RÅDETS FORORDNING (EF) Nr. 236/2008
af 10. marts 2008
om afslutning af den delvise interimsundersøgelse vedrørende antidumpingtold på importen af ammoniumnitrat med oprindelse i Rusland i henhold til artikel 11, stk. 3, i forordning (EF) nr. 384/96
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,
under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 384/96 af 22. december 1995 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (1) (grundforordningen), særlig artikel 11, stk. 3,
under henvisning til forslag forelagt af Kommissionen efter høring af det rådgivende udvalg, og
ud fra følgende betragtninger:
A. PROCEDURE
1. Gældende foranstaltninger
(1)
De i øjeblikket gældende foranstaltninger er en endelig antidumpingtold indført ved Rådets forordning (EF) nr. 658/2002 (2), på importen af ammoniumnitrat med oprindelse i Rusland.
2. Anmodning om en fornyet undersøgelse
(2)
Kommissionen modtog en anmodning om en delvis fornyet interimsundersøgelse i henhold til grundforordningens artikel 11, stk. 3.
(3)
Anmodningen blev indgivet af to forretningsmæssigt forbundne eksporterende producenter i Rusland, som tilhører holdingselskabet »Acron«, nemlig OJSC Acron og OJSC Dorogobuzh. Disse virksomheder behandles som følge af deres forbindelse som en juridisk enhed i forbindelse med denne undersøgelse (ansøgeren). Anmodningen er begrænset til en undersøgelse af dumpingaspektet, for så vidt angår ansøgeren.
(4)
Ansøgeren hævdede og fremlagde tilstrækkelige umiddelbare beviser for, at de omstændigheder, der lå til grund for indførelsen af foranstaltningerne, havde ændret sig, og at ændringerne var af varig art. Ansøgeren fremlagde umiddelbart bevis for, at en sammenligning mellem virksomhedens egne omkostninger til ammoniumnitrat og virksomhedens eksportpriser ville vise, at dumpingen er faldet til et niveau, der ligger væsentligt under niveauet for de gældende foranstaltninger. Det vil derfor ikke være nødvendigt at opretholde foranstaltningerne på det nuværende niveau, som blev fastsat på grundlag af den tidligere konstaterede dumping, for at modvirke dumpingen.
3. Indledning af proceduren
(5)
Kommissionen fastslog efter høring af det rådgivende udvalg, at der forelå tilstrækkelige beviser til at berettige indledningen af en delvis fornyet undersøgelse, og offentliggjorde den 19. december 2006 en meddelelse i Den Europæiske Unions Tidende (3) om indledning af en delvis fornyet interimsundersøgelse af antidumpingforanstaltningerne vedrørende importen af ammoniumnitrat med oprindelse i Rusland, i overensstemmelse med grundforordningens artikel 11, stk. 3.
(6)
Undersøgelsen var begrænset til dumpingaspektet for at vurdere behovet for fortsættelse, fjernelse eller ændring af gældende foranstaltninger for så vidt angår ansøgeren.
4. Undersøgelse
(7)
Undersøgelsen af dumpingaspektet omfattede perioden fra den 1. oktober 2005 til den 30. september 2006 (den fornyede undersøgelsesperiode).
(8)
Kommissionen underrettede officielt ansøgeren og eksportlandets repræsentanter samt EF-erhvervsgrenen om indledningen af den fornyede undersøgelse. Interesserede parter fik lejlighed til at tilkendegive deres synspunkter skriftligt og til at anmode om at blive hørt.
(9)
Alle interesserede parter, der anmodede herom og godtgjorde, at der var særlige grunde til, at de burde høres, blev hørt.
(10)
Kommissionen sendte et spørgeskema til ansøgeren og dens forretningsmæssigt forbundne salgsvirksomheder på hjemmemarkedet i Rusland. Ansøgeren og to af de forretningsmæssigt forbundne salgsvirksomheder indgav besvarelser af spørgeskemaet.
(11)
Kommissionen indhentede og efterprøvede også alle de oplysninger, som den anså for nødvendige med henblik på konstatering af dumping. Der blev aflagt kontrolbesøg hos følgende virksomheder:
a)
Eksporterende producenter:
-
OJSC Acron
-
OJSC Dorogobuzh
b)
Forretningsmæssigt forbundne salgsvirksomheder
-
JSC Rostragronova
-
JSC Kubanagronova
B. DEN PÅGÆLDENDE VARE OG SAMME VARE
1. Den pågældende vare
(12)
Den pågældende vare er den samme som i de undersøgelser, der er nævnt i betragtning 1, dvs. gødning i fast form med et indhold af ammoniumnitrat på over 80 vægtprocent med oprindelse i Rusland (den pågældende vare), der i øjeblikket er henhørende under KN-kode 3102 30 90, 3102 40 90, ex 3102 29 00, ex 3102 60 00, ex 3102 90 00, ex 3105 10 00, ex 3105 20 10, ex 3105 51 00, ex 3105 59 00 og ex 3105 90 91.
2. Samme vare
(13)
Som fastslået i forbindelse med de tidligere undersøgelser og som bekræftet i forbindelse med denne undersøgelse har den pågældende vare og varer, der fremstilles og sælges af ansøgeren på det russiske hjemmemarked, samme grundlæggende fysiske og kemiske egenskaber og i al væsentlighed samme anvendelsesformål og betragtes derfor for at være samme vare, jf. grundforordningens artikel 1, stk. 4. Denne undersøgelse er begrænset til at fastlægge dumpingaspektet for så vidt angår ansøgeren, og det var derfor ikke muligt at nå frem til en konklusion vedrørende den vare, der produceres og sælges af EF-erhvervsgrenen på markedet i Fællesskabet.
C. RESULTATER AF UNDERSØGELSEN
(14)
I overensstemmelse med grundforordningens artikel 11, stk. 3, blev det undersøgt, om de omstændigheder, der blev lagt til grund for den gældende dumpingmargen, havde ændret sig, og om denne ændring var af varig art.
1. Normal værdi
(15)
For at beregne den normale værdi, blev det først efterprøvet, om ansøgerens samlede salg på hjemmemarkedet var repræsentativt, jf. grundforordningens artikel 2, stk. 2. Det blev konstateret, at ansøgerens hjemmemarkedssalg var repræsentativt sammenholdt med ansøgerens salg til eksport, da det udgjorde mere end 5 % af den samlede eksport til Fællesskabet.
(16)
Kommissionen undersøgte efterfølgende, om salg på hjemmemarkedet kunne anses for at have fundet sted i normal handel, jf. grundforordningens artikel 2, stk. 4. I den forbindelse blev ansøgerens omkostninger til produktion og salg af den pågældende vare på hjemmemarkedet undersøgt.
(17)
Gas er en vigtig råvare til fremstillingen af den pågældende vare og udgør en betydelig del af de samlede produktionsomkostninger. I overensstemmelse med grundforordningens artikel 2, stk. 5, blev det undersøgt, om omkostningerne i forbindelse med produktion og salg af den pågældende vare var rimeligt afspejlet i de berørte parters regnskaber.
(18)
Ud fra oplysninger offentliggjort af internationalt anerkendte kilder med speciale i energimarkeder blev det konstateret, at den pris, som ansøgeren betalte, var unormalt lav. Som eksempel kan nævnes, at den udgjorde en femtedel af eksportprisen på naturgas fra Rusland, og at den også var betydeligt lavere end den gaspris, som EF-producenterne betalte. I den forbindelse tyder alle tilgængelige oplysninger på, at hjemmemarkedspriserne på gas i Rusland var regulerede priser, der ligger langt under markedspriserne på uregulerede markeder for naturgas.
(19)
Da gasomkostningerne ikke i rimeligt omfang var afspejlet i ansøgerens regnskaber, blev de tilsvarende justeret. Da der ikke var tale om normale gaspriser på det russiske hjemmemarked, var det nødvendigt at fastsætte gaspriserne ud fra ethvert »andet rimeligt grundlag«, herunder oplysninger fra andre repræsentative markeder i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 5. Den justerede pris blev baseret på gennemsnitsprisen for russisk gas, når den blev solgt til eksport ved den tysk/tjekkiske grænse (Waidhaus), efter fradrag af transportomkostninger og justeret for at afspejle de lokale distributionsomkostninger. Waidhaus, der er midtpunktet for det russiske salg af gas til EU, som er både det største marked for russisk gas, og hvis priser i rimeligt omfang afspejler omkostningerne, kan anses for at være et repræsentativt marked.
(20)
Efter offentliggørelsen påstod ansøgeren, at en justering af virksomhedens gaspriser på hjemmemarkedet var ubegrundet, da virksomhedens regnskaber til fulde afspejler de omkostninger, der er forbundet med produktion og salg af samme vare i oprindelseslandet.
(21)
Ved en gennemgang af omkostningerne i forbindelse med produktion af samme vare i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 5, skal det dog afgøres, om de omkostninger, der er registreret i virksomhedens regnskaber, på en rimelig måde afspejler omkostningerne til produktion og salg af den pågældende vare. På grundlag af betragtning 18 viste dette sig ikke at være tilfældet. Ansøgeren omtalte ikke de åbenbare forskelle mellem prisen for gas på det russiske hjemmemarked og prisen for naturgas ved eksport fra Rusland på den ene side og den pris, som fællesskabsproducenterne betaler. Ansøgeren omtalte heller ikke den kendsgerning, at hjemmemarkedspriserne for gas er reguleret i Rusland og derfor ikke afspejler den pris, der normalt skulle betales på markeder uden konkurrenceforvridning. Endelig uddybede ansøgeren ikke, hvorfor omkostningerne til gas i forbindelse med produktion af samme vare, som sælges på hjemmemarkedet, skulle være rimeligt afspejlet i regnskaberne, på trods af årsagerne i betragtning 18. Denne påstand blev derfor afvist.
(22)
Ansøgeren påstod endvidere, at en justering af gasprisen i praksis var en metode til fastsættelse af den normale værdi, som ikke er foreskrevet i grundforordningen. Ved således at erstatte gasomkostningerne på hjemmemarkedet med omkostninger, der er beregnet i henhold til betragtning 19 ovenfor, og da disse omkostninger udgør en vigtig del af de samlede omkostninger til samme vare og således også af den beregnede normale værdi, fastsættes den normale værdi i praksis på grundlag af oplysninger fra et »repræsentativt« marked i et tredjeland. I den sammenhæng påstod ansøgeren, at grundforordningen i forbindelse med lande med markedsøkonomi dog kun indeholder følgende metoder til fastsættelse af den normale værdi:
i)
på grundlag af prisen på hjemmemarkedet for samme vare i normal handel, eller alternativt hvis salget ikke foregår i normal handel
ii)
på grundlag af produktionsomkostningerne i oprindelseslandet (plus et rimeligt beløb til dækning af salgs-, administrations- og generalomkostninger (SA&G-omkostninger) samt en passende fortjeneste eller
iii)
repræsentative eksportpriser for samme vare til et passende tredjeland. Ansøgeren konkluderede, at den normale værdi på dette grundlag ikke skulle baseres på data fra et repræsentativt marked i et tredjeland.
(23)
I den forbindelse og i overensstemmelse med betragtning 45 til 48 nedenfor skal det først bemærkes, at den normale værdi blev fastlagt i overensstemmelse med metoderne i grundforordningens artikel 2, stk. 1 til 6. Det skal dog først afgøres, om ansøgerens omkostninger udgjorde et pålideligt grundlag, jf. grundforordningens artikel 2, stk. 5, før det kan afgøres, om salget på hjemmemarkedet fandt sted i normal handel i prismæssig henseende, dvs. om det var fortjenstgivende. Først efter en pålidelig fastsættelse af omkostningerne kan det afgøres, hvilken metode der skal anvendes til fastsættelse af den normale værdi. Det er derfor fejlagtigt at påstå, at der ved anvendelse af grundforordningens artikel 2, stk. 5, til fastsættelse af de pålidelige omkostninger blev anvendt en ny metode til fastsættelse af den normale værdi.
(24)
Ansøgeren påstod desuden, at når omkostningerne justeres i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 5, kan de justerede omkostningers niveau ikke overstige de respektive omkostningers niveau i eksportlandet. Ellers ville den metode, der anvendes til justering af omkostningerne, være i strid med grundforordningens artikel 2, stk. 3, hvori det hedder, at den normale værdi for samme vare fastsættes på grundlag af produktionsomkostningerne i oprindelseslandet.
(25)
Justeringen af omkostningerne blev derfor foretaget i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 5. Grundforordningens artikel 2, stk. 5, henviser ikke til »produktionsomkostningerne i oprindelseslandet«, men giver udtrykkeligt institutionerne ret til at anvende produktionsomkostninger fra »andre repræsentative markeder« i andre lande end oprindelseslandet. Ansøgerens påstand blev derfor afvist.
(26)
Endelig er konklusionerne i betragtning 18 og 19 ovenfor heller ikke i strid med grundforordningens artikel 1, som påstået af ansøgeren. Selv om grundforordningens artikel 1 fastsætter, at den normale værdi fastsættes på grundlag af data fra eksportlandet, gøres det samtidig klart i grundforordningen, at denne regel er underlagt visse undtagelser.
(27)
Ansøgerens påstand i den henseende måtte derfor afvises.
(28)
Ansøgeren påstod endvidere, at hvis der skulle foretages en justering af virksomhedens omkostninger til naturgas på hjemmemarkedet, burde den baseres på enten
i)
ikke-regulerede gaspriser i Rusland eller
ii)
den gennemsnitlige eksportpris for naturgas til de baltiske lande, eller alternativt
iii)
de faktiske omkostninger til produktion af naturgas i Rusland plus en rimelig fortjenstmargen.
(29)
For det første er valget af Waidhaus ikke urimeligt, selv om Kommissionen kunne have valgt et andet grundlag. Det vigtigste kriterium for valget af grundlaget for beregning af gaspriserne er, at det på en rimelig måde afspejler den pris, der normalt betales på et marked uden konkurrenceforvridninger. Denne betingelse er uomtvisteligt overholdt, hvad angår priserne i Waidhaus. Det forhold, at der kun blev solgt små mængder gas til ikke-regulerede priser på hjemmemarkedet i den fornyede undersøgelsesperiode, og at disse priser lå betydeligt tættere på de regulerede hjemmemarkedspriser end eksportprisen, der fastsættes frit, antyder kraftigt, at de ikke-regulerede priser forvrides af de gældende regulerede priser. Derfor kunne de ikke-regulerede hjemmemarkedspriser ikke anvendes. Det blev også fundet, at de russiske eksportpriser for gas til de baltiske lande ikke var tilstrækkeligt repræsentative, da der kun eksporteres små mængder til disse lande. Desuden forelå der ingen oplysninger vedrørende transport- og distributionsomkostninger, og derfor kunne der ikke fastsættes pålidelige priser ved eksport til de baltiske lande. Langt størstedelen af gassen eksporteres via Waidhaus, som derfor udgør et passende grundlag for en justering. Ansøgeren fremlagde ingen beviser vedrørende andre repræsentative markeder bortset fra Waidhaus, hvor priserne på en rimelig måde afspejler den pris, der normalt betales på markeder uden forvridninger. Disse påstande afvistes derfor.
(30)
I den forbindelse påstod ansøgeren endvidere, at virksomheden køber ca. 50 % af den naturgas, der anvendes til produktionen af gødning, på det ikke-regulerede marked i Rusland. Ansøgeren påstod, at det derfor ville være diskriminerende at justere virksomhedens gasomkostninger, mens der ikke blev foretaget justeringer for andre eksportører med højere omkostninger, der svarer til ansøgerens. Det skal bemærkes, at ansøgerens køb af naturgas på det ikke-regulerede marked i Rusland, jf. den verificerede besvarelse af spørgeskemaet, var marginale i den fornyede undersøgelsesperiode. Påstanden blev derfor afvist.
(31)
Hvad angår det tredje alternativ, jf. nr. iii) i betragtning 28 ovenfor, dvs. forslaget om at basere justeringen på de faktiske omkostninger til produktion af naturgas i Rusland, skal det først og fremmest bemærkes, at et sådant alternativ ikke, som anført af ansøgeren, udtrykkeligt er omhandlet i grundforordningens artikel 2, stk. 5. Det vigtigste kriterium, jf. betragtning 29, for valget af grundlaget for beregning af gaspriserne er, at det på en rimelig måde afspejler den pris, der normalt betales på et marked uden konkurrenceforvridninger. Det er derfor i denne forbindelse irrelevant, om den gaspris, som kunderne blev opkrævet af leverandøren, giver fortjeneste. Påstanden blev derfor afvist.
(32)
Ansøgeren påstod desuden, at de statsregulerede hjemmemarkedspriser for naturgas i Rusland konstant stiger og når et niveau, hvor de dækker omkostningerne til produktion af gas. Prisen på hjemmemarkedet kan derfor ikke betragtes som konkurrencefjendtlig eller urimeligt lav.
(33)
Denne påstand er ubegrundet, da det korrekte grundlag for at vælge et repræsentativt marked ikke vedrører spørgsmålet om fortjenstgivende priser, men derimod spørgsmålet om, hvorvidt priserne på en rimelig måde afspejler den pris, der normalt betales på markeder uden forvridninger, jf. betragtning 29 ovenfor. Dette er ikke tilfældet for de statsregulerede priser. Desuden er denne påstand i modstrid med den russiske gasleverandørs offentlige udtalelser (som bekræftet i de offentliggjorte reviderede regnskaber), hvori det hedder, at gaspriserne på hjemmemarkedet i Rusland ikke dækker produktions-, transport- og salgsomkostningerne. Påstanden blev derfor afvist.
(34)
Hvad angår metoden til beregning af gasprisen i Waidhaus, påstod ansøgeren, at den russiske eksporttold, som skal betales for al eksport, skulle have været fratrukket Waidhaus-prisen, da eksporttolden ikke gør sig gældende på hjemmemarkedet.
(35)
Markedsprisen i Waidhaus, som blev betragtet som et repræsentativt marked, jf. grundforordningens artikel 2, stk. 5, er prisen efter eksportafgifter og ikke priserne før disse afgifter. Set fra køberens perspektiv er det den pris, der skal betales i Waidhaus, der er afgørende, og i den forbindelse er det irrelevant, hvilken procentdel af prisen der udgør en eksporttold, og hvilken procentdel der betales til gasleverandøren. Gasleverandøren derimod vil altid søge at maksimere sine priser og således opkræve den højeste pris, som kunderne er villige til at betale. Da denne pris altid ligger højt over produktionsomkostningerne, hvorved gasleverandøren får stor fortjeneste, er prisfastsættelsen ikke primært påvirket af størrelsen af eksporttolden, men af den pris, som kunderne er villige til at betale. Det blev derfor konkluderet, at prisen inkl. eksporttold er den pris, der er styret af et marked uden konkurrenceforvridninger, og ikke prisen før denne afgift. Ansøgerens påstande i denne henseende blev derfor afvist.
(36)
Ansøgeren påstod endvidere, at prisen i Waidhaus skulle have været justeret for kvalitet, disponibilitet, omsættelighed, transport og andre salgsbetingelser, som ville være anderledes på eksport- og hjemmemarkedet for naturgas. Det skal først bemærkes, at Waidhaus-prisen faktisk blev justeret for forskellige transportomkostninger for eksport- og hjemmemarkedet, og at ansøgerens påstand i den forbindelse ikke var berettiget og måtte afvises. For så vidt angår de øvrige elementer, fremlagde ansøgeren ingen nye oplysninger eller beviser. Ansøgeren påviste i særdeleshed ikke og fremlagde heller ikke andre tilgængelige oplysninger om forskelle i kvalitet, disponibilitet, omsættelighed eller andre salgsbetingelser, som kunne havde begrundet yderligere justeringer. Desuden søgte ansøgeren heller ikke at anslå disse påståede forskelle.
(37)
I den forbindelse påstod ansøgeren endvidere, at Waidhaus-prisen ikke var blevet justeret for naturlige komparative fordele. Det blev i den sammenhæng påstået, at priserne i Rusland ville være naturligt lavere end prisen for eksporteret gas, da gas er bredt tilgængeligt i Rusland, men ikke i Fællesskabet. Det blev desuden påstået, at eksportkapaciteten ville være begrænset af begrænsningerne for det eksisterende gastransportsystem, hvilket kunne bevirke stigninger i Ruslands eksportpriser. Ansøgeren hævdede endvidere, at den russiske gasleverandørs »unormalt høje fortjeneste« på eksportmarkedet skulle fratrækkes den anvendte Waidhaus-pris.
(38)
Det vigtigste kriterium, jf. betragtning 29, for at vælge Waidhaus-priserne som grundlag for beregning af gaspriserne er, at de på en rimelig måde afspejler den pris, der normalt betales på et marked uden konkurrenceforvridninger. De gældende markedsbetingelser på hjemmemarkedet er irrelevante i den forbindelse. Påstandene måtte derfor afvises.
(39)
Ansøgeren gjorde endvidere indsigelse mod, at de lokale distributørers prisstigning var blevet lagt til den justerede gaspris, og hævdede, at distributørernes fortjeneste allerede var blevet indarbejdet i Waidhaus-prisen. I den forbindelse påstod ansøgeren, at de lokale distributører i Rusland var helejede datterselskaber af gasleverandører, og at disse distributørers fortjeneste derfor ville blive talt med to gange, hvis den blev lagt til.
(40)
Det skal først bemærkes, at de lokale distributørers prisstigning ikke kun omfatter virksomhedernes fortjenstmargen, men også deres omkostninger mellem køb og videresalg af naturgas.
(41)
For det andet kunne denne påstand ikke længere bekræftes tilstrækkeligt. Dette skyldes, at gasleverandøren i Rusland og dennes tilknyttede virksomheder ikke var genstand for denne undersøgelse, og at der derfor ikke forelå tilstrækkelige oplysninger om organisationen og dens omkostningsstruktur. Det skal også bemærkes, at situationen i Rusland i den forbindelse bl.a. skyldes, at den tætte forbindelse mellem gasleverandører og den russiske regering ikke er tilstrækkelig gennemsigtig til at give tilstrækkelig adgang til den nødvendige dokumentation.
(42)
Desuden var ansøgeren, der har bevisbyrden, ikke i stand til at fremlægge yderligere oplysninger eller beviser, der viste, om og i hvilket omfang distributionsomkostningerne rent faktisk var inkluderet i Waidhaus-prisen. Men da kunderne på hjemmemarkedet købte gas fra lokale leverandører, må det antages, at de skulle betale de lokale distributionsomkostninger, som ikke er inkluderet i den ikke-justerede Waidhaus-pris. Derfor blev det på dette tidspunkt i undersøgelsen konkluderet, at denne justering var berettiget, og påstanden blev derfor afvist.
(43)
Fællesskabets institutioner konkluderede dog også, at denne særlige justering kan have en betydelig indvirkning på beregningen af dumpingmargenen. Derfor blev det på grundlag af den særlige situation, jf. betragtning 41 ovenfor, konkluderet, at hvis ansøgeren fremlægger tilstrækkelige verificerbare beviser, vil Kommissionen overveje en eventuel genoptagelse af undersøgelsen af dette aspekt.
(44)
Ansøgeren fremsatte endvidere påstande om konkurrencefjendtlige gaspriser i Tyskland. Det skal bemærkes, at de tyske konkurrencemyndigheders igangværende undersøgelse vedrører de priser, som de største tyske gasdistributører opkræver på hjemmemarkedet, og undersøgelsen vedrører derfor slet ikke prisen for russisk gas, når den sælges til eksport i Waidhaus.
(45)
Efter en justering af fremstillingsomkostningerne, jf. ovenfor, fandt salget på hjemmemarkedet ikke sted i normal handel, jf. grundforordningens artikel 2, stk. 4.
(46)
Det blev derfor konstateret, at hjemmemarkedspriserne ikke kunne bruges som et rimeligt grundlag for fastsættelse af den normale værdi, og der måtte således anvendes en anden metode. I overensstemmelse med grundforordningens artikel 2, stk. 3 og 6, blev den normale værdi beregnet ved at tilføje et rimeligt beløb for SA&G-omkostninger og et rimeligt beløb for fortjeneste til eksportørens omkostninger til fremstilling af den pågældende vare, evt. justeret, jf. betragtning 19 ovenfor.
(47)
SA&G-omkostninger samt fortjeneste kunne ikke fastslås ud fra grundforordningens artikel 2, stk. 6, da ansøgeren ikke havde et repræsentativt hjemmemarkedssalg af den pågældende vare i normal handel. Grundforordningens artikel 2, stk. 6, litra a), kunne ikke anvendes, da kun en producent er underlagt undersøgelsen. Artikel 2, stk. 6, litra b), fandt heller ikke anvendelse, da ansøgerens fremstillingsomkostninger for varer af samme generelle varekategori også skulle justeres for gasomkostninger af de grunde, der er nævnt i betragtning 18 ovenfor. Derfor blev SA&G-omkostningerne samt fortjenesten fastsat i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 6, litra c).
(48)
I overensstemmelse med grundforordningens artikel 2, stk. 6, litra c), blev SA&G-omkostningerne fastsat på grundlag af en rimelig metode. På det nordamerikanske marked var der et betydeligt hjemmemarkedssalg og en betydelig konkurrence fra både indenlandske og udenlandske virksomheder. I den forbindelse blev offentligt tilgængelige oplysninger om større virksomheder inden for gødningssektoren taget i betragtning. Det blev konstateret, at tilsvarende oplysninger fra nordamerikanske (amerikanske og canadiske) producenter ville være de mest hensigtsmæssige i forbindelse med denne undersøgelse i betragtning af den store mængde pålidelige og fuldstændige finansielle oplysninger, der var offentligt tilgængelige fra børsnoterede virksomheder i denne del af verden. Derfor blev SA&G-omkostninger samt fortjeneste fastsat ud fra de vejede gennemsnitlige SA&G-omkostninger samt fortjeneste for tre nordamerikanske producenter, der var blandt de største virksomheder inden for sektoren for nitrogenholdige gødninger, for så vidt angår deres hjemmemarkedssalg af den samme generelle varekategori (nitrogenholdige gødninger). Disse tre producenter blev anset for at være repræsentative for sektoren for nitrogenholdige gødninger, og deres SA&G-omkostninger samt fortjeneste var dermed repræsentative for de omkostninger og den fortjeneste, som normalt gør sig gældende for virksomheder, der har succes i denne branche. Det bør bemærkes, at intet tydede på, at den således beregnede fortjeneste ville overstige den fortjeneste, som de øvrige russiske producenter fik på salg af produkter af den samme generelle varekategori på det russiske hjemmemarked.
(49)
EF-erhvervsgrenen gjorde indsigelser mod ovenstående metode, hvad angår beregningen af SA&G-omkostningerne, og påstod, at ansøgerens egne SA&G-omkostninger skulle have været anvendt. Det fremgår dog af grundforordningens artikel 2, stk. 6, at beløbene for SA&G kun skal baseres på faktiske data vedrørende den pågældende eksporterende producents produktion og salg, når salget finder sted i normal handel. Som beskrevet i betragtning 45 og 46 var dette ikke tilfældet, og påstanden blev derfor afvist.
2. Eksportpris
(50)
Eksportprisen blev fastsat i overensstemmelse med grundforordningens artikel 2, stk. 8, på grundlag af den eksportpris, der faktisk var betalt eller skulle betales for den pågældende vare, når den blev solgt med henblik på eksport til Fællesskabet.
3. Sammenligning
(51)
Den normale værdi og eksportprisen blev sammenlignet på grundlag af priserne ab fabrik. For at sikre en rimelig sammenligning mellem de normale værdier og eksportpriserne blev der i form af justeringer taget hensyn til forskelle, som påvirkede priserne og prisernes sammenlignelighed i overensstemmelse med grundforordningens artikel 2, stk. 10. Der blev foretaget justeringer for omkostninger til transport, kreditter og bankgebyrer, hvor dette var berettiget, korrekt og kunne dokumenteres.
4. Dumpingmargen
(52)
Dumpingmargenen blev fastsat på grundlag af en sammenligning af den vejede gennemsnitlige normale værdi og den vejede gennemsnitlige eksportpris, jf. grundforordningens artikel 2, stk. 11 og 12.
(53)
Undersøgelsen viste, at der i den fornyede undersøgelsesperiode fandt dumping sted. Dumpingmargenen, udtrykt i procent af cif-prisen, Fællesskabets grænse, ufortoldet, fastsættes til 42,06 %.
5. Varig art af de omstændigheder, der var gældende i undersøgelsesperioden
(54)
I overensstemmelse med grundforordningens artikel 11, stk. 3, blev det undersøgt, om ændringen i omstændighederne vedrørende dumping med rimelighed kunne siges at være af varig art.
(55)
I den forbindelse bør det bemærkes, at den normale værdi i den oprindelige undersøgelse blev fastsat ud fra fortjenstgivende salgspriser på det amerikanske hjemmemarked, da Rusland ikke havde markedsøkonomi på dette tidspunkt. I forbindelse med den aktuelle fornyede undersøgelse anses Rusland for at have markedsøkonomi, og den normale værdi er derfor blevet fastsat ud fra ansøgerens egne produktionsomkostninger med eventuelle nødvendige tilpasninger. Det kunne ikke konstateres, at den normale værdi, der blev fastsat i denne fornyede undersøgelse, ikke kunne anses for at have vedvarende karakter.
(56)
Der blev ikke fremlagt dokumentation for, at eksportsalget ikke fortsat ville foregå på det nuværende prisniveau.
(57)
På det grundlag konkluderes det, at de ændrede omstændigheder, der blev konstateret i forhold til den oprindelige dumpingundersøgelse (som nu er baseret på en sammenligning mellem ansøgerens egne normale værdi og eksportpriser), med rimelighed kunne anses for at være af vedvarende karakter.
D. AFSLUTNING AF DEN FORNYEDE UNDERSØGELSE
(58)
Da tolden i den oprindelige undersøgelse blev indført som et fast beløb pr. ton, bør den have samme form i den aktuelle undersøgelse. Den told, der blev beregnet på grundlag af den gældende dumpingmargen, ville være på 48,09 EUR pr. ton.
(59)
Der mindes om, som skitseret i betragtning 94 i forordning (EF) nr. 658/2002, at skadestærsklen ved indførelsen af de endelige foranstaltninger i 2002 blev anvendt til fastlæggelse af beløbet for den endelige told, der skulle indføres i henhold til reglen om den lavest mulige told. Den gældende told afhænger, jf. artikel 1, stk. 2, i forordning (EF) nr. 658/2002, af den specifikke varetype og varierer mellem 41,42 EUR pr. ton og 47,07 EUR pr. ton.
(60)
Da den told, der blev fastlagt på grundlag af den gældende dumpingmargen, er højere end den gældende told, bør den fornyede undersøgelse afsluttes uden ændring af niveauet af tolden for ansøgeren, som bør opretholdes på niveau med den definitive antidumpingtold, der blev fastlagt i den oprindelige undersøgelse.
E. TILSAGN
(61)
Ansøgeren gav udtryk for at være interesseret i at afgive tilsagn, men afgav ikke et tilstrækkeligt dokumenteret pristilsagn inden for den frist, der er fastsat i grundforordningens artikel 8, stk. 2. Følgelig kunne tilsagnet ikke godtages af Kommissionen. Det blev dog vurderet, at problematikken i flere spørgsmål, nemlig
1)
udsvinget i priserne på den pågældende vare, som nødvendiggør en form for indeksering af mindstepriserne, samtidig med at udsvinget ikke i tilstrækkelig omfang kan forklares ved hjælp af den vigtigste omkostningsfaktor; og
2)
den særlige markedssituation for den pågældende vare (der er bl.a. begrænset import fra den eksportør, der er genstand for undersøgelsen)
viser, at der er behov for at overveje, om et tilsagn kombineret med en indekseret mindstepris og et kvantitativt loft kunne være en brugbar løsning.
(62)
Som nævnt ovenfor kunne ansøgeren på grund af de komplekse spørgsmål ikke afgive et acceptabelt tilsagn inden for den fastsatte frist. Derfor vurderer Rådet, at ansøgeren undtagelsesvis bør have tilladelse til at færdiggøre sit tilsagn efter tidligere omtalte frist, men dog senest ti kalenderdage efter denne forordnings ikrafttræden.
F. FREMLÆGGELSE AF OPLYSNINGER
(63)
De interesserede parter blev underrettet om de vigtigste kendsgerninger og betragtninger, som ligger til grund for at afslutte den fornyede undersøgelse og opretholde de eksisterende antidumpingforanstaltninger på importen af den pågældende vare fremstillet af ansøgeren. Alle parter fik lejlighed til at fremsætte bemærkninger. Deres bemærkninger blev taget i betragtning, hvor det var påkrævet og behørigt dokumenteret -
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:
Eneste artikel
Den delvise fornyede interimsundersøgelse af antidumpingforanstaltningerne vedrørende importen af gødninger i fast form med indhold af ammoniumnitrat på over 80 vægtprocent henhørende under KN-kode 3102 30 90, 3102 40 90, ex 3102 29 00, ex 3102 60 00, ex 3102 90 00, ex 3105 10 00, ex 3105 20 10, ex 3105 51 00, ex 3105 59 00 og ex 3105 90 91 og med oprindelse i Rusland, som blev indledt i henhold til artikel 11, stk. 3, i forordning (EF) nr. 384/96, afsluttes hermed uden ændring af de gældende antidumpingforanstaltninger.
Denne forordning træder i kraft dagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 10. marts 2008.
NEUVOSTON ASETUS (EY) N:o 236/2008,
annettu 10 päivänä maaliskuuta 2008,
Venäjältä peräisin olevan ammoniumnitraatin tuontiin sovellettavaa polkumyyntitullia koskevan, asetuksen (EY) N:o 384/96 11 artiklan 3 kohdan mukaisen osittaisen välivaiheen tarkastelun päättämisestä
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,
ottaa huomioon polkumyynnillä muista kuin Euroopan yhteisön jäsenvaltioista tapahtuvalta tuonnilta suojautumisesta 22 päivänä joulukuuta 1995 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 384/96 (1), jäljempänä ’perusasetus’, ja erityisesti sen 11 artiklan 3 kohdan,
ottaa huomioon komission ehdotuksen, jonka se on tehnyt neuvoa-antavaa komiteaa kuultuaan,
sekä katsoo seuraavaa:
A. MENETTELY
1. Voimassa olevat toimenpiteet
(1)
Tällä hetkellä voimassa oleva toimenpide on Venäjältä peräisin olevan ammoniumnitraatin tuonnissa sovellettava lopullinen polkumyyntitulli, joka on otettu käyttöön neuvoston asetuksella (EY) N:o 658/2002 (2).
2. Tarkastelua koskeva pyyntö
(2)
Komissio vastaanotti perusasetuksen 11 artiklan 3 kohdan mukaista osittaista välivaiheen tarkastelua koskevan pyynnön.
(3)
Pyynnön esittivät kaksi etuyhteydessä olevaa venäläistä vientiä harjoittavaa tuottajaa, OJSC Acron ja OJSC Dorogobuzh, jotka kuuluvat Acron-holdingyhtiöön. Etuyhteytensä vuoksi näitä kahta yritystä käsitellään tässä tutkimuksessa yhtenä oikeushenkilönä, jäljempänä ’pyynnön esittäjä’. Pyyntö rajoittuu polkumyynnin tarkasteluun pyynnön esittäjän osalta.
(4)
Pyynnön esittäjä väitti ja esitti riittävää alustava näyttöä siitä, että olosuhteet, joiden perusteella toimenpiteet toteutettiin, ovat muuttuneet pysyvästi. Pyynnön esittäjä toimitti alustavan näytön siitä, että sen omien ammoniumnitraatin kustannusten ja sen yhteisöön suuntautuvan viennin hintojen vertailu johtaisi polkumyynnin vähenemiseen merkittävästi alle voimassa olevan toimenpiteen tason. Polkumyynnin vaikutusten korjaaminen ei tästä syystä enää edellyttäisi nykytasoisten, aiemmin määritettyyn polkumyynnin tasoon perustuvien toimenpiteiden soveltamista.
3. Menettelyn aloittaminen
(5)
Kuultuaan neuvoa-antavaa komiteaa komissio päätti, että oli olemassa riittävä näyttö osittaisen välivaiheen tarkastelun vireille panemiseksi, mistä syystä se julkaisi 19 päivänä joulukuuta 2006Euroopan unionin virallisessa lehdessä ilmoituksen (3) Venäjältä peräisin olevan ammoniumnitraatin tuontiin sovellettavia polkumyyntitoimenpiteitä koskevan osittaisen välivaiheen tarkastelun vireillepanosta perusasetuksen 11 artiklan 3 kohdan mukaisesti.
(6)
Tarkastelu oli rajoitettu polkumyyntiin, ja tarkoituksena oli arvioida, onko voimassa olevien toimenpiteiden jatkaminen, kumoaminen tai muuttaminen tarpeen pyynnön esittäjän osalta.
4. Tutkimus
(7)
Polkumyyntitutkimus käsitti 1 päivän lokakuuta 2005 ja 30 päivän syyskuuta 2006 välisen ajanjakson, jäljempänä ’tarkastelua koskeva tutkimusajanjakso’.
(8)
Komissio ilmoitti tarkastelun vireillepanosta virallisesti pyynnön esittäjälle sekä viejämaan ja yhteisön tuotannonalan edustajille. Asianomaisille osapuolille annettiin tilaisuus esittää näkökantansa kirjallisesti ja pyytää kuulemista.
(9)
Mahdollisuus tulla kuulluiksi myönnettiin kaikille asianomaisille osapuolille, jotka olivat sitä pyytäneet ja osoittaneet, että niiden kuulemiseen oli olemassa erityisiä syitä.
(10)
Pyynnön esittäjälle ja siihen etuyhteydessä oleville myyntiyrityksille Venäjän kotimarkkinoilla lähetettiin kyselylomake. Pyynnön esittäjä ja kaksi etuyhteydessä olevaa myyntiyritystä palauttivat lomakkeet täydellisesti täytettyinä.
(11)
Komissio hankki ja tarkisti kaikki polkumyynnin määrittämisen kannalta tarpeellisina pitämänsä tiedot. Seuraavien yritysten toimitiloihin tehtiin tarkastuskäyntejä:
a)
Vientiä harjoittavat tuottajat:
-
OJSC Acron
-
OJSC Dorogobuzh
b)
Etuyhteydessä olevat myyntiyritykset:
-
JSC Rostragronova
-
JSC Kubanagronova
B. TARKASTELTAVANA OLEVA TUOTE JA SAMANKALTAINEN TUOTE
1. Tarkasteltavana oleva tuote
(12)
Tarkastelun kohteena oleva tuote on sama kuin 1 kappaleessa mainitussa tutkimuksessa eli Venäjältä peräisin olevat kiinteät lannoitteet, joiden ammoniumnitraattipitoisuus on suurempi kuin 80 painoprosenttia, jäljempänä ’tarkasteltavana oleva tuote’, ja jotka luokitellaan nykyisin CN-koodeihin 3102 30 90, 3102 40 90, ex 3102 29 00, ex 3102 60 00, ex 3102 90 00, ex 3105 10 00, ex 3105 20 10, ex 3105 51 00, ex 3105 59 00 ja ex 3105 90 91.
2. Samankaltainen tuote
(13)
Kuten aiemmissa tutkimuksissa havaittiin ja tässä tutkimuksessa vahvistettiin, tarkasteltavana olevalla tuotteella sekä pyynnön esittäjän valmistamalla ja Venäjän kotimaanmarkkinoilla myymällä tuotteella on samat fyysiset ja kemialliset perusominaisuudet ja pääasiassa sama käyttötarkoitus, ja niitä pidetään siksi perusasetuksen 1 artiklan 4 kohdassa tarkoitettuina samankaltaisina tuotteina. Koska tässä tarkastelussa käsiteltiin vain polkumyynnin määrittämistä pyynnön esittäjän osalta, päätelmiä ei tehty yhteisön tuotannonalan valmistamasta ja yhteisön kotimarkkinoilla myymästä tuotteesta.
C. TUTKIMUKSEN TULOKSET
(14)
Perusasetuksen 11 artiklan 3 kohdan mukaisesti tutkittiin, ovatko nykyisen polkumyyntimarginaalin määrittämiseen vaikuttaneet olosuhteet muuttuneet ja ovatko tällaiset muutokset pysyviä.
1. Normaaliarvo
(15)
Normaaliarvon määrittämiseksi varmennettiin ensin, että pyynnön esittäjän koko kotimaan myynti oli edustavaa perusasetuksen 2 artiklan 2 kohdan mukaisesti. Pyynnön esittäjän kotimarkkinamyynti havaittiin edustavaksi verrattuna vientimyyntiin, koska kotimarkkinamyynnin osuus oli yli 5 prosenttia sen vientimyynnin kokonaismäärästä yhteisöön.
(16)
Tämän jälkeen komissio selvitti, voitiinko kotimarkkinamyynnin katsoa tapahtuneen perusasetuksen 2 artiklan 4 kohdan mukaisesti tavanomaisessa kaupankäynnissä. Tätä varten tarkasteltiin pyynnön esittäjän valmistaman ja kotimarkkinoilla myymän tuotteen tuotantokustannuksia.
(17)
Tarkasteltavana olevan tuotteen valmistusprosessin tärkein raaka-aine on kaasu, jonka osuus kokonaistuotantokustannuksista on merkittävä. Perusasetuksen 2 artiklan 5 kohdan mukaisesti tutkittiin, saataisiinko asianomaisten osapuolten kirjanpidosta kohtuullisen hyvä käsitys käsiteltävänä olevan tuotteen tuotantoon ja myyntiin liittyvistä kustannuksista.
(18)
Energiamarkkinoihin erikoistuneiden kansainvälisesti tunnustettujen lähteiden julkaisemien tietojen perusteella pyynnön esittäjän maksama hinta oli epänormaalin alhainen. Kuvaavaa on, että hinta oli viidennes Venäjältä viedyn maakaasun hinnasta ja myös merkittävästi yhteisön tuottajien maksamaa kaasun hintaa alempi. Tässä suhteessa kaikki saatavilla olevat tiedot osoittavat, että kaasun hinnat Venäjän kotimarkkinoilla olivat säänneltyjä hintoja, jotka olivat selvästi alempia kuin sääntelemättömillä maakaasumarkkinoilla maksetut markkinahinnat.
(19)
Koska kaasukustannukset eivät näkyneet riittävän selvästi pyynnön hakijan kirjanpidossa, kustannuksia oli oikaistava vastaavasti. Koska Venäjän kotimarkkinoita koskevia vääristymättömiä kaasun hintoja ei ollut, kaasun hinnat oli perusasetuksen 2 artiklan 5 kohdan mukaisesti määritettävä ”mitä tahansa muuta hyväksyttävää perustetta käyttäen, mukaan lukien muilta edustavilta markkinoilta saadut tiedot”. Oikaistu hinta perustui Saksan ja Tšekin rajalla (Waidhaus) vietäväksi myydyn venäläisen maakaasun keskihintaan, josta vähennettiin kuljetuskustannukset ja jota mukautettiin paikallisten jakelukustannusten huomioon ottamiseksi. Waidhaus on tärkein kanava venäläisen kaasun myynnille Euroopan unioniin, joka on venäläisen kaasun suurin markkina-alue ja jossa hinnat antavat kohtuullisen hyvän käsityksen kustannuksista, joten sitä voidaan pitää edustavana markkina-alueena.
(20)
Päätelmien ilmoittamisen jälkeen pyynnön esittäjä välitti, että sen kotimarkkinoilla maksaman kaasun hinnan oikaisu ei ole perusteltua, koska yrityksen kirjanpidosta käyvät täysimääräisesti ilmi kustannukset, jotka liittyvät samankaltaisen tuotteen tuotanto- ja myyntitoimintaan alkuperämaassa.
(21)
Tutkittaessa samankaltaisen tuotteen tuotantokustannuksia perusasetuksen 2 artiklan 5 kohdan mukaisesti on kuitenkin määritettävä, antavatko yrityksen kirjanpitoon merkityt kustannukset kohtuullisen hyvän käsityksen tutkimuksen kohteena olevan tuotteen valmistukseen ja myyntiin liittyvistä kustannuksista. Näin ei kuitenkaan ollut 18 kappaleessa esitetyistä syistä. Pyynnön esittäjä ei käsitellyt merkittävä eroa toisaalta Venäjän kotimarkkinoilla maksetun kaasun ja Venäjältä viedyn maakaasun hinnan ja toisaalta yhteisön tuottajien maksaman hinnan välillä. Pyynnössä ei käsitelty myöskään sitä, että maakaasun kotimarkkinahintoja säänneltiin Venäjällä ja ettei niiden voida katsoa antavan kohtuullisen hyvän käsityksen tavanomaisesti vääristymättömillä markkinoilla maksettavista hinnoista. Lisäksi pyynnön esittäjä ei selittänyt, miksi 18 kappaleessa esitetyistä syistä huolimatta sen kirjanpito antaisi kohtuullisen hyvän käsityksen kotimarkkinoilla myydyn samankaltaisen tuotteen tuotantoon käytetyn kaasun kustannuksista. Tästä syystä väite oli hylättävä.
(22)
Pyynnön esittäjä väitti vielä, että kun kaasun hintaa oikaistiin, normaaliarvon määrittämiseksi käytettiin menetelmää, josta ei säädetä perusasetuksessa. Koska kotimaan kaasukustannukset korvattiin 19 kappaleessa kuvatulla tavalla lasketuilla kustannuksilla ja nämä kustannukset muodostavat suurimman osan samankaltaisen tuotteen kokonaiskustannuksista ja näin ollen myös laskennallisesta normaaliarvosta, normaaliarvo on itse asiassa määritetty kolmansilta ”edustavilta” markkinoilta saatujen tietojen perusteella. Pyynnön esittäjä väitti, että perusasetuksen mukaan markkinatalousmaiden osalta normaaliarvo voidaan kuitenkin määrittää vain seuraavilla menetelmillä, joissa otetaan huomioon
i)
samankaltaisen tuotteen kotimarkkinahinnat tavanomaisessa kaupankäynnissä tai, jos myynti ei tapahdu tavanomaisessa kaupankäynnissä,
ii)
tuotantokustannukset alkuperämaassa (lisättynä kohtuullisilla myynti-, yleis- ja hallintokustannuksilla ja voitoilla) tai
iii)
samankaltaisen tuotteen edustavat vientihinnat asianmukaiseen kolmanteen maahan. Pyynnön esittäjän mukaan tällä perusteella normaaliarvoa ei pitäisi määrittää kolmansilta edustavilta markkinoilta saatujen tietojen perusteella.
(23)
Olisi ensinnä huomattava, kuten 45-48 kappaleessa tuodaan esiin, että normaaliarvo määritettiin perusasetuksen 2 artiklan 1-6 kohdassa esitettyjen menetelmien mukaisesti. Jotta voitaisiin määrittää, tapahtuiko kotimarkkinamyynti hinnan puolesta tavanomaisessa kaupankäynnissä eli oliko se kannattavaa, on ensin kuitenkin määritettävä, muodostavatko pyynnön esittäjän kustannukset luotettavan perustan perusasetuksen 2 artiklan 5 kohdan mukaisesti. Normaaliarvon määrittämiseen käytettävä menetelmä voidaan päättää vasta kun kustannukset on luotettavasti määritetty. Sen vuoksi on väärin väittää, että kun luotettavat kustannukset määritettiin perusasetuksen 2 artiklan 5 kohdan mukaisesti, otettiin käyttöön uusi menetelmä normaaliarvon määrittämiseksi.
(24)
Pyynnön esittäjä väitti lisäksi, että kun kustannuksia oikaistaan perusasetuksen 2 artiklan 5 kohdan mukaisesti, oikaistujen kustannusten taso ei voi ylittää viejämaan vastaavien kustannusten tasoa. Muutoin kustannusten oikaisuun käytettävä menetelmä olisi vastoin perusasetuksen 2 artiklan 3 kohtaa, jonka mukaan samankaltaisen tuotteen normaaliarvo lasketaan alkuperämaan tuotantokustannusten perusteella.
(25)
Kustannusten oikaisu tehtiin perusasetuksen 2 artiklan 5 kohdan mukaisesti. Perusasetuksen 2 artiklan 5 kohdassa ei viitata tuotantokustannuksiin alkuperämaassa, vaan nimenomaisesti annetaan toimielimille oikeus käyttää muilta edustavilta markkinoilta muista maista kuin alkuperämaasta saatuja tuotantokustannuksia. Näin ollen pyynnön esittäjän väite oli hylättävä.
(26)
Edellä olevassa 18 ja 19 kappaleessa esitetyt havainnot eivät ole myöskään vastoin perusasetuksen 1 artiklaa, kuten pyynnön esittäjä väitti. Vaikka perusasetuksen 1 artiklassa todetaan, että normaaliarvo on määritettävä viejämaasta saatujen tietojen perusteella, siinä myös tuodaan selvästi esiin, että säännöstä on poikkeuksia.
(27)
Näin ollen pyynnön esittäjän väitteet tältä osin oli hylättävä.
(28)
Pyynnön esittäjä väitti vielä, että jos sen maakaasukustannuksiin kotimarkkinoilla tehdään oikaisu, sen olisi perustuttava
i)
sääntelemättömiin kaasun hintoihin Venäjällä,
ii)
venäläisen maakaasun Baltian maihin suuntautuvan viennin keskimääräisiin hintoihin tai
iii)
maakaasun tosiasiallisiin tuotantokustannuksiin Venäjällä sekä kohtuulliseen voittomarginaaliin.
(29)
Ensinnäkään se, että komissio olisi voinut valita erilaisen perustan, ei tee Waidhausin valinnasta kohtuutonta. Valittaessa perustaa kaasun hintojen määrittämiseksi ensisijaisena kriteerinä on, että se antaa kohtuullisen hyvän kuvan tavanomaisesti vääristymättömillä markkinoilla maksettavista hinnoista. On kiistämätön tosiseikka, että tämä edellytys täyttyy Waidhausin hintojen osalta. Toiseksi se, että sääntelemättömillä hinnoilla kotimarkkinoilla myydyn kaasun määrä oli vain vähäinen tarkastelua koskevalla tutkimusajanjaksolla ja että hinnat olivat merkittävästi lähempänä säänneltyjä kotimarkkinahintoja kuin vapaasti määräytyviä vientihintoja, viittaa voimakkaasti siihen, että vallitsevat säännellyt hinnat vääristivät sääntelemättömiä hintoja. Sen vuoksi sääntelemättömiä kotimarkkinahintoja ei voitu käyttää. Lisäksi katsottiin, että Venäjältä Baltian maihin vietävän kaasun hinnat eivät olleet riittävän edustavia näihin maihin suuntautuvan viennin suhteellisen vähäisen määrän vuoksi. Saatavilla ei ollut myöskään tarvittavia tietoja kuljetus- ja jakelukustannuksista, joten Baltian maihin suuntautuvalle viennille ei voitu määrittää luotettavia hintoja. Kiistämättä suurin kaasumäärä viedään Waidhausin kautta, ja se on näin ollen asianmukainen perusta oikaisulle. Pyynnön esittäjä ei toimittanut näyttöä edustavista markkinoista, muusta kuin Waidhausista, joilla hinnat antavat kohtuullisen hyvän käsityksen tavanomaisesti vääristymättömillä markkinoilla maksettavista hinnoista. Sen vuoksi nämä väitteet hylättiin.
(30)
Tähän liittyen pyynnön esittäjä myös väitti, että se osti noin 50 prosenttia lannoitteiden tuotannossaan kulutetusta maakaasusta Venäjän sääntelemättömiltä markkinoilta. Pyynnön esittäjän mukaan olisi sen vuoksi syrjivää oikaista sen kaasukustannuksia, jos tällaista oikaisua ei tehdä myös muille viejille, joilla on pyynnön esittäjän tavoin korkeammat kustannustasot. Tarkistettujen kyselylomakkeen vastausten perusteella pyynnön esittäjä osti maakaasua varsin vähäisiä määriä Venäjän sääntelemättömiltä markkinoilta tarkastelua koskevalla tutkimusajanjaksolla. Tästä syystä väite oli hylättävä.
(31)
Jos tarkastellaan edellä olevan 28 kappaleen iii alakohdassa mainittua vaihtoehtoa eli oikaisun perustamista maakaasun todellisiin tuotantokustannuksiin Venäjällä, on huomattava, että tällaisesta vaihtoehdosta ei säädetä perusasetuksen 2 artiklan 5 kohdassa, kuten pyynnön esittäjä väitti. Kuten 29 kappaleessa todetaan, valittaessa perustaa kaasun hintojen määrittämiseksi ensisijaisena kriteerinä on, että se antaa kohtuullisen hyvän kuvan tavanomaisesti vääristymättömillä markkinoilla maksettavista hinnoista. Näin ollen tässä yhteydessä ei ole merkityksellistä, onko toimittajan asiakkaalta kaasusta veloittama hinta tuottanut voittoa. Väite oli sen vuoksi hylättävä.
(32)
Pyynnön esittäjä väitti vielä, että valtion sääntelemät maakaasun kotimarkkinahinnat Venäjällä nousevat jatkuvasti ja ovat saavuttamassa tason, jolla katetaan kaasun tuotantokustannukset. Sen vuoksi kotimarkkinoiden hintaa ei voida pitää kilpailuun perustumattomana tai kohtuuttoman alhaisena.
(33)
Väite on perusteeton, koska edustavien markkinoiden valinnan vaatimuksena ei ole se, ovatko hinnat voittoa tuottavia vaan se, antavatko ne kohtuullisen hyvän kuvan tavanomaisesti vääristymättömillä markkinoilla maksettavista hinnoista, kuten 29 kappaleessa selitetään. Näin ei ole valtion sääntelemien hintojen tapauksessa. Väite on lisäksi vastoin venäläisen kaasuntoimittajan julkisia lausuntoja, jotka on vahvistettu sen julkaistussa tarkistetussa tilinpäätöksessä ja joiden mukaan Venäjän kotimarkkinoiden kaasun hinnat eivät kata tuotanto-, kuljetus- ja myyntikustannuksia. Tästä syystä väite hylättiin.
(34)
Waidhausin kaasuhintojen laskentamenetelmästä pyynnön esittäjä väitti, että Venäjän vientivero, joka on maksettava kaikesta viennistä, olisi pitänyt vähentää Waidhausin hinnasta, koska vientiveroa ei aiheudu kotimaassa.
(35)
Markkinahinta Waidhausissa, jota pidettiin edustavina markkinoina perusasetuksen 2 artiklan 5 kohdan mukaisesti, on todellakin hinta vientiverojen jälkeen eikä hinta ennen veroja. Ostajan kannalta tarkasteltuna merkitystä on hinnalla, joka on maksettava Waidhausissa, eikä näin ollen ole merkityksellistä, mikä osuus hinnasta muodostuu vientiverosta ja mikä osuus maksetaan kaasun toimittajalle. Toimittaja toisaalta yrittää aina maksimoida hintansa ja sen vuoksi veloittaa korkeimman hinnan, jonka asiakkaat suostuvat maksamaan. Kun otetaan huomioon, että hinta on aina yli tuotantokustannusten niin, että toimittaja saa huomattavat voitot, hinnan muodostumiseen ei ensisijaisesti vaikuta vientiveron määrä vaan se, minkä hinnan asiakkaat suostuvat maksamaan. Sen vuoksi pääteltiin, että vientiveron sisältävä hinta eikä hinta ennen veroja on markkinoilla määräytynyt vääristymätön hinta. Tämän vuoksi pyynnön esittäjän asiaa koskevat väitteet hylättiin.
(36)
Pyynnön esittäjä totesi vielä, että hintaan Waidhausissa olisi pitänyt tehdä oikaisuja laadun, saatavuuden, markkinoitavuuden, kuljetuksen ja muiden myyntiedellytysten perusteella, jotka olisivat olleet erilaiset maakaasun vienti- ja kotimaanmarkkinoilla. Hintaa Waidhausissa oikaistiinkin vienti- ja kotimarkkinoiden erilaisten kuljetuskustannusten perusteella, joten pyynnön esittäjän väite ei ole perusteltu ja on hylättävä. Pyynnön esittäjä ei toimittanut muista tekijöistä lisätietoja tai asiaa tukevaa näyttöä. Pyynnön esittäjä ei varsinkaan osoittanut - eikä muutakaan tietoa ollut saatavissa - että laadussa, saatavuudessa, markkinoitavuudessa tai muissa myyntiedellytyksissä olisi ollut eroja, jotka olisivat oikeuttaneet lisäoikaisut, eikä yrittänyt esittää määrällisiä tietoja näistä väitetyistä eroavaisuuksista.
(37)
Pyynnön esittäjä väitti edelleen, että luontaisten suhteellisten etujen johdosta ei tehty oikaisuja hintaan Waidhausissa. Tältä osin väitettiin, että koska kaasua on laajasti saatavilla Venäjällä muttei yhteisössä, hinnat Venäjällä ovat luonnollisesti alempia kuin viedyn kaasun hinta. Lisäksi väitettiin, että vientikapasiteettia rajoittaa nykyinen kaasun kuljetusjärjestelmä, ja tämä korottaa Venäjän vientihintoja. Pyynnön esittäjä totesi myös, että venäläisen kaasuntoimittajan epänormaalin korkeat voitot vientimarkkinoilla olisi vähennettävä käytetystä Waidhausin hinnasta.
(38)
Kuten 29 kappaleessa todetaan, ensisijaisena kriteerinä Waidhausin hintojen valinnalle perustaksi kaasun hintojen määrittämiseksi on se, että ne antavat kohtuullisen hyvän kuvan tavanomaisesti vääristymättömillä markkinoilla maksettavista hinnoista. Kotimarkkinoilla vallitsevat markkinaedellytykset eivät ole merkityksellisiä tässä yhteydessä. Näin ollen nämä väitteet oli hylättävä.
(39)
Pyynnön esittäjä vastusti myös sitä, että paikallisten jakelijoiden kate on lisätty oikaistuihin kaasuhintoihin, ja väitti, että jakelijoiden voitot sisältyvät jo hintaan Waidhausissa. Pyynnön esittäjä väitti, että paikalliset jakelijat Venäjällä ovat kaasun toimittajan täysin omistamia tytäryhtiöitä ja jos näiden jakelijoiden voitot lisätään laskelmiin, tuloksena voi näin ollen olla kaksinkertainen huomioon ottaminen.
(40)
Ensinnäkin on huomattava, että paikallisten jakelijoiden katteeseen sisältyvät näiden yritysten voittomarginaalin lisäksi myös niiden kustannukset maakaasun oston ja jälleenmyynnin välisenä aikana.
(41)
Toiseksi väitettä ei pystytty enää tarkistamaan riittävästi. Tämä johtuu siitä, että venäläinen kaasun toimittaja ja sen tytäryhtiöt eivät kuuluneet tutkimuksen soveltamisalaan ja sen vuoksi sen organisaatiosta ja kustannusrakenteesta ei ollut riittävästi tietoja saatavilla. On myös huomattava, että Venäjällä tältä osin vallitseva tilanne, joka johtuu mm. kaasun toimittajan ja Venäjän valtion tiiviistä yhteyksistä, ei ole riittävän avoin, jotta asiasta saataisiin tarvittava näyttö.
(42)
Lisäksi pyynnön esittäjä, jolla on todistustaakka, ei pystynyt toimittamaan lisätietoja tai näyttöä, joka olisi osoittanut, sisältyivätkö jakelukustannukset todella Waidhausin hintoihin ja missä määrin. Koska kotimarkkina-asiakkaat ostivat kaasua paikallisilta toimittajilta, oli kuitenkin oletettava, että niiden olisi täytynyt maksaa paikalliset jakelukustannukset, joita ei ole sisällytetty oikaisemattomaan Waidhausin hintaan. Sen vuoksi menettelyn tässä vaiheessa oli katsottava, että oikaisu on perusteltu, ja näin ollen väite oli hylättävä.
(43)
Yhteisön toimielimet kuitenkin katsoivat, että tämän erityisoikaisun vaikutus polkumyyntimarginaalin laskemiseen saattaa olla merkittävä. Sen vuoksi 41 kappaleessa kuvattu erityistilanne huomioon ottaen katsottiin, että jos pyynnön esittäjä toimittaa riittävästi todennettavissa olevaa näyttöä, komissio saattaa harkita tutkimuksen avaamista uudelleen tältä osin.
(44)
Pyynnön esittäjä väitti myös, että Saksan kotimarkkinoiden kaasun hinnoittelu ei perustu kilpailuun. Saksan kilpailuviranomaiset ovat parhaillaan tutkimassa hintoja, joilla Saksan suurimmat kaasun jakelijat myyvät kaasua kotimarkkinoilla, mutta tämä ei liity millään tavalla hintoihin, joilla Venäjältä vietyä kaasua myydään Waidhausissa.
(45)
Edellä kuvatun valmistuskustannusten oikaisun jälkeen kotimarkkinoilla ei tapahtunut myyntiä perusasetuksen 2 artiklan 4 kohdassa tarkoitetussa tavanomaisessa kaupankäynnissä.
(46)
Sen vuoksi katsottiin, että kotimarkkinahinnat eivät muodostaneet asianmukaista perustaa normaaliarvon määrittämiseksi ja oli sovellettava muuta menetelmää. Normaaliarvo määritettiin laskennallisesti perusasetuksen 2 artiklan 3 ja 6 kohdan mukaisesti lisäämällä kohtuullinen määrä myynti-, hallinto- ja yleiskustannuksia sekä kohtuullinen voittomarginaali viejän tarkasteltavana olevan tuotteen valmistuskustannuksiin, joita tarvittaessa oikaistiin 19 kappaleessa esitetyn mukaisesti.
(47)
Myynti-, hallinto- ja yleiskustannuksia sekä voittoa ei voitu määrittää perusasetuksen 2 artiklan 6 kohdan johdantokappaleen nojalla, koska pyynnön esittäjällä ei ollut tarkasteltavana olevan tuotteen osalta edustavaa kotimarkkinamyyntiä tavanomaisessa kaupankäynnissä. Perusasetuksen 2 artiklan 6 kohdan a alakohtaa ei voitu soveltaa, koska tarkastelun kohteena oli vain yksi tuottaja. Myöskään perusasetuksen 2 artiklan 6 kohdan b alakohtaa ei voitu soveltaa, koska pyynnön esittäjän samaan yleiseen tavaraluokkaan kuuluvien tuotteiden tuotantokustannuksia olisi myös oikaistava kaasukustannusten osalta edellä 18 kappaleessa mainituista syistä. Myynti-, hallinto- ja yleiskustannukset ja voitto määritettiin näin ollen perusasetuksen 2 artiklan 6 kohdan c alakohdan nojalla.
(48)
Perusasetuksen 2 artiklan 6 kohdan c alakohdan mukaisesti myynti-, hallinto- ja yleiskustannukset määriteltiin muulla hyväksyttävällä menetelmällä. Kotimarkkinamyynnin määrä pohjoisamerikkalaisilla markkinoilla on merkittävä ja kilpailua esiintyy paljon kotimaisten ja ulkomaisten yritysten välillä. Tältä osin tarkasteltiin julkisesti saatavilla olevia tietoja, jotka koskivat lannoitealalla toimivia suuria yrityksiä. Todettiin, että Pohjois-Amerikan (Yhdysvaltojen ja Kanadan) tuottajia koskevat tiedot olisivat tarkastelun kannalta sopivimpia, sillä kyseisellä alueella pörssinoteeratuista yrityksistä oli saatavana runsaasti luotettavaa ja kattavaa julkista taloudellista tietoa. Sen vuoksi myynti-, hallinto- ja yleiskustannukset sekä voitto määriteltiin kolmen pohjoisamerikkalaisen tuottajan myynti-, hallinto- ja yleiskustannusten sekä voiton painotetun keskiarvon perusteella. Kyseiset tuottajat kuuluivat saman yleisen tuoteluokan (typpilannoitteet) kotimarkkinamyynnin osalta suurimpiin typpipitoisten lannoitteiden tuottajiin. Näitä kolmea tuottajaa pidettiin edustavina niiden typpilannoiteliiketoiminnan osalta, ja niiden myynti-, hallinto- ja yleiskustannusten ja voiton katsottiin sen vuoksi edustavan kyseisellä liiketoimintasegmentillä menestyneiden yhtiöiden tavanomaisia kustannuksia ja voittoa. On huomattava, että ei ollut mitään merkkejä siitä, että voiton määrä näin laskettuna ylittäisi muiden venäläisten tuottajien saman yleisen ryhmän tuotteiden myynnistä kotimarkkinoilla saaman voiton.
(49)
Yhteisön tuotannonala vastusti myynti-, hallinto- ja yleiskustannuksiin edellä sovellettua lähestymistapaa ja väitti, että pyynnön esittäjän omia myynti-, hallinto- ja yleiskustannuksia olisi pitänyt käyttää. Perusasetuksen 2 artiklan 6 kohdassa kuitenkin säädetään, että myynti-, hallinto- ja muiden kustannusten määrien on perustuttava tosiasialliseen tietoon, joka koskee tutkittavana olevan viejän tuotteen valmistamista ja myyntiä, joka tapahtui tavanomaisessa kaupankäynnissä. Tässä tapauksessa näin ei ollut, kuten 45 ja 46 kappaleessa todettiin, ja väite oli näin ollen hylättävä.
2. Vientihinta
(50)
Vientihinta määritettiin perusasetuksen 2 artiklan 8 kohdan mukaisesti niiden hintojen perusteella, jotka tarkasteltavana olevasta tuotteesta tosiasiallisesti maksettiin tai jotka siitä oli maksettava, kun se myytiin vientiin yhteisöön.
3. Vertailu
(51)
Normaaliarvoa ja vientihintaa verrattiin vapaasti tehtaalla -tasolla. Normaaliarvojen ja vientihintojen välisen tasapuolisen vertailun varmistamiseksi otettiin asianmukaisesti huomioon, oikaisujen muodossa, hintoihin ja niiden vertailukelpoisuuteen vaikuttavat erot perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan mukaisesti. Kuljetus-, luotto-, pakkaus- ja pankkimaksujen perusteella tehtiin asianmukaisia oikaisuja aina, kun ne todettiin kohtuullisiksi ja paikkansa pitäviksi ja niistä esitettiin todennettu näyttö.
4. Polkumyyntimarginaali
(52)
Polkumyyntimarginaali määritettiin perusasetuksen 2 artiklan 11 ja 12 kohdan mukaisesti vertaamalla painotettua keskimääräistä normaaliarvoa vientihintojen painotettuun keskiarvoon.
(53)
Tutkimuksessa kävi ilmi, että tarkastelua koskevalla tutkimusajanjaksolla esiintyi polkumyyntiä. Polkumyyntimarginaali, ilmaistuna prosentteina CIF-hinnasta yhteisön rajalla tullaamattomana, on 42,06 prosenttia.
5. Tutkimusajanjaksolla vallinneiden olosuhteiden pysyvyys
(54)
Perusasetuksen 11 artiklan 3 kohdan mukaisesti tutkittiin, voitaisiinko polkumyynnin osalta tapahtunutta olosuhteiden muutosta kohtuudella pitää pysyvänä.
(55)
Tältä osin olisi todettava, että normaaliarvo määritettiin alkuperäisessä tutkimuksessa Yhdysvaltojen kotimarkkinoilla kannattavien myyntihintojen perusteella, koska Venäjä ei kyseisenä ajankohtana ollut markkinatalousmaa. Parhaillaan tehtävässä tarkastelussa Venäjä katsotaan markkinatalousmaaksi ja normaaliarvo määritellään sen vuoksi pyynnön esittäjän omien tuotantokustannusten perusteella, joita on tarvittaessa oikaistu. Ei todettu viitteitä siitä, että tässä tutkimuksessa määritettyä normaaliarvoa ei voitaisi katsoa pysyväksi.
(56)
Mitään näyttöä ei havaittu siitä, etteikö vientimyyntiä jatkettaisi nykyisellä hintatasolla.
(57)
Edellä sanotun perusteella voidaan kohtuudella katsoa, että alkuperäisen tutkimuksen jälkeen polkumyynnissä tapahtunutta olosuhteiden muutosta (joka perustuu nyt pyynnön esittäjän normaaliarvon ja vientihintojen vertailuun) voidaan pitää pysyvänä.
D. TARKASTELUN PÄÄTTÄMINEN
(58)
Alkuperäisessä tutkimuksessa tulli vahvistettiin tietyksi euromääräksi tonnia kohti, joten tässä tutkimuksessa olisi noudatettava samaa. Nykyisen polkumyyntimarginaalin perusteella laskettu tulli on 48,09 euroa/tonni.
(59)
On muistettava, että kuten neuvoston asetuksen (EY) N:o 658/2002 johdanto-osan 94 kappaleessa todettiin päätettäessä lopullisista toimenpiteistä vuonna 2002, käyttöön otettavan lopullisen tullin määrä määritettiin alhaisemman tullin säännön mukaisesti vahinkomarginaalin perusteella. Asetuksen (EY) N:o 658/2002 1 artiklan 2 kohdan määritelmän mukaan tällä hetkellä voimassa oleva tulli riippuu tuotelajista ja vaihtelee 41,42 eurosta/tonni 47,07 euroon/tonni.
(60)
Koska tämänhetkisen polkumyyntimarginaalin perusteella määritetty tulli on korkeampi kuin tämänhetkinen tulli, tarkastelu olisi päätettävä muuttamatta pyynnön esittäjään sovellettavaa tullia, joka olisi säilytettävä alkuperäisessä tutkimuksessa vahvistetun polkumyyntitullin tasoisena.
E. SITOUMUS
(61)
Pyynnön esittäjä ilmoitti olevansa kiinnostunut tarjoamaan sitoumuksen muttei pystynyt tarjoamaan riittävän perusteltua hintasitoumusta perusasetuksen 8 artiklan 2 kohdassa asetetussa määräajassa. Tämän vuoksi komissio ei voinut hyväksyä mitään hintasitoumuksia. Kun kuitenkin otetaan huomioon useiden seikkojen monimutkaisuus, esimerkiksi
1)
tarkasteltavana olevan tuotteen hinnan vaihtelu, joka edellyttäisi jonkinlaista vähimmäishintojen indeksointia mutta jota keskeinen kustannustekijä ei riittävästi selitä, ja
2)
tarkasteltavana olevan tuotteen erityinen markkinatilanne (mm. viejän rajoitettu tuonti tämän tarkastelun vuoksi),
vaikuttaa siltä, että on tarpeen vielä pohtia, olisiko sitoumus ja siihen yhdistetty indeksoitu vähimmäishinta ja määrällinen katto toimiva ratkaisu.
(62)
Tämän monimutkaisen tilanteen vuoksi pyynnön esittäjä ei pystynyt muotoilemaan hyväksyttävää sitoumustarjousta määräajassa, kuten edellä todettiin. Edellä esitetyn perusteella neuvosto katsoo, että pyynnön esittäjälle olisi poikkeuksellisesti annettava mahdollisuus täydentää sitoumustarjoustaan edellä mainitun määräajan jälkeen mutta 10 kalenteripäivän kuluessa tämän asetuksen voimaantulopäivästä.
F. PÄÄTTÄMINEN
(63)
Asianomaisille osapuolille ilmoitettiin niistä olennaisista tosiasioista ja huomioista, joiden perusteella nykyinen tarkastelu aiottiin päättää ja pitää voimassa nykyinen polkumyyntitulli pyynnön esittäjän tuottaman tarkasteltavana olevan tuotteen tuonnissa. Kaikille osapuolille annettiin mahdollisuus esittää huomautuksensa. Huomautukset otettiin huomioon, kun ne olivat oikeutettuja ja perustuivat näyttöön,
ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN:
Ainoa artikla
Päätetään asetuksen (EY) N:o 384/96 11 artiklan 3 kohdan nojalla aloitettu, Venäjältä peräisin olevien kiinteiden lannoitteiden, joiden ammoniumnitraattipitoisuus on suurempi kuin 80 painoprosenttia ja jotka kuuluvat CN-koodeihin 3102 30 90, 3102 40 90, ex 3102 29 00, ex 3102 60 00, ex 3102 90 00, ex 3105 10 00, ex 3105 20 10, ex 3105 51 00, ex 3105 59 00 ja ex 3105 90 91, tuontiin sovellettavia polkumyyntitoimenpiteitä koskeva osittainen välivaiheen tarkastelu muuttamatta voimassa olevia polkumyyntitoimenpiteitä.
Tämä asetus tulee voimaan sitä päivää seuraavana päivänä, jona se julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Brysselissä 10 päivänä maaliskuuta 2008.