)
Kun otetaan huomioon toisaalta asianomaisista maista polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin ja sen markkinaosuuden kasvu sekä todettu hinnan alittavuus ja toisaalta samaan aikaan tapahtunut yhteisön tuotannonalan tilanteen ilmeinen heikkeneminen, voidaan päätellä, että polkumyynnillä tapahtunut tuonti aiheutti yhteisön tuotannonalalle perusasetuksen 3 artiklan 6 kohdassa tarkoitettua merkittävää vahinkoa.
6. YHTEISÖN ETU
(217)
Perusasetuksen 21 artiklan mukaisesti on tutkittava, onko vahingollista polkumyyntiä koskevista päätelmistä huolimatta olemassa pakottavia syitä, joiden perusteella olisi pääteltävä, että toimenpiteiden käyttöönotto ei tässä tapauksessa olisi yhteisön edun mukaista. Tässä yhteydessä on tarkasteltava mahdollisten toimenpiteiden todennäköisiä vaikutuksia kaikkiin tässä menettelyssä osallisina oleviin osapuoliin sekä myös toimenpiteistä luopumisen seurauksia.
6.1 Yhteisön tuotannonala
(218)
Yhteisön tuotannonalan vahingollinen tilanne johtui siitä, että sillä oli vaikeuksia kilpailla polkumyynnillä alhaiseen hintaan tapahtuneen tuonnin kanssa.
(219)
Katsotaan, että toimenpiteiden käyttöönoton myötä yhteisön tuotannonala voi kasvattaa myyntimääräänsä ja markkinaosuuttaan sekä saavuttaa siten parempia mittakaavaetuja ja sellaisen tuoton tason, jolla investoinnin jatkaminen tuotantolaitoksiin olisi perusteltua.
(220)
Jos toimenpiteitä ei oteta käyttöön, yhteisön tuotannonalan tilanne todennäköisesti heikkenisi entisestään. Se ei kykenisi investoimaan uuteen tuotantokapasiteettiin eikä kilpailemaan tehokkaasti yhteisön ulkopuolisista maista tulevan tuonnin kanssa. Joidenkin yritysten olisi lopetettava samankaltaisen tuotteen tuotanto ja irtisanottava työntekijöitään. Tästä syystä päätellään, että polkumyynnin vastaisten toimenpiteiden käyttöönotto on yhteisön tuotannonalan edun mukaista.
(221)
Yksi romanialaiseen vientiä harjoittavaan tuottajaan etuyhteydessä oleva yhteisön tuottaja, joka ei osallistunut valitukseen, väitti, että yhteisön tuottajat toimivat jo täydellä tuotantokapasiteetilla, eivätkä kykenisi vastaamaan saumattomien rauta- ja teräsputkien suureen kysyntään yhteisön markkinoilla ja kolmansissa maissa. Yritys väitti, että sen vuoksi tullien käyttöönotto johtaisi tarjonnan riittämättömyyteen yhteisön markkinoilla. Kuten edellä kuitenkin todettiin, tutkimuksessa kävi ilmi, että yhteisön tuotannonalalla oli koko tarkastelujakson ajan huomattavan paljon ylimääräistä tuotantokapasiteettia, jota tulevaisuudessa voitaisiin käyttää tarkasteltavana olevan tuotteen tuotantoon ja vastata näin saumattomien rauta- ja teräsputkien kysyntään yhteisön markkinoilla.
(222)
Väitettiin myös, että tullien käyttöönotto aiheuttaisi kilpailun rajoittumista yhteisön markkinoilla. Todettakoon, että valituksen tehneiden tuottajien lisäksi uusissa jäsenvaltioissa on useita muita huomattavia tarkasteltavana olevan tuotteen tuottajia, kuten johdanto-osan 139 kappaleessa todettiin. Yhteisön tuottajien määrä riittää varmistamaan kilpailun näillä markkinoilla, vaikka polkumyynnin vastaiset toimenpiteet otetaankin käyttöön. Kuten johdanto-osan 188-195 kappaleessa lisäksi mainitaan, muissa kolmansissa maissa (esimerkiksi Yhdysvalloissa) toimivat tuottajat kilpailevat myös yhteisön tuotannonalan kanssa samanlaisilla tuotteilla ja hinnoilla. Sen vuoksi katsotaan, että toimenpiteiden käyttöönottaminen ei vaaranna saumattomien rauta- ja teräsputkien tarjontaa eikä rajoita kilpailua yhteisön markkinoilla.
6.2 Etuyhteydettömien tuojien etu
(223)
Ainoastaan kolme etuyhteydetöntä tuojaa vastasi kyselylomakkeeseen, ja tarkastuskäynti tehtiin näistä kahden toimitiloihin. Neljäs etuyhteydetön tuoja suostui menettelyn myöhemmässä vaiheessa siihen, että sen tiloihin tehtiin tarkastuskäynti. Kyseisten neljän tuojan tuomat tarkasteltavana olevan tuotteen määrät muodostivat noin 8 prosenttia kokonaistuonnista yhteisöön ja 3 prosenttia yhteisön kulutuksesta.
(224)
Koska suurin osa saumattomien rauta- ja teräsputkien kokonaistuonnista yhteisöön kanavoidaan vientiä harjoittaviin tuottajiin etuyhteydessä olevien tuojien kautta ja alle puolet kokonaistuonnista tulee yhteisön markkinoille etuyhteydettömien tuojien kautta, neljän etuyhteydettömän tuojan tuontia voidaan pitää kaikkien muiden etuyhteydettömien tuojien tuontia edustavana.
(225)
Yhden tuojan osalta tarkasteltavana olevan tuotteen tuonti edusti 22 prosenttia sen saumattomien rauta- ja teräsputkien kokonaistuonnista ja vastaava myyntiarvo muodosti 3 prosenttia sen kokonaisliikevaihdosta tutkimusajanjaksolla. Tämä myynti oli tutkimusajanjakson aikana erittäin kannattavaa. Koska suurin osa tämän yrityksen toimittajista on sijoittunut yhteisöön tai maihin, joita polkumyyntitullien käyttöönotto ei koske, polkumyynnin vastaisten toimenpiteiden käyttöönoton vaikutuksia ei voida pitää huomattavina.
(226)
Toinen tuoja, jonka päätoimintana oli saumattomien rauta- ja teräsputkien tuonti ja jalostaminen, toi saumattomia rauta- ja teräsputkia asianomaisista maista ja etenkin Venäjältä. Pieni osa tästä tuonnista koostui niin kutsutuista sertifioiduista putkista. Sen vuoksi katsotaan, että Venäjältä tulevaan tuontiin sovellettavien tullien käyttöönotto vaikuttaisi negatiivisesti kokonaisliiketoimintaan ja etenkin tämän yrityksen kannattavuuteen. Kun kuitenkin otetaan huomioon, että tämän tuojan lisäksi yhteisössä on tällä hetkellä ainoastaan yksi muu sertifioitujen saumattomien rauta- ja teräsputkien toimittaja, polkumyyntitullista johtuva tämän tuotteen hinnannousu voidaan erittäin todennäköisesti siirtää eteenpäin loppukuluttajalle. Lisäksi yritys voisi hankkia ainakin osan ostoistaan paikallisesta toimittajalta yhteisössä tai korvata osan ostoistaan muilla tuotteilla kuin tarkasteltavana olevalla tuotteella.
(227)
Muut kaksi yhteistyössä ollutta tuojaa, joiden tuontimäärä muodosti ainoaan pienen osan tarkasteltavana olevan tuotteen tuontimäärästä yhteisöön tutkimusajanjakson aikana, katsoivat itse, ettei tullien käyttöönotolla olisi vaikutusta niihin.
(228)
Edellä esitetyn perusteella katsotaan, että polkumyynnin vastaisten toimenpiteiden käyttöönotto vaikuttaisi tuojiin eri tavalla niiden kunkin yksittäisestä tilanteesta riippuen. Näin ollen voidaan päätellä, että toimenpiteiden käyttöönotolla voi olla huomattava kielteinen vaikutus yhden tuojan rahoitustilanteeseen. Toimenpiteillä ei kuitenkaan keskimäärin odoteta olevan huomattavia rahoitusvaikutuksia tuojien kokonaistilanteeseen.
6.3 Käyttäjien etu
(229)
Yksikään tarkasteltavana olevan tuotteen käyttäjä ei vastannut komission lähettämään kyselylomakkeeseen. Tutkimus osoitti kuitenkin, että rakennus- ja öljyteollisuus ovat saumattomien rauta- ja teräsputkien pääasiallisia käyttäjiä. Käytettävissä olevien tietojen perusteella saumattomat rauta- ja teräsputket muodostavat ainoastaan pienen osan suuremmistä hankkeista (kattiloista, putkijohdoista tai rakennushankkeista). Sen vuoksi pääteltiin, että saumattomia rauta- ja teräsputkia koskevien polkumyynninvastaisten toimenpiteiden käyttöönotosta johtuvat kustannukset eivät kovinkaan todennäköisesti vaikuttaisi huomattavalla tavalla tällaisille käyttäjille aiheutuviin kustannuksiin, mikä voisi olla selityksenä siihen, että käyttäjät eivät toimineet yhteistyössä tässä menettelyssä.
(230)
Kun otetaan huomioon edellä esitetyt toteamukset ja se, että kuluttajajärjestöt eivät ole toimittaneet muita tietoja tai kannanottoja, päätellään, että ehdotettujen toimenpiteiden vaikutukset kuluttajiin olisivat todennäköisesti erittäin vähäisiä.
(231)
Sen vuoksi päätellään, ettei yhteisön edun kannalta ole olemassa pakottavia syitä olla ottamatta käyttöön polkumyynnin vastaisia tulleja.
7. LOPULLISET POLKUMYYNNIN VASTAISET TOIMENPITEET
7.1 Vahingon korjaava taso
(232)
Katsottiin, että polkumyynnillä tapahtuvan tuonnin aiheuttaman enemmän vahingon estämiseksi on tarkoituksenmukaista ottaa käyttöön polkumyynnin vastaiset toimenpiteet.
(233)
Toimenpiteiden tason olisi oltava riittävä poistamaan kyseisestä tuonnista aiheutuva vahinko ylittämättä kuitenkaan todettua polkumyyntimarginaalia. Vahingollisen polkumyynnin vaikutukset poistavan tullin määrää laskettaessa katsottiin, että toimenpiteiden olisi oltava sellaisia, että yhteisön tuotannonala voisi kattaa niillä tuotantokustannuksensa ja saada sellaisen kokonaisvoiton (ennen veroja), joka voitaisiin kohtuudella saada kyseisellä tuotannonalalla myytäessä samankaltaista tuotetta yhteisön markkinoilla tavanomaisissa kilpailuolosuhteissa eli ilman polkumyynnillä tapahtuvan tuonnin vaikutusta. Yhteisön tuotannonalan vuonna 2001 saavuttaman keskimääräisen kannattavuustason perusteella pääteltiin, että 3 prosentin osuutta liikevaihdosta vastaavaa voittomarginaalia voitaisiin pitää asianmukaisena vähimmäismääränä, jonka yhteisön tuotannonalan voitaisiin odottaa saavuttavan ilman vahingollista polkumyyntiä. Tarvittava hinnankorotus määritettiin vertaamalla hinnan alittavuuden laskemisen yhteydessä määritettyä painotettua keskimääräistä tuontihintaa yhteisön tuotannonalan yhteisön markkinoilla myymien tuotteiden vahinkoa aiheuttamattomaan hintaan. Vahinkoa aiheuttamaton hinta saatiin oikaisemalla yhteisön tuotannonalan myyntihintaa tutkimusajanjakson tosiasiallisella tappiolla/voitolla sekä lisäämällä edellä mainittu voittomarginaali. Tästä vertailusta johtuvat mahdolliset erot ilmaistiin tämän jälkeen prosentteina CIF-kokonaistuontiarvosta.
7.2 Lopulliset toimenpiteet
(234)
Edellä esitetyn perusteella katsotaan, että tarkasteltavana olevan tuotteen tuontia koskevat lopulliset polkumyynnin vastaiset toimenpiteet olisi perusasetuksen 9 artiklan mukaisesti otettava käyttöön alimpien polkumyynti- ja vahinkomarginaalien suuruisina alhaisemman tullin säännön mukaisesti.
(235)
Koska vahingon korjaavat tasot ovat korkeampia kuin määritetyt polkumyyntimarginaalit, lopullisten toimenpiteiden olisi perustuttava jälkimmäisiin. Jäännöspolkumyyntimarginaalit vahvistettiin sen yrityksen tasolle, jolla oli korkein yksilöllinen marginaali kussakin maassa.
(236)
Tullit ilmaistuna prosentteina CIF-hinnasta yhteisön rajalla tullaamattomana ovat seuraavat:
Maa
Yritys
Tulli (%)
Kroatia
Kaikki yritykset
29,8 %
Romania
S.C. T.M.K. - Artrom S.A.
17,8 %
S.C. Mittal Steel Roman S.A.
17,7 %
S.C. Silcotub S.A.
11,7 %
Kaikki muut yritykset
17,8 %
Venäjä
Joint Stock Company Chelyabinsk Tube Rolling Plant ja Joint Stock Company Pervouralsky Novotrubny Works
24,1 %
Kaikki muut yritykset
35,8 %
Ukraina
OJSC Dnepropetrovsk Tube Works
12,3 %
CJSC Nikopolsky Seamless Tubes Plant Niko Tube ja OJSC Nizhnedneprovsky Tube Rolling Plant
25,1 %
CJSC Nikopol Steel Pipe Plant Yutist
25,7 %
Kaikki muut yritykset
25,7 %
(237)
Tässä asetuksessa yrityksille vahvistettavat yksilölliset polkumyyntitullit määritettiin tämän tutkimuksen päätelmien perusteella. Näin ollen ne kuvastavat kyseisten yritysten tutkimuksen aikaista tilannetta. Näitä tulleja voidaan siten soveltaa (toisin kuin koko maata koskevia, ”kaikkiin muihin yrityksiin” sovellettavia tulleja) yksinomaan tarkasteltavana olevasta maasta peräisin olevien, erikseen mainittujen yritysten eli tarkoin määrättyjen oikeussubjektien tuottamien tuotteiden tuontiin. Jos yritystä ei ole nimenomaisesti mainittu tämän asetuksen artiklaosassa (mukaan luettuina erikseen mainittuihin yrityksiin etuyhteydessä olevat yritykset), sen tuottamiin tuontituotteisiin ei voida soveltaa kyseisiä tulleja, vaan niihin on sovellettava ”kaikkiin muihin yrityksiin” sovellettavaa tullia.
(238)
Kaikki näiden yrityskohtaisten polkumyyntitullien soveltamiseen liittyvät pyynnöt (esimerkiksi yrityksen nimenmuutoksen tai uusien tuotanto- tai myyntiyksiköiden perustamisen johdosta tehdyt) on toimitettava viipymättä komissiolle (14), ja mukaan on liitettävä kaikki asian kannalta oleelliset tiedot, erityisesti ne, jotka koskevat esimerkiksi kyseiseen nimenmuutokseen tai kyseisiin tuotanto- tai myyntiyksiköiden muutoksiin mahdollisesti liittyviä yrityksen tuotantotoiminnan sekä kotimarkkinamyynnin ja viennin muutoksia. Perustelluissa tapauksissa ryhdytään asianmukaisiin järjestelyihin esimerkiksi saattamalla yksilöllisten tullien soveltamisalaan kuuluvien yritysten luettelo ajan tasalle. Polkumyyntitullin moitteettoman täytäntöönpanon varmistamiseksi koko maata koskevaa tullia pitäisi soveltaa sekä yhteistyöstä kieltäytyneeseen viejään että yrityksiin, jotka eivät harjoittaneet vientiä tutkimusajanjakson aikana. Viimeksi mainittuja yrityksiä pyydetään kuitenkin esittämään perusasetuksen 11 artiklan mukainen tarkastelupyyntö, kun ne täyttävät kyseisen artiklan 4 kohdan toisessa alakohdassa säädetyt vaatimukset, jotta niiden tilannetta voitaisiin tarkastella yksilöllisesti.
(239)
Tulliviranomaiset yhteisön rajalla voivat todeta hiiliekvivalenttikynnysarvon välillisesti tarkastamalla 11 CN-koodia, joihin tarkasteltavana oleva tuote luokitellaan. Tarkastelujakson aikana 99,9 prosenttia tarkasteltavana olevan tuotteen kokonaistuonnista koostui saumattomista rauta- ja teräsputkista, joiden hiiliekvivalenttiarvo jäi alle kynnysarvon 0,86. Sen vuoksi pääteltiin, että kaikkia asianomaisista maista tuotavia kyseisiin 11 CN-koodiin kuuluvia saumattomia rauta- ja teräsputkia voidaan pitää tarkasteltavana olevana tuotteena lukuun ottamatta niitä harvinaisia tapauksia, joissa tuoja kykenee osoittamaan, että tuotujen tavaroiden hiiliekvivalenttiarvo ylittää kynnysarvon 0,86.
7.3 Vapauttamista koskeva pyyntö
(240)
Yksi niin kutsuttujen sertifioitujen saumattomien rauta- ja teräsputkien tuoja yhteisössä esitti, että se jätettäisiin polkumyyntitullin soveltamisalan ulkopuolelle. Yritys ei kuitenkaan ole esittänyt syitä tällaisen yksittäisen vapautuksen perusteluksi. On huomattava, että kyseinen tuoja toi polkumyynnillä saumattomia rauta- ja teräsputkia, jotka aiheuttivat vahingon yhteisön tuotannonalalle, eikä sen vuoksi ollut mitään syytä myöntää tälle yritykselle yksittäistä vapautusta. Lisäksi katsottiin, että tämän tuojan vapauttaminen polkumyyntitulleista aiheuttaisi epäasianmukaisen suuren toimenpiteiden kiertämisriskin. Koska myös sertifioituja putkia voidaan käyttää monissa erilaisissa sovelluksissa, ei olisi mahdollista varmistaa riittävällä tavalla, että kyseisiä putkia käytettäisiin ainoastaan rakennushankkeisiin Italiassa.
7.4 Osittaista suspensiota koskeva pyyntö
(241)
Sen jälkeen kun lopulliset päätelmät oli annettu tiedoksi, yksi tuoja vaati 9 kuukauden pituista tullien osittaista suspensiota (jota voitaisiin jatkaa 12 lisäkuukaudella), joka koskisi venäläisen vientiä harjoittavan tuottajan TMK:n tuottaman, CN-koodiin 7304 39 92 luokitellun ja Italian työministeriön sertifioiman, julkisissa rakennusurakoissa Italiassa käytettäväksi tarkoitetun tarkasteltavana olevan tuotteen tiettyä tuontia.
(242)
Tuoja väitti, että osittainen suspensio olisi perusteltua yhteisön edun vuoksi perusasetuksen 14 artiklan 4 kohdan mukaisesti. Väitettiin, että ilman toimenpiteiden osittaista suspensiota tuoja lopettaisi sertifioitujen putkien tuonnin ja näin ollen ainoa Italiassa oleva sertifioituja saumattomia rauta- ja teräsputkia tuottava yritys pääsisi monopoliasemaan.
(243)
Tuoja väitti, että toimenpiteiden osittainen suspensio ei aiheuttaisi vahinkoa väitetylle ainoalle yhteisön tuottajalle, jonka väitetty saumattomien rauta- ja teräsputkien tuotantomäärä kattaa noin kaksi kolmasosaa sertifioitujen saumattomien rauta- ja teräsputkien vuotuisesta kysynnästä Italiassa. Tuoja väitti lisäksi, että Italian tullin olisi helppo valvoa toimenpiteiden osittaista suspensiota yksinkertaisesti tarkastamalla sertifiointiasiakirjat, jotka on esitettävä tullissa jokaisen tuontitapahtuman yhteydessä.
(244)
Todettakoon sen väitteen osalta, jonka mukaan toimenpiteiden osittaisen suspension tekemättä jättäminen loisi yhteisön markkinoille monopolin, että vaikka Italiassa oli tutkimusajanjaksolla kaksi sertifioitujen saumattomien rauta- ja teräsputkien tuottajaa, vuoden 2005 lopusta lähtien jäljellä on ollut enää yksi tällainen yritys. Voidaan kuitenkin osoittaa, että tutkimusajanjaksolla Venäjältä polkumyynnillä tuodut sertifioidut saumattomat rauta- ja teräsputket alittivat yhteisön tuotannonalan tuottamien sertifioitujen putkien hinnat siinä määrin, että yhteisön tuottajat eivät kyenneet kilpailemaan polkumyyntituonnin kanssa ja niiden oli lopetettava sertifioitujen saumattomien rauta- ja teräsputkien tuotanto tai supistettava sitä rajusti. Koska Venäjältä polkumyynnillä tapahtunut sertifioitujen saumattomien rauta- ja teräsputkien tuonti oli itse asiassa syynä siihen, että yhteisön markkinoilla oli jäljellä ainoastaan yksi sertifioitujen saumattomien rauta- ja teräsputkien yhteisön tuottaja, oli hylättävä väite, jonka mukaan tullien osittainen suspensio ei aiheuttaisi vahinkoa yhteisön tuotannonalalle. Päinvastoin odotetaan, että tullien käyttöönotto lisää kilpailua ja johtaa siihen, että muut sertifioitujen putkien yhteisön tuottajat palaavat jälleen yhteisön markkinoille.
(245)
Vaikka todetaankin, että Italian tulliviranomaisten olisi periaatteessa mahdollista valvoa osittaista suspensiota, haettu osittainen suspensio on myös hylättävä samoin perustein kuin edellä johdanto-osan 240 kappaleessa mainittu vapauttamista koskeva pyyntö. Toimenpiteiden osittaisen suspension myöntäminen yhdelle yksittäiselle tuojalle aiheuttaisi epäasianmukaisen suuren toimenpiteiden kiertämisriskin, koska kyseisen yrityksen tuomia sertifioituja saumattomia rauta- ja teräsputkia voitaisiin käyttää myös muihin tarkoituksiin kuin rakennushankkeisiin Italiassa.
7.5 Sitoumukset
(246)
Sama tuoja esitti lisäksi, että olisi hyväksyttävä sitoumus sille putkia toimittavalta venäläiseltä vientiä harjoittavalta tuottajalta. Yrityksen olisi vahvistettava tulliton tuontimäärä, jolla olisi määrällinen katto. Tuoja väitti, että tämä tuontimäärä käytettäisiin yksinomaan julkisiin rakennushankkeisiin Italiassa. Tästä syystä tuonti ei ole aiheuttaisi vahinkoa yhteisön tuotannonalalle. Lisäksi sertifioitujen saumattomien rauta- ja teräsputkien tarjonta yhteisössä olisi riittämätöntä. Olisi kuitenkin huomattava, että perusasetuksen 8 artiklan 1 kohdan mukaan sitoumuksia voivat tarjota ainoastaan vientiä harjoittavat tuottajat, eivät tuojat. Näin ollen tämä pyyntö hylättiin.
(247)
Sen jälkeen kun olennaiset tosiasiat ja huomiot, joiden perusteella aiottiin suositella lopullisten polkumyyntitullien käyttöönottoa, oli annettu tiedoksi, suurin osa vientiä harjoittavista tuottajista asianomaisissa maissa tarjosi perusasetuksen 8 artiklan 1 kohdan mukaisia hintasitoumuksia.
(248)
Tarkasteltavana olevaan tuotteeseen sisältyy kuitenkin huomattava määrä tuotetyyppejä, eikä niiden eroja ole aina helppo havaita tuonnin yhteydessä. Tämän vuoksi on käytännössä mahdotonta vahvistaa eri tuotetyypeille sellaisia mielekkäitä vähimmäishintoja, joita komissio ja jäsenvaltioiden tulliviranomaiset pystyisivät asianmukaisesti valvomaan tuonnin yhteydessä. Lisäksi tarkasteltavana olevan tuotteen hinnat ovat viime vuosina vaihdelleet huomattavasti, eikä sen vuoksi ole asianmukaista tehdä pitkäkestoisia vahvistettuja hintasitoumuksia. Hintavaihtelut johtuvat raaka-aineiden eli metalliharkkojen ja -valanteiden sekä teräsromun hintojen vaihtelusta; raaka-aineet muodostavat tuotantokustannusten keskeisen mutta vaihtelevan tekijän. Jos vähimmäistuontihinnat indeksoitaisiin yhden raaka-aineen hintaan, tuotteiden alaryhmille pitäisi vahvistaa ryhmäkohtaiset indeksointikaavat, jolloin indeksointikaavojen eri tekijöiden määrittäminen ja sitoumusten seuranta olisi erittäin monimutkaista.
(249)
Lisäksi muistutetaan, että aiemmin on hyväksytty sitoumuksia, jotka koskivat tämän tutkimuksen mukaiseen tuotteen määritelmään kuuluvia tiettyjä tuotteita. Kyseisten sitoumusten periaatteena oli, että tuoteryhmäkohtaiset hinnat noudattaisivat yhteisössä vallitsevaa hintarakennetta, ja komission oli hyvin vaikea valvoa niitä tai hinnat eivät sitoumuksista huolimatta nousseet vahinkoa aiheuttamattomalle tasolle eivätkä tasavertaiset kaupankäyntiedellytykset näin ollen palautuneet yhteisön markkinoille (15).
(250)
Lisäksi useissa tapauksissa ehdotettu tuoteluokittelu ei ollut riittävän yksityiskohtainen, eikä asianmukainen valvonta ollut sen vuoksi mahdollista, tai ehdotettu hintataso ei mahdollistanut vahingollisen polkumyynnin poistamista.
(251)
Kun otetaan huomioon edellä esitetyt seikat ja etenkin eri vähimmäistuontihintojen valvontavaikeudet, katsotaan, että sitoumukset eivät periaatteessa ole toteutettavissa. Koska Romania on liittymässä yhteisöön, Romaniaan sovellettavien toimenpiteiden kestoa rajoitetaan. Näin hintojen huomattavat muuttumismahdollisuudet sekä riski, että romanialaiset viejät kiertävät vähimmäistuontihintoja, ovat pienet. Komissio hyväksyikin tiettyjen muun muassa Romaniasta peräisin olevien saumattomien rauta- tai teräsputkien tuontia koskevan polkumyynnin vastaisen menettelyn yhteydessä tarjottujen sitoumusten hyväksymisestä 23 päivänä kesäkuuta 2006 tekemällään päätöksellä 2006/441/EY (16) romanialaisten vientiä harjoittavien tuottajien tarjoamat sitoumukset. Sitoumusten hyväksymisen syyt esitetään yksityiskohtaisemmin tässä päätöksessä. Komissio katsoo, että tarjotut sitoumukset poistavat polkumyynnin vahingollisen vaikutuksen ja rajoittavat riittävällä tavalla toimenpiteiden kiertämisen vaaraa.
(252)
Jotta komissio ja tulliviranomaiset voisivat valvoa yritysten antamien sitoumusten noudattamista vieläkin tehokkaammin, vapaaseen liikkeeseen luovutusta koskevaa pyyntöä asianomaiselle veroviranomaiselle esitettäessä polkumyyntitullista vapautuksen edellytyksenä on, että i) esitetään sitoumuslasku, joka on kauppalasku, johon sisältyvät ainakin liitteessä mainitut tiedot ja ilmoitus, ii) nämä yritykset ovat valmistaneet asianomaiset tuontituotteet, lähettäneet ne ensimmäiselle riippumattomalle asiakkaalle yhteisössä ja laskuttaneet tätä niistä suoraan ja iii) tullille tulliselvitystä varten esitettävät tavarat vastaavat tarkoin sitoumuslaskussa olevaa kuvausta. Jos edellä esitetyt edellytykset eivät täyty, asianmukainen polkumyyntitulli syntyy vapaaseen liikkeeseen luovutusta koskevan ilmoituksen vastaanottohetkellä.
(253)
Aina kun komissio peruuttaa rikkomuksen seurauksena perusasetuksen 8 artiklan 9 kohdan mukaisesti sitoumuksen hyväksynnän viitaten kyseiseen tuontitapahtumaan ja ilmoittaen, ettei siihen liittyvä sitoumuslasku ole pätevä, tullivelka syntyy vapaaseen liikkeeseen luovutusta koskevan ilmoituksen vastaanottohetkellä.
(254)
Tuojien pitäisi olla tietoisia tavanomaisena kaupallisena riskinä siitä, että tullivelka voi syntyä vapaaseen liikkeeseen luovutusta koskevan ilmoituksen vastaanottohetkellä, kuten johdanto-osan 252 ja 253 kappaleessa kuvataan, vaikka komissio olisikin hyväksynyt sitoumuksen valmistajalta, jolta tuojat ostivat tuotteita suoraan tai välillisesti.
(255)
Tulliviranomaisten olisi perusasetuksen 14 artiklan 7 kohdan mukaisesti ilmoitettava viipymättä komissiolle kaikista tapauksista, joissa havaitaan viitteitä sitoumuksen rikkomisesta.
(256)
Edellä esitetyn vuoksi katsotaan, että komissio voi hyväksyä romanialaisten vientiä harjoittavien tuottajien tarjoamat sitoumukset, ja asianomaisille yrityksille on ilmoitettu niistä olennaisista seikoista, huomioista ja velvoitteista, joihin sitoumusten hyväksyntä perustuu. Venäläisten ja ukrainalaisten vientiä harjoittavien tuottajien tarjoamia sitoumuksia ei kuitenkaan voida hyväksyä edellä esitetyistä syistä.
(257)
On huomattava, että jos sitoumusta epäillään rikottavan, sitä rikotaan tai se peruutetaan, polkumyyntitulli voidaan ottaa käyttöön perusasetuksen 8 artiklan 9 ja 10 kohdan mukaisesti.
7.6 Kahta välivaiheen tarkastelua ja voimassa olevia toimenpiteitä koskevat päätelmät
(258)
Kuten johdanto-osan 3 kappaleessa mainitaan, komission omasta aloitteesta käynnistettiin kaksi välivaiheen tarkastelua, jotta Kroatiasta, Romaniasta, Venäjältä ja Ukrainasta tuleviin alkuperäiseen tuotteen määritelmään sisältyviin tuotteisiin sovellettavia voimassa olevia polkumyynnin vastaisia toimenpiteitä voidaan tarvittaessa muuttaa tai ne voidaan kumota.
(259)
Tämän tutkimuksen päätelmien perusteella olisi otettava käyttöön toimenpiteitä, joita sovelletaan Kroatiasta, Romaniasta, Venäjältä ja Ukrainasta peräisin olevien, johdanto-osan 17 kappaleessa määriteltyjen saumattomien rauta- ja teräsputkien tuontiin. Koska 2.1 jaksossa määritelty tarkasteltavana oleva tuote kattaa jo voimassa olevien toimenpiteiden soveltamisalaan kuuluvia tuotteita, asetuksella (EY) N:o 2320/97 ja asetuksella (EY) N:o 348/2000 käyttöön otettujen toimenpiteiden soveltaminen alkuperäiseen tuotteen määritelmään ei enää olisi tarkoituksenmukaista ja kyseisiä asetuksia olisi tästä syystä muutettava tai ne olisi kumottava.
(260)
Samalla olisi saatettava päätökseen edellä mainitut kaksi välivaiheen tarkastelua sekä marraskuussa 2002 käynnistetyt, 1.2 jaksossa tarkoitetut välivaiheen tarkastelu ja toimenpiteiden voimassaolon päättymistä koskeva tarkastelu.
(261)
Lisäksi asetus (EY) N:o 1866/2005, jolla Kroatiasta ja Ukrainasta tuleviin alkuperäiseen tuotteen määritelmään kuuluviin tuotteisiin sovellettavien toimenpiteiden osittaista suspensiota jatkettiin, tulee tarpeettomaksi asetuksen (EY) N:o 348/2000 kumoamisen seurauksena,
ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN:
1 artikla
Otetaan käyttöön lopullinen polkumyyntitulli, jota sovelletaan tiettyjen Kroatiasta, Romaniasta, Ukrainasta ja Venäjältä peräisin olevien, CN-koodeihin ex 7304 10 10, ex 7304 10 30, ex 7304 21 00, ex 7304 29 11, ex 7304 31 80, ex 7304 39 58, ex 7304 39 92, ex 7304 39 93, ex 7304 51 89, ex 7304 59 92 ja ex 7304 59 93 (17) (Taric-koodit 7304101020, 7304103020, 7304210020, 7304291120, 7304318030, 7304395830, 7304399230, 7304399320, 7304518930, 7304599230 ja 7304599320) luokiteltavien raudasta tai teräksestä valmistettujen poikkileikkaukseltaan ympyränmuotoisten saumattomien putkien, joiden ulkoläpimitta on enintään 406,4 mm ja joiden hiiliekvivalenttiarvo (18) on IIW-instituutin (International Institute of Welding) kaavan ja kemiallisen analyysin mukaan enintään 0,86, tuontiin.
Jäljempänä lueteltujen yritysten valmistamien, edellä kuvattujen tuotteiden vapaasti yhteisön rajalla tullaamattomana -nettohintaan sovellettava lopullinen polkumyyntitulli on seuraava:
Maa
Yritys
Polkumyyntitulli
Taric-lisäkoodi
Kroatia
Kaikki yritykset
29,8 %
Romania
S.C. T.M.K. - Artrom S.A.
17,8 %
A738
S.C. Mittal Steel Roman S.A.
17,7 %
A739
S.C. Silcotub S.A.
11,7 %
A740
Kaikki muut yritykset
17,8 %
A999
Venäjä
Joint Stock Company Chelyabinsk Tube Rolling Plant ja Joint Stock Company Pervouralsky Novotrubny Works
24,1 %
A741
Kaikki muut yritykset
35,8 %
A999
Ukraina
OJSC Dnepropetrovsk Tube Works
12,3 %
A742
CJSC Nikopolsky Seamless Tubes Plant Niko Tube ja OJSC Nizhnedneprovsky Tube Rolling Plant
25,1 %
A743
CJSC Nikopol Steel Pipe Plant Yutist
25,7 %
A744
Kaikki muut yritykset
25,7 %
A999
Sen estämättä, mitä ensimmäisessä kohdassa säädetään, lopullista polkumyyntitullia ei sovelleta 2 artiklan mukaisesti vapaaseen liikkeeseen luovutettuihin tuontituotteisiin.
Jollei toisin säädetä, sovelletaan voimassa olevia tulleja koskevia säännöksiä ja määräyksiä.
2 artikla
1. Vapaaseen liikkeeseen luovutettavaksi ilmoitetut tuontituotteet, joita koskevan kauppalaskun ovat laatineet komission hyväksymän sitoumuksen antaneet, 23 päivänä kesäkuuta 2006 tehtyssä komission päätöksessä 2006/441/EY (19) ja sen muutossäädöksissä luetellut yritykset, vapautetaan 1 artiklalla käyttöön otetuista polkumyyntitulleista seuraavin ehdoin:
-
nämä yritykset ovat valmistaneet asianomaiset tuontituotteet, lähettäneet ne ensimmäiselle riippumattomalle asiakkaalle yhteisössä ja laskuttaneet tätä niistä suoraan; ja
-
tuonnin mukana on sitoumuslasku, joka on kauppalasku, joka sisältää ainakin tämän asetuksen liitteessä tarkoitetut tiedot ja siinä määrätyn ilmoituksen; ja
-
tullille tulliselvitystä varten esitettävät tavarat vastaavat tarkoin sitoumuslaskussa olevaa kuvausta.
2. Tullivelka syntyy vapaaseen liikkeeseen luovutusta koskevan ilmoituksen vastaanottohetkellä,
-
kun 1 kohdassa kuvattujen tuontituotteiden osalta todetaan, että yksi tai useampi kyseisessä kohdassa mainituista ehdoista ei täyty; tai
-
kun komissio peruuttaa sitoumukselle myönnetyn hyväksynnän perusasetuksen 8 artiklan 9 kohdan nojalla asetuksella tai päätöksellä, jossa viitataan tiettyihin tuontitapahtumiin ja ilmoitetaan, että kyseinen sitoumuslasku ei ole pätevä.
3 artikla
Kumotaan asetus (EY) N:o 2320/97 ja asetus (EY) N:o 348/2000.
4 artikla
Päätetään maaliskuussa 2005 käynnistetyt, muun muassa Venäjältä ja Romaniasta sekä Kroatiasta ja Ukrainasta peräisin olevien raudasta tai seostamattomasta teräksestä valmistettujen saumattomien putkien tuontiin sovellettavien polkumyyntitullien välivaiheen tarkastelut.
Päätetään marraskuussa 2002 käynnistetyt, asetuksen (EY) N:o 1322/2004 johdanto-osan 20 kappaleessa käynnissä oleviksi vahvistetut välivaiheen tarkastelu ja toimenpiteiden voimassaolon päättymistä koskeva tarkastelu.
5 artikla
Tämä asetus tulee voimaan sitä päivää seuraavana päivänä, jona se julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Luxemburgissa 27 päivänä kesäkuuta 2006.