RÅDETS FORORDNING (EF) Nr. 1168/95 af 22. maj 1995 om ændring af forordning (EØF) nr. 830/92 om indførelse af en endelig antidumpingtold på importen af visse garner af polyester (korte kemofibre) for så vidt angår varer med oprindelse i Indonesien
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,
under henvisning til Rådets forordning (EØF) nr. 2423/88 af 11. juli 1988 om beskyttelse mod dumpingimport eller subsidieret import fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Økonomiske Fællesskab (1), særlig artikel 14,
under henvisning til forslag forelagt af Kommissionen efter høring i Det Rådgivende Udvalg, og
ud fra følgende betragtninger:
A. TIDLIGERE PROCEDURE
(1) Rådet indførte ved forordning (EØF) nr. 830/92 (2) en endelig antidumpingtold på importen af visse garner af polyester henhørende under KN-kode 5509 21 10, 5509 21 90, 5509 22 10, 5509 22 90, 5509 51 00 og 5509 53 00 og med oprindelse i Indonesien og flere andre lande, bortset fra varer fremstillet og solgt til eksport til Fællesskabet af en indonesisk producent, for hvem antidumpingtolden ikke er gældende.
B. FORNYET UNDERSØGELSE
(2) Seks indonesiske selskaber, PT Bitratex Industrial Corp., PT Elegant Textile Industry, PT Gokak Indonesia, PT Indorama Synthetics, PT Lotus Indah Textile Industries, PT Sunrise Bumi Textiles hævdede, at deres eksportpriser ab fabrik var højere end deres hjemmemarkedspriser ab fabrik, og at de således ikke længere solgte til dumpingpriser.
(3) To andre indonesiske selskaber, PT Kanindo Success Textile Industries og PT Sulindafin Permai Spinning Mills (PT Sulindamills) hævdede, at de ikke eksporterede de pågældende varer i den periode, der var omfattet af den tidligere undersøgelse, og først begyndte at gøre det efter denne periode, og at de ikke var forbundet med selskaber, der var omfattet af den tidligere undersøgelse. De anmodede derfor om, at der blev indledt en ny undersøgelse for nytilkomne.
(4) De pågældende selskaber fremlagde beviser for de forhold, de hævdede eksisterede, som blev anset for tilstrækkelige til at begrunde iværksættelsen af en fornyet undersøgelse i henhold til artikel 14 i forordning (EØF) nr. 2423/88. Kommissionen offentliggjorde efter konsultationer i Det Rådgivende Udvalg en meddelelse i De Europæiske Fællesskabers Tidende (3) om indledning af en fornyet undersøgelse af forordning (EØF) nr. 830/92 med hensyn til de otte ovenfor angivne selskaber og iværksatte sin undersøgelse. Den nye undersøgelse blev begrænset til en undersøgelse af, om der var tale om ændrede omstændigheder i forbindelse med dumpingen.
Det bør bemærkes, at de pågældende selskabers eksport udgør 35 % af indonesiske eksportørers samlede eksport af blandet garn til Det Europæiske Fællesskab.
(5) Kommissionen sendte spørgeskemaer til de berørte parter og gav dem lejlighed til at tilkendegive deres synspunkter. Kommissionen indhentede og efterprøvede alle de oplysninger, den anså for nødvendige, og aflagde kontrolbesøg hos alle ovenfor angivne selskaber. Kommissionen modtog også oplysninger fra klageren fra den oprindelige undersøgelse.
(6) Undersøgelsesperioden omfattede perioden 1. januar 1993 til 31. december 1993.
C. RESULTATET AF UNDERSØGELSEN
1. Normal værdi
(7) De pågældende producenters salg på hjemmemarkedet anvendtes i tilfælde, hvor det oversteg 5 % af salget af den berørte type vare og således fandt sted i et tilstrækkeligt omfang til at udgøre et repræsentativt marked og et passende grundlag for beregningen af den normale værdi. Den normale værdi blev derfor beregnet for hver type på grundlag af de vejede gennemsnitlige priser på hjemmemarkedet i normal handel i overensstemmelse med artikel 2, stk. 3, i forordning (EØF) nr. 2423/88.
Priserne var eksklusive alle rabatter og afslag, som direkte havde tilknytning til de pågældende salg.
(8) Den beregnede værdi anvendtes i tilfælde, hvor hjemmemarkedspriserne ikke gav dækning for alle omkostninger i normal handel, eller hvor der ikke fandtes et salg af tilsvarende type vare på det indonesiske marked. Den normale værdi blev i overensstemmelse med artikel 2, stk. 3, litra b), nr. ii), i forordning (EØF) nr. 2423/88 fastlagt for hver type ved en sammenlægning af omkostninger, både faste og variable, til råmaterialer og fremstilling, plus et rimeligt beløb til dækning af salgs-, administrations, og andre generalomkostninger og en rimelig margen for fortjeneste.
Fortjenstmargen blev baseret på producentens gennemsnitlige fortjeneste på alt fortjenstgivende salg af samme type vare, eller hvor der ikke var noget salg af samme type, blev den baseret på den berørte indonesiske producents fortjenstgivende salg af samme vare.
2. Eksportpris
(9) I forbindelse med salg til uafhængige importører i Fællesskabet blev eksportprisen fastsat på grundlag af den pris, der faktisk betaltes eller skulle betales for den vare, der solgtes til eksport til Fællesskabet, i overensstemmelse med artikel 2, stk. 8, litra a), i forordning (EØF) nr. 2423/88.
Med hensyn til de to nytilkomne selskaber fremgik det af undersøgelsen at de havde eksporteret den pågældende vare til Fællesskabet i undersøgelsesperioden. Kommissionen var derfor i stand til at beregne dumpingens omfang.
3. Sammenligning
(10) For at sikre en retfærdig sammenligning af den normale værdi og eksportprisen tog Kommissionen hensyn til forskelle, der direkte påvirkede prisernes sammenlignelighed såsom provisioner, kreditvilkår, transport, forsikring, håndtering, emballering og teknisk bistand i overensstemmelse med artikel 2, stk. 10, i forordning (EØF) nr. 2423/88.
Eksportpriserne blev sammenlignet i hvert enkelt tilfælde med den normale værdi på ab fabrik-niveau.
(11) De indonesiske producenter krævede justering for lønningerne til sælgere. Det fremgik imidlertid af undersøgelsen, at de såkaldte sælgere alle var ansat på managementniveau, hvilket fremgik af deres stillingsbetegnelse i selskabernes fortegnelser og de tilhørende lønninger. Det blev derfor fastslået, at disse selskaber ikke fremlagde fyldestgørende beviser for, at det pågældende personale var fuldt ud engageret i direkte salgsaktiviteter. Under disse omstændigheder blev der ikke foretaget justeringer.
(12) De indonesiske producenter hævdede også, at den normale værdi burde nedsættes med et beløb svarende til importafgifter pålagt materialer, som fysisk indgår i samme vare, når varen er bestemt til forbrug på hjemmemarkedet, og afgifterne refunderes ved eksport til Fællesskabet. Efter undersøgelse af klagernes beviser blev der behørigt foretaget justeringer i henhold til artikel 2, stk. 10, litra b), i forordning (EØF) nr. 2423/88.
4. Dumpingmargen
(13) Det fremgik af undersøgelsen af de faktiske forhold, at der fandt dumping sted med hensyn til den pågældende vare. Dumpingmargenerne var lig med forskellen mellem den normale værdi og prisen ved eksport til Fællesskabet og var følgende udtrykt i procent af prisen, netto, frit Fællesskabets grænse, ufortoldet:
TABELPOSITION
Bortset fra PT Kanindo Success Textile Industries og PT Lotus Indah Textile Industries, for hvilke der ikke konstateredes dumping, betragtes dumpingmargenerne for de øvrige selskaber som minimale.
(14) Med hensyn til PT Gokak Indonesia konstateredes det, at selskabet ikke eksporterede den pågældende vare til Fællesskabet i undersøgelsesperioden. Da der således ikke kunne foretages beregninger vedrørende dumpingmargenen, foreslog selskabet, at der indførtes en variabel told på grundlag af mindstepriserne ved eksport, eller at den vejede gennemsnitlige dumpingmargen etableret for de andre selskaber, der var omfattet af den nye undersøgelse, blev anvendt.
Det fremgik af undersøgelsen på stedet, at selskabet solgte med tab på hjemmemarkedet, og at der var alle mulige tegn på, at selskabets eksportvarer til tredjelande solgtes til dumpingpriser.
Under hensyn til, at det store udvalg af typer af de pågældende garner gør det umuligt at indføre en mindstepris baseret på den beregnede normale værdi, foreslås det, at antidumpingtolden fra den oprindelige undersøgelse opretholdes, dvs. 11,9 %, idet man bør huske på, at selskabet eksporterede den pågældende vare til tredjelande til dumpingpriser, og at der er intet, som tyder på, at det vil optræde på anden måde i forbindelse med eksport til Fællesskabet.
D. SKADE OG FÆLLESSKABETS INTERESSER
(15) Der blev ikke anmodet om en fornyet undersøgelse af resultaterne vedrørende skade og Fællesskabets interesser, og der er ingen grund til at anfægte gyldigheden af afgørelserne vedrørende skade i den oprindelige undersøgelse.
E. ÆNDRING AF FORANSTALTNINGERNE
(16) Da der i det foreliggende tilfælde for syv indonesiske producenter enten ikke finder dumping sted, eller de konstaterede dumpingmargener er minimale, finder Kommissionen, at forordning (EØF) nr. 830/92 bør ændres, og at antidumpingtolden bør ophæves for disse selskabers vedkommende.
(17) Tolden på 11,9 %, som indførtes i den oprindelige undersøgelse, opretholdes for PT Gokak Indonesia.
(18) De berørte selskaber og klageren i den oprindelige undersøgelse er blevet underrettet om disse afgørelser.
(19) I overensstemmelse med artikel 15, stk. 1, i forordning (EØF) nr. 2423/88 berøres gyldighedsperioden for de foranstaltninger, der indførtes ved forordning (EØF) nr. 830/92, ikke af nærværende forordning, ifølge hvilken de pågældende foranstaltninger hverken ændres eller bekræftes -
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:
Artikel 1
Artikel 1, stk. 3, i forordning (EØF) nr. 830/92 affattes således:
»3. Tolden anvendes ikke på import af de i stk. 1 omhandlede varer som fremstilles af PT Kewalram Indonesia, Bandung, Indonesia, PT Bitratex Industrial Corp., Jakarta Selatam, PT Elegant Textile Industry, Jakarta, PT Kanindo Success Textile Industries, Jakarta, PT Indorama Synthetics, Jakarta, PT Lotus Indah Textile Industries, Surabaya, PT Sulindafin Permai Spinning Mills (PT Sulindamills), Jakarta, PT Sunrise Bumi Textiles, Jakarta (Taric-tillægskode: 8595) og Guangying Spinning Co. Ltd Guangzhou, Den Kinesiske Folkerepublik (Taric-tillægskode: 8596).«
Artikel 2
Denne forordning træder i kraft dagen efter offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 22. maj 1995.
NEUVOSTON ASETUS (EY) N:o 1168/95,
annettu 22 päivänä toukokuuta 1995,
lopullisen polkumyyntitullin käyttöön ottamisesta tiettyjen Indonesiasta peräisin olevien polyesterilankojen (katkottujen tekokuitujen) tuonnissa annetun asetuksen (ETY) N:o 830/92 muuttamisesta
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,
ottaa huomioon polkumyynnillä tai vientituella muista kuin Euroopan talousyhteisön jäsenvaltioista tapahtuvalta tuonnilta suojautumisesta 11 päivänä heinäkuuta 1988 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2423/88 (1) ja erityisesti sen 14 artiklan,
ottaa huomioon komission ehdotuksen, jonka se on tehnyt kuultuaan neuvoa-antavaa komiteaa,
sekä katsoo, että
A. AIKAISEMPI MENETTELY
(1) Neuvosto otti asetuksella (ETY) N:o 830/92 (2) käyttöön lopullisen polkumyyntitullin tuotaessa yhteisöön tiettyjä Indonesiasta ja eräistä muista maista peräisin olevia polyesterilankoja, jotka kuuluvat CN-koodeihin 5509 21 10, 5509 21 90, 5509 22 10, 5509 22 90, 5509 51 00 ja 5509 53 00, lukuun ottamatta tuotteita, joiden valmistuksesta ja myynnistä yhteisöön vietäväksi vastaa indonesialainen tuottaja, jonka osalta ei sovelleta polkumyyntitullia.
B. UUDELLEENTARKASTELU
(2) Kuusi indonesialaista yhtiötä, PT Bitratex Industrial Corporation, PT Elegant Textile Industry, PT Gokak Indonesia, PT Indorama Synthetics, PT Lotus Indah Textile Industries ja PT Sunrise Bumi Textiles, väitti, että niiden vientihinta noudettuna lähettäjältä oli korkeampi kuin kotimaan hinta noudettuna lähettäjältä, että niiden kotimaan myyntihinnat olivat voittoa tuottavia, ja että tämän vuoksi ne eivät enää harjoittaneet polkumyyntiä.
(3) Kaksi muuta indonesialaista yhtiötä, PT Kanindo Success Textile Industries ja PT Sulindafin Permai Spinning Mills (PT Sulindamills), väitti, että ne eivät vieneet kyseisiä tuotteita edellisen tutkimusjakson aikana, että ne olivat aloittaneet viennin vasta tämän ajanjakson jälkeen, ja että ne eivät olleet etuyhteydessä yhteenkään sellaiseen yhtiöön, joita edellinen tutkimus koski. Tämän vuoksi ne pyysivät uusia viejiä koskevan uudelleentarkastelun vireillepanoa.
(4) Nämä yhtiöt esittivät todisteet väitteensä tueksi, ja niitä pidettiin riittävinä perusteina uudelleentarkastelun aloittamiselle asetuksen (ETY) N:o 2423/88 14 artiklan säännösten mukaisesti. Neuvoa-antavaa komiteaa kuultuaan komissio pani vireille Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä julkaistulla ilmoituksella (3) asetuksen (ETY) N:o 830/92 uudelleentarkastelun kahdeksan edellä mainitun yhtiön osalta ja aloitti tutkimuksen. Uudelleentarkastelu rajattiin koskemaan polkumyynnin muuttuneita olosuhteita.
Olisi pantava merkille, että näiden yhtiöiden vienti on 35 prosenttia indonesialaisten viejien Euroopan yhteisöön suuntautuvan sekoitelankojen viennin kokonaismäärästä.
(5) Komissio lähetti kyselylomakkeet kyseisille osapuolille ja antoi näille tilaisuuden saattaa tietoon näkemyksensä. Komissio tutki ja tarkisti kaikki tarpeellisina pitämänsä tiedot ja tutki esitetyt tiedot edellä mainittujen yhtiöiden tiloissa. Komissio sai tietoja myös alkuperäisen tutkimuksen valittajalta.
(6) Tutkimus koski ajanjaksoa 1 päivästä tammikuuta 1993 31 päivään joulukuuta 1993 (tutkimusjakso).
C. TUTKIMUKSEN TULOS
1. Normaaliarvo
(7) Kyseisten tuottajien kotimaan myynti otettiin huomioon, jos se oli enemmän kuin viisi prosenttia kyseisen kaltaisesta myynnistä ja tämän vuoksi määrältään riittävä edustavien markkinoiden toteamiseksi ja asianmukaisen normaaliarvon laskentaperusteen muodostamiseksi. Tämän vuoksi normaaliarvo laskettiin eri tuoteluokkien osalta keskimääräisten painotettujen kotimaan markkinoilla tavanomaisen liiketoiminnan yhteydessä tosiasiallisesti maksettujen tai maksettavien hintojen perusteella asetuksen (ETY) N:o 2423/88 2 artiklan 3 kohdan mukaisesti.
Hintoihin ei luettu alennuksia ja hyvityksiä, jotka liittyvät suoraan kyseiseen myyntiin.
(8) Laskennallista arvoa käytettiin silloin, kun kotimaan hinnat eivät mahdollistaneet kaikkien tavanomaisen liiketoiminnan yhteydessä syntyvien kustannusten kattamista tai kun samankaltaista myyntiä Indonesian markkinoilla ei ollut olemassa. Asetuksen (ETY) N:o 2423/88 2 artiklan 3 kohdan b alakohdan ii alakohdan mukaisesti normaaliarvo määritettiin tuoteluokittain lisäämällä materiaaleihin ja valmistukseen liittyviin kiinteisiin ja muuttuviin kustannuksiin myyntikustannuksia, hallinnollisia ja muita yleisiä kustannuksia vastaava määrä sekä kohtuullinen voittomarginaali.
Käytetty voittomarginaali perustui tuottajalle samankaltaisen tuotteen voittoa tuottavasta vastaavanlaisesta myynnistä kertyneeseen keskimääräiseen painotettuun voittoon tai, jos vastaavanlaista myyntiä ei ollut, kyseisen indonesialaisen tuottajan samankaltaisen tuotteen voittoa tuottavaan myyntiin.
2. Vientihinta
(9) Jos myynti tapahtui riippumattomille tuojille yhteisössä, vientihinta määritettiin kyseisestä yhteisöön vietäväksi myydystä tuotteesta tosiasiallisesti maksetun tai maksettavan hinnan perusteella asetuksen (ETY) N:o 2423/88 2 artiklan 8 kohdan a alakohdan mukaisesti.
Kahden uuden yhtiön osalta tutkimus osoitti, että ne olivat vieneet kyseistä tuotetta yhteisöön tutkimusjakson aikana. Tämän vuoksi komissio pystyi laskemaan polkumyynnin tason.
3. Vertailu
(10) Normaaliarvon ja vientihinnan tasapuolisen vertailun varmistamiseksi otettiin huomioon hintojen vertailukelpoisuuteen välittömästi vaikuttavat erot, kuten provisiot, luottokustannukset, kuljetukset, vakuutukset, käsittely, pakkaaminen ja tekninen apu, asetuksen (ETY) N:o 2423/88 2 artiklan 10 kohdan mukaisesti.
Vientihintoja ja normaaliarvoa noudettuna lähettäjältä verrattiin liiketoimi liiketoimelta.
(11) Indonesialaiset tuottajat vaativat mukautusta myyjille maksettujen palkkojen osalta. Tutkimus osoitti kuitenkin, että niin sanotut myyjät olivat kaikki johtotason tehtävissä, mikä ilmeni heidän asemastaan yhtiöiden hallintokaavioissa ja vastaavista palkoista. Tämän vuoksi katsottiin, että nämä yhtiöt eivät kyenneet todistamaan, että kyseinen henkilöstö osallistui yksinomaan suoriin myyntitoimiin. Näissä olosuhteissa mukautusta ei myönnetty.
(12) Indonesialaiset tuottajat vaativat myös, että normaaliarvo olisi mukautettava samankaltaiseen tuotteeseen fyysisesti sisältyvistä aineksista kannettavan tuontimaksun huomioon ottamiseksi, kun tuote on tarkoitettu kotimaiseen kulutukseen, ja joka palautetaan vietäessä tuote yhteisöön. Kun valittajien tätä koskevat todisteet oli tutkittu, aiheellinen mukautus myönnettiin asetuksen (ETY) N:o 2423/88 2 artiklan 10 kohdan b alakohdan nojalla.
4. Polkumyyntimarginaali
(13) Tosiasioiden tarkastelu osoitti kyseisen tuotteen osalta polkumyynnin olemassaolon. Polkumyyntimarginaalit, jotka vastaavat määrää, jolla normaaliarvo on yhteisöön suuntautuvassa viennissä käytettyä hintaa suurempi, ilmaistuina prosentuaalisina osuuksina nettohinnasta vapaasti yhteisön rajalla tullaamatta, olivat:
TAULUKON PAIKKA
Lukuun ottamatta yhtiöitä PT Kanindo Success Textile Industries ja Lotus Indah Textile Industries, joiden osalta ei todettu polkumyyntiä, muiden yhtiöiden polkumyyntimarginaaleja on pidettävä äärimmäisen vähäisinä.
(14) PT Gokak Indonesian osalta todettiin, että tämä yhtiö ei vienyt kyseistä tuotetta yhteisöön tutkimusjakson aikana. Tämän vuoksi yhtiö ehdotti, koska uutta polkumyyntimarginaalia koskevaa laskelmaa ei voitu tehdä, että joko otettaisiin käyttöön vähimmäisvientihinnoille perustuva muuttuva tulli tai käytettäisiin muiden tutkimuksessa mukana olleiden yhtiöiden osalta todettujen polkumyyntimarginaalien painotettua keskiarvoa.
Tutkimus paikalla osoitti, että yhtiön kotimaan myynti oli kokonaisuudessaan tappiollista, ja että kaikki viittasi siihen, että sen vienti kolmansiin maihin tapahtui polkumyynnillä.
Edellä mainitun perusteella komission yksiköt olivat sitä mieltä, että toisin kuin muiden tutkimuksessa mukana olleiden yhtiöiden kohdalla, tullin poistamisen edellytykset eivät täyttyneet tämän yhtiön osalta.
Näissä olosuhteissa ja ottaen huomioon, että kyseisten lankalaatujen moninaisuuden vuoksi on mahdotonta ottaa käyttöön laskennalliseen normaaliarvoon perustuvaa vähimmäishintaa, ehdotetaan alkuperäisessä tutkimuksessa käyttöön otetun 11,9 prosentin polkumyyntitullin säilyttämistä sillä perusteella, että yhtiö vei kyseistä tuotetta kolmansiin maihin polkumyyntihinnoilla ja että mikään ei viittaa siihen, että se toimisi toisin yhteisöön suuntautuvan viennin yhteydessä.
D. VAHINKO JA YHTEISÖN ETU
(15) Vahinkoon ja yhteisön etuun liittyviä päätöksiä koskevia uudelleentarkastelupyyntöjä ei esitetty, eikä alkuperäisen tutkimuksen vahinkoa koskevien päätösten paikkansapitävyyttä ole syytä epäillä.
E. UUDELLEEN TARKASTELTUJEN TOIMENPITEIDEN MUUTTAMINEN
(16) Koska seitsemän indonesialaisen tuottajan osalta ei ole todettu polkumyyntiä tai todetut polkumyyntimarginaalit ovat äärimmäisen pieniä, komissio on tässä tapauksessa sitä mieltä, että asetusta (ETY) N:o 830/92 olisi muutettava ja polkumyyntitulli olisi poistettava näiden yhtiöiden osalta.
(17) Alkuperäisessä tutkimuksessa käyttöön otettu 11,9 prosentin tulli säilytetään PT Gokak Indonesian osalta.
(18) Kyseisille yhtiöille ja alkuperäisen tutkimuksen valittajalle on ilmoitettu näistä päätöksistä.
(19) Asetuksen (ETY) N:o 2423/88 15 artiklan 1 kohdan mukaisesti tämä asetus ei vaikuta niiden asetuksessa (ETY) N:o 830/92 käyttöön otettujen toimenpiteiden voimassaoloaikaan, joita ei tässä asetuksessa muuteta eikä vahvisteta.
ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN:
1 artikla
Korvataan asetuksen (ETY) N:o 830/92 1 artiklan 3 kohta seuraavasti:
"3. Tulleja ei sovelleta 1 kohdassa tarkoitettuihin tuotteisiin joita valmistavat yhtiöt PT Kewalram Indonesia, Bandung, Indonesia, PT Bitratex Industrial Corporation, Jakarta Selatam, PT Elegant Textile Industry, Jakarta, PT Kanindo Success Textile Industries, Jakarta, PT Indorama Synthetics, Jakarta, PT Lotus Indah Textile Industries, Surabaya, PT Sulindafin Permai Spinning Mills (PT Sulindamills), Jakarta, PT Sunrise Bumi Textiles, Jakarta (Taric-lisäkoodi: 8595) ja Guangying Spinning Co. Ltd, Kanton, Kiinan kansantasavalta (Taric-lisäkoodi: 8596)."
2 artikla
Tämä asetus tulee voimaan seuraavana päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Brysselissä 22 päivänä toukokuuta 1995.