RÅDETS FORORDNING (EF) Nr. 975/98 af 3. maj 1998 om pålydende værdi og tekniske specifikationer for euromønter, som er bestemt til at sættes i omløb
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 105 A, stk. 2,
under henvisning til forslag fra Kommissionen (1),
under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Monetære Institut (2),
i henhold til fremgangsmåden i traktatens artikel 189 C (3), og
ud fra følgende betragtninger:
(1) På Det Europæiske Råds møde i Madrid den 15. og 16. december 1995 vedtoges scenariet for overgangen til den fælles valuta, i henhold til hvilket euromønterne senest indføres den 1. januar 2002; der træffes beslutning om den nøjagtige dato, hvor euromønterne skal sættes i omløb, når Rådet vedtager forordningen om indførelse af euroen, umiddelbart efter at afgørelsen om medlemsstaternes indførelse af euroen som én fælles valuta er truffet, hvilket skal ske så tidligt som muligt i løbet af 1998;
(2) i henhold til artikel 105 A, stk. 2, i traktaten kan medlemsstaterne udstede mønter med forbehold af Den Europæiske Centralbanks (ECB) godkendelse af omfanget heraf, og Rådet, der træffer afgørelse efter fremgangsmåden i artikel 189 C og efter høring af ECB, kan vedtage foranstaltninger med henblik på at harmonisere den pålydende værdi og de tekniske specifikationer for alle mønter, som er bestemt til at sættes i omløb, i den udstrækning det er nødvendigt af hensyn til mønternes smidige omløb i Fællesskabet;
(3) Det Europæiske Monetære Institut har meddelt, at seddelrækken i euro vil gå fra 5 euro til 500 euro; sedlernes og mønternes pålydende værdi skal give mulighed for, at der let kan foretages kontantbetalinger af beløb udtrykt i euro og cent;
(4) Rådet gav Fællesskabets møntdirektører mandat til at udarbejde en beretning om et fælles europæisk møntsystem; de fremlagde en beretning i november 1996 og en revideret beretning i februar 1997, der beskriver de nye euromønters pålydende værdi og tekniske specifikationer (diameter, tykkelse, vægt, farve, sammensætning og rand);
(5) det nye europæiske fælles møntsystem bør skabe tillid i offentligheden og bør medføre teknologiske innovationer, som kan etablere det som et sikkert, pålideligt og effektivt system;
(6) offentligt accept af det nye system er et af hovedformålene med Fællesskabets møntsystem; offentlighedens tillid til det nye system vil afhænge af de fysiske karakteristika af euromønterne, som bør være så brugervenlige som muligt;
(7) forbrugersammenslutninger, Den Europæiske Blindeorganisation og repræsentanter for automatindustrien er blevet hørt for at tage hensyn til vigtige møntbrugerkategoriers specifikke krav; for at sikre en smidig overgang til euroen og fremme brugernes accept af det nye møntsystem skal det garanteres, at visuelle og taktile karakteristika gør det let at skelne mønterne fra hinanden;
(8) det vil være lettere at genkende og blive fortrolig med de nye euromønter, hvis diameterens størrelse bringes i overensstemmelse med mønternes pålydende værdi;
(9) på grund af 1- og 2-euros høje værdi er der behov for nogle særlige sikkerhedsforholdsregler for at reducere mulighederne for forfalskning; de mest effektive sikkerhedsforholdsregler i dag anses for at være en teknik til møntfremstilling i tre lag og kombinationen af to forskellige farver i én mønt;
(10) at give mønterne henholdsvis en europæisk og en national side er en egnet måde at udtrykke tanken om den europæiske monetære union mellem medlemsstaterne og kan i væsentlig grad øge borgernes accept af mønterne;
(11) Europa-Parlamentet og Rådet vedtog den 30. juni 1994 direktiv 94/27/EF (4), som begrænsede anvendelse af nikkel i visse produkter i erkendelse af, at nikkel kan forårsage allergier under visse omstændigheder; mønter er ikke omfattet af dette direktiv; nogle medlemsstater anvender ikke desto mindre en nikkelfri legering kaldet Nordic Gold i deres nuværende møntsystem af hensyn til den offentlige sundhed; det synes ønskeligt at reducere nikkelindholdet i mønter ved overgangen til et nyt møntsystem;
(12) møntdirektørernes forslag bør derfor i princippet følges og kan tilpasses for at tage hensyn til vigtige møntbrugerkategoriers specifikke krav og til behovet for at mindske anvendelsen af nikkel i mønter;
(13) af alle de foreskrevne tekniske specifikationer for euromønter er alene angivelsen af tykkelsen af vejledende art, eftersom en mønts faktiske tykkelse afhænger af den foreskrevne diameter og vægt -
VEDTAGET FØLGENDE FORORDNING:
Artikel 1
Den første række af euromønter omfatter otte pålydende værdier fra 1 cent til 2 euro med følgende tekniske specifikationer:
TABELPOSITION
Artikel 2
Denne forordning træder i kraft den 1. januar 1999.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat i overensstemmelse med traktaten og med forbehold for artikel 109 K, stk. 1, og protokol nr. 11 og 12.
Udfærdiget i Bruxelles, den 3. maj 1998.
NEUVOSTON ASETUS (EY) N:o 975/98,
annettu 3 päivänä toukokuuta 1998,
liikkeeseen tarkoitettujen eurometallirahojen yksikköarvoista ja teknisistä eritelmistä
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen, ja erityisesti sen 105 a artiklan 2 kohdan,
ottaa huomioon komission ehdotuksen (1),
ottaa huomioon Euroopan rahapoliittisen instituutin lausunnon (2),
noudattaa perustamissopimuksen 189 c artiklassa määrättyä menettelyä (3),
sekä katsoo, että
1) Madridissa 15 ja 16 päivänä joulukuuta 1995 pidetyssä Eurooppa-neuvoston kokouksessa hyväksyttiin suunnitelma yhtenäisvaluuttaan siirtymisestä, jonka mukaan eurometallirahat otetaan käyttöön viimeistään 1 päivänä tammikuuta 2002; eurometallirahojen liikkeelle laskemisen tarkka päivämäärä päätetään, kun neuvosto antaa euron käyttöönottoa koskevan asetuksensa välittömästi sen jälkeen, kun on mahdollisimman aikaisessa vaiheessa vuonna 1998 tehty päätös niistä jäsenvaltioista, jotka ottavat euron käyttöön yhtenäisvaluuttana,
2) perustamissopimuksen 105 a artiklan 2 kohdan mukaan jäsenvaltiot voivat laskea liikkeeseen metallirahoja saatuaan Euroopan keskuspankin (EKP) hyväksymisen liikkeeseen laskemisen määrälle, ja neuvosto voi 189 c artiklassa määrättyä menettelyä noudattaen ja EKP:tä kuultuaan toteuttaa toimenpiteitä kaikkien liikkeeseen tarkoitettujen metallirahojen yksikköarvojen ja teknisten eritelmien yhdenmukaistamiseksi siinä laajuudessa kuin se on tarpeen niiden moitteettoman liikkeen turvaamiseksi yhteisössä,
3) Euroopan rahapoliittinen instituutti on ilmoittanut, että euroseteleiden yksikköarvot ovat 5 euron ja 500 euron välillä; seteleiden ja metallirahojen yksikköarvojen täytyy olla sellaiset, että euroissa ja senteissä ilmaistut määrät on helppo maksaa käteisellä,
4) neuvosto on valtuuttanut yhteisön rahapajojen johtajat tutkimaan asiaa ja laatimaan selvityksen Euroopan yhteisestä metallirahajärjestelmästä; he esittivät marraskuussa 1996 selvityksen ja helmikuussa 1997 tarkistetun selvityksen, joissa oli esitetty uusien eurometallirahojen yksikköarvot ja tekniset eritelmät (halkaisija, paksuus, paino, väri, koostumus ja syrjä),
5) Euroopan yhteisen metallirahajärjestelmän olisi saavutettava yleisön luottamus ja sisällettävä teknologisia innovaatioita, joiden ansiosta siitä tulee varma, luotettava ja tehokas järjestelmä,
6) suuren yleisön hyväksynnän saaminen uudelle järjestelmälle on eräs yhteisön metallirahajärjestelmän päätavoite; yleinen luottamus uuteen järjestelmään riippuu eurometallirahojen fyysisistä ominaisuuksista, minkä vuoksi metallirahojen on oltava mahdollisimman käyttäjäystävällisiä,
7) kuluttajajärjestöiltä, Euroopan Sokeain liitolta ja myyntiautomaattialan edustajilta on pyydetty lausuntoja, jotta voitaisiin ottaa huomioon metallirahojen merkittävien käyttäjäryhmien eritysvaatimukset; jotta siirtyminen euroon sujuisi häiriöttä ja käyttäjien olisi helpompi hyväksyä uusi metallirahajärjestelmä, metallirahojen täytyy olla helposti tunnistettavia visuaalisten ja koskettaessa tuntuvien piirteiden avulla,
8) uusien eurometallirahojen erotettavuus paranee ja niihin tottuminen helpottuu, jos niiden halkaisijan ja yksikköarvon välillä on selkeä yhteys,
9) väärennysmahdollisuuksien vähentämiseksi on 1 ja 2 euron metallirahoissa niiden suuren arvon vuoksi oltava erityisiä aitoustekijöitä; kolmikerrosmetallitekniikka ja kahden eri värin yhdistelmä samassa metallirahassa katsotaan tehokkaimmiksi nykyisin käytettävissä olevista aitoustekijöistä,
10) antamalla metallirahoille sekä eurooppalainen että kansallinen puoli ilmennetään sopivalla tavalla Euroopan unionin jäsenvaltioiden välisen rahaliiton perusajatusta sekä voidaan merkittävästi parantaa metallirahojen hyväksyttävyyttä Euroopan kansalaisten keskuudessa,
11) Euroopan parlamentti ja neuvosto antoivat 30 päivänä kesäkuuta 1994 direktiivin 94/27/EY (4), jolla rajoitetaan nikkelin käyttöä tietyissä tuotteissa, koska nikkeli voi joissakin olosuhteissa aiheuttaa allergiaa; tämä direktiivi ei koske metallirahoja; yleisistä terveydellisistä syistä eräät jäsenvaltiot käyttävät jo Nordic Gold -nimistä nikkelitöntä metalliseosta nykyisessä metallirahajärjestelmässään; näyttää toivottavalta, että metallirahojen nikkelipitoisuutta vähennetään uuteen metallirahajärjestelmään siirryttäessä,
12) näin ollen on asianmukaista noudattaa periaatteessa edellä mainittujen rahapajojen johtajien ehdotusta ja mukauttaa sitä ainoastaan siinä määrin kuin on välttämätöntä, jotta voitaisiin ottaa erityisesti huomioon metallirahojen merkittävien käyttäjäryhmien erityisvaatimukset sekä tarve vähentää nikkelinkäyttöä metallirahoissa,
13) kaikista eurometallirahoille säädetyistä teknisistä eritelmistä ainoastaan paksuutta koskeva arvo on luonteeltaan viitteellinen, koska metallirahan todellinen paksuus riippuu säädetystä halkaisijasta ja painosta,
ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN:
1 artikla
Ensimmäisessä eurometallirahojen sarjassa on kahdeksan eri yksikköarvoa 1 sentistä 2 euroon, ja niiden tekniset eritelmät ovat seuraavat:
TAULUKON PAIKKA
2 artikla
Tämä asetus tulee voimaan 1 päivänä tammikuuta 1999.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa Euroopan yhteisön perustamissopimuksen mukaisesti, jollei perustamissopimuksen 109 k artiklan 1 kohdasta tai pöytäkirjoista N:o 11 ja N:o 12 muuta johdu.
Tehty Brysselissä 3 päivänä toukokuuta 1998.