RÅDETS DIREKTIV 1999/31/EF
af 26. april 1999
om deponering af affald
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske fællesskab, særlig artikel 130 S, stk. 1,
under henvisning til forslag fra Kommissionen(1),
under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg(2),
i henhold til fremgangsmåden i traktatens artikel 189 C(3), og
ud fra følgende betragtninger:
(1) I Rådets resolution af 7. maj 1990 om affaldspolitik(4) velkommer og støtter Rådet meddelelsen om en EF-strategi og opfordrer Kommissionen til at fremsætte forslag til kriterier og standarder for affaldsbortskaffelse ved deponering;
(2) i Rådets resolution af 9. december 1996 om affaldspolitik hedder det, af affaldsdeponering i fremtiden skal foregå på sikre og kontrollerede vilkår i hele Fællesskabet;
(3) forebyggelse af affaldsdannelse, genvinding og nyttiggørelse af affald samt anvendelse af genvundne materialer og genvunden energi bør fremmes for at skåne naturressourcerne og fremme rationel arealanvendelse;
(4) spørgsmålene om forbrænding af dagrenovation og ikke farligt affald, kompostering, biogasfremstilling og behandling af klapmateriale bør overvejes nærmere;
(5) princippet om, at forureneren betaler, kræver bl.a., at der tages hensyn til enhver miljøskade forårsaget af deponeringsanlæg;
(6) deponering på affaldsdeponeringsanlæg bør ligesom al anden affaldsbehandling kontrolleres og forvaltes hensigtsmæssigt med henblik på at forebygge eller begrænse eventuelle negative virkninger på miljøet og risici for menneskers sundhed;
(7) der må træffes passende forholdsregler for at undgå, at affald efterlades, dumpes eller deponeres ukontrolleret; med henblik herpå skal deponeringsanlæggene kunne kontrolleres for de stoffer, det deponerede affald indeholder; disse stoffers reaktioner skal så vidt muligt være forudsigelige;
(8) både mængden og den farlige karakter af det affald, der planlægges deponeret, skal om nødvendigt nedbringes; affaldshåndteringen skal gøres nemmere og affaldets genanvendelse fremmes; med henblik herpå bør forudgående behandling fremmes til sikring af, at deponeringen finder sted i overensstemmelse med målene i dette direktiv; definitionen på behandling omfatter sortering;
(9) medlemsstaterne bør være i stand til at efterleve princippet om geografisk nærhed og princippet om tilstrækkelig egenkapacitet for bortskaffelse af deres affald på fællesskabsplan og nationalt plan i overensstemmelse med Rådets direktiv 75/442/EØF af 15. juli 1975 om affald(5); det er nødvendigt at fremme opfyldelsen af målene i dette direktiv gennem oprettelse af et integreret og fyldestgørende net af bortskaffelsesanlæg baseret på et højt miljøbeskyttelsesniveau;
(10) forskelle mellem de tekniske standarder for affaldsbortskaffelse ved deponering og hermed forbundne lavere omkostninger kan medføre, at affald i stigende grad søges deponeret i anlæg med lavere miljøbeskyttelsesstandarder, hvilket kan skabe en alvorlig trussel for miljøet som følge af unødigt lang transport af affaldet og uhensigtsmæssig deponeringspraksis;
(11) det er derfor nødvendigt, at der på fællesskabsplan foreskrives tekniske standarder for affaldsdeponering med henblik på at beskytte, bevare og forbedre miljøkvaliteten i Fællesskabet;
(12) det er nødvendigt klart at angive, hvilke krav der bør gælde for deponeringsanlæg med hensyn til lokalisering, indretning, ledelse, kontrol, nedluking samt forebyggende foranstaltninger og beskyttelsesforanstaltninger mod enhver trussel mod miljøet såvel på kort som på lang sigt, herunder navnlig foranstaltninger mod forurening af grundvandet forårsaget af perkolatnedsivning i jorden;
(13) på baggrund af ovenstående er det nødvendigt klart af definere, hvilke kategorier deponeringsanlæg der skal tages i betragtning, og hvilke typer affald der kan accepteres på de forskellige kategorier deponeringsanlæg;
(14) anlæg til midlertidig opbevaring af affald bør opfylde de relevante krav i direktiv 75/442/EØF;
(15) nyttiggørelse i overensstemmelse med direktiv 75/442/EØF af dertil egnet inert eller ikke farligt affald til terrænregulerings-/retablerings- og opfyldningsarbejde eller til byggeformål kan ikke udgøre en deponeringsaktivitet;
(16) bl.a. med henblik på at reducere den globale opvarmning bør der træffes foranstaltninger til at mindske produktionen af methan fra deponeringsanlæg ved at begrænse deponeringen af bionedbrydeligt affald og indføre krav om kontrol med gas fra deponeringsanlæg;
(17) foranstaltninger til at nedbringe deponeringen af bionedbrydeligt affald tager også sigte på at fremme særskilt indsamling af bionedbrydeligt affald, sortering i almindelighed, nyttiggørelse og genvinding;
(18) som følge af de særlige karakteristika ved deponering som bortskaffelsesform er det nødvendigt at indføre en specifik godkendelsesprocedure for alle kategorier deponeringsanlæg i overensstemmelse med de generelle godkendelseskrav, der er fastsat i direktiv 75/442/EØF, og de generelle krav i direktiv 96/61/EF om integreret forureningsforebyggelse og -bekæmpelse(6); inden et deponeringsanlæg tages i brug, skal det i forbindelse med en inspektion foretaget af den kompetente myndighed kontrolleres, at anlægget er i overensstemmelse med godkendelsen;
(19) det skal i hvert enkelt tilfælde kontrolleres, om affaldet kan deponeres på det deponeringsanlæg, det er bestemt for; dette gælder især farligt affald;
(20) for at forebygge trusler mod miljøet er det nødvendigt at indføre en ensartet procedure for affaldsmodtagelse på grundlag af en procedure for klassificering af affald, der kan modtages på de forskellige kategorier deponeringsanlæg; denne procedure skal navnlig omfatte standardiserede grænseværdier; med henblik herpå må der - tilstrækkelig hurtigt til, at det kan lette gennemførelsen af dette direktiv - indføres et sammenhængende og standardiseret identifikations-, prøveudtagnings- og analysesystem; modtagelseskriterierne skal være særlig præcise for så vidt angår inert affald;
(21) indtil disse analysemetoder eller de for identifikationen nødvendige grænseværdier er indført, kan medlemsstaterne med henblik på anvendelsen af dette direktiv på nationalt plan bevare eller udforme lister over, hvilket affald der kan eller ikke kan modtages på deponeringsanlæg, eller fastsætte kriterier, herunder bl.a. grænseværdier, svarende til dette direktivs kriterier for den ensartede modtagelsesprocedure;
(22) det tekniske udvalg udarbejder kriterier for modtagelse af visse typer farligt affald på deponeringsanlæg for ikke farligt affald;
(23) det er nødvendigt at indføre fælles kontrolprocedurer i drifts- og efter behandlingsfaserne for et deponeringsanlæg med henblik på at identificere enhver mulig negativ virkning på miljøet, som skyldes deponeringsanlægget, og træffe passende udbedrende foranstaltninger;
(24) det er nødvendigt at definere, hvornår og hvordan et deponeringsanlæg bør nedlukkes, og definere operatørens forpligtelser og ansvar i efterbehandlingsperioden;
(25) deponeringsanlæg, der er nedlukket inden datoen for dette direktivs gennemførelse, er ikke omfattet af dets bestemmelser om nedlukningsproceduren;
(26) der bør gives regler for vilkårene for den fremtidige drift af bestående deponeringsanlæg med henblik på inden for en nærmere fastsat frist at træffe de nødvendige foranstaltninger for deres tilpasning til dette direktiv på grundlag af en overgangsplan for anlægget;
(27) operatører af bestående deponeringsanlæg, som i overensstemmelse med bindende nationale regler, der svarer til bestemmelserne i dette direktivs artikel 14, allerede har fremlagt den i litra a) i nævnte artikel omhandlede dokumentation inden dette direktivs ikrafttræden, og som af den kompetente myndighed har fået tilladelse til at fortsætte driften, behøver ikke at forelægge denne dokumentation igen, og den kompetente myndighed behøver ikke at give en ny tilladelse;
(28) operatøren bør i form af en passende økonomisk sikkerhedsstillelse eller tilsvarende sikre, at de forpligtelser, der følger af godkendelsen, opfyldes, herunder forpligtelserne i tilknytning til nedlukningsproceduren og efterbehandlingen af anlægget;
(29) der skal træffes foranstaltninger, som sikrer, at den opkrævede betaling for affaldsbortskaffelse ved deponering dækker alle udgifter til etablering og drift af deponeringsanlægget, inklusive så vidt muligt den økonomiske sikkerhedsstillelse eller tilsvarende, som operatøren skal frembringe, og de anslåede omkostninger i forbindelse med nedlukningen og den nødvendige efterbehandling;
(30) når en kompetent myndighed mener, at det er usandsynligt, at et deponeringsanlæg frembyder fare for miljøet i længere tid end en vis periode, kan de anslåede omkostninger, der skal medregnes i den betaling, operatøren forlanger, begrænses til denne periode;
(31) det er nødvendigt at sikre, at direktivets gennemførelsesbestemmelser anvendes korrekt i hele Fællesskabet, og at deponeringsanlægs operatører og personale har et uddannelses- og kundskabsniveau, som giver dem den fornødne kompetence;
(32) Kommissionen skal efter udvalgsproceduren i artikel 18 i direktiv 75/442/EØF sørge for, at der indføres en ensartet affaldsmodtagelsesprocedure og en ensartet klassificering af affald, der kan modtages på et deponeringsanlæg;
(33) efter samme udvalgsprocedure skal bilagene til dette direktiv tilpasses til den videnskabelige og tekniske udvikling og metoderne for overvågning, prøveudtagning og analyse standardiseres;
(34) medlemsstaterne sender regelmæssigt Kommissionen beretninger om anvendelser af dette direktiv og navnlig om de nationale strategier, der skal opstilles i henhold til artikel 5; på grundlag af disse beretninger aflægger Kommissionen beretning til Europa-Parlamentet og Rådet -
UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:
Artikel 1
Generelle mål
1. Formålet med dette direktiv er ved hjælp af præcise driftsmæssige og tekniske krav til affald og deponeringsanlæg at opfylde kravene i direktiv 75/442/EØF, særlig artikel 3 og 4, gennem foranstaltninger, procedurer og retningslinjer, der tager sigte på at forebygge eller i videst muligt omfang begrænse miljøbelastningen fra deponering af affald, herunder navnlig forureningen af overfladevand, grundvand, jord og luft, og belastningen af det globale miljø, herunder drivhuseffekten, samt eventuelle heraf følgende risici for menneskers sundhed under hele deponeringsanlæggets levetid.
2. For så vidt angår deponeringsanlægs tekniske karakteristika indeholder dette direktiv de relevante tekniske krav til de deponeringsanlæg, som direktiv 96/61/EF finder anvendelse på, således at de generelle krav i nævnte direktiv kan omsættes til konkrete forskrifter. De relevante krav i direktiv 96/61/EF anses for opfyldt, hvis kravene i nærværende direktiv er opfyldt.
Artikel 2
Definitioner
I dette direktiv forstås ved:
a) "affald": ethvert stof eller enhver genstand, der er omfattet af direktiv 75/442/EØF
b) "dagrenovation": affald fra husholdninger og andet affald, der på grund af sin art og sammensætning kan sidestilles med affald fra husholdninger
c) "farligt affald": affald, der er omfattet af artikel 1, stk. 4, 1 Rådets direktiv 91/689/EØF af 12. december 1991 om farligt affald(7)
d) "ikke farligt affald": affald, der ikke er omfattet af litra c)
e) "inert affald": affald, der ikke undergår signifikante fysiske, kemiske eller biologiske forandringer. Inert affald er hverken opløseligt eller brændbart eller på anden måde fysisk eller kemisk reaktivt; det er ikke bionedbrydeligt og har ingen negativ indflydelse på andet materiale, det kommer i berøring med, på en sådan måde, at det kan formodes at ville medføre forurening af miljøet eller skade menneskers sundhed. Affaldets samlede perkolatafgivelse og indhold af forurenende stoffer og perkolatets økotoksicitet skal være af ubetydeligt omfang og må navnlig ikke bringe overfladevandets og/eller grundvandets kvalitet i fare
f) "underjordisk opbevaring": et permanent affaldsopbevaringsanlæg i et dybtliggende geologisk hulrum som f.eks. en salt- eller kaliummine
g) "deponeringsanlæg": et affaldsbortskaffelsesanlæg til deponering af affald på eller i jorden (dvs. under jorden), herunder:
- interne affaldsbortskaffelsesanlæg (dvs. deponeringsanlæg, hvor affaldsproducenten deponerer eget affald på produktionsstedet), og
- et permanent anlæg (dvs. over et år), der bruges til midlertidig opbevaring af affald
men ikke:
- anlæg, hvor affald læsses af til forbehandling inden videre transport med henblik på genanvendelse, behandling eller bortskaffelse andetsteds, og
- opbevaring af affald i en periode på som hovedregel under tre år forud for genanvendelse eller behandling, eller
- opbevaring af affald i en periode på under et år forud for bortskaffelse
h) "behandling": de fysiske, termiske, kemiske eller biologiske processer, herunder sortering, hvorved affaldets egenskaber ændres med et formål at mindske dets omfang eller farlighed, gøre håndteringen lettere eller fremme genanvendelsen
i) "perkolat": enhver væske, der siver ned gennem det deponerede affald, og som udledes fra eller er indeholdt i et deponeringsanlæg
j) "gas fra deponeringsanlæg": alle gasser, der dannes i deponeret affald
k) "eluat": den opløsning, en laboratorieprøve for udvaskning resulterer i
l) "operatør": den fysiske eller juridiske person, der har ansvaret for et deponeringsanlæg i overensstemmelse med den nationale lovgivning i den medlemsstat, hvor deponeringsanlægget er beliggende; der kan være tale om forskellige personer fra forberedelses- til efterbehandlingsfasen
m) "bionedbrydeligt affald": enhver type affald, der kan undergå en anaerob eller aerob nedbrydning, såsom levnedsmidler og haveaffald samt papir og pap;
n) "indehaver": producenten af affaldet eller den fysiske eller juridiske person, der er i besiddelse af affaldet
o) "ansøger": den person, der ansøger om en deponeringsanlægsgodkendelse i medfør af dette direktiv
p) "kompetent myndighed": den myndighed, medlemsstaten udpeger som ansvarlig for opfyldelsen af de forpligtelser, der følger af dette direktiv
q) "flydende affald": affald i flydende form, herunder spildevand, men ikke slam
r) "isoleret bebyggelse": en bebyggelse
- med højst 500 indbyggere pr. kommune eller pr. bebyggelse og med højst fem indbyggere pr. km2, og
- hvor afstanden til nærmeste bymæssige bebyggelse med mindst 250 indbyggere pr. km2 er mindst 50 km, eller hvor de nærmeste bymæssige bebyggelser er svært tilgængelige ad vej på grund af barske vejrforhold en stor del af året.
Artikel 3
Anvendelsesområde
1. Medlemsstaterne skal anvende dette direktiv på deponeringsanlæg som defineret i artikel 2, litra g).
2. Uden at det indskrænker anvendelsen af gældende fællesskabslovgivning, er følgende undtaget fra dette direktivs anvendelsesområde:
- spredning af slam, herunder kloakslam og klapmateriale, og tilsvarende materiale på jorden med henblik på gødskning eller jordforbedring
- anvendelse af dertil egnet inert affald til terrænregulerings-/retablerings- og opfyldningsarbejde eller til byggeformål i deponeringsanlæg
- deponering af ikke farligt klapmateriale langs mindre vandløb, hvorfra det er opgravet, og af ikke farligt klapmateriale i overfladevand, herunder på bunden af vandløbet eller i dets undergrund
- deponering af ikke forurenet jord eller ikke farligt inert affald, der hidrører fra eftersøgning efter og udvinding, behandling og opbevaring af mineraler samt fra driften af stenbrud.
3. Uden at det indskrænker anvendelsen af direktiv 75/442/EØF kan medlemsstaterne efter eget valg erklære, at deponering af ikke farligt affald, som skal defineres af det udvalg, der nedsættes i henhold til artikel 17 i nærværende direktiv, bortset fra inert affald, som hidrører fra efterforskning efter og udvinding, behandling og oplagring af mineraler samt fra driften af stenbrud, og som deponeres på en sådan måde, at det beskytter mod forurening af miljøet eller skader for menneskers sundhed, kan undtages fra bestemmelserne i bilag I, punkt 2, 3.1, 3.2 og 3.3 i nærværende direktiv.
4. Uden at det indskrænker anvendelsen af direktiv 75/442/EØF, kan medlemsstaterne efter eget valg erklære, at dele af eller hele artikel 6, litra d), artikel 7, stk. 1, nr. i), artikel 8, litra a), nr. iv), artikel 10, artikel 11, stk. 1, litra a), b) og c), artikel 12, litra a) og c), bilag I, punkt 3 og 4, bilag II (undtagen punkt 3, niveau 3, og punkt 4) og bilag III, punkt 3-5, i nærværende direktiv ikke finder anvendelse på:
a) deponeringsanlæg for ikke farligt eller inert affald med en samlet kapacitet på højst 15000 tons eller med en årlig tilførsel på højst 1000 tons, der betjener øer, forudsat at det pågældende deponeringsanlæg er det eneste på øen, og forudsat at det udelukkende er bestemt til deponering af affald produceret på øen. Når denne samlede kapacitet er opbrugt, skal eventuelle nye deponeringsanlæg på øen overholde dette direktivs krav
b) deponeringsanlæg for ikke farligt eller inert affald i isolerede bebyggelser, forudsat at det pågældende deponeringsanlæg udelukkende er bestemt til deponering af affald fra den pågældende isolerede bebyggelse.
Senest to år efter datoen i artikel 18, stk. 1, meddeler medlemsstaterne Kommissionen en liste over de øer og isolerede bebyggelser, der er undtaget fra direktivet. Kommissionen offentliggør listen over øer og isolerede bebyggelser.
5. Uden at det indskrænker anvendelsen af direktiv 75/442/EØF kan medlemsstaterne efter eget valg erklære, at underjordisk opbevaring som defineret i artikel 2, litra f), i nærværende direktiv kan undtages fra bestemmelserne i artikel 13, litra d), bilag I, punkt 2 (bortset fra første led) og punkt 3-5, og bilag III, punkt 2, 3 og 5, i nærværende direktiv.
Artikel 4
Deponeringsanlægskategorier
Hvert deponeringsanlæg klassificeres i en af følgende kategorier:
- deponeringsanlæg for farligt affald
- deponeringsanlæg for ikke farligt affald
- deponeringsanlæg for inert affald.
Artikel 5
Affald og affaldsbehandling, som ikke kan accepteres på deponeringsanlæg
1. Medlemsstaterne opstiller en national strategi til reduktion af deponeringen af bionedbrydeligt affald senest to år efter den dato, der er fastsat i artikel 18, stk. 1, og meddeler Kommissionen denne strategi. Strategien skal omfatte foranstaltninger til gennemførelse af målsætningerne i stk. 2, navnlig ved genvinding, kompostering, biogasproduktion eller materiale-/energigenvinding. Inden 30 måneder efter den dato, der er fastsat i artikel 18, stk. 1, aflægger Kommissionen beretning til Europa-Parlamentet og Rådet med en oversigt over de nationale strategier.
2. Denne strategi skal sikre følgende:
a) senest fem år efter datoen i artikel 18, stk. 1, skal bionedbrydelig dagrenovation, der føres til deponering, være reduceret til 75 % af den samlede mængde (beregnet i vægt) bionedbrydelig dagrenovation, som blev produceret i 1995 eller det seneste år inden 1995, for hvilket der foreligger standardiserede Eurostat-oplysninger
b) senest otte år efter datoen i artikel 18, stk. 1, skal bionedbrydelig dagrenovation, der føres til deponering, være reduceret til 50 % af den samlede mængde (beregnet i vægt) bionedbrydelig dagrenovation, som blev produceret i 1995 eller det seneste år inden 1995, for hvilket der foreligger standardiserede Eurostat-oplysninger
c) senest 15 år efter datoen i artikel 18, stk. 1, skal bionedbrydelig dagrenovation, der føres til deponering, være reduceret til 35 % af den samlede mængde (beregnet i vægt) bionedbrydelig dagrenovation, som blev produceret i 1995 eller det seneste år inden 1995, for hvilket der foreligger standardiserede Eurostat-oplysninger.
To år inden den dato, der henvises til i litra c), tager Rådet ovennævnte mål op til fornyet overvejelse på grundlag af en rapport fra Kommissionen om de praktiske erfaringer, medlemsstaterne har gjort i deres bestræbelser på at nå de mål, der er fastlagt i litra a) og b), om nødvendigt ledsaget af et forslag til bekræftelse eller ændring af dette mål med henblik på at sikre et højt miljøbeskyttelsesniveau.
Medlemsstater, der i 1995 eller det seneste år inden 1995, for hvilket der foreligger standardiserede Eurostat-oplysninger, førte mere end 80 % af deres indsamlede dagrenovation til deponering, kan udsætte opfyldelsen af målene i litra a), b) eller c) i en periode på højst fire år. Medlemsstater, der ønsker at anvende denne bestemmelse, skal på forhånd meddele Kommissionen deres afgørelse. Kommissionen underretter de andre medlemsstater og Europa-Parlamentet om disse afgørelser.
Gennemførelsen af bestemmelserne i ovenstående afsnit må under ingen omstændigheder føre til, at målet i litra c) opnås senere end fire år efter den dato, der er fastsat i litra c).
3. Medlemsstaterne træffer foranstaltninger, således at nedenstående typer affald ikke modtages på et deponeringsanlæg:
a) flydende affald
b) affald, som under deponeringsforholdene er eksplosivt, ætsende, brandnærende, let antændeligt eller antændeligt, som defineret i bilag III til direktiv 91/689/EØF
c) affald fra hospitaler, klinikker, dyrehospitaler og lignende, der er smitsomt som defineret i direktiv 91/689/EØF (egenskab H9 i bilag III), og affald, der falder ind under kategori 14 (bilag I.A) i samme direktiv
d) hele brugte dæk to år efter datoen i artikel 18, stk. 1, bortset fra dæk, som har været anvendt som materiale i ingeniørarbejder, og ituskårne brugte dæk fem år efter datoen i artikel 18, stk. 1, (i begge tilfælde med undtagelse af cydeldæk og dæk med en udvendig diameter på over 1400 mm)
e) enhver anden type affald, som ikke opfylder de kriterier for modtagelse, der er fastsat i overensstemmelse med bilag III.
4. Det er forbudt at fortynde eller blande affald med det ene formål at opfylde kriterierne for modtagelse af affald.
Artikel 6
Affaldstyper, der kan modtages i de forskellige kategorier deponeringsanlæg
Medlemsstaterne træffer sådanne foranstaltninger:
a) at kun affald, der har været underkastet behandling, deponeres på deponeringsanlæg. Det er muligt ikke at lade denne bestemmelse omfatte inert affald, som det ikke er teknisk muligt at behandle, eller alle andre former for affald, for hvilke en sådan behandling ikke bidrager til direktivets mål som nævnt i artikel 1, ved at nedbringe mængden af affald eller farerne for menneskers sundhed eller miljøet
b) at kun farligt affald, der opfylder de kriterier, der er fastsat i overensstemmelse med bilag II, deponeres på deponeringsanlæg for farligt affald
c) at deponeringsanlæg for ikke farligt affald kan anvendes til:
i) dagrenovation
ii) ikke farligt affald af enhver anden oprindelse, der opfylder kriterierne for modtagelse af affald på deponeringsanlæg for ikke farligt affald fastsat i overensstemmelse med bilag II
iii) stabilt, ikke reaktivt farligt affald (f.eks. i fast form, omdannet til glas) med udvaskningsegenskaber, som svarer til egenskaberne hos det ikke farlige affald, der henvises til i nr. ii), der opfylder de relevante modtagelseskriterier, der er fastlagt i overensstemmelse med bilag II. Dette farlige affald må ikke deponeres i celler, der er beregnet til bionedbrydeligt ikke farligt affald
d) at deponeringsanlæg for inert affald kun anvendes til inert affald.
Artikel 7
Ansøgning om godkendelse
Medlemsstaterne træffer sådanne foranstaltninger, at en sagsøgning om godkendelse af et deponeringsanlæg mindst indeholder oplysninger om følgende:
a) ansøgerens identitet samt operatørens identitet, hvis disse er forskellige
b) arten og den samlede mængde af det affald, der skal deponeres
c) deponeringsanlæggets påtænkte kapacitet
d) beskrivelse af deponeringsanlægget, herunder de hydrogeologiske og geologiske forhold
e) påtænkte metoder til forureningsforebyggelse og -bekæmpelse
f) påtænkt drifts-, overvågnings- og kontrolplan
g) påtænkt plan for nedluknings- og efterbehandlingsprocedurer
h) hvis der kræves en vurdering i henhold til Rådets direktiv 85/337/EØF af 27. juni 1985 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet(8), de oplysninger, bygherren har afgivet i overensstemmelse med nævnte direktivs artikel 5
i) ansøgerens sikkerhedsstillelse eller andre tilsvarende forholdsregler, som kræves i henhold til artikel 8, litra a), nr. iv).
Efter at godkendelsen er udstedt, stilles disse oplysninger til rådighed for medlemsstaternes og Fællesskabets kompetente statistiske instanser, såfremt de behøves til statistiske formål.
Artikel 8
Betingelser for udstedelse af en godkendelse
Medlemsstaterne træffer sådanne foranstaltninger:
a) at den kompetente myndighed kun godkender et deponeringsanlæg, hvis den har vished for:
i) at projektet opfylder alle de relevante krav i dette direktiv, herunder bilagene, jf. dog artikel 3, stk. 4 og 5
ii) at ledelsen af deponeringsanlægget varetages af en fysisk person, der er teknisk kompetent til at lede anlægget; at faglig og teknisk oplæring og uddannelse af deponeringsanlæggets operatører og personale er sikret
iii) at deponeringsanlægget vil blive drevet således, at der træffes de nødvendige foranstaltninger til forebyggelse af ulykker og begrænsning af følgerne af sådanne ulykker
iv) at ansøgeren på grundlag af nærmere bestemmelser, der fastsættes af medlemsstaterne, inden deponeringen påbegyndes, har truffet eller vil træffe passende forholdsregler i form af sikkerhedsstillelse eller tilsvarende med henblik på at sikre, at de forpligtelser (herunder foranstaltninger til efterbehandling), som følger af den i henhold til direktivet udstedte godkendelse, opfyldes, og at nedlukningsprocedurerne i artikel 13 følges. Denne sikkerhed eller tilsvarende tilbageholdes, så længe anlægget er genstand for vedligeholdelse og efterbehandling i overensstemmelse med artikel 13, litra d). Medlemsstaterne kan efter eget valg erklære, at dette punkt iv) ikke finder anvendelse på deponeringsanlæg for inert affald
b) at projektet er i overensstemmelse med den eller de relevante affaldshåndteringsplaner, der er nævnt i artikel 7 i direktiv 75/442/EØF
c) at den kompetente myndighed, inden deponeringen påbegyndes, aflægger et kontrolbesøg på anlægget for at sikre sig, at det opfylder de relevante godkendelsesbetingelser. Dette begrænser på ingen måde operatørens ansvar i henhold til godkendelsesbetingelserne.
Artikel 9
Godkendelsens indhold
Som supplering og nærmere specificering af kravene i artikel 9 i direktiv 75/442/EØF og i artikel 9 i direktiv 96/61/EF skal godkendelser af deponeringsanlæg mindst indeholde følgende angivelser:
a) deponeringsanlæggets kategori
b) en liste over de nærmere definerede affaldstyper og den samlede mængde affald, det er tilladt at deponere på deponeringsanlægget
c) kravene til deponeringsanlæggets forberedelse og drift samt til overvågnings- og kontrolprocedurerne, herunder beredskabsplaner (bilag III, punkt 4.B), samt foreløbige krav til nedlukning og efterbehandling
d) en forpligtelse for ansøgeren til mindst en gang om året at aflægge beretning til den kompetente myndighed om de deponerede affaldstyper og -mængder og om resultaterne af overvågningsprogrammet som krævet i artikel 12 og 13 og bilag III.
Artikel 10
Omkostninger ved affaldsdeponering
Medlemsstaterne træffer foranstaltninger til at sikre, at alle omkostninger ved etablering og drift af et deponeringsanlæg, herunder så vidt muligt omkostningerne i forbindelse med sikkerhedsstillelse eller tilsvarende som omhandlet i artikel 8, litra a), nr. iv), og de anslåede omkostninger ved deponeringsanlæggets nedlukning samt efterbehandling i en periode på mindst 30 år er dækket af den betaling, operatøren forlanger for deponering af en hvilken som helst type affald på anlægget. Med forbehold af kravene i Rådets direktiv 90/313/EF af 17. juni 1990 om fri adgang til miljøoplysninger(9) sørger medlemsstaterne for, at indsamling og benyttelse af eventuelle nødvendige oplysninger om omkostningerne sker på en gennemsigtig måde.
Artikel 11
Procedurer for modtagelse af affald
1. Medlemsstaterne træffer følgende foranstaltninger forud for modtagelse af affald på et deponeringsanlæg:
a) indehaveren eller operatøren skal inden eller på leveringstidspunktet eller på tidspunktet for den første af en række leverancer, hvis der er tale om samme type affald, med de relevante papirer kunne dokumentere, at det pågældende affald kan modtages på anlægget i overensstemmelse med betingelserne i godkendelsen, og at det opfylder de kriterier for modtagelse af affald, der er fastsat i bilag II
b) operatøren skal overholde følgende modtagelsesprocedurer
- kontrol af affaldspapirerne, herunder dokumenter i henhold til artikel 5, stk. 3, i direktiv 91/689/EØF og, hvor de finder anvendelse, dokumenter i henhold til Rådets forordning (EØF) nr. 259/93 af 1. februar 1993 om overvågning af og kontrol med overførsel af affald inden for, til og fra Det Europæiske Fællesskab(10)
- visuel inspektion af affaldet ved indgangen og på deponeringsstedet samt, hvis det er relevant, efterprøvning af, om affaldet er i overensstemmelse med den beskrivelse, indehaveren har anført i sine papirer. Hvis det er nødvendigt at udtage stikprøver med henblik på gennemførelse af bilag II, punkt 3, niveau 3, skal analyseresultaterne opbevares og prøveudtagningen foretages i overensstemmelse med bilag II, punkt 5. Prøverne skal opbevares mindst en måned
- registrering af det deponerede affald med angivelse af mængde, karakteristika og oprindelse, leveringsdato, producent eller, for dagrenovation, indsamler og, for farligt affald, den nøjagtige placering på deponeringsanlægget. Disse oplysninger stilles til rådighed for medlemsstaternes og Fællesskabets kompetente statistiske instanser, såfremt de behøves til statistiske formål
c) deponeringsanlæggets operatør skal altid udstede en skriftlig kvittering for modtagelse af hver leverance, der modtages på anlægget
d) hvis affald ikke kan modtages på et givet deponeringsanlæg, skal operatøren, uden at det berører bestemmelserne i forordning (EØF) nr. 259/93, straks underrette den kompetente myndighed om, at det pågældende affald ikke har kunnet modtages.
2. For deponeringsanlæg, der er undtaget fra dette direktiv i medfør af artikel 3, stk. 4 og 5, træffer medlemsstaterne de nødvendige foranstaltninger for at sikre:
- regelmæssig visuel inspektion af affaldet på deponeringsstedet for at sikre, at kun ikke farligt affald fra øen eller den isolerede bebyggelse modtages på anlægget, og
- at der føres et register over de deponerede mængder affald.
Medlemsstaterne sørger for, at oplysninger om mængden og om muligt typen af affald, der føres til sådanne undtagne anlæg, indgår i de løbende beretninger til Kommissionen om direktivets gennemførelse.
Artikel 12
Kontrol og overvågning i driftsfasen
Medlemsstaterne træffer foranstaltninger til at sikre, at kontrol- og overvågningsprocedurerne i driftsfasen mindst opfylder følgende krav:
a) operatøren af et deponeringsanlæg gennemfører under deponeringsanlæggets drift et kontrol- og overvågningsprogram som anført i bilag III
b) operatøren underretter den kompetente myndighed om enhver betydelig negativ virkning på miljøet, der afsløres gennem kontrol- og overvågningsprocedurerne, og efterkommer vedkommende myndigheds afgørelse vedrørende arten af og tidspunktet for de udbedrende foranstaltninger, der skal træffes. Disse foranstaltninger træffes for operatørens regning.
Med en hyppighed, der fastsættes af den kompetente myndighed, og under alle omstændigheder mindst en gang om året indberetter operatøren på grundlag af aggregerede data samtlige overvågningsresultater til de kompetente myndigheder, således at disse kan fastslå, om driften er i overensstemmelse med godkendelsesbetingelserne, og øge deres viden om affaldets adfærd på deponeringsanlæggene
c) kvalitetskontrollen af de analyser, der gennemføres i forbindelse med kontrol- og overvågningsprocedurerne, og/eller de analyser, der er omhandlet i artikel 11, stk. 1, litra b), varetages af akkrediterede laboratorier.
Artikel 13
Procedurer for nedlukning og efterbehandling
Medlemsstaterne træffer foranstaltninger til at sikre, at følgende, hvor det er relevant, finder sted i overensstemmelse med godkendelsesbetingelserne:
a) nedlukningsproceduren for et deponeringsanlæg eller en del deraf indledes:
i) når de relevante betingelser i godkendelsen er opfyldt, eller
ii) med tilladelse fra den kompetente myndighed efter anmodning fra operatøren, eller
iii) når den kompetente myndighed træffer begrundet beslutning herom
b) et deponeringsanlæg eller en del deraf kan kun betragtes som endeligt nedlukket, når den kompetente myndighed har udført en afsluttende inspektion på stedet og har vurderet alle operatørens beretninger og meddelt operatøren sin godkendelse af nedlukningen. Dette begrænser på ingen måde operatørens ansvar i henhold til godkendelsesbetingelserne
c) når deponeringsanlægget er endeligt nedlukket, er operatøren ansvarlig for vedligeholdelse, overvågning og kontrol i efterbehandlingsfasen, så længe den kompetente myndighed kræver det under hensyntagen til, hvor længe deponeringsanlægget kan udgøre en fare.
Operatøren underretter den kompetente myndighed om enhver betydelig negativ virkning på miljøet, der afsløres gennem kontrolprocedurerne, og efterkommer vedkommende myndigheds afgørelse vedrørende arten af og tidspunktet for de udbedrende foranstaltninger, der skal træffes
d) så længe den kompetente myndighed mener, at deponeringsanlægget må formodes at kunne medføre en fare for miljøet og med forbehold af fællesskabsregler og national lovgivning med hensyn til affaldsindehaverens ansvar, er deponeringsanlæggets operatør ansvarlig for overvågning og analyse af gas og perkolat fra deponeringsanlægget og af grundvandsforholdene i nærheden af anlægget i overensstemmelse med bilag III.
Artikel 14
Bestående deponeringsanlæg
Medlemsstaterne træffer foranstaltninger til at sikre, at deponeringsanlæg, som allerede er godkendt eller i drift på tidspunktet for dette direktivs gennemførelse, kun fortsætter driften, hvis nedennævnte skridt gennemføres snarest muligt og senest otte år efter datoen i artikel 18, stk. 1:
a) senest et år efter datoen i artikel 18, stk. 1, skal operatøren af et deponeringsanIæg udarbejde en overgangsplan for anlægget, som forelægges de kompetente myndigheder til godkendelse, og som omfatter de i artikel 8 nævnte forhold samt eventuelle udbedrende foranstaltninger, som operatøren finder nødvendige for at opfylde kravene i dette direktiv med undtagelse af kravene i bilag I, punkt 1
b) efter at have fået overgangsplanen forelagt træffer de kompetente myndigheder på grundlag af overgangsplanen og bestemmelserne i dette direktiv endelig afgørelse om, hvorvidt driften kan fortsætte. Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger for, at deponeringsanlæg, som ikke har fået tilladelse til fortsat drift i overensstemmelse med artikel 8, nedlukkes snarest muligt i overensstemmelse med artikel 7, litra g), og artikel 13
c) på grundlag af den godkendte overgangsplan giver de kompetente myndigheder tilladelse til det nødvendige arbejde og fastsætter en overgangsperiode til gennemførelse af planen. Alle bestående deponeringsanlæg skal overholde kravene i dette direktiv med undtagelse af kravene i bilag I, punkt 1, senest otte år efter datoen i artikel 18, stk. 1
d) i) senest et år efter datoen i artikel 18, stk. 1, finder artikel 4, 5 og 11 samt bilag II anvendelse på deponeringsanlæg for farligt affald
ii) senest tre år efter datoen i artikel 18, stk. 1, finder artikel 6 anvendelse på deponeringsanlæg for farligt affald.
Artikel 15
Indberetningspligt
Hvert tredje år sender medlemsstaterne Komissionen en beretning om direktivets gennemførelse, hvori de især kommer ind på de nationale strategier, der skal opstilles ifølge artikel 5. Beretningen udarbejdes på grundlag af et spørgeskema eller et forlæg, der er udarbejdet af Kommissionen efter proceduren i artikel 6 i direktiv 91/692/EØF(11). Spørgeskemaet eller forlægget sendes til medlemsstaterne seks måneder inden begyndelsen af den periode, beretningen dækker. Beretningen sendes til Kommissionen senest ni måneder efter udløbet af den treårsperiode, den dækker.
Senest ni måneder efter, at Kommissionen har modtaget medlemsstaternes beretninger, offentliggør den en fællesskabsrapport om direktivets gennemførelse.
Artikel 16
Udvalg
De nødvendige ændringer for tilpasning af dette direktivs bilag til den videnskabelige og tekniske udvikling og forslag til standardisering af kontrol-, prøveudtagnings- og analysemetoder i forbindelse med affaldsdeponering vedtages efter proceduren i artikel 17 i nærværende direktiv af Kommissionen bistået af det udvalg, der er nedsat ved artikel 18 i direktiv 75/442/EØF. Ændringer til bilagene foretages udelukkende efter principperne i nærværende direktiv, således om de er udtrykt i bilagene. Med hensyn til bilag II iagttager udvalget i den forbindelse følgende: der skal under hensyntagen til de generelle principper og generelle procedurer for testning og modtagelse som anført i bilag II fastsættes specifikke kriterier og/eller testmetoder og tilknyttede grænseværdier for hver kategori deponeringsanlæg, herunder om nødvendigt specifikke typer deponeringsanlæg inden for hver kategori, herunder underjordisk opbevaring. Forslag til standardisering af kontrol-, prøveudtagnings- og analysemetoder som omhandlet i bilagene til dette direktiv vedtages af Kommissionen, bistået af udvalget, senest to år efter dette direktivs ikrafttræden.
Kommissionen vedtager, bistået af udvalget, bestemmelser om harmonisering og regelmæssig fremsendelse af de i artikel 5, 7 og 11 omhandlede statistiske oplysninger senest to år efter dette direktivs ikrafttræden og, når det er nødvendigt, om ændring af disse bestemmelser.
Artikel 17
Udvalgsprocedure
Kommissionen bistås af et udvalg, der består af repræsentanter for medlemsstaterne, og som har Kommissionens repræsentant som formand.
Kommissionens repræsentant forelægger udvalget et udkast til de foranstaltninger, der skal træffes. Udvalget afgiver en udtalelse om dette udkast inden for en frist, som formanden kan fastsætte under hensyn til, hvor meget det pågældende spørgsmål haster. Det udtaler sig med et flertal, som er fastsat i traktatens artikel 148, stk. 2, for vedtagelse af de afgørelser, som Rådet skal træffe på forslag af Kommissionen. Ved afstemninger i udvalget tillægges de stemmer, der afgives af repræsentanterne for medlemsstaterne, den vægt, som er fastlagt i nævnte artikel. Formanden deltager ikke i afstemningen.
Kommissionen vedtager de påtænkte foranstaltninger, når de er i overensstemmelse med udvalgets udtalelse.
Er de påtænkte foranstaltninger ikke i overensstemmelse med udvalgets udtalelse, eller er der ikke afgivet nogen udtalelse, forelægger Kommissionen straks Rådet et forslag til de foranstaltninger, der skal træffes. Rådet træffer afgørelse med kvalificeret flertal.
Har Rådet ved udløbet af en frist på tre måneder regnet fra forslagets forelæggelse for Rådet ikke truffet nogen afgørelse, vedtages de foreslåede foranstaltninger af Kommissionen.
Artikel 18
Gennemførelse i national ret
1. Medlemsstaterne sætter de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv senest to år efter dets ikrafttræden. De underretter straks Kommissionen herom.
Disse love og bestemmelser skal ved vedtagelsen indeholde en henvisning til dette direktiv eller skal ved offentliggørelsen ledsages af en sådan henvisning. De nærmere regler for henvisningen fastsættes af medlemsstaterne.
2. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen teksten til de nationale retsforskrifter, som de udsteder på det område, der er omfattet af dette direktiv.
Artikel 19
Ikrafttrædelse
Dette direktiv træder i kraft på dagen for offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende.
Artikel 20
Adressater
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.
Udfærdiget i Luxembourg, den 26. april 1999.
NEUVOSTON DIREKTIIVI 1999/31/EY,
annettu 26 päivänä huhtikuuta 1999,
kaatopaikoista
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 130 s artiklan 1 kohdan,
ottaa huomioon komission ehdotuksen(1),
ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon(2),
noudattaa perustamissopimuksen 189 c artiklassa määrättyä menettelyä(3),
sekä katsoo, että
1) jähtehuoltopolitiikasta 7 päivänä toukokuuta 1990(4) annetussa neuvoston päätöslauselmassa suhtaudutaan myönteisesti yhteisön strategiaa koskevaan asiakirjaan ja kannatetaan sitä sekä kehotetaan komissiota tekemään ehdotus kaatopaikkoja koskevista arviointiperusteista ja säännöistä,
2) jätepolitiikasta 9 päivänä joulukuuta 1996 annetussa neuvoston päätöslauselmassa katsotaan, että tulevaisuudessa yhteisön alueella olisi toteutettava ainoastaan turvallista ja valvottua kaatopaikkatoimintaa,
3) jätteen syntymisen estämistä sekä jätteen kierrätystä ja hyödyntämistä olisi edistettävä kuten myös hyödynnettävien materiaalien ja energian käyttöä luonnonvarojen säästämiseksi ja tuhlaavan maan käytön estämiseksi,
4) olisi tutkittava edelleen kysymyksiä, jotka koskevat yhdyskuntajätteiden ja tavanomaisten jätteiden polttoa, kompostointia, biokaasujen muodostusta ja ruoppauslietteen prosessointia,
5) saastuttaja maksaa -periaatteen mukaisesti on tarpeen muun muassa ottaa huomioon kaatopaikan mahdollisesti aiheuttamat ympäristövahingot,
6) kuten mitä tahansa muuta jätteen käsittelyä, kaatopaikkoja on riittävästi valvottava ja hoidettava mahdollisten haitallisten ympäristövaikutusten ja ihmisille aiheutuvien terveysriskien ehkäisemiseksi tai vähentämiseksi,
7) on tarpeen toteuttaa aiheelliset toimenpiteet jätteiden hylkäämisen, valvomattoman sijoittamisen tai muun valvomattoman käsittelyn välttämiseksi; tämän vuoksi on oltava mahdollista tarkkailla, mitä aineita sisältyy kaatopaikoille sijoitettaviin jätteisiin; tällaisten aineiden olisi oltava, niin suuressa määrin kuin mahdollista, ainoastaan ennakoitavissa olevalla tavalla käyttäytyviä,
8) kaatopaikalle sijoitettaviksi tarkoitettujen jätteiden määrää ja vaarallisuutta olisi tarvittaessa vähennettävä; jätteenkäsittelyä olisi helpotettava ja jätteiden hyödyntämistä parannettava; esikäsittelymenetelmien käyttöä olisi siksi edistettävä sen varmistamiseksi, että jätteiden kattopaikkakäsittely on tämän direktiivin tavoitteiden mukaista; lajittelu kuuluu esikäsittelyyn,
9) jäsenvaltioilla olisi oltava mahdollisuus toteuttaa läheisyys- ja omavaraisuusperiaatteita jätteiden käsittelyssä yhteisötasolla ja kansallisella tasolla jätteistä 15 päivänä heinäkuuta 1975 annetun neuvoston direktiivin 75/442/ETY mukaisesti(5); tämän direktiivin tavoitteita on toteutettava ja selvennettävä luomalla tarkoituksenmukainen, integroitu jätteidenkäsittelylaitosten verkosto, joka perustuu korkeaan ympäristönsuojelutasoon,
10) kaatopaikkoja koskevien teknisten vaatimusten väliset erot ja tähän liittyvät alemmat kustannukset voivat johtaa jätteiden sijoittamisen lisääntymiseen paikkoihin, joissa on alhaiset ympäristönsuojeluvaatimukset, ja näin aiheuttaa mahdollisesti vakavan vaaran ympäristölle, mikä johtuu jätteen tarpeettoman pitkistä kuljetusmatkoista sekä epäasianmukaisesta menettelystä kaatopaikalla,
11) siksi on tarpeen vahvistaa yhteisön tasolla kaatopaikkoja koskevat tekniset vaatimukset ympäristön laadun suojelemiseksi, säilyttämiseksi ja parantamiseksi yhteisössä,
12) on tarpeen ilmoittaa selvästi ne vaatimukset, jotka kaatopaikkojen on täytettävä sijainnin, käytön, hoidon, valvonnan ja käytöstä poistamisen sekä sellaisten ehkäisevien ja suojelevien toimien osalta, jotka on toteutettava minkä tahansa ympäristöuhan torjumiseksi sekä lyhyellä että pitkällä aikavälillä sekä erityisesti suotoveden maaperään suotautumisen aiheuttaman pohjaveden saastumisen ehkäisemiseksi,
13) edellä esitetyn perusteella on tarpeen määritellä selvästi kyseeseen tulevat kaatopaikkaluokat ja jätetyypit, jotka hyväksytään eri kaatopaikkaluokkiin,
14) jätteiden väliaikaiseen varastointiin käytettävien paikkojen olisi oltava direktiivin 75/442/ETY asiaa koskevien säännösten mukaiset,
15) soveltuvan pysyvän tai tavanomaisen jätteen hyödyntäminen direktiivin 75/442/ETY mukaisesti kunnostuksessa tai entisöinnissä ja täytemaana tai rakennustarkoituksiin ei ole kaatopaikkatoimintaa,
16) muun muassa ilmaston lämpenemisen ehkäisemiseksi on toteutettava toimenpiteitä kaatopaikoilla syntyvän metaanin määrän vähentämiseksi vähentämällä kaatopaikoille sijoitettavan biohajoavan jätteen määrää sekä edellyttämällä kaatopaikkakaasujen hallinnan järjestämistä,
17) biohajoavan jätteen kaatopaikalle sijoittamista vähentävillä toimenpiteillä on pyrittävä myös edistämään biohajoavan jätteen erillistä keräämistä, lajittelua yleensä, hyödyntämistä ja kierrätystä,
18) jätteen kaatopaikkakäsittelyyn liittyvien erityisominaisuuksien vuoksi on tarpeellista ottaa käyttöön kaikkia kaatopaikkaluokkia koskeva erityinen lupamenettely direktiivissä 75/442/ETY säädettyjen yleisten luvan edellytysten ja ympäristön pilaantumisen ehkäisemisen ja vähentämisen yhtenäistämisestä annetun direktiivin 96/61/EY(6) yleisten vaatimusten mukaisesti; toimivaltaisen viranomaisen suorittamassa tarkastuksessa on ennen kaatopaikkatoiminnan aloittamista osoitettava, että kaatopaikka täyttää luvan myöntämiselle asetetut edellytykset,
19) kussakin tapauksessa olisi erityisesti vaarallisten jätteiden osalta tarkastettava, voidaanko jäte sijoittaa aiotulle kaatopaikalle,
20) ympäristövaarojen ehkäisemiseksi on tarpeellista ottaa käyttöön eri kaatopaikkaluokkiin kelpoisten jätteiden luokittelumenettelyyn, mukaan lukien etenkin vakioidut raja-arvot, perustuva yhdenmukainen jätteiden kelpoisuusmenettely; tätä varten olisi hyvissä ajoin otettava käyttöön yhdenmukainen ja vakioitu jätteiden luokittelu, näytteenotto- ja analyysijärjestelmä tämän direktiivin täytäntöönpanon helpottamiseksi; kelpoisuusperusteiden on oltava erityisen tarkat pysyvän jätteen osalta,
21) kunnes tällaiset luokittelua varten tarvittavat analyysimenetelmät tai raja-arvot otetaan käyttöön, jäsenvaltiot voivat tätä direktiiviä soveltaessaan käyttää tai laatia kansallisia luetteloita kaatopaikoille kelpoisista tai kelpaamattomista jätteistä tai määritellä arviointiperusteet, mukaan lukien raja-arvot, jotka ovat samankaltaiset kuin tässä direktiivissä säädetyt yhdenmukaista kelpoisuusmenettelyä koskevat arviointiperusteet,
22) teknisen komitean olisi kehitettävä arviointiperusteet, joiden mukaisesti tietyt vaaralliset jätteet voidaan ottaa vastaan tavanomaisille jätteille tarkoitetuille kaatopaikoille,
23) on tarpeen ottaa käyttöön kaatopaikan toiminnan ja jälkihoidon aikana sovellettavat yhteiset valvontamenettelyt kaatopaikan kaikkien mahdollisten haitallisten ympäristövaikutusten havaitsemiseksi ja aiheellisten korjaavien toimenpiteiden toteuttamiseksi,
24) on tarpeen määritellä milloin ja miten kaatopaikka on poistettava käytöstä sekä kaatopaikan pitäjän velvollisuudet ja vastuu jälkihoidon aikana,
25) kaatopaikkoihin, jotka on poistettu käytöstä ennen tämän direktiivin saattamista osaksi kansallista lainsäädäntöä, ei olisi sovellettava käytöstäpoistamisemenettelyä koskevia direktiivin säännöksiä,
26) olisi säädettävä käytössä olevien kaatopaikkojen tulevaa toimintaa koskevista edellytyksistä, jotta voitaisiin toteuttaa määräajassa tarvittavat toimenpiteet niiden mukauttamiseksi tähän direktiiviin kaatopaikka-alueen kunnostamissuunnitelman perusteella,
27) niiden olemassa olevien kaatopaikkojen pitäjien, jotka ovat tämän direktiivin 14 artiklaa vastaavien kansallisten säännösten mukaisesti jo toimittaneet tämän direktiivin 14 artiklan a alakohdassa mainitut asiakirjat ennen direktiivin voimaantuloa ja joille toimivaltainen viranomainen on antanut luvan jatkaa toimintaa, ei tarvitse toimittaa asiakirjoja uudelleen eikä toimivaltaisen viranomaisen tarvitse antaa uuttaa lupaa,
28) kaatopaikan pitäjän on riittävällä tavalla varmistettava joko taloudellisen vakuuden tai muussa vastaavassa muodossa, että kaikki lupaan liittyvät velvollisuudet täytetään, mukaan lukien kaatopaikan käytöstäpoistamiseen ja jälkihoitoon liittyvät velvollisuudet,
29) olisi toteutettava toimenpiteet sen varmistamiseksi, että jätteiden sijoittamisesta kaatopaikalle perittävät maksut kattavat kaikki kustannukset, jotka liittyvät kaatopaikan käyttöönottoon ja toimintaan, mukaan lukien mahdollisuuksien mukaan kaatopaikan pitäjän annettava taloudellinen vakuus tai vastaava, sekä arvioidut alueen käytöstäpoistamiseen liittyvät kustannukset, mukaan lukien tarvittavien jälkihoitotoimenpiteiden kustannukset,
30) kun toimivaltainen viranomainen katsoo, että kaatopaikasta ei todennäköisesti aiheudu vaaraa ympäristölle pidempään kuin tietyn ajan, kaatopaikan pitäjien perimiin maksuihin sisällytettävät arvioidut kustannukset voidaan rajoittaa koskemaan kyseistä aikaa,
31) on tarpeen varmistaa koko yhteisön aluetta koskevien tämän direktiivin täytäntöönpanosäännösten asianmukainen soveltaminen ja se, että kaatopaikan pitäjien ja henkilöstön koulutus ja tiedot ovat riittävän pätevyyden takaavaa tasoa,
32) komission on laadittava yhtenäinen jätteen kelpoisuusmenettely ja vahvistettava kaatopaikalle hyväksyttävän jätteen vakioitu luokittelu direktiivin 75/442/ETY 18 artiklassa säädettyä komiteamenettelyä noudattaen,
33) tämän direktiivin liitteiden mukauttaminen tieteen ja tekniikan kehitykseen sekä valvonta-, näytteenotto- ja analyysimenetelmien vakiointi on toteutettava samaa komiteamenettelyä noudattaen, ja
34) jäsenvaltioiden on annettava komissiolle säännöllisin väliajoin kertomukset tämän direktiivin täytäntöönpanosta ja kiinnitettävä erityistä huomiota 5 artiklan mukaisesti laadittaviin kansallisiin strategioihin; näiden kertomusten perusteella komissio antaa kertomuksen Euroopan parlamentille ja neuvostolle,
ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
1 artikla
Yleinen tavoite
1. Tämän direktiivin tarkoituksena on direktiivin 75/442/ETY ja erityisesti sen 3 ja 4 artiklan vaatimusten noudattamiseksi säätää jätteitä ja kaatopaikkoja koskevien tiukkojen toiminnallisten ja teknisten vaatimusten avulla toimenpiteistä, menettelyistä ja ohjauksesta kaatopaikoilla niiden koko käyttöajan tapahtuvan jätteiden sijoittamisen haitallisten ympäristövaikutusten, etenkin pintaveden, pohjaveden, maaperän ja ilman saastumisen sekä koko maapallon ympäristöön kohdistuvien vaikutusten, kasvihuoneilmiö mukaan lukien, sekä kaikkien niistä johtuvien ihmisten terveydelle aiheutuvien vaarojen ehkäisemiseksi tai vähentämiseksi niin pitkälle kuin mahdollista.
2. Tämä direktiivi sisältää kaatopaikkojen teknisten ominaisuuksien osalta niitä kaatopaikkoja koskevat olennaiset tekniset säännökset, joihin sovelletaan direktiiviä 96/61/EY, tuon direktiivin yleisten vaatimusten siittämiseksi konkreettisessa muodossa. direktiivin 96/61/EY olennaisia vaatimuksia pidetään täytettyinä, jos tämän direktiivin vaatimuksia noudatetaan.
2 artikla
Määrittelyt
Tässä direktiivissä tarkoitetaan:
a) "jätteellä" direktiivin 75/442/ETY soveltamisalaan kuuluvaa ainetta tai esinettä;
b) "yhdyskuntajätteellä" kotitalouksien jätteitä sekä jätettä, joka luonteeltaan tai koostumukseltaan on samankaltaista kuin kotitalousjäte;
c) "vaarallisella jätteellä" vaarallisista jätteistä 12 päivänä joulukuuta 1991 annetun neuvoston direktiivin 91/689/ETY(7) 1 artiklan 4 kohdan soveltamisalaan kuuluvaa jätettä;
d) "tavanomaisella jätteellä" jätettä, joka ei kuulu c alakohtaan;
e) "pysyvällä jätteellä" jätettä, jossa ei tapahdu olennaisia fysikaalisia, kemiallisia tai biologisia muutoksia. Pysyvä jäte ei liukene, pala tai reagoi muutoin fysikaalisesti tai kemiallisesti, eikä hajoa biologisesti tai vaikuta haitallisesti muihin aineisiin, joiden kanssa se joutuu kosketuksiin siten, että se todennäköisesti aiheuttaisi ympäristön pilaantumista tai vaaraa ihmisten terveydelle. Jätteiden kokonaishuuhtoutumisen ja niiden sisältämien haitallisten aineiden kokonaispitoisuuden samoin kuin suotoveden myrkyllisyyden ympäristölle on oltava merkityksetöntä, eikä niistä ennen kaikkea saa aiheutua vaaraa pintaveden ja/tai pohjaveden laadulle;
f) "maanalaisella varastolla" pysyvää jätevarastoa, joka sijaitsee syvällä geologisessa luolassa kuten suola- tai kalisuolakaivoksessa;
g) "kaatopaikalla" jätteiden käsittelypaikkaa, jossa jätettä sijoitetaan maan päälle tai maahan (eli maan alle), mukaan lukien
- sisäiset kaatopaikat (eli kaatopaikat, joilla jätteen tuottaja hoitaa oman jätteensä käsittelyn tuotantopaikalla) sekä
- pysyvät paikat (eli joita käytetään yhtä vuotta pidemmän ajan), joita käytetään jätteen väliaikaiseen varastointiin,
ei kuitenkaan
- sellaisia laitoksia, joissa jäte puretaan, jotta se voitaisiin valmistella kuljetettavaksi muualla tapahtuvaa hyödyntämistä, esikäsittelyä tai käsittelyä varten, sekä
- yleensä alle kolme vuotta kestävää jätteen varastointia ennen sen hyödyntämistä tai esikäsittelyä, tai
- alle vuoden kestävää jätteen varastointia ennen käsittelyä;
h) "esikäsittelyllä" lajittelu mukaan lukien, fysikaalisia, kemiallisia, biologisia tai termisiä prosesseja, jotka muuttavat jätteen luonnetta sen määrän tai vaarallisuuden vähentämiseksi, sen käsittelyn helpottamiseksi tai sen hyödyntämisen tehostamiseksi;
i) "suotovedellä" kaatopaikalle sijoitetun jätteen läpi suotautuvaa nestettä, joka purkautuu kaatopaikasta tai jää kaatopaikkaan;
j) "kaatopaikkakaasulla" kaatopaikalle sijoitetuista jätteistä syntynyttä kaasua;
k) "eluaatilla" laboratoriossa liukoisuustestin avulla saatua liuosta;
l) "kaatopaikan pitäjällä" luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä, joka on vastuussa kaatopaikasta sen jäsenvaltion kansallisen lainsäädännön mukaisesti, jonka alueella kaatopaikka sijaitsee; kyseinen henkilö voi vaihtua perustamisvaiheesta jälkihoitovaiheeseen;
m) "biohajoavalla jätteellä" jätettä, joka voi hajota anaerobisesti tai aerobisesti, kuten elintarvike- ja puutarhajätteet sekä paperi ja kartonki;
n) "haltijalla" jätteen tuottajaa taikka luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä, jonka hallussa jäte on;
o) "luvanhakijalla" henkilöä, joka hakee tämän direktiivin mukaista kaatopaikkaa koskevaa lupaa;
p) "toimivaltaisella viranomaisella" viranomaista, jonka jäsenvaltio nimeää vastuulliseksi tästä direktiivistä aiheutuvien tehtävien suorittamisesta;
q) "nestemäisellä jätteellä" nestemäisessä muodossa olevaa jätettä mukaan lukien jätevedet, mutta ei lietettä;
r) "eristyneellä asutuksella" tarkoitetaan yhteisöä,
- jossa on enintään 500 asukasta kuntaa tai asutusta kohden ja enintään viisi asukasta neliökilometrillä, ja
- joka sijaitsee vähintään 50 kilometrin päässä lähimmästä sellaisesta kaupunkitaajamasta, jossa on vähintään 250 asukasta neliökilometrillä, tai johon on vaikeiden sääolosuhteiden vuoksi suurimman osan vuotta vaikeat tieyhteydet.
3 artikla
Soveltamisala
1. Jäsenvaltioiden on sovellettava tätä direktiiviä kaikkiin 2 artiklan g kohdassa tarkoitettuihin kaatopaikkoihin.
2. Tämän direktiivin soveltamisalaan eivät kuulu:
- lietteen levittäminen, mukaan lukien viemäriliete, sekä ruoppauslietteen ja muun samankaltaisen aineksen levittäminen lannoitusta tai maanparannusta varten,
- soveltuvan pysyvän jätteen käyttö kunnostukseen/entisöintiin ja täytemaaksi tai rakennustarkoitukseen kaatopaikoilla,
- tavanomaiseksi jätteeksi luokitellun ruoppauslietteen sijoittaminen niiden pienten vesiteiden varrelle, joista ne on ruopattu sekä tällaisen lietteen sijoittaminen pintavesistöön mukaan lukien sen pohja ja alla oleva maaperä,
- likaantumattoman maa-aineksen sijoittaminen tai mineraalivarojen etsimisen ja louhinnan, rikastamisen ja varastoinnin sekä louhostoiminnan tuloksena syntyvien tavanomaisten pysyvien jätteiden sijoittaminen,
3. Jäsenvaltiot saavat harkintansa mukaan ilmoittaa, että tämän direktiivin 17 artiklalla perustetun komitean määrittelemien sellaisten tavanomaisten jätteiden sijoittaminen, jotka ovat muuta kuin pysyvää jätettä ja jotka syntyvät mineraalivarojen etsimisessä, louhinnassa, rikastamisessa ja varastoinnissa sekä louhostoiminnassa ja jotka sijoitetaan siten, ettei niistä aiheudu ympäristön pilaantumista tai vaaraa ihmisten terveydelle, voidaan vapauttaa liitteessä I olevan 2 kohdan ja 3 kohdan 1-3 alakohdan säännösten soveltamisesta, sanotun kuitenkaan rajoittamatta direktiivin 75/442/ETY soveltamista.
4. Jäsenvaltiot saavat harkintansa mukaan ilmoittaa, ettei tämän direktiivin 6 artiklan d alakohtaa, 7 artiklan i alakohtaa, 8 artiklan a alakohdan iv alakohtaa, 10 artiklaa, 11 artiklan 1 kohdan a, b ja c alakohtaa, 12 artiklan a ja c alakohtaa, liitteessä I olevaa 3 ja 4 kohtaa, liitettä II (lukuun ottamatta 3 kohdassa olevaa tasoa 3 ja 4 kohtaa) ja liitteessä III olevaa 3, 4 ja 5 kohtaa sovelleta joko osittain tai kokonaisuudessaan:
a) tavanomaisten tai pysyvien jätteiden kaatopaikkoihin, joiden kokonaiskapasiteetti on enintään 15000 tonnia tai jotka vuosittain ottavat vastaan enintään 1000 tonnia jätettä ja jotka palvelevat saaria, jos saarella on yksi ainoa kaatopaikka ja tämä kaatopaikka on tarkoitettu ainoastaan kyseisellä saarella tuotetun jätteen käsittelyyn. Kun tämän kaatopaikan kokonaiskapasiteetti on käytetty, tämän direktiivin säännöksiä on noudatettava perustettaessa uusi kaatopaikka saarelle;
b) tavanomaisten tai pysyvien jätteiden kaatopaikkoihin eristyneissä asutuksissa, jos kaatopaikka on tarkoitettu ainoastaan kyseisen eristyneen asutuksen tuottaman jätteen käsittelyyn;
sanotun kuitenkaan rajoittamatta direktiivin 75/442/ETY soveltamista.
Jäsenvaltioiden on toimitettava viimeistään kahden vuoden kuluttua 18 artiklan 1 kohdassa säädetystä päivästä komissiolle luettelo niistä saarista ja eristyneistä asutuksista, joihin ei sovelleta tämän direktiivin säännöksiä. Komissio julkaisee luettelon saarista ja eristyneistä asutuksista.
5. Jäsenvaltiot saavat harkintansa mukaan ilmoittaa, että tämän direktiivin 2 artiklan f alakohdassa määriteltyyn maanalaiseen varastoon voidaan olla soveltamatta 13 artiklan 4 kohdan säännöksiä sekä tämän direktiivin liitteessä I olevaa 2 kohtaa (lukuun ottamatta ensimmäistä luetelmakohtaa), 3-5 kohtaa sekä liitteessä III olevaa 2, 3 ja 5 kohtaa, sanotun kuitenkaan rajoittamatta direktiivin 75/442/ETY soveltamista.
4 artikla
Kaatopaikkaluokat
Kaatopaikat on luokiteltava johonkin seuraavista luokista:
- vaarallisen jätteen kaatopaikka,
- tavanomaisen jätteen kaatopaikka,
- pysyvän jätteen kaatopaikka.
5 artikla
Kaatopaikalle soveltumaton jäte ja esikäsittely
1. Jäsenvaltioiden on laadittava kansallinen strategia kaatopaikoille sijoitettavan biohajoavan jätteen määrän vähentämiseksi viimeistään kahden vuoden kuluttua 18 artiklan 1 kohdassa säädetystä päivästä ja ilmoitettava komissiolle tästä strategiasta. Strategian tulee sisältää erityisesti kierrätykseen, kompostointiin, biokaasun tuottamiseen tai materiaalien tai energian hyödyntämiseen liittyvät toimenpiteet 2 kohdassa mainittujen tavoitteiden toteuttamiseksi. Komissio antaa Euroopan parlamentille ja neuvostolle 30 kuukauden kuluessa 18 artiklan 1 kohdassa säädetystä päivästä kertomuksen, jossa se esittää yhteenvedon kansallisista strategioista.
2. Strategialla on varmistettava, että
a) viimeistään viiden vuoden kuluttua 18 artiklan 1 kohdassa säädetystä päivästä kaatopaikoille sijoitettavan biohajoavan yhdyskuntajätteen määrää on vähennettävä 75 prosenttiin vuonna 1995 tai viimeisimpänä sitä edeltävänä vuonna, jonka osalta on käytettävissä standardoituja Eurostat-tietoja, tuotetun biohajoavan yhdyskuntajätteen kokonaismäärästä (massan mukaan),
b) viimeistään kahdeksan vuoden kuluttua 18 artiklan 1 kohdassa säädetystä päivästä kaatopaikoille sijoitettavan biohajoavan yhdyskuntajätteen määrää on vähennettävä 50 prosenttiin vuonna 1995 tai viimeisimpänä sitä edeltävänä vuonna, jonka osalta on käytettävissä standardoituja Eurostat-tietoja, tuotetun biohajoavan yhdyskuntajätteen kokonaismäärästä (massan mukaan),
c) viimeistään 15 vuoden kuluttua 18 artiklan 1 kohdassa säädetystä päivästä kaatopaikoille sijoitettavan biohajoavan yhdyskuntajätteen määrää on vähennettävä 35 prosenttiin vuonna 1995 tai sitä edeltävänä viimeisimpänä vuonna, jonka osalta on käytettävissä standardoituja Eurostat-tietoja, tuotetun biohajoavan yhdyskuntajätteen kokonaismäärästä (massan mukaan).
Kaksi vuotta ennen c alakohdassa mainittua päivää neuvosto tarkastelee uudelleen edellä mainittua tavoitetta sen kertomuksen perusteella, jonka komissio antaa jäsenvaltioiden käytännön kokemuksista a ja b alakohdassa asetettujen tavoitteiden saavuttamisessa ja johon on tarvittaessa liitetty ehdotus, tämän tavoitteen vahvistamiseksi tai sen muuttamiseksi, jotta ympäristönsuojelun korkea taso varmistettaisiin.
Jäsenvaltiot, jotka vuonna 1995 tai sitä edeltävänä viimeisimpänä vuonna, jonka osalta on käytettävissä standardoituja Eurostat-tietoja, ovat sijoittaneet yli 80 prosenttia kerätystä yhdyskuntajätteestään kaatopaikoille, voivat lykätä a, b tai c alakohdassa säädetyn tavoitteen saavuttamista enintään neljällä vuodella. Jäsenvaltioiden, jotka aikovat käyttää hyväkseen kyseistä säännöstä, on ilmoitettava päätöksestään etukäteen komissiolle. Komissio ilmoittaa näistä päätöksistä muille jäsenvaltioille ja Euroopan parlamentille.
Edellisessä alakohdassa olevien säännösten täytäntöönpanosta ei missään tapauksessa saa aiheutua, että c alakohdan tavoite saavutetaan myöhemmin kuin neljä vuotta c alakohdassa mainitun päivämäärän jälkeen.
3. Jäsenvaltioiden on toteutettava toimenpiteitä sen varmistamiseksi, että kaatopaikalle ei hyväksytä seuraavia jätteitä:
a) nestemäinen jäte;
b) jäte, joka on kaatopaikkaolosuhteissa direktiivin 91/689/ETY liitteessä III määrittelyn mukaisesti räjähtävää, syövyttävää, hapettavaa, erittäin helposti syttyvää tai helposti syttyvää;
c) sairaalajätteet ja muut lääketieteellisessä tai eläinääketieteellisessä toiminnassa muodostuneet kliiniset jätteet, jotka ovat direktiivin 91/689/ETY mukaisesti tartuntavaarallisia (liitteessä III esitetty ominaisuus H 9), ja edellä mainitun direktiivin (liite I.A) luokkaan 14 kuuluvat jätteet;
d) kokonaiset käytetyt renkaat kahden vuoden kuluttua 18 artiklan 1 kohdassa säädetystä päivästä, lukuun ottamatta rakennusaineena käytettyjä renkaita, ja silputut käytetyt renkaat viiden vuoden kuluttua 18 artiklan 1 kohdassa säädetystä päivästä (lukuun ottamatta molemmissa tapauksissa polkupyöränrenkaita ja renkaita, joiden halkaisija on suurempi kuin 1 400 millimetriä);
e) minkä tahansa muun tyyppinen jäte, joka ei täytä liitteen II mukaisesti määriteltyjä kelpoisuusperusteita.
4. Jätteiden laimentaminen tai sekoittaminen ainoastaan kelpoisuusperusteiden täyttämiseksi on kiellettyä:
6 artikla
Eri kaatopaikkaluokkiin kelpaavat jätteet
Jäsenvaltioiden on toteutettava toimenpiteitä, jotta:
a) kaatopaikalle sijoitetaan ainoastaan esikäsiteltyä jätettä; kyseinen säännös ei koske pysyvää jätettä, jonka esikäsittely ei edistä 1 artiklan tavoitteiden saavuttamista vähentämällä jätteen määrää tai ihmisten terveydelle tai ympäristölle aiheutuvaa vaaraa;
b) vaarallisen jätteen kaatopaikalle ohjataan ainoastaan liitteen II mukaisesti määritellyt kelpoisuusperusteet täyttävä vaarallinen jäte;
c) tavanomaisen jätteen kaatopaikalle saadaan sijoittaa:
i) yhdyskuntajätteet;
ii) muualta peräisin olevat tavanomaiset jätteet, jotka täyttävät liitteessä II mainitut, tavanomaisten jätteiden kaatopaikalle sijoittamista koskevat kelpoisuusperusteet;
iii) pysyvät, reagoimattomat vaaralliset jätteet (esimerkiksi kiinteytetyt tai lasitetut jätteet), joiden suotautumiskäyttäytyminen vastaa ii alakohdassa mainittujen tavanomaisten jätteiden suotautumiskäyttäytymistä ja jotka täyttävät liitteessä II mainitut asianmukaiset kelpoisuusperusteet. Kyseisiä vaarallisia jätteitä ei saa sijoittaa biohajoavalle tavanomaiselle jätteelle varattuihin soluihin;
d) pysyvän jätteen kaatopaikkoja käytetään ainoastaan pysyvää jätettä varten.
7 artikla
Lupahakemus
Jäsenvaltioiden on toteutettava toimenpiteitä varmistaakseen, että kaatopaikkaa koskeva lupahakemus sisältää vähintään seuraavat tiedot:
a) luvanhakijan ja kaatopaikan pitäjän yksilöinti, jos kyse on kahdesta eri henkilöstä tai yksiköstä;
b) sijoitettavien jätetyyppien kuvaus ja jätteen kokonaismäärä;
c) kaatopaikan suunniteltu kapasiteetti;
d) kaatopaikan kuvaus, mukaan lukien sen hydrogeologiset ja geologiset ominaisuudet;
e) ehdotetut menetelmät pilaantumisen ehkäisemiseksi ja torjumiseksi;
f) ehdotettu toiminta-, seuranta- ja valvontasuunnitelma;
g) ehdotettu suunnitelma käytöstäpoistamista ja jälkihoitoa koskeviksi menettelytavoiksi;
h) jos tiettyjen julkisten ja yksityisten hankkeiden ympäristövaikutusten arvioinnista 27 päivänä kesäkuuta 1985 annetun neuvoston direktiivin 85/337/ETY(8) mukaisesti edellytetään vaikutusten arviointia, toiminnan harjoittajan kyseisen direktiivin 5 artiklan mukaisesti antamat tiedot;
i) luvanhakijan taloudellinen vakuus tai muut vastaavat tämän direktiivin 8 artiklan a alakohdan iv alakohdassa edellytetyt toimet.
Jos lupahakemus hyväksytään, nämä tiedot on annettava toimivaltaisten kansallisten ja yhteisön tilastoviranomaisten käyttöön, kun niitä pyydetään tilastojen laatimista varten.
8 artikla
Lupaehdot
Jäsenvaltioiden on toteutettava toimenpiteitä varmistaakseen, että:
a) toimivaltainen viranomainen myöntää kaatopaikkaluvan ainoastaan, jos:
i) kaatopaikkahanke täyttää kaikki tämän direktiivin asiaankuuluvat vaatimukset, sen liitteet mukaan lukien, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 3 artiklan 4 ja 5 kohdan soveltamista;
ii) kaatopaikan hoito on siihen teknisesti pätevän luonnollisen henkilön vastuulla; kaatopaikan pitäjien ja henkilöstön ammatillinen ja tekninen kehittäminen ja koulutus on varmistettu;
iii) kaatopaikkaa hoidetaan siten, että onnettomuuksien ehkäisemiseksi ja niiden vaikutusten rajoittamiseksi tarvittavat toimenpiteet toteutetaan;
iv) luvanhakija on ennen jätteiden käsittelyn aloittamista jäsenvaltioiden antamia yksityiskohtaisia sääntöjä noudattaen toteuttanut tai toteuttaa tarvittavat toimenpiteet taloudellisen vakuuden tai muun vastaavan muodossa varmistaakseen, että tämän direktiivin säännösten mukaisesti myönnetystä luvasta aiheutuvat velvollisuudet (mukaan lukien jälkihoitoa koskevat säännökset) täytetään ja että 13 artiklassa edellytettyjä käytöstäpoistamismenettelyjä noudatetaan. Vakuus tai sitä vastaava on pidettävä voimassa niin kauan kuin paikan ylläpito ja jälkihoito sitä edellyttävät 13 artiklan d alakohdan mukaisesti. Jäsenvaltiot voivat ilmoittaa oman harkintansa mukaisesti, että tätä alakohtaa ei sovelleta pysyville jätteille tarkoitettuihin kaatopaikkoihin;
b) kaatopaikkahanke on direktiivin 75/442/ETY 7 artiklassa tarkoitetun jätehuoltosuunnitelman tai siinä tarkoitettujen jätehuoltosuunnitelmien mukainen;
c) ennen kaatopaikkatoiminnan aloittamista toimivaltainen viranomainen tarkastaa kaatopaikan varmistaakseen, että se täyttää asianmukaiset lupaehdot; tämä ei kuitenkaan millään tavalla vähennä kaatopaikan pitäjän lupaehtojen mukaista vastuuta.
9 artikla
Luvan sisältö
Eritellen ja täydentäen direktiivin 75/442/ETY 9 artiklan ja direktiivin 96/61/EY 9 artiklan säännöksiä kaatopaikkaluvassa on mainittava vähintään:
a) kaatopaikkaluokka;
b) luettelo niistä määritellyistä jätetyypeistä ja jätteiden kokonaismääristä, joille on myönnetty lupa kaatopaikalle sijoittamista varten;
c) kaatopaikan perustamista, kaatopaikan toimintaa sekä seuranta- ja valvontamenettelyjä koskevat vaatimukset, mukaan lukien varotoimia koskevat suunnitelmat (liitteessä III olevan 4 kohdan B alakohta) sekä käytöstäpoistamista ja jälkihoitoa koskevat väliaikaiset vaatimukset;
d) luvanhakijan velvollisuus tehdä vähintään kerran vuodessa toimivaltaiselle viranomaiselle ilmoitus vastaanotetun jätteen laadusta ja määrästä sekä 12 ja 13 artiklassa ja liitteessä III säädetyn seurantaohjelman tuloksista.
10 artikla
Kaatopaikkakustannukset
Jäsenvaltioiden on toteutettava toimenpiteitä varmistaakseen, että kaatopaikan pitäjien perimä hinta kaiken tyyppisen jätteen sijoittamisesta kyseiselle kaatopaikalle kattaa kaatopaikan perustamiseen ja toimintaan liittyvät kustannukset, mukaan lukien mahdollisuuksien mukaan 8 artiklan a alakohdan iv alakohdassa tarkoitetusta taloudellisesta vakuudesta tai muusta vastaavasta aiheutuvat kustannukset ja kaatopaikan käytöstäpoistamisesta ja jälkihoidosta aiheutuvat arvioidut kustannukset vähintään 30 vuoden ajalta. Jollei ympäristöä koskevan tiedon saannin vapaudesta 7 päivänä kesäkuuta 1990 annetusta neuvoston direktiivistä 90/313/ETY(9) muuta johdu, jäsenvaltioiden on huolehdittava avoimuudesta kaikkien tarvittavien kustannustietojen keräämisessä ja käytössä.
11 artikla
Jätteen vastaanottomenettelyt
1. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarpeelliset toimenpiteet varmistaakseen, että ennen jätteiden vastaanottamista kaatopaikoille:
a) haltija tai kaatopaikan pitäjä voi ennen jätteen toimittamista tai jätettä kaatopaikalle toimitettaessa tai ensimmäisellä toimituskerralla, jos kyseessä on sarja samantyyppisen jätteen toimituksia, osoittaa asianmukaisin asiakirjoin, että kyseessä oleva jäte voidaan ottaa vastaan kyseiselle kaatopaikalle lupaehtojen mukaisesti ja että se täyttää liitteessä II määrätyt kelpoisuusperusteet;
b) kaatopaikan pitäjä noudattaa seuraavia vastaanottomenettelyjä:
- jätettä koskevien asiakirjojen tarkastaminen, mukaan lukien direktiivin 91/689/ETY 5 artiklan 3 kohdassa edellytetyt asiakirjat ja tarvittaessa Euroopan yhteisössä, Euroopan yhteisöön ja Euroopan yhteisöstä tapahtuvien jätteiden siirtojen valvonnasta ja tarkastamisesta 1 päivänä helmikuuta 1993 annetussa neuvoston asetuksessa (ETY) N:o 259/93(10) edellytetyt asiakirjat;
- jätteen silmämääräinen tarkastaminen kaatopaikalle tuotaessa ja sijoituspaikalla, ja tarvittaessa yhdenmukaisuuden tarkastaminen haltijan esittämässä asiakirjassa annetun kuvauksen kanssa; jos edustavia näytteitä on otettava liitteessä II olevan 3 kohdan 3 tason täytäntöönpanemiseksi, tutkimusten tulokset säilytetään ja näytteenotto toteutetaan liitteessä II olevan 5 kohdan mukaisesti. Nämä näytteet on säilytettävä vähintään yhden kuukauden ajan;
- sijoitetun jätteen määriä ja ominaisuuksia koskeva kirjanpito; kirjanpidosta on käytävä ilmi alkuperä, toimituspäivämäärä, tuottajan henkilöllisyys tai, jos kyse on yhdyskuntajätteestä, kerääjän henkilöllisyys sekä vaarallisen jätteen osalta jätteen tarkka sijainti alueella. Nämä tiedot on annettava toimivaltaisten kansallisten ja yhteisön tilastoviranomaisten käyttöön, kun niitä pyydetään tilastojen laatimista varten;
c) kaatopaikan pitäjän on aina annettava kirjallinen vastaanottotodistus jokaisesta kaatopaikalle vastaanotetusta toimituksesta;
d) jos jätettä ei oteta vastaan kaatopaikalle, kaatopaikan pitäjän on viipymättä ilmoitettava tästä toimivaltaiselle viranomaiselle, sanotun kuitenkaan rajoittamatta asetuksen (ETY) N:o 259/93 säännösten soveltamista.
2. Niiden kaatopaikkojen osalta, joihin 3 artiklan 4 ja 5 kohdan nojalla ei sovelleta tämän direktiivin säännöksiä, jäsenvaltioiden on toteutettava tarpeelliset toimenpiteet, jotta:
- jätteelle suoritetaan säännöllinen silmämääräinen tarkastus sijoituspaikassa sen varmistamiseksi, että kaatopaikalle otetaan vastaan ainoastaan saarelta tai eristyneestä asutuksesta peräisin olevaa tavanomaista jätettä, ja
- kaatopaikalle sijoitetun jätteen määrästä pidetään kirjaa.
Jäsenvaltioiden on varmistettava, että komissiolle tämän direktiivin täytäntöönpanosta annettavissa säännöllisissä kertomuksissa on tiedot niille kaatopaikoille sijoitettavien jätteiden määrästä, joihin ei sovelleta tämän direktiivin säännöksiä, sekä mahdollisuuksien mukaan, niihin sijoitetun jätteen tyypistä.
12 artikla
Toimintavaiheen valvonta ja tarkkailu
Jäsenvaltioiden on toteutettava toimenpiteitä varmistaakseen, että toimintavaiheen valvonta ja tarkkailu vastaavat vähintään seuraavia vaatimuksia:
a) kaatopaikan pitäjän on toteutettava toimintavaiheen aikana liittyessä III eritelty valvonta- ja tarkkailuohjelma;
b) kaatopaikan pitäjän on ilmoitettava toimivaltaiselle viranomaiselle kaikista valvonnan ja tarkkailun yhteydessä esille tulleista huomattavista haitallisista ympäristövaikutuksista ja hänen on noudatettava toimivaltaisen viranomaisen päätöstä toteutettavien korjaavien toimenpiteiden luonteesta ja ajoituksesta. Näiden toimenpiteiden toteuttamiskustannuksista vastaa kaatopaikan pitäjä.
Toimivaltaisen viranomaisen vahvistamin säännöllisin väliajoin, mutta kuitenkin vähintään kerran vuodessa, kaatopaikan pitäjän on kerättyjen tietojen perusteella tehtävä toimivaltaisille viranomaisille ilmoitus tarkkailun tuloksista lupaehtojen noudattamisen osoittamiseksi ja jätteen käyttäytymisestä kaatopaikalla saatavan tiedon lisäämiseksi;
c) valvontaan ja tarkkailuun ja/tai 11 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettuihin tutkimuksiin liittyvien analyyttisten operaatioiden laadunvalvonnasta huolehtivat pätevät laboratoriot.
13 artikla
Käytöstäpoistamis- ja jälkihoitomenettely
Jäsenvaltioiden on toteutettava toimenpiteet sen varmistamiseksi, että tarvittaessa luvan mukaisesti:
a) kaatopaikan tai sen osan käytöstäpoistamisemenettely aloitetaan:
i) kun luvassa mainitut asiaan liittyvät ehdot täyttyvät, tai
ii) toimivaltaisen viranomaisen luvalla kaatopaikan pitäjän hakemuksesta, tai
iii) toimivaltaisen viranomaisen perustellulla päätöksellä;
b) kaatopaikkaa tai sen osaa voidaan pitää lopullisesti käytöstä poistettuna vasta, kun toimivaltainen viranomainen on toteuttanut lopullisen tarkastuksen paikalla, arvioinut kaikki kaatopaikan pitäjän antamat selvitykset ja antanut kaatopaikan pitäjälle luvan poistaa kaatopaikka käytöstä. Tämä menettely ei vähennä kaatopaikan pitäjän lupaehtojen mukaista vastuuta;
c) sen jälkeen kun kaatopaikka on lopullisesti poistettu käytöstä, kaatopaikan pitäjä on vastuussa kaatopaikan kunnossapidosta, tarkkailusta ja valvonnasta jälkihoitovaiheen aikana niin kauan kun toimivaltainen viranomainen sitä vaatii, ottaen huomioon ajan, jonka kaatopaikka voi aiheuttaa vaaraa.
Kaatopaikan pitäjän on ilmoitettava toimivaltaiselle viranomaiselle kaikista valvontamenettelyjen yhteydessä esiin tulleista huomattavista haitallisista ympäristövaikutuksista ja hänen on noudatettava toimivaltaisen viranomaisen tekemää päätöstä toteutettavien korjaavien toimenpiteiden luonteesta ja ajoituksesta;
d) niin kauan kuin toimivaltainen viranomainen katsoo, että kaatopaikka todennäköisesti aiheuttaa vaaraa ympäristölle, kaatopaikan pitäjä on velvollinen tarkkailemaan ja tutkimaan kaatopaikkakaasujen ja alueen suotovesien koostumusta sekä lähialueen pohjavesikerrosta liitteen III mukaisesti, sanotun kuitenkaan rajoittamatta jätteen haltijan vastuuta koskevan yhteisön tai kansallisen lainsäädännön soveltamista.
14 artikla
Käytössä olevat kaatopaikat
Jäsenvaltioiden on toteutettava toimenpiteet varmistaakseen, että kaatopaikat, joille on myönnetty lupa tai jotka ovat jo käytössä, kun tämä direktiivi saatetaan osaksi kansallista lainsäädäntöä, eivät voi jatkaa toimintaansa, ellei jäljempänä esitettyjä toimia saateta loppuun mahdollisimman pian ja viimeistään kahdeksan vuoden kuluessa 18 artiklan 1 kohdassa säädetystä päivästä:
a) kaatopaikan pitäjän on 18 artiklan 1 kohdassa säädetystä päivästä vuoden kuluessa valmisteltava ja esitettävä toimivaltaisen viranomaisen hyväksyttäväksi kaatopaikan kunnostussuunnitelma, joka sisältää 8 artiklassa luetellut kohdat ja kaatopaikan pitäjän tarpeellisina pitämät korjaavat toimenpiteet tämän direktiivin vaatimusten täyttämiseksi, lukuun ottamatta liitteessä I olevan 1 kohdan vaatimuksia;
b) kunnostussuunnitelman esittämisen jälkeen toimivaltaisen viranomaisen on tehtävä lopullinen päätös siitä, voidaanko toimintaa jatkaa mainitun kunnostussuunnitelman ja tämän direktiivin mukaisesti. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarpeelliset toimenpiteet sulkeakseen 7 artiklan g alakohdan ja 13 artiklan mukaisesti mahdollisimman pian ne kaatopaikat, joille ei ole myönnetty lupaa jatkaa toimintaansa 8 artiklan mukaisesti;
c) hyväksytyn kaatopaikan kunnostussuunnitelman perusteella toimivaltaisen viranomaisen on hyväksyttävä tarvittavat työt ja määrättävä siirtymäkaudesta suunnitelman toteuttamiseksi. Kaikkien käytössä olevien kaatopaikkojen on oltava tämän direktiivin vaatimusten mukaisia, lukuun ottamatta liitteessä I olevan 1 kohdan vaatimuksia, kahdeksan vuoden kuluessa 18 artiklan 1 kohdassa säädetystä päivästä;
d) i) tämän direktiivin 4, 5, 11 artiklaa ja liitettä II on sovellettava vaarallisten jätteiden kaatopaikkoihin vuoden kuluessa 18 artiklan 1 kohdassa säädetystä päivästä;
ii) tämän direktiivin 6 artiklaa on sovellettava vaarallisten jätteiden kaatopaikkoihin kolmen vuoden kuluessa 18 artiklan 1 kohdassa säädetystä päivästä.
15 artikla
Velvollisuus antaa kertomuksia
Jäsenvaltioiden on annettava komissiolle kolmen vuoden välein kertomus tämän direktiivin täytäntöönpanosta kiinnittäen erityistä huomiota 5 artiklan mukaisesti vahvistettaviin kansallisiin strategioihin. Kertomus on laadittava komission direktiivin 91/692/ETY(11) 6 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen laatiman kyselylomakkeen tai lomakkeen pohjalta. Kyselylomake tai lomake on lähetettävä jäsenvaltioille kuusi kuukautta ennen kertomuksen kattaman ajanjakson alkua. Kertomus on lähetettävä komissiolle yhdeksän kuukauden kuluessa kertomuksen kattaman kolmivuotiskauden päätymisestä.
Komissio julkaisee yhteisön kertomuksen tämän direktiivin täytäntöönpanosta yhdeksän kuukauden kuluessa siitä, kun se vastaanotti jäsenvaltioiden laatimat kertomukset.
16 artikla
Komitea
Komissio hyväksyy muutokset, jotka ovat tarpeen tämän direktiivin liitteiden mukauttamiseksi tieteen ja tekniikan kehitykseen, sekä ehdotukset kaatopaikkoja koskevien valvonta-, näytteenotto- ja tutkimusmenetelmien standardoimiseksi direktiivin 75/442/ETY 18 artiklan mukaisesti perustetun komitean avustamana ja tämän direktiivin 17 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen. Liitteitä voidaan muuttaa ainoastaan tämän direktiivin periaatteiden mukaisesti liitteissä mainitulla tavalla. Tätä varten liitteen II osalta komitea ottaa huomioon seuraavaa: jokaiselle kaatopaikkaluokalle asetetaan erityisperusteet ja/tai testausmenetelmät ja lisäraja-arvot, mukaan lukien tarvittaessa erityiset kaatopaikkatyypit kussakin luokassa, mukaan lukien maanalaiset varastot, ottaen huomioon liitteessä II esitetyt testausta ja kelpoisuusperusteita koskevat yleiset periaatteet ja menettelyt. Komissio, jota avustaa komitea, hyväksyy tämän direktiivin liitteisiin liittyvien valvonta-, näytteenotto- ja tutkimusmenetelmien standardointiehdotukset kahden vuoden kuluessa tämän direktiivin voimaantulosta.
Komissio, jota avustaa komitea, hyväksyy tämän direktiivin 5, 7 ja 111 artiklassa tarkoitettujen tilastotietojen yhdenmukaistamista ja säännöllistä välittämistä koskevat säännökset kahden vuoden kuluessa tämän direktiivin voimaantulosta ja tarvittaessa näiden säännösten muutokset.
17 artikla
Komiteamenettely
Komissiota avustaa komitea, joka muodostuu jäsenvaltioiden edustajista ja jonka puheenjohtajana on komission edustaja.
Komission edustaja tekee komitealle ehdotuksen tarvittavista toimenpiteistä. Komitea antaa lausuntonsa ehdotuksesta määräajassa, jonka puheenjohtaja voi asettaa asian kiireellisyyden mukaan. Lausunto annetaan perustamissopimuksen 148 artiklan 2 kohdassa niiden päätösten edellytykseksi määrätyllä enemmistöllä, jotka neuvosto tekee komission ehdotuksesta. Komiteaan kuuluvien jäsenvaltioiden edustajien äänet painotetaan mainitussa artiklassa määrätyllä tavalla. Puheenjohtaja ei osallistu äänestykseen.
Komission päättää suunnitelluista toimenpiteistä, jos ne ovat komitean lausunnon mukaiset.
Jos suunnitellut toimenpiteet eivät ole komitean lausunnon mukaisia tai lausuntoa ei ole annettu, komissio tekee viipymättä neuvostolle ehdotuksen tarvittavista toimenpiteistä. Neuvosto ratkaisee asian määräenemmistöllä.
Jos neuvosto ei ole ratkaissut asiaa kolmen kuukauden kuluessa siitä, kun asia on tullut vireille neuvostossa, komissio tekee päätöksen ehdotetuista toimenpiteistä.
18 artikla
Saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä
1. Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään kaksi vuotta sen voimaantulosta. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä.
Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä viittaus tähän direktiiviin, kun ne julkaistaan virallisesti. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään.
2. Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle.
19 artikla
Voimaantulo
Tämä direktiivi tulee voimaan päivänä, jona se julkaistaan Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä.
20 artikla
Osoitus
Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.
Tehty Luxemburgissa 26 päivänä huhtikuuta 1999.