KOMMISSIONENS BESLUTNING
af 13. maj 2003
om tysklands statsstøtte til fordel for Kahla Porzellan GmbH og Kahla/Thüringen Porzellan GmbH
(meddelt under nummer K(2003) 1520)
(Kun den tyske udgave er autentisk)
(EØS-relevant tekst)
(2006/239/EF)
KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 88, stk. 2, første afsnit,
under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, særlig artikel 62, stk. 1, litra a),
efter at have opfordret interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger i overensstemmelse med disse artikler (1), under hensyntagen til disse bemærkninger, og
ud fra følgende betragtninger:
I. SAGSFORLØB
(1)
Den 16. november 1998 og 24. marts 1999 modtog Kommissionen klager fra konkurrenter over et formodet misbrug af statsstøtte, som delstaten Thüringen skulle have ydet til fordel for Kahla Porzellan GmbH (Kahla I) og Kahla/Thüringen Porzellan GmbH ( Kahla II), begge Thüringen, Tyskland.
(2)
Efter en omfattende korrespondance og møder med repræsentanter for Tyskland indledte Kommissionen den 15. november 2000 den formelle undersøgelsesprocedure vedrørende den ad hoc-støtte, der var ydet til virksomhederne. Samtidig blev Tyskland pålagt at fremsende de nødvendige oplysninger, således at det kunne konstateres, om nogle af støtteforanstaltningerne opfyldte betingelserne i de godkendte støtteordninger, som de angiveligt var tildelt i henhold til.
(3)
Kommissionens beslutning om at indlede proceduren blev offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers Tidende (2). Kommissionen opfordrede interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger til den omhandlede støtte. Den 31. juli 2001 modtog Kommissionen bemærkninger fra Kahla II, som blev videresendt til Tyskland ved brev af 7. august 2001.
(4)
Den 26. marts 2001 besvarede Tyskland påbuddet om oplysninger, fremlagde oplysninger om støtten og underrettede Kommissionen om yderligere støtte til fordel for virksomheden, der ikke hidtil var blevet anmeldt. Kommissionen anmodede den 28. maj 2001 om yderligere oplysninger, som den modtog den 30. juni 2001. Yderligere supplerende oplysninger blev afgivet den 9. august 2001.
(5)
Ved brev 30. november 2001 underrettede Kommissionen Tyskland om sin beslutning om at udvide proceduren efter EF-traktatens artikel 88, stk. 2, til støtte, der ikke opfyldte betingelserne i godkendte støtteordninger, som den angiveligt var tildelt i henhold til, samt støtte, som Kommissionen ikke tidligere var blevet underrettet om.
(6)
Den 10. december 2001 blev sagen drøftet indgående med repræsentanter for Tyskland og virksomheden.
(7)
Kommissionens beslutning om at udvide proceduren blev offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers Tidende (3). Kommissionen opfordrede interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger til den omhandlede støtte. Kommissionen har modtaget bemærkninger fra støttemodtageren (Kahla II). Disse bemærkninger blev ved brev af 6. marts 2002 videresendt til Tyskland med anmodning om eventuelle kommentarer.
(8)
Den 30. januar svarede Tyskland på beslutningen om at udvide den formelle undersøgelsesprocedure og fremsendte udførlige oplysninger. Ved brev af 30. april 2002 blev der anmodet om yderligere oplysninger. Tyskland fremsendte sit svar ved brev af 29. maj 2002, som blev registreret samme dag.
(9)
Ved brev af 28. februar 2002 modtog Kommissionen bemærkninger fra Kahla II, som blev videresendt til Tyskland ved brev af 6. marts 2002. Den 18. marts 2002 blev der modtaget en ny klage, hvorefter Kahla II angiveligt har modtaget yderligere støtte. Disse oplysninger blev videresendt til Tyskland ved brev af 30. april 2002. Tysklands svar på klagen blev modtaget den 29. maj 2002.
(10)
Den 24. juli 2002 blev sagen igen drøftet med repræsentanter for Tyskland. Efter dette møde fremsendte Tyskland nærmere oplysninger den 7. august 2002. Den 30. juli 2002 fastholdt Kahla II sine tidligere argumenter. Ved brev af 1. oktober 2002, registreret samme dag, fremsendte Tyskland yderligere bemærkninger.
II. BESKRIVELSE
A. Virksomheden
(11)
Kahla II er efterfølgeren til Kahla I. Både Kahla I og Kahla II beskæftiger sig med fremstilling af porcelænsservice og finkeramik. De er beliggende i et område, som er støtteberettiget efter EF-traktatens artikel 87, stk. 3, litra a).
(12)
I overensstemmelse med den tyske bekendtgørelse om omdannelse af statsejede konglomerater (Kombinate), virksomheder og organer til kapitalselskaber (UmwandVO) blev virksomheden oprettet den 1. marts 1990 ved omdannelse af VEB Vereinigte Porzellanwerke Kahla til to selskaber med begrænset ansvar. Det ene af disse selskaber var Kahla I. Treuhandanstalt (THA) privatiserede Kahla I den 23. april 1991, hvor virksomheden blev solgt til Hoffmann (75,1 % af indskudskapitalen) og Ueing (24,9 % af indskudskapitalen) mod betaling af en købspris på 2 DEM. Privatiseringsaftalen blev indgået med de eneste bydende, efter at THA havde offentliggjort det påtænkte salg i fortegnelsen over de virksomheder (Hoppenstedt), som blev udbudt til salg, og rettet forespørgsler til sammenslutninger inden for den keramiske industri og handelskamrene. Ifølge Tysklands oplysninger havde en likvidation af virksomheden været dyrere for THA. Privatiseringsaftalen trådte ifølge Tyskland først i kraft den 11. december 1992.
(13)
Nedenstående forretningsoplysninger blev fremsendt af Tyskland (omsætning og driftsresultat i mio. DEM):
Tabel 1
1991
1992
1993
Ansatte
1 561
827
696
Omsætning
25,4
29,3
27,9
Driftsresultat
-29,5
-25,8
-13,4
(14)
Den 9. august 1993 indgav virksomheden konkursbegæring. Konkursbehandlingen blev indledt den 29. september 1993.
(15)
Ifølge Tyskland søgte kuratoren efter konkursbehandlingens indledning efter investorer, som kunne overtage anlægsaktiverne. Efter kuratorens opfattelse ville man opnå den bedste pris for anlægsaktiverne, hvis virksomheden blev solgt som videreførelse af virksomheden.
(16)
I november 1993 stiftede en privat investor, G. Raithel, Kahla II. I januar 1994 solgte kuratoren det konkursramte Kahla I's ejendomme, maskiner og anlæg samt lagerbeholdninger til G. Raithel. 380 ansatte blev overtaget.
(17)
Den samlede pris udgjorde oprindeligt 7,391 mio. DEM. Aftalen blev ændret den 5. oktober 1994, således at prisen på 2,05 mio. DEM for anlæggene, som skulle finansieres ved hjælp af et tilskud på 2,5 mio. DEM (se foranstaltning 15), skulle betales ved underskrivelsen af den ændrede aftale. Lovbestemte rettigheder, varemærker, registrerede mønstre og knowhow blev overdraget for 1 DEM. Kunderegistret og ordrebeholdningen blev overdraget vederlagsfrit. Prisen på 2,136 mio. DEM for lagerbeholdningerne skulle betales i ti rater fra den 1. marts 1994. Den faste ejendom skulle sælges afgiftsfrit for 3,205 mio. DEM og betales inden 14 dage.
(18)
Ifølge Tyskland blev der foretaget acontobetalinger indtil 1996. Et beløb på 1 mio. DEM blev endelig betalt i 1999, efter at kuratoren havde ophævet et pant i en del af den faste ejendom. Den samlede pris, der i sidste instans blev betalt, udgjorde 6,727 mio. DEM. Ifølge Tyskland blev prisen for lagerbeholdningerne reduceret med 0,664 mio. DEM som følge af skader, der blev konstateret efter salget. Det fremgår af de foreliggende oplysninger, at salget i første række blev finansieret ved hjælp af statsstøtte. Egne midler uden noget som helst støtteelement udgjorde kun 55 000 DEM.
(19)
Salget af den faste ejendom blev godkendt af THA den 18. juli 1994 (4) og af dennes efterfølger, Bundesanstalt für vereinigungsbedingte Sonderaufgaben (BvS), den 19. oktober 1995.
(20)
Ifølge købsaftalen skulle delstatens Thüringer Industriebeteiligungs GmbH & Co. KG (»TIB«), en offentlig virksomhed, der er oprettet af delstaten Thüringen og kontrolleres af denne via en fond, overtage en passiv kapitalinteresse på 49 % i Kahla II. Dette skete den 5. marts 1994.
(21)
Tyskland fremlagde følgende oplysninger vedrørende virksomhedens aktiviteter (omsætning og driftsresultat i mio. DEM):
Tabel 2
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
Ansatte
380
369
327
323
307
327
322
Omsætning
23
29
32
39
34
35,8
41,6
Driftsresultat(…) (5)
B. Finansielle foranstaltninger
a) Finansielle foranstaltninger til fordel for Kahla I
(22)
Følgende finansielle foranstaltninger blev tildelt Kahla I af staten fra virksomhedens oprettelse og indtil dens konkurs (i mio. DEM):
Tabel 3
Foranstaltninger til fordel for Kahla I
Beløb
Foranstaltninger inden privatiseringen
1
THA
Eksportgaranti
4,5
Foranstaltninger som led i privatiseringen
2
23.04.1991
THA
Overtagelse af gamle forpligtelser
37,7
3
23.04.1991
THA
Overtagelse af gamle forpligtelser
31,1
4
23.04.1991
THA
Garantier
24,9
Foranstaltninger efter privatiseringen
5
12.1991
Delstaten
Direkte investeringstilskud
1,825
6
05.10.1992
THA
Lån
4,3
7
01.12.1992
THA
Lån
1,8
8
1993
THA
Provenu fra salget af fast ejendom
5,676
9
Stadtsparkasse Jena
Lån
3,9
10
1992-1995
Delstaten
Investeringspræmier
0,035
I ALT
115,736
(23)
Foranstaltning 1: En eksportgaranti, som blev ydet inden privatiseringen, og som der ifølge Tyskland aldrig blev gjort brug af.
(24)
Foranstaltning 2 og 3: THA's overtagelse af gæld i forbindelse med lån ydet af Dresdner Bank AG før den 1. juli 1990 og lån ydet af THA inden privatiseringen.
(25)
Foranstaltning 4: Tyskland har anført, at disse garantier fra THA blev stillet som sikkerhed for investeringer, dækning af tab og lån ydet af Dresdner Bank AG. I forbindelse med disse garantier stillede virksomheden forskellige sikkerheder, som THA undlod at udnytte efter indledningen af konkursen. Som yderligere sikkerhed fik THA ret til at afhænde virksomhedens faste ejendom, der ikke umiddelbart var nødvendig for driften. Denne faste ejendom blev vurderet til 13,3 mio. DEM. Provenuet skulle anvendes til at tilbagebetale de lån, som THA havde stillet garanti for. Tyskland har erkendt, at de lån, som var sikret ved hjælp af disse garantier, i indforståelse med THA aldrig er blevet tilbagebetalt. På det tidspunkt, hvor de blev udnyttet, udgjorde disse garantier inklusive renter i alt 24,9 mio. DEM.
(26)
Foranstaltning 5: I december 1991 modtog virksomheden investeringstilskud på 1,825 mio. DEM fra delstaten Thüringen.
(27)
Foranstaltning 6: Den 5. oktober 1992 bevilgede THA et lån på 4,2 mio. DEM for at afværge insolvens.
(28)
Foranstaltning 7: Ligeledes med henblik på at afværge insolvens stillede THA den 1. december 1992 et yderligere lån på 1,8 mio. DEM til rådighed.
(29)
Foranstaltning 8: Provenuet fra salget af virksomhedens faste ejendom, som er omhandlet under foranstaltning 3, udgjorde i alt 5,676 mio. DEM. I 1993 blev 3,4 mio. DEM af det samlede provenu stillet til rådighed for Kahla I og ikke anvendt til at tilbagebetale de lån, som Treuhand havde stillet sikkerhed for. Tyskland har anført, at betalingen af dette beløb til THA ganske vist blev udsat, men at der ikke blev givet afkald på tilbagebetalingen, da det samlede beløb på 5,676 mio. DEM indgik i konkursmassen. De Treuhand-midler, som kom virksomheden til gode og ikke blev anvendt til at tilbagebetale lån, udgjorde derfor i alt 5,676 mio. DEM. Tyskland har ikke bestridt denne omstændighed.
(30)
Foranstaltning 9: To lån på i alt 3,9 mio. DEM fra Kreis- und Stadtsparkasse Jena. Disse lån med en rentesats på henholdsvis 13,25 % og 17,25 % blev sikret gennem ejerpant på 10 mio. DEM.
(31)
Foranstaltning 10: I perioden 1992-1995 blev der betalt investeringspræmier på 0,035 mio. DEM.
(32)
Kahla I har fra staten modtaget finansiel støtte på i alt 115,736 mio. DEM. Trods denne finansielle støtte blev der indledt konkursbehandling den 29. september 1993. Tyskland har anført, at THA anmeldte fordringer på 41,2 mio. DEM som en del af konkursmassen. I dette beløb indgår foranstaltning 3, 6, 7 og 8, inkl. renter.
(33)
Den 27. september 1993 besluttede THA at undlade at udnytte den sikkerhed, som virksomheden havde stillet i forbindelse med garantierne under foranstaltning 4. Den 18. juli 1994 gav THA/dennes efterfølger, BvS, afkald på sin retligt sikrede overtagelse af jorden. Ifølge Tyskland ville dette have været forbundet med kompensation til andre kreditorer og derfor med meromkostninger.
b) Finansielle foranstaltninger til fordel for Kahla II
(34)
Følgende finansielle foranstaltninger blev tildelt Kahla II af staten fra virksomhedens oprettelse og indtil 1999 (i mio. DEM):
Tabel 4
Foranstaltninger til fordel for Kahla II
Beløb
Foranstaltninger 1994 - 1996
11
5.4.1994
TIB
Kapitalinteresse
1,975
12
5.4.1994
TIB
»Partiarisches Darlehen«
6,0
13
25.3.1994
Delstaten
Lånegaranti på 90 % (18-22)
14
25.3.1994
Delstaten
Garanti på 90 % vedrørende et lån på 6,5 mio. DEM fra en privat bank
5,85
15
10.5.1994
Delstaten
Tilskud SMV-investeringssikring
2,5
16
4./5.6.1994
DtA-Eigenkapitalhilfe
Lån
0,2
17
5./6.1994
ERP-Existenzgründung
Lån
1,8
18
3./4.1995
ERP-Aufbau
Lån 1
2,0
19
3./4.1995
KfW-Mittelstand
Lån
1,0
20
6./26.4.1995
DtA-Umwelt
Lån
1,73
21
7./26.4.1995
ERP-Energiespar
Lån
3,45
22
3./25.4.1996
ERP-Aufbau
Lån 2
2,0
23
13.2.1996
Delstaten
Garanti på 90 % vedrørende et lån på 1 mio. DEM fra en privat bank
0,9
24
1994-1996/97
Delstaten
Direkte investeringstilskud
3,36
25
1994-1996
Delstaten
Investeringspræmier
0,838
26
1994-1996
Arbejdsformidling
AFG-tilskud
1,549
27
1994-1996
Forskellige tilskud
0,492
Foranstaltninger fra 1997
28
1997-1999
Delstaten
Direkte investeringstilskud
1,67
29
1997-1999
Delstaten
Investeringspræmier
0,365
30
3./5.1999
Delstaten
Garanti på 90 % vedrørende et lån på 2,32 mio. DEM fra en privat bank
0,042
31
1997-1999
Arbejdsformidling
AFG-tilskud
0,851
32
1997-1999
Forskellige tilskud
0,352
33
1994-1999
Særlige afskrivninger
0,104
I ALT
39,028
(35)
Foranstaltning 11: I marts 1994 overtog TIB mod betaling af 1,975 mio. DEM 49 % af andelene i Kahla II. Den 31. december 1999 opgav TIB sin kapitalinteresse i virksomheden og overdrog sine andele i Kahla II til G. Raithel og dennes søn, H. Raithel, som betalte (…) (6) DEM herfor.
(36)
Foranstaltning 12: I marts 1994 udstedte TIB et »partiarisches Darlehen« på 6 mio. DEM. Tyskland har oplyst, at dette lån ikke giver TIB yderligere stemmerettigheder. Lånet skulle forrentes med 12 %, idet renternes størrelse var begrænset til 50 % af årets overskud. Kommissionen noterer sig, at Kahla II først begyndte at opnå beskedne overskud fra 1996. Der blev ikke aftalt nogen risikopræmie. Tyskland har anført, at lånet blev tilbagebetalt den 29. december 1999 plus renter på 1,631 mio. DEM.
(37)
Foranstaltning 13 og 23: Delstaten Thüringen stillede i marts 1994 en garanti på 90 % vedrørende investeringslån på indtil 13,5 mio. DEM. Da lånene blev indfriet, dækkede garantien under foranstaltning 13 lånene under foranstaltning 18-22. Garantien under foranstaltning 23 dækkede et lån på 1 mio. DEM, som en privat bank havde ydet i februar 1996 med en rentesats på 6,1 %.
(38)
Foranstaltning 14: Endnu en garanti på 90 %, som delstaten Thüringen stillede i marts 1994 vedrørende et driftslån på 6,5 mio. DEM. Lånet blev faktisk ydet af en privat bank i september 1995 med en rentesats på 8,5 %. Denne garanti blev gradvis nedsat og udløb den 31. december 1999.
(39)
For disse garantier betalte virksomheden et gebyr på 0,75 % p.a., som blev nedsat til 0,5 % fra juni 1995.
(40)
Foranstaltning 15: Et tilskud til små og mellemstore virksomheder (SMV) på oprindeligt 2 mio. DEM, senere på 2,5 mio. DEM, som blev ydet den 10. maj 1994.
(41)
Foranstaltning 16: Et Eigenkapitalhilfe-lån (»EKH-lån«) på 0,2 mio. DEM, som blev ydet Raithel, investoren, i juni 1994 i forbindelse med oprettelsen af Kahla II, angiveligt på grundlag af en støtteordning (7). Ifølge denne ordning skulle investoren stille dette beløb til rådighed for virksomheden i form af egenkapital. Ifølge Tysklands oplysninger blev lånet tilbagebetalt den 30. september 2001.
(42)
Foranstaltning 17: Et lån på 1,8 mio. DEM, som angiveligt blev ydet på grundlag af ERP-Existenzgründungsprogramm (8) i maj 1994.
(43)
Foranstaltning 18: Et investeringslån på 2 mio. DEM, som angiveligt blev ydet på grundlag af ERP-Aufbauprogramm i marts 1995 (9).
(44)
Foranstaltning 19: Et investeringslån på 1 mio. DEM, som blev ydet af Kreditanstalt für Wiederaufbau i marts 1993 (10).
(45)
Foranstaltning 20: Et investeringslån på 1,73 mio. DEM, som blev ydet i april 1995 på grundlag af DtA-Umweltprogramm.
(46)
Foranstaltning 21: Et investeringslån på 3,45 mio. DEM, som angiveligt blev ydet på grundlag af ERP-Umweltprogramm i april 1995 (11).
(47)
Da markedsrenterne faldt, blev det udestående lånebeløb på 7,329 mio. DEM i forbindelse med foranstaltning 18-21 omlagt til et markedslån fra Hypovereinsbank den 30. marts 1998. Rentesatsen for dette nye lån udgjorde 5,9 % og lå dermed over den gældende referencesats på 5,49 %. Kommissionen konstaterer imidlertid, at garantien på 90 % under foranstaltning 13 blev stillet til rådighed for dette nye markedslån.
(48)
Foranstaltning 22: Et investeringslån på 2 mio. DEM, som angiveligt blev ydet på grundlag af ERP-Aufbauprogramm i marts 1996 (12).
(49)
Foranstaltning 23: Se betragtning (37).
(50)
Foranstaltning 24: I oktober 1994 modtog Kahla II fra delstaten Thüringen investeringstilskud på 3,36 mio. DEM til investeringer i perioden 1994-1996 (13).
(51)
Foranstaltning 25: Mellem 1994 og 1996 modtog virksomheden investeringspræmier på 0,838 mio. DEM (14).
(52)
Foranstaltning 26: Tilskud på 1,549 mio. DEM til fremme af beskæftigelsen i perioden 1994-1996.
(53)
Foranstaltning 27: Mellem 1994 og 1996 modtog virksomhed tilskud på 122 414 DEM til deltagelse i messer, tilskud på 0,03 mio. DEM til reklame, tilskud på 0,318 mio. DEM til F&U og tilskud på 0,021 mio. DEM til integrering af arbejdstagere.
(54)
Foranstaltning 28: Yderligere investeringstilskud på 1,67 mio. DEM blev bevilget i december 1996 for perioden 1997-1999.
(55)
Foranstaltning 29: Virksomheden modtog investeringspræmier på 0,365 mio. DEM for perioden 1997-1999.
(56)
Foranstaltning 30: Et lån på 2,32 mio. DEM blev ydet i maj 1999 af en privat bank; dette lån blev ligeledes dækket af den garanti på 90 %, som delstaten Thüringen stillede i marts 1994 vedrørende investeringslån på indtil 13,5 mio. DEM (se foranstaltning 13 og 23). Dette lån blev ydet med en rentesats på 4,6 %.
(57)
Foranstaltning 31: Yderligere tilskud på 0,851 mio. DEM til fremme af beskæftigelsen.
(58)
Foranstaltning 32: I henhold til årsberetningerne modtog virksomheden mellem 1997 og 1999 tilskud på 342 910 DEM til deltagelse i messer, til reklame og til integrering af arbejdstagere samt tilskud på 8 602 DEM til personaleomkostninger i forbindelse med F&U-aktiviteter. De samlede tilskud udgjorde således 0,352 mio. DEM.
(59)
Efter udvidelsen af den formelle undersøgelsesprocedure oplyste Tyskland endvidere, at virksomheden har gjort brug af en ordning, som gør det muligt for den først af foretage større afskrivninger og dernæst reducere disse i løbet af årene (særlig afskrivning). Tyskland har erkendt, at denne foranstaltning i realiteten har været en fordel for virksomheden, da denne ordning i de første år ikke kun var forbundet med tab, men også lavere skatteindbetalinger. Det indtægtstab, som opstod for staten som følge af skattenedsættelserne, skal ligeledes betragtes som en finansieringsforanstaltning fra statens side til fordel for Kahla II (herefter benævnt foranstaltning 33).
C. Projektet
(60)
Ifølge Tyskland blev der den 25. marts 1994 udarbejdet en plan for finansieringen af Kahla II's behov. De oprindeligt planlagte omkostninger blev reduceret en anelse med ca. 2 mio. DEM. En detaljeret opstilling fremgår af tabel 5, der blev udarbejdet på grundlag af de af Tyskland fremsendte oplysninger (i mio. DEM):
Tabel 5
Omkostninger
Planlagt
Gennemført
(1994-1996)
Fast ejendom:
3,200
3,200
Bygninger:
Maskiner/anlæg
2,050
2,050
Varer:
2,136
1,472
Udskiftning af maskiner
14,650
14,977
Immaterielle aktiver
Driftskapital:
14,854
12,709
I ALT
36,890
34,408
(61)
For at dække disse omkostninger der blev i marts 1994 udarbejdet en finansieringsplan, som efterfølgende blev ændret flere gange. Tabel 6 blev udarbejdet på grundlag af de af Tyskland fremsendte oplysninger. De foranstaltninger, der er angivet med kursiv, vedrører angivelige private midler (i mio. DEM):
Tabel 6
Foranstaltning
Finansieringsplan
25.3.1994
26.4.1995
25.4.1996
Gennemført
11
Kapitalinteresse fra TIB
1,950
1,975
1,975
1,975
12
»Partiarisches Darlehen« (TIB)
6,000
6,000
6,000
6,000
15
SMV-tilskud
2,000
2,500
2,500
2,500
Lån
13,500
18
-
KfW-ERP-Aufbauprogramm
2,000
2,000
2,000
19
-
KfW-Mittelstandsprogramm
1,000
1,000
1,000
20
-
DtA-Umweltprogramm
1,730
1,730
1,730
21
-
ERP-Energiesparprogramm
3,450
3,450
3,450
22
-
KfW-ERP-Aufbauprogramm
2,000
2,000
-
banklån
5,320
3,320
1,000
(14)
Driftslån fra banker
6,500
6,500
6,500
6,500
24
Investeringstilskud
3,370
3,340
3,340
3,360
25
Investeringspræmier
1,020
1,020
1,020
0,838
Raithel (ejer)
2,550
0,055
0,055
0,055
16
-
DtA- Eigenkapitalhilfe
0,200
0,200
0,200
17
-
KfW-ERP-Existenzgründungsprogramm
1,800
1,800
1,800
I ALT
36,890
36,890
36,890
34,408
(62)
Det konstateres, at TIB's kapitalinteresse (foranstaltning 11) blev forhøjet med 0,25 mio. DEM i 1995 i forhold til det beløb, der oprindeligt var fastsat. Det konstateres endvidere, at den oprindelige plan indeholdt lån på 13,5 mio. DEM. Vedrørende disse lån samt et driftslån på 6,5 mio. DEM fra en privat bank stillede delstaten garantier på 90 % (foranstaltning 13 og 14). I 1994 blev driftslånet indfriet. Lånene på i alt 13,5 mio. DEM blev ydet i 1995 (foranstaltning 18-22) og rent faktisk dækket af garantien på 90 %.
(63)
Med hensyn til de angivelige private midler konstateres, at det investorbidrag på 2,555 mio. DEM, der oprindeligt var fastsat, blev reduceret til 2,055 mio. DEM, dvs. med 0,5 mio. DEM. »SMV-tilskuddet« (foranstaltning 15) blev forhøjet med 0,5 mio. DEM, dvs. nøjagtigt med det beløb, hvormed investorbidraget blev reduceret. Da det angivelige bidrag fra den private investor rent faktisk blev stillet til rådighed, bestod dette desuden af et kontant beløb på 0,055 mio. DEM af investors egne midler og to lån på 2 mio. DEM, som blev ydet af offentlige banker på grundlag af godkendte støtteordninger (foranstaltning 16 og 17).
(64)
Det konstateres, at tabel 6, som forelagt af Tyskland, ikke indeholder nogen henvisning til tilskuddene under foranstaltning 26 og 27 og den ordning med særlige afskrivninger, som virksomheden ifølge Tyskland kunne anvende (foranstaltning 33). I en særskilt tabel, som blev fremsendt den 30. januar 2002, anførte Tyskland, at de investeringer, der blev afskrevet i 1994 og 1995, udgjorde i alt 3,603 mio. DEM.
(65)
Tyskland fremsendte nedenstående yderligere tabel med forskellige investeringer, som virksomheden foretog i 1997 og 1998 (i mio. DEM):
Tabel 7
Omkostninger
Planlagt
Gennemført
Maskiner/anlæg
5,580
Immaterielle aktiver
0,150
I ALT
5,73
6,769
(66)
Finansieringen af disse omkostninger fremgår nærmere af tabel 8, som forelagt af Tyskland, (i mio. DEM):
Tabel 8
Foranstaltning
Finansiering
Planlagt
Gennemført
Egetbidrag
1,318
2,406
28
Investeringstilskud
1,670
1,670
29
Investeringspræmier
0,279
0,292
Øvrige kilder
2,400
2,400
I ALT
5,730
6,769
(67)
Det konstateres, at tabel 8, som forelagt af Tyskland, ikke indeholder nogen henvisning til tilskuddene under foranstaltning 31 og 32. Med hensyn til finansieringen af omkostningerne i tabel 7 har Tyskland imidlertid anført, at virksomheden har afskrevet investeringer på indtil 0,743 mio. DEM som led i ordningen med særlige afskrivninger (foranstaltning 33). Dette sidstnævnte beløb er formodentlig indeholdt i posten »Øvrige kilder« i tabel 8.
(68)
Tyskland har endvidere fremsendt endnu en investeringsplan (15), hvori de investeringer, der er foretaget mellem 1994 og 2000, samt de investeringer, der skal foretages mellem 2000 og 2003, er angivet nærmere. Denne plan nævner et stort antal især maskiner og anlæg, som virksomheden har investeret i. De samlede omkostninger for perioden 1994-2000 fremgår af tabel 9, som forelagt af Tyskland, (i mio. DEM):
Tabel 9
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
I Alt
8,504
4,540
1,933
1,846
4,923
1,370
0,790
23,906
(69)
Kommissionen konstaterer, at denne sidstnævnte investeringsplan sammenfatter en del af de investeringer, der er beskrevet i tabel 5-8. I denne forbindelse beløber de investeringer, der er foretaget i perioden 1994-1996, sig til i alt 14,977 mio. DEM. Dette svarer til de investeringer, der fremgår af tabel 5 under posten »Udskiftning af maskiner«, og som rent faktisk er foretaget. For 1997 og 1998 svarer det samlede investeringsbeløb til de investeringer, der er foretaget i henhold til tabel 7.
D. Markedsanalyse
(70)
Både Kahla I og Kahla II fremstiller service af finkeramik og porcelæn til husholdningssektoren. Kahla II ekspanderede og producerer i dag også service til erhvervsbrug, navnlig til hoteller og til dekorationsformål. Produkterne eksporteres også.
(71)
I sektoren for bordservice og pynteporcelæn finder der en intensiv udveksling af varer sted mellem medlemsstaterne. Mens pynteporcelæn fremstilles i hele Europa, er producenterne af bordporcelæn stærkt regionalt koncentreret i det nordlige Bayern (Tyskland), Staffordshire (Det Forende Kongerige) og Limousin (Frankrig). Foruden mange SMV findes der også en lang række store virksomheder. Blandt sidstnævnte hører Villeroy&Boch (Tyskland/Luxembourg), Hutschenreuther og Rosenthal (Tyskland) samt Royal Doulton og Wedgewood (Det Forenede Kongerige), som tegner sig for over en tredjedel af den samlede produktion i Fællesskabet. For at dække de særlige behov inden for hotel- og restaurationsbranchen opstod »hotelporcelænssektoren«, som omfatter specialudformet, modstandsdygtigt porcelæn. Hovedproducent- og aftagerlande er Det Forende Kongerige, Tyskland og Italien. De tætte forbindelser til den endelige aftager og den nødvendige konkurrence i forbindelse med design har i særlig grad præget denne meget arbejdskraftintensive branche med dens kolossale produktsortiment. Salget til tredjelande overstiger nominelt Fællesskabets import, mens importen mængdemæssigt overstiger eksporten, navnlig på grund af de ekstremt billige importvarer fra Kina (16).
(72)
Der er overkapacitet i porcelænsbranchen. Mellem 1984 og 1991 steg produktionen og forbruget konstant, hvorimod der i 1992 og 1993 var tale om et fald. Det opsving, der var forventet i 1994, indtrådte ikke. Handelsbalancen har i de seneste år været positiv, men importandelen er steget markant, navnlig med hensyn til husholdningsservice. Væksten i eksporten kan ikke udligne konkurrencepresset i denne sektor. Tværtimod skærpes den anspændte konkurrencesituation og kapacitetsoverskuddet som følge af nye markedsaktører fra Sydøstasien og Østeuropa (navnlig Tjekkiet og Ungarn), der drager fordel af deres handelsaftaler med Den Europæiske Union (17).
III. BAGGRUNDEN FOR INDLEDNINGEN OG UDVIDELSEN AF DEN FORMELLE UNDERSØGELSESPROCEDURE
(73)
Ved indledningen af den formelle undersøgelsesprocedure undersøgte Kommissionen de finansielle foranstaltninger til fordel for Kahla I og Kahla II i lyset af EF-traktatens artikel 87, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 61, stk. 1. Foranstaltningerne omfattede statsmidler og fordrejede eller truede med at fordreje konkurrencevilkårene og gav disse virksomheder fordele. I sin foreløbige vurdering var Kommissionen af den opfattelse, at Kahla I og Kahla II var kriseramte virksomheder. Kommissionen nærede endvidere tvivl om, hvorvidt staten havde disponeret som en markedsøkonomisk aktør, da den tilførte disse virksomheder finansielle midler. I en foreløbig vurdering blev sådanne foranstaltninger betragtet som statsstøtte.
(74)
Da Kommissionen nærede alvorlig tvivl med hensyn til, om denne støtte er forenelig med fællesmarkedet, indledtes den formelle undersøgelsesprocedure vedrørende ad hoc-støtten til Kahla I og Kahla II. Desuden hævede Tyskland, at mange støtteforanstaltninger var blevet tildelt i henhold til godkendte støtteordninger. På grundlag af de oplysninger, som Kommissionen rådede over, var den ikke i stand til at afgøre, om disse foranstaltninger opfyldte betingelserne i de godkendte støtteordninger, som de angiveligt var tildelt i henhold til. Som led i indledningen af den formelle undersøgelsesprocedure udstedte Kommissionen derfor et påbud om oplysninger over for Tyskland med henblik på at få afklaret dette punkt.
(75)
De oplysninger, der blev fremsendt som svar på dette påbud om oplysninger, fjernede kun med hensyn til nogle af de foranstaltninger, der angiveligt var tildelt i henhold til en godkendt støtteordning, Kommissionens tvivl om, hvorvidt der er tale om eksisterende støtte. I forbindelse med flere foranstaltninger fik Kommissionen endvidere oplysninger, som den ikke tidligere havde fået. Kommissionen udvidede derfor den formelle undersøgelsesprocedure for at vurdere de foranstaltninger, som tydeligvis fortsat ikke opfylder betingelserne i godkendte støtteordninger, samt de foranstaltninger, som den først var blevet underrettet om efter indledningen af den formelle undersøgelsesprocedure.
IV. BEMÆRKNINGER FRA TYSKLAND
(76)
I brev af 11. november 1999 var Tyskland af den opfattelse, at ingen af de ovenstående finansielle foranstaltninger skulle have været anmeldt til Kommissionen. Tyskland har gjort gældende, at Kahla II blev oprettet som en ny virksomhed i februar 1994, og at Kahla I's aktiviteter ikke blev videreført. Ifølge Tyskland er Kahla II ikke kriseramt. Under hele proceduren har Tyskland fastholdt dette. Til underbygning af denne argumentation fremlagde Tyskland først to konsulentrapporter af 29. november 1993 og 11. januar 1994. Efter udvidelsen af den formelle undersøgelsesprocedure fremsendte Tyskland endnu en konsulentrapport af 21. januar 2002.
(77)
Tyskland konstaterede indledningsvis, at hovedparten af de finansielle foranstaltninger fra de offentlige organer ikke skulle betragtes som støtte, da de offentlige myndigheder havde disponeret som en markedsøkonomisk aktør, da de gav Kahla II tilsagn om finansiel støtte. De øvrige finansielle foranstaltninger til fordel for Kahla II, som ikke falder ind under det markedsøkonomiske investorprincip, er ifølge Tyskland enten omfattet af godkendte støtteordninger eller skal betragtes som de minimis-støtte. Tyskland fremsendte udførlige oplysninger og dokumenter.
(78)
Efter indledningen af den formelle undersøgelsesprocedure erkendte Tyskland, at nogle foranstaltninger kunne udgøre støtte, og at nogle ikke kunne falde ind under de de minimis-regler, der er indeholdt i meddelelsen fra Kommissionen om de minimis-støtteordninger (18) og Kommissionens forordning (EF) nr. 69/2001 af 12. januar 2001 om anvendelse af EF-traktatens artikel 87 og 88 på de minimis-støtte (19), eller godkendte støtteordninger. Tyskland var imidlertid af den opfattelse, at støtten i dette tilfælde skulle betragtes som investeringsstøtte, der overholder de regionale støttelofter. Endvidere fremsendte Tyskland flere investeringsplaner og supplerende oplysninger vedrørende dette emne, herunder et skøn over foranstaltningernes støtteintensitet.
(79)
Afslutningsvis anførte Tyskland, at såfremt Kommissionen ikke godtager nogen af de fremførte argumenter - navnlig med hensyn til foranstaltning 26 - bør den undersøge, om støtten kan betragtes som beskæftigelsesstøtte, der er forenelig med fællesmarkedet.
(80)
I brev af 1. oktober 2002 erklærede Tyskland - i strid med alle tidligere argumenter - at såfremt Kommissionen skulle betragte Kahla II som en kriseramt virksomhed, bør de pågældende støtteforanstaltninger vurderes på grundlag af Fællesskabets rammebestemmelser for statsstøtte til redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder (20) (rammebestemmelserne for omstrukturering).
V. BEMÆRKNINGER FRA INTERESSEREDE PARTER
(81)
Efter indledningen og udvidelsen af proceduren modtog Kommissionen bemærkninger fra Kahla II, som blev videresendt til Tyskland ved brev af 7. august 2001 og 6. marts 2002. De argumenter, som Kahla II har fremført, er i vidt omfang i overensstemmelse med Tysklands argumenter.
(82)
Endvidere blev der modtaget en ny klage, hvorefter Kahla II angiveligt har modtaget yderligere støtte. Disse oplysninger blev videresendt til Tyskland ved brev af 30. april 2002. Den 29. maj 2002 svarede Tyskland herpå og anførte, at virksomheden ikke havde modtaget andre tilskud end dem, som Kommissionen var blevet underrettet om.
(83)
Den 30. juli 2002 fremsendte Kahla II Kommissionen yderligere bemærkninger, som ikke indeholdt nye omstændigheder eller beviser, men hvori Tyskland fastholdt sine tidligere argumenter om, at virksomheden aldrig havde været kriseramt, at visse foranstaltninger ikke skulle betragtes som støtte, og at ad hoc-støtten skulle betragtes som forenelig regionalstøtte.
VI. VURDERING
A. Virksomheden
(84)
Ved indledningen af den formelle undersøgelsesprocedure kunne Kommissionen ikke afgøre på grundlag af de foreliggende oplysninger, om Kahla I og Kahla II var selvstændige virksomheder, eller om Kahla II skulle betragtes som videreførelse af en virksomhed eller som »redningsløsning« (Auffanglösung). Derfor blev Tyskland anmodet om at fremlægge tilstrækkelige oplysninger med henblik på at få afklaret dette punkt.
(85)
Som led i udvidelsen af den formelle undersøgelsesprocedure nåede Kommissionen til den konklusion, at Kahla I og Kahla II er forskellige juridiske enheder. Kahla II blev betragtet som redningsselskab, da det blev oprettet af G. Raithel som tomt selskab, »Mantelgesellschaft«, med henblik på at videreføre aktiviteterne i Kahla I, der var under likvidation, og overtage dette selskabs aktiver. I de foreliggende dokumenter betegnes Kahla II ofte som redningsselskab, og Kommissionen konstaterede, at der er sket en ændring i kontrolforholdene, ejerforholdene og den retlige status. Tyskland har ikke bestridt denne opfattelse.
(86)
Aktiverne blev ikke solgt til Kahla II på grundlag af en åben og betingelsesløs udbudsprocedure. Tyskland har erklæret, at markedsaktørerne var blevet underrettet om, at aktiverne blev udbudt til salg. Ifølge Tyskland udvalgte kuratoren efter forhandlinger med to potentielle investorer G. Raithel som højestbydende. Ifølge kuratoren var grundene til dette valg både den bydendes erfaringer på porcelænsmarkedet og det forhold, at han havde afgivet et væsentligt højere tilbud end den anden bydende, som ifølge Tyskland havde budt 1 DEM. Kommissionen konstaterer imidlertid, at G. Raithel ganske vist faktisk bød over 1 DEM, men at denne tilbudte pris skulle finansieres ved hjælp af statsmidler. Det fremgår imidlertid af de foreliggende oplysninger, at G. Raithel indskød 55 000 DEM af egne midler og dermed over 1 DEM. På grundlag af de foreliggende oplysninger er Kommissionen enig med Tyskland i, at G. Raithel afgav det mest fordelagtige bud.
(87)
Kommissionen anerkender, at værdien af Kahla I's faste ejendom var baseret på en vurdering fra uafhængige eksperter. Tyskland har anført, at værdien i forbindelse med anlæg og lagerbeholdninger - i alt ca. 3,5 mio. DEM - ikke blev fastsat på grundlag af en ekspertvurdering, da der havde foreligget praktiske problemer, og en stor del af anlæggene var i dårlig forfatning og skulle udskiftes. Under hensyntagen til disse omstændigheder konkluderer Kommissionen, at der ikke er grund til at betvivle, at den pris, der blev betalt for Kahla I's aktiver, ikke svarede til markedsprisen.
(88)
Hvad angår det senere salg af TIB's andel på 49 % i Kahla II, analyseres det i de nedenstående afsnit, om dette svarer til adfærden hos en markedsøkonomisk aktør. Kommissionen konstaterer imidlertid, at salget af denne andel til G. Raithel og hans søn den 31. december 1999 ikke fandt sted på grundlag af en åben, gennemsigtig og betingelsesløs udbudsprocedure.
(89)
TIB er et finansieringsinstitut, der ejes af delstaten. I overensstemmelse med fast retspraksis hos De Europæiske Fællesskabers domstole og Kommissionens politik er Kommissionen af den opfattelse, at salgsprisen for en offentlig kapitalinteresse ikke indeholder elementer af statsstøtte, såfremt salget finder sted som led i en åben, betingelsesløs og ikke-diskriminerende udbudsprocedure. Medlemsstaterne er dog ikke forpligtet til at følge denne procedure ved salget af offentlige kapitalinteresser.
(90)
Finder en sådan procedure ikke sted, kan salgsprisen indeholde elementer af statsstøtte. Derfor kan Kommissionen i givet fald undersøge, om salgsprisen på passende måde svarer til værdien af den offentlige kapitalinteresse. I denne forbindelse konstaterer Kommissionen, at prisen for de andele, der blev solgt til G. Raithel og hans søn, var højere end den pris, som TIB selv havde betalt næsten seks år forinden. Det konstateres endvidere, at andelen udgjorde en minoritetsandel. Afslutningsvis understreges det, at ingen interesserede parter som led i indledningen eller udvidelsen af den formelle undersøgelsesprocedure indgav klage over, at de vilkårligt var blevet udelukket fra salget, og ingen interesserede parter har afgivet et tilbud på kapitalandelen. Efter Kommissionens opfattelse er der derfor intet, der tyder på, at der foreligger støtte i forbindelse med salget af denne kapitalinteresse.
B. Støtte efter EF-traktatens artikel 87, stk. 1
(91)
Kahla I og Kahla II blev ydet finansiel støtte ved hjælp af statsmidler, som gav disse virksomheder fordele i forhold til deres konkurrenter. De omstændigheder, der fremgår af dokumenterne, viser, at de aktiviteter, som udøves af statskontrollerede organer, der yder lån og har andele i private virksomheder, som TIB i Kahla II, klart skal henføres til staten. I denne forbindelse henvises til en konsulentrapport af 29. november 1993, ifølge hvilken Kahlas samlede omstruktureringsplan skal ses i lyset af den regionale regerings bestræbelser på at sikre arbejdspladser hos Kahla (21). Da porcelænsmarkedet er et europæisk produktmarked med intensiv konkurrence og overkapacitet, truer finansielle fordele, som giver en virksomhed en fordelagtig stilling i forhold til dens konkurrenter, med at fordreje konkurrencevilkårene og påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne.
(92)
Hvad angår Kahla, nåede Kommissionen som led i udvidelsen af den formelle undersøgelsesprocedure til den konklusion, at foranstaltning 2, 3 og 9 ikke udgør støtte. De øvrige foranstaltninger, som Tyskland har truffet, betragtes forsat som støtte efter EF-traktatens artikel 87, stk. 1. Tyskland har ikke bestridt denne opfattelse, som derfor fastholdes.
(93)
Hvad angår Kahla II, er Tyskland fortsat af den opfattelse, at der er tale om en ny virksomhed, som ikke viderefører Kahla I's aktiviteter, og som aldrig har været kriseramt. Derfor disponerede de offentlige myndigheder som en markedsøkonomisk aktør, da de ydede deres finansielle støtte. Kommissionen vil for det første undersøge, om de offentlige organer, som stillede finansiel støtte til rådighed for Kahla II, disponerede som en markedsøkonomisk aktør. For det andet vil Kommissionen undersøge spørgsmålet, om virksomheden var kriseramt.
(94)
Tyskland har fremlagt to konsulentrapporter til underbygning af sin tese om, at de offentlige organer, som stillede finansiel støtte til rådighed for Kahla II, disponerede som markedsøkonomiske investorer.
(95)
Som anført i betragtning 91 foreslår den første rapport af 29. november 1993 i lyset af delstatsregeringens bestræbelser på at bevare arbejdspladserne hos Kahla en omstruktureringsplan til redningsselskabet (22). Omstruktureringen skulle finde sted i perioden 1994-1997 og omfatte samlede omkostninger på 18,779 mio. DEM. Break-even skulle nås i 1996 med et positivt resultat på 0,101 mio. DEM.
(96)
Den anden rapport blev udarbejdet for TIB den 11. januar 1994, inden denne overtog sin andel på 49 % i virksomheden. Det fremgår af rapporten, at det er TIB's mål at bevare og skabe arbejdspladser i Thüringen (23). I rapporten henvises der til, at rentabiliteten kun vil kunne genoprettes gennem en omstrukturering med støtte fra offentlige myndigheder. Break-even skulle nås i 1996 med et positivt resultat på 1,394 mio. DEM. Desuden fremgik det af rapporten, at det offentliges engagement til fordel for Kahla II var forbundet med store risici, og enhver mulighed for, at virksomheden vil kunne tilbagebetale en finansiel støtte inden 1998, blev udelukket.
(97)
I betragtning af disse rapporter konkluderer Kommissionen, at de offentlige finansieringsinstitutter - navnlig TIB - ikke disponerede som en markedsøkonomisk aktør, da de gav Kahla II tilsagn om finansiel støtte. Disse rapporter dokumenterer entydigt, at det var delstatsregeringens og dens finansieringsinstitutters mål at bevare arbejdspladser. Dette er ikke en markedsøkonomisk aktørs hovedformål. Endvidere vil virksomheden ifølge rapporterne være tabsgivende i mindst to år, og der er ikke tale om nogen form for mulig modydelse for myndighedernes deltagelse, som det havde været tilfældet i forbindelse med enhver markedsøkonomisk aktør.
(98)
Navnlig med hensyn til TIB's kapitalinteresse kan Kommissionen kun fastholde sit synspunkt, at denne ikke er i overensstemmelse med det markedsøkonomiske investorprincip og derfor skal betragtes som støtte. Det forhold, at TIB fem år senere solgte sin andel til ejerne af majoriteten af andelene, G. Raithel og hans søn, til en højere pris, end TIB selv havde betalt i 1994, ændrer intet ved denne konklusion. TIB's adfærd skal vurderes forudgående under hensyntagen til de potentielle risici og de forventede indtægter. På grundlag af de rapporter, der forelå på daværende tidspunkt, var disse risici store (24), men der blev ikke truffet nogen foranstaltninger til at imødegå dem. Endvidere blev der ikke foretaget en analyse af fremtidige indtægter. Derudover er den fortjeneste, som TIB faktisk har opnået, minimal.
(99)
I modsætning til Tysklands oplysninger kan betingelserne i forbindelse med TIB's kapitalinteresse ikke sammenlignes med betingelserne i forbindelse med den private investor, Raithel. Raithel har angiveligt investeret 2,055 mio. DEM i virksomheden. Kun 0,055 mio. DEM stammede imidlertid fra private egne midler. De resterende 2 mio. DEM stammede fra statsmidler i form af 2 lån, som blev ydet Raithel (foranstaltning 16 og 17). Derudover omfattedes et af lånene (foranstaltning 16) af en forbundsgaranti overfor långiver, Deutsche Ausgleichsbank, og det andet lån (foranstaltning 17) af et pant med 1. prioritet i Kahla II's faste ejendom (25). TIB har derimod stillet 1,975 mio. DEM af egne midler til rådighed for virksomheden i form af en kapitalandel. Dette beløb udgjorde egenkapital, som i tilfælde af insolvens er efterstillet. Den risiko, som TIB påtog sig, er således markant større end den private investors risiko. Som anført i betragtning 111 havde G. Raithel derudover ret til at hæve aftalen, hvis TIB's kapitalinteresse og/eller andre foranstaltninger ikke blev ydet, mens TIB ikke havde sådanne rettigheder. TIB's kapitalinteresse er derfor ikke i overensstemmelse med princippet om den private investor.
(100)
Hvad angår de øvrige foranstaltninger, som Tyskland har truffet, havde en markedsøkonomisk aktør i betragtning af virksomhedens særlige situation og af det forhold, at denne er aktiv på et marked, der er kendetegnet ved strukturel overkapacitet, kun ydet finansiel støtte under betingelser, som tager hensyn til disse omstændigheder.
(101)
Kommissionen vil indledningsvis undersøge de lån, som er ydet af TIB og offentlige banker. Disse lån er sammenfattet i tabel 10.:
Tabel 10
Foranstaltning
Beløb
(DEM)
Rentesats
Referencesats
Sikkerhed
12
6 mio.
12 % (26)
6,62 %
-
16
0,2 mio.
0 %-5 % (27)
6,62 %
Forbundsgaranti
17
1,8 mio.
5,5 %
6,62 %
pant med 1. prioritet i fast ejendom for 1,8 mio. DEM; subsidiært pant i fast ejendom for 20 mio. DEM
18
2 mio.
6,5 %
8,28 %
pant med 2. prioritet i fast ejendom for 1,8 mio. DEM, pant med 2. og 3. prioritet på 20 mio. DEM, overdragelse af maskiner og rettigheder over for tredjemand, overdragelse af lagerbeholdninger, transport af tilgodehavender hos kunder, garanti på 90 % fra delstaten Thüringen
19
1 mio.
6,75 %
8,28 %
Som foranstaltning 18
20
1,73 mio.
6,65 %
8,28 %
Som foranstaltning 18
21
3,45 mio.
6,65 %
8,28 %
Som foranstaltning 18
22
2 mio.
5 %
7,33 %
Som foranstaltning 18
(102)
Tabel 10 viser, at de offentlige finansieringsinstitutter ikke har disponeret som en markedsøkonomisk aktør. Navnlig med hensyn til TIB's »partiarisches Darlehen« (foranstaltning 12) konstateres det, at den aftalte rentesats udgjorde 12 %, men at rentens størrelse var begrænset til 50 % af årets overskud. I rapporterne var det allerede blevet understreget, at Kahla II i det mindste i de to første år ikke ville opnå overskud. Dette har faktisk været tilfældet. Der er ikke aftalt en forhøjet rentesats for at kompensere for de år, hvor rentebetalinger var usandsynlige. TIB har derfor bevidst ydet et »partiarisches Darlehen«, som ikke var forbundet med nogen yderligere stemmerettigheder, uden at kræve nogen form for sikkerhed og til en rentesats på 0 % i en periode på mindst to år. Der blev ikke aftalt nogen risikopræmie som kompensation for de risici, der fremgik af den rapport, på grundlag af hvilken det såkaldte »partiarisches Darlehen« (og kapitalinteressen) blev ydet. Hvad angår de øvrige lån, fremgår det af tabellen, at de alle blev ydet til en lavere rentesats end referencesatsen. Desuden blev sikkerheden, såfremt en sådan blev stillet, stillet til rådighed af enten myndighederne, eller de samme aktiver blev gentagne gange anvendt som sikkerhed for alle lån. Disse aktiver er ikke blevet vurderet uafhængigt, hvorfor deres faktiske værdi er tvivlsom. Det bemærkes endvidere, at disse aktiver blev finansieret ved hjælp af offentlig støtte.
(103)
Ifølge garantiaftalen skulle en (efterstillet) garanti på 0,7 mio. DEM stilles af G. Raithel, medmindre det kunne påvises, at han havde stillet en personlig garanti for EKH-lånet (foranstaltning 16). Låneaftalen i forbindelse med foranstaltning 16 indeholder ingen oplysninger om, at der er stillet en personlig garanti, men derimod om en forbundsgaranti. Kommissionen er imidlertid aldrig blev informeret om, at denne garanti på 0,7 mio. DEM nogen sinde er blevet stillet. I stedet blev der ifølge Kommissionens oplysninger stillet forbundsgaranti for lånet og netop ikke personlig garanti. Selv hvis en sådan var blevet stillet, ville den være efterstillet alle andre sikkerheder og ville kun dække en meget mindre del af den muligvis store risiko for misligholdelse. I betragtning heraf kan Kommissionen kun konkludere, at de offentlige banker og institutter ikke har disponeret som en investor, der handler ud fra markedsøkonomiske betragtninger. Endvidere betegner Tyskland selv lånene under foranstaltning 16-22 som støtte (28), om end som eksisterende støtte. Kommissionen er ligesom Tyskland af den opfattelse, at de udgør støtte. I de nedenstående afsnit undersøges det, om de kan betragtes som eksisterende støtte.
(104)
Hvad angår tilskuddene (foranstaltning 15, 24-29, 31-32), ville en markedsøkonomisk aktør efter Kommissionens opfattelse ikke have ydet ikke-tilbagebetalingspligtige tilskud. Tyskland har ikke bestridt denne kendsgerning. Med hensyn til delstatsgarantierne på 90 % (foranstaltning 13, 14, 23 og 30) har Tyskland endelig selv erkendt, at disse udgør støtte. I betragtning af den store risiko, der er forbundet dermed, og det forhold, at der ikke er aftalt et passende risikotillæg, er Kommissionen fuldt ud enig i denne opfattelse. Det er derfor ikke nødvendigt at undersøge dette spørgsmål yderligere. Ifølge Tyskland er disse garantier omfattet af de minimis-ordningen. Dette undersøges i vurderingens afsnit D.
(105)
I betragtning heraf kan Kommissionen ikke konkludere, at de offentlige finansieringsinstitutter har ydet Kahla II støtte på betingelser, der kan sammenlignes med betingelserne i forbindelse med en markedsøkonomisk aktør. Alle de foranstaltninger, som Tyskland har truffet, betragtes derfor fortsat som støtte efter EF-traktatens artikel 87, stk. 1.
(106)
Kahla II er en »redningsløsning« (Auffanglösung), dvs. en nyoprettet virksomhed, som har overtaget en konkursramt virksomheds aktiver. Selv om der er tale om nyoprettede virksomheder, kan redningsløsninger, som specielt blev oprettet i Østtyskland, betragtes som kriseramte virksomheder. Grunden hertil er, at disse tomme selskaber overtager en konkursramt virksomheds aktiver og viderefører dennes aktiviteter, normalt uden forinden at gennemføre en eller anden acceptabel omstrukturering. Redningsløsninger »arver« derfor en række strukturelle mangler og har behov for at foretage væsentlige ændringer for at kunne drive virksomhed i en markedsøkonomi. Blandt disse ændringer hører investeringer med henblik på udskiftning og modernisering af gamle maskiner og anlæg, ændringer af virksomhedens struktur (traditionelt store konglomerater, som drev virksomhed inden for rammerne af en planøkonomi), personalenedskæring (østtyske konglomerater havde som regel for mange ansatte), en ny produktorientering, markedsføring osv. Desuden skal der igen skabes tillid blandt kunder, leverandører og kreditinstitutter, da redningsselskabet er efterfølger til en virksomhed, der er gået konkurs. I denne henseende kan de ikke sammenlignes med andre nyoprettede virksomheder.
(107)
Tilpasningen sker som regel ved hjælp af en omstrukturering, som i de fleste tilfælde omfatter statsstøtte. Under hensyntagen til den særlige situation i de nye delstater har Kommissionen godkendt et fleksibelt og omfattende koncept, som gør det muligt for redningsløsningerne at modtage omstruktureringsstøtte indtil udgangen af 1999. Denne fremgangsmåde er fastlagt i fodnote 10 i rammebestemmelserne for omstrukturering (1999) (29). På grund af deres særlige situation udgør redningsselskaber en undtagelse fra reglen om, at der i henhold til rammebestemmelserne for omstrukturering ikke kan ydes rednings- og omstruktureringsstøtte til nyoprettede virksomheder.
(108)
Som led i en anden sag (30) havde Tyskland ved brev af 5. marts og 6. maj 1999 udtrykkeligt fastslået, at Kahla II var en kriseramt virksomhed. To år senere modsagde Tyskland imidlertid i brev af 26. september 2001 sine tidligere oplysninger og fastslog, at Kahla II aldrig havde været kriseramt. I forbindelse med denne sag er Tyskland af den opfattelse, at Kahla II ikke kunne betragtes som en kriseramt virksomhed, da alle betingelserne i rammebestemmelserne for omstrukturering ikke var opfyldt.
(109)
Kommissionen bemærker, at rammebestemmelserne for omstrukturering ikke indeholder en præcis definition af en kriseramt virksomhed, men nævner typiske symptomer. Det generelle kriterium i afsnit 2.1. i rammebestemmelserne for omstrukturering (1994) til bestemmelse af, om en virksomhed er kriseramt, er opfyldt i Kahla II's tilfælde: Kriseramte virksomheder er virksomheder, »der ikke kan klare sig ved hjælp af egne midler eller ved at rejse den fornødne kapital hos aktionærer eller gennem låntagning.« Dette konstateres i de rapporter (31), der forelå på tidspunktet for Kahla II's oprettelse og på tidspunktet for støttens ydelse (det tidspunkt, der er relevant for vurderingen); i disse betragtes Kahla II som en kriseramt virksomheden, og de indeholder en beskrivelse af en omstrukturering med henblik på at genoprette rentabiliteten (32). Dette bekræftes efterfølgende af, at virksomheden ifølge de foreliggende oplysninger aldrig har modtaget finansielle midler fra banker uden statsstøtte (33).
(110)
Nogle af de indikatorer, der er anført i rammebestemmelserne for omstrukturering, gælder rent faktisk ikke for redningsløsninger, da der her er tale om nye virksomheder, hvor man ikke kan undersøge virksomhedens udvikling tidligere. Derfor er de på tidspunktet for deres oprettelse ikke kendetegnet ved symptomer som faldende indtjeningsevne eller voksende underskud, faldende omsætning, voksende lagerbeholdninger, forringet cash flow, øget rente- og afdragsbyrde osv. Kommissionen bemærker i denne forbindelse, at redningsløsninger udgør en undtagelse fra reglen om, at nyoprettede virksomheder ikke kan betragtes som kriseramte virksomheder og derfor ikke kan modtage omstruktureringsstøtte.
(111)
På den anden side kan andre indikatorer rent faktisk anvendes på redningsløsninger, navnlig den lave nettoformue. Med hensyn til Kahla II bemærker Kommissionen, at dette selskab er efterfølger til en virksomhed, der er under konkurs, og derfor formentlig har mistet tilliden blandt en række kunder, underleverandører og finansieringsinstitutter. Endog erhvervelsen af aktiverne var således afhængig af offentlig støtte. Ifølge købsaftalen vedrørende Kahla I's aktiver havde den nye investor, G. Raithel, ret til at hæve aftalen, hvis finansieringen, som indeholdt forskellige statslige foranstaltninger (som TIB's kapitalinteresse og statslån), ikke var sikret (34). Endvidere overtog Kahla II aktiver fra Kahla I, som aldrig havde foretaget en vellykket omstrukturering og derfor måtte indgive konkursbegæring. Efterfølgende fremgår det klart, at der blev overført strukturelle problemer, da Kahla II ikke har modtaget privat finansiering uden offentlig støtte.
(112)
En anden indikator er det for store antal ansatte. Da den offentlige støtte, der ydes til redningsløsninger, sædvanligvis er betinget af, at der bevares arbejdspladser, er den i en vis periode forbundet med den yderligere vanskelighed, at en vist antal arbejdspladser skal fastholdes. Som det dokumenteres i de rapporter, der er omtalt i betragtning 91, var det delstatsregeringens hovedformål at bevare arbejdspladser. I de følgende år reducerede Kahla II antallet af ansatte. Det kan derfor udledes heraf, at selskabet i begyndelsen havde for mange ansatte.
(113)
Da redningsløsninger desuden er tvunget til at foretage omstruktureringer for at kunne drive virksomhed i en markedsøkonomi, opstår der underskud i de første år, cash flowet vil ikke stige i de første år, og de nødvendige investeringer er forbundet med en stor gælds- samt rente- og afdragsbyrde. Dette var også tilfældet med hensyn til Kahla II. Tyskland har ganske vist aldrig betegnet den proces, som Kahla II har gennemgået, som omstrukturering for en kriseramt virksomhed, men Kommissionen konstaterer, at der i begge rapporter fra november 1993 og januar 1994 blev foreslået en omstrukturering, som var nødvendig for at genoprette virksomhedens rentabilitet. Endvidere beskrives Kahla II i en rapport fra Projekt Management Eschbach (PME), som Tyskland fremlagde i forbindelse med en anden sag (35), som en virksomhed, der befinder sig i en omstruktureringsproces, der ikke vil være afsluttet inden 1996 (36). Kommissionen når til den konklusion, at en sådan proces ikke er typisk for en sund virksomhed.
(114)
Tyskland er endvidere af den opfattelse, at de underskud, der opstod for Kahla II i de første år, kun skyldes anvendelsen af en ordning med særlige afskrivninger (foranstaltning 33). Kommissionen er imidlertid af den opfattelse, at der som følge af anvendelsen af denne afskrivningsordning ganske vist i givet fald opstod større underskud, men at virksomheden sikkert havde haft større underskud uden offentlig støtte og formentlig var forsvundet fra markedet. Det konstateres, at den offentlige støtte i de rapporter fra 1993 og 1994, som Tyskland har fremlagt, blev betragtet som afgørende for virksomhedens fortsatte eksistens og genoprettelsen af rentabiliteten.
(115)
Til underbygning af sit argument om, at Kahla II aldrig har været kriseramt, har Tyskland fremlagt en rapport, som blev udarbejdet af en konsulent den 21. januar 2002.:
Tabel 11
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
Omsætning (mio. DEM)
23,19
28,95
31,46
39,10
34,34
35,81
41,60
Driftsresultat før skat (mio. DEM)
(…) (37)
Cash flow (mio. DEM)
(…)
Lagerbeholdninger
(…)
Kapacitetsudnyttelse %
(…)
Egenkapital %
(…)
Fremmedkapital %
(…)
(116)
Kommissionen konstaterer, at tabel 11 indeholder en efterfølgende evaluering af virksomhedens udvikling. Det er hensigtsmæssigt at fastslå, at de vigtigste prognoser i de rapporter, der forelå i 1994, var korrekte: I det mindste i de to første år ville der være underskud. Kommissionen må imidlertid foretage sin vurdering forudgående, dvs. fastslå, om Tyskland siden 1994 har overholdt sin forpligtelse i henhold til EF-traktaten og anmeldt støtten. Hvis Tyskland havde overholdt sin forpligtelse, havde Kommissionen foretaget sin vurdering på grundlag af de rapporter, der forelå på dette tidspunkt. Som allerede anført i betragtning 95, 96 og 113 er disse rapporter baseret på den forudsætning, at virksomheden skulle genoprette sin rentabilitet, og nåede til den konklusion, at offentlig støtte var absolut afgørende for at nå dette mål. På baggrund af disse rapporter ville Kommissionen i overensstemmelse med sin faste praksis have betragtet Kahla II (en redningsløsning) som en kriseramt virksomhed. Denne konklusion kan ikke ændres efterfølgende som følge af, at vanskelighederne blev løst inden for et kortere tidsrum takket være ydelsen af betydelig støtte.
(117)
På grundlag af de rapporter, der forelå på det relevante tidspunkt, når Kommissionen alt i alt til den konklusion, at Kahla II ikke var i stand til at klare sig ved hjælp af egne midler eller med finansielle midler på normale markedsvilkår. Kommissionen konstaterer navnlig, at Tyskland allerede i 1999 udtrykkeligt erkendte denne kendsgerning. Desuden var virksomheden formentlig forsvundet fra markedet uden offentlig støtte. Det forhold, at hver enkelt indikator, der er nævnt i rammebestemmelserne for omstrukturering, ikke kan anvendes på Kahla II, er ikke af betydning: Disse rammebestemmelser indeholder en ikke-udtømmende liste over typiske symptomer og ikke en udtømmende og kumulativ liste over kriterier.
(118)
Kommissionen fastholder derfor sin opfattelse, at Kahla II i perioden fra 1994 og indtil udgangen af 1996 var en kriseramt virksomhed, indtil der for første gang, højst sandsynligt takket være den ydede støtte, blev opnået et svagt positivt resultat, og egenkapitalandelen begyndte at stige. Kommissionen er af den opfattelse, at den manglende private finansiering uden offentlig støtte og de foreliggende data understøtter dette standpunkt.
C. Støtte, som angiveligt er omfattet af godkendte støtteordninger
(119)
En del af støtteforanstaltningerne til fordel for Kahla I og Kahla II blev angiveligt ydet som led i godkendte støtteordninger. Da Kommissionen nærede alvorlig tvivl om, hvorvidt disse støtteforanstaltninger opfyldte betingelserne i de støtteordninger, som de angiveligt var tildelt i henhold til, anmodede den ved hjælp af et påbud om oplysninger i henhold til artikel 10, stk. 3, i Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22. marts 1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93 (38) Tyskland om at fremsende alle dokumenter og oplysninger, som var nødvendige for vurderingen. For så vidt oplysningerne fra Tyskland er utilstrækkelige til at nå til det resultat, at disse foranstaltninger er omfattet af det relevante program, er Kommissionen derfor beføjet til at træffe beslutning på grundlag af de foreliggende oplysninger.
(120)
Som led i udvidelsen af den formelle undersøgelsesprocedure nåede Kommissionen til den konklusion, at foranstaltning 1, 4, 5, 6, 7 og 10 til fordel for Kahla I er eksisterende støtte, som ikke behøver at blive vurderet endnu en gang. Kommissionen fastholder sin opfattelse, at foranstaltning 8 ikke blev tildelt som led i en godkendt støtteordning og skal betragtes som ad hoc-støtte.
(121)
Med hensyn til Kahla II når Kommissionen i forbindelse med udvidelsen af den formelle undersøgelsesprocedure til den konklusion, at foranstaltning 28 og 29 til fordel for Kahla II er eksisterende støtte, som Kommission ikke behøver at vurdere endnu en gang. Kommissionen fastholder sin opfattelse, at foranstaltning 11, 12 og 20 ikke blev tildelt som led i en ordning, der er godkendt af Kommissionen. Hvad angår de øvrige foranstaltninger, der angiveligt blev tildelt i henhold til en godkendt støtteordning, vil Kommissionen til dels tage de foreløbige vurderinger, der blev foretaget i forbindelse med indledningen og udvidelsen af den formelle undersøgelsesprocedure, op til fornyet overvejelse.
(122)
Foranstaltning 13, 14, 23 og 30: Disse statsgarantier på 90 % var baseret på en ordning, som aldrig var blevet anmeldt til Kommissionen. Ordningen blev registreret under nr. NN 46/97 og er aldrig blevet godkendt af Kommissionen. Som konstateret i forbindelse med udvidelsen af den formelle undersøgelsesprocedure skal disse garantier således vurderes som ad hoc-støtte. Endvidere fastslog Kommissionen i sin beslutning vedrørende delstaten Thüringens garantiordning (Bürgschaftsrichtlinien des Landes Thüringen) (39), at Thüringen var forpligtet til at ophøre med at anvende denne ikke-anmeldte ordning.
(123)
Med hensyn til disse garantiers støtteelement har Tyskland hævdet, at garantiens støtteelement ifølge en aftale mellem Tyskland og Kommissionen udgør 0,5 % af det beløb, som garantien omfatter. Kommissionen konstaterer imidlertid, at denne aftale vedrører statsgarantier på 80 %, som opfylder betingelserne i godkendte støtteordninger. De foreliggende garantier overstiger dette loft med 10 % og blev ikke ydet som led i en godkendt støtteordning, men på grundlag af en ikke-anmeldt ordning, som Kommissionen aldrig har godkendt. Endvidere var kriseramte virksomheder ikke omfattet af aftalens anvendelsesområde. Satsen på 0,5 % kan i modsætning til Tysklands oplysninger derfor ikke anvendes på disse garantier.
(124)
Med hensyn til garantierne under foranstaltning 13, 14 und 23, gælder følgende på grundlag af meddelelsen fra Kommissionen om anvendelsen af EF-traktatens artikel 87 og 88 angående statsstøtte i form af garantier (40): »Når der på det tidspunkt, hvor lånet ydes, er stor sandsynlighed for, at låntageren vil misligholde lånet, f.eks. fordi han er i finansielle vanskeligheder, kan garantiens værdi være lige så høj som det beløb, der rent faktisk dækkes af denne garanti«. Som beskrevet i vurderingens afsnit B (betragtning 106-118) var Kahla II på det tidspunkt, hvor disse foranstaltninger blev tildelt, en kriseramt virksomhed. Dette betyder, at støtteelementet i forbindelse med garantier, som blev ydet indtil 1996, muligvis udgør 90 % af de pågældende lån.
(125)
Med hensyn til foranstaltning 30, som blev tildelt på et tidspunkt, hvor virksomheden ikke længere var kriseramt, er Tyskland igen af den opfattelse, at støtteækvivalenten bør fastsættes til 0,5 % på grundlag af den aftale med Kommissionen, der er omtalt i betragtning 123. Kommissionen bemærker imidlertid, at denne aftale vedrører statsgarantier på 80 %, som blev ydet som led i godkendte støtteordninger. I det foreliggende tilfælde overstiger garantien loftet på 80 % med 10 % og blev ikke ydet som led i en godkendt støtteordning. Støtteækvivalenten på 0,5 % kan derfor ikke anvendes i denne forbindelse. På det tidspunkt, hvor denne garanti blev ydet, var delstaten Thüringen gået med til at lade garantierne være afhængige af Kommissionens beslutning vedrørende delstaten Thüringens garantiordning (41), ifølge hvilken støtteelementet skulle fastsættes til mellem 0,5 % og 2 % i forbindelse med garantier på 80 %, som ydes som led i godkendte støtteordninger. Selv om også denne beslutning vedrører garantier på 80 %, som ydes som led i godkendte støtteordninger, er det efter Kommissionens opfattelse passende at anvende denne ordning analogt i denne forbindelse. I betragtning af, at garantien dækkede en stor del af de risici, der var uløseligt forbundet med lånene, hvilket afspejles af den lave rente, som den private bank havde fastsat, vil Kommissionen imidlertid anvende det loft på 2 % for garantier, der er fastsat i denne ordning.
(126)
På samme måde finder Kommissionen det passende at anvende et støtteelement på 2 % på garantien på 90 % under foranstaltning 13 fra den 30. marts 1998, hvor lånene under foranstaltning 18-21 blev omlagt til et markedslån. Renten på markedslånet udgjorde 5,90 %. Inden lånene under foranstaltning 18-21 blev omlagt, udgjorde deres rentesats mellem 6,5 % og 6,75 %. De lån, der opnået ved hjælp af statsmidler, blev således omlagt til et privat lån nøjagtigt på det tidspunkt, hvor det var muligt for virksomheden at opnå en lavere rentesats for et privat lån på markedet, end den skulle betale for de lån, der var opnået ved hjælp af statsmidler. Det bemærkes i denne forbindelse, at denne omlægning kun var muligt, fordi der blev stillet en statsgaranti på 90 % i forbindelse med dette nye lån.
(127)
Ifølge Tyskland er disse garantier omfattet af de minimis-ordningen. Anvendelsen af de minimis-ordningen undersøges i vurderingens afsnit D.
(128)
Foranstaltning 15: Et tilskud på 2,5 mio. DEM blev angiveligt ydet som led i en godkendt støtteordning (42). I forbindelse med udvidelsen af den formelle undersøgelsesprocedure fastslog Kommissionen fejlagtigt, at denne ordning kun gælder for SMV. Tyskland har med rette gjort opmærksom på, at også store virksomheder under visse betingelser er berettiget til støtte som led i denne ordning. Kriseramte virksomheder er imidlertid udtrykkeligt ikke omfattet af ordningens anvendelsesområde.
(129)
Kommissionen har for nylig truffet en negativ beslutning med hensyn til denne ordning på grund af misbrug, da den blev anvendt på bl.a. kriseramte virksomheder (43). I sin beslutning fastslog Kommissionen udtrykkeligt, at Tyskland havde henregnet Kahla II blandt de kriseramte virksomheder, som havde gjort brug af denne ordning i strid med de særlige bestemmelser, som Kommissionen har godkendt. I sin beslutning vedrørende den omhandlede ordning fastslog Kommissionen, at dens beslutning vedrørende ordningen var uafhængig af dens beslutning i den foreliggende sag, hvor den individuelle anvendelse undersøges. I den foreliggende beslutning er Kommissionen af den opfattelse, at Kahla II var en kriseramt virksomhed på det tidspunkt, hvor denne støtteforanstaltning blev tildelt. Følgelig fastholdes det standpunkt, at denne støtte skal betragtes som ny støtte.
(130)
Foranstaltning 16: Et lån på 0,2 mio. DEM blev angiveligt ydet som led i et godkendt Eigenkapitalhilfeprogramm (44). Dette program var kun gældende for SMV. Da Kahla II imidlertid havde over 250 ansatte og derfor ikke blev betragtet som SMV på det tidspunkt, hvor denne foranstaltning blev tildelt, opfylder støtten tydeligvis ikke betingelserne i ordningen. Tyskland gjorde for kort tid siden opmærksom på, at lånet ikke blev ydet til virksomheden, men til G. Raithel. I godkendelsen af den ordning, som lånet blev ydet på grundlag af, fastsatte Kommissionen, at investorerne kun opnår en sådan støtte på betingelse af, at de indskyder denne som kapital i virksomheden. Dette gjorde G. Raithel. Formålet med dette lån var derfor støtte til en virksomhed, selv om det blev ydet direkte til en privatperson. Lånet skal derfor vurderes som ny støtte til fordel for Kahla II.
(131)
Foranstaltning 17, 18, 19 og 22: I forbindelse med undersøgelsen er Kommissionen nået til den konklusion, at betingelserne i den ordning, som disse lån blev ydet i henhold til (45), er opfyldt i det foreliggende tilfælde. Disse lån udgør derfor eksisterende støtte, som Kommissionen ikke behøver at vurdere endnu en gang.
(132)
Foranstaltning 21: Dette lån blev angiveligt ydet som led i en godkendt støtteordning (46). Ifølge ordningen kunne der imidlertid ydes lån på maksimalt 2 mio. DEM til virksomheder i de nye delstater. Det foreliggende lån overskrider dette loft. Kommissionen kan derfor ikke konkludere, at betingelserne i den relevante ordning er opfyldt. Under hensyntagen til rentestøtten, den nedsatte værdi af de stillede sikkerheder og ydelsen af en garanti på 90 %, som dækker næsten hele risikoen for misligholdelse, er Kommissionen af den opfattelse, at dette lån muligvis udgjorde støtte med det fulde beløb på det tidspunkt, hvor det blev ydet.
(133)
Foranstaltning 24 og 25 blev tildelt som led i godkendte støtteordninger til dækning af de investeringer, der er anført i tabel 5. Endvidere fremgår det af oplysningerne fra Tyskland, at en del af den investeringsstøtte, der er ydet som led i ordningen med særlige afskrivninger (foranstaltning 33), ligeledes havde til formål at dække disse investeringer. Tyskland har dokumenteret, at alle disse foranstaltninger opfylder betingelserne i de ordninger, som de angiveligt var ydet i henhold til. Foranstaltning 24, 25 og 33 udgør derfor eksisterende støtte, som Kommissionen ikke behøver at vurdere endnu en gang.
(134)
Foranstaltning 26: Tilskud til fremme af beskæftigelsen i forbindelse med miljøinvesteringer, der angiveligt blev ydet i henhold til en godkendt ordning, betragtes ikke som støtte (47). Som det imidlertid blev konstateret i forbindelse med udvidelsen af den formelle undersøgelsesprocedure, tog ordningen - med hensyn til dens miljøelementer - sigte på at afhjælpe miljørisici i offentlige virksomheder. Tilskuddene opfylder således entydigt ikke betingelserne i det program, som de angiveligt blev ydet på grundlag af. Ved brev af 29. juli 1994 (48) informerede Tyskland Kommissionen om, hvordan denne bestemmelse skal fortolkes. Tyskland fastslog entydigt, at sådanne foranstaltninger kun kunne gennemføres i kommuner, byer osv. Treuhand-virksomheder ville ligeledes kunne modtage denne støtte inden deres privatisering, da de indtil dette tidspunkt kunne betragtes som offentlige virksomheder (49). Kommissionen var af den opfattelse, at disse foranstaltninger ikke udgør støtte, da de ikke gav en virksomhed en fordel (50).
(135)
Kahla II var imidlertid en privat virksomhed på det tidspunkt, hvor disse foranstaltninger blev tildelt, og var således ikke berettiget til at modtage støtten. Kommissionen bemærker desuden, at en del af disse tilskud blev ydet af delstaten Thüringen, mens det ifølge den pågældende ordning kun var det tyske arbejdsdirektorat, Bundesanstalt für Arbeit, der var berettiget til at yde sådanne tilskud. Kommissionen kan derfor ikke konkludere, at disse foranstaltninger udgør eksisterende støtte (51).
(136)
Efter udvidelsen af den formelle undersøgelsesprocedure ændrede Tyskland sin argumentation og hævdede, at disse foranstaltninger ikke havde givet virksomheden en fordel. Tyskland anførte indledningsvis, at foranstaltningerne var blevet tildelt med henblik på bortskaffelse af gamle anlæg, hvilket angiveligt var af betydning for miljøet. Kommissionen kan imidlertid ikke godtage, at bortskaffelsen af gamle anlæg ikke har givet virksomheden en fordel. Arbejde af denne karakter medførte nødvendigvis et større disponibelt areal og en forøgelse af virksomhedens værdi.
(137)
Tyskland hævdede for nylig, at foranstaltningerne tog sigte på at afhjælpe miljørisici, der var opstået i juli 1990. Ifølge Kommissionens praksis udgør sådanne foranstaltninger ikke støtte. Tyskland har imidlertid ikke påvist, at der har foreligget risici, som var opstået inden juli 1990. Desuden blev sådanne risici angiveligt afhjulpet af Kahla I, som allerede havde gjort brug af en sådan støtte i 1991 (foranstaltning 2) i det omfang, der var nødvendigt for at afhjælpe risiciene. Tyskland har aldrig påvist, at miljørisiciene stadig ikke var afhjulpet, da aktiverne blev solgt af Kahla I. Selv hvis dette var tilfældet, skulle køberen på passende vis have kontrolleret, at aktiverne ikke var forbundet med sådanne risici. Hvis dette ikke var tilfældet, har køberen ikke vist passende omhu, og det er således ikke acceptabelt, at der senere gøres krav på offentlig støtte til dette formål. Hvis der havde fundet en passende kontrol sted, skulle der i købsprisen have været taget højde for eksistensen af sådanne risici og nødvendigheden af, at der blev lagt midler til side til afhjælpningen, men ikke senere et krav på offentlig støtte.
(138)
Tyskland har imidlertid også anført, at såfremt virksomheden havde vist, at disse foranstaltninger udgør støtte, måske ikke havde udført det pågældende arbejde eller havde anvendt sit interne personale eller mindre personale eller et andet personale. Tyskland har gjort gældende, at det forhold, at Kommissionen ikke har betragtet ordningen som støtte og har godkendt den, har udgjort et tilstrækkeligt grundlag for den berettigede forventning, at foranstaltningerne ikke udgjorde støtte. Kommissionen kan ikke godtage dette argument, da den godkendte ordningen på grundlag af anmeldelsen og de yderligere oplysninger fra Tyskland. Tyskland kan derfor ikke bevidst handle i strid med anmeldelsen og gøre gældende, at berettigede forventninger er blevet tilsidesat. Støttemodtageren kan heller ikke gøre sådanne forventninger gældende, når det entydigt fremgår af den tyske ordning, at disse foranstaltninger ikke kan gennemføres i en enkelt virksomheds interesse, og at det udelukkende var Bundesanstalt für Arbeit, der var berettiget til at yde sådanne tilskud, og en del af støtten i denne forbindelse blev stillet til rådighed af delstaten Thüringen.
(139)
Tyskland har endelig anført, at disse tilskud udgør en generel foranstaltning, som alle virksomheder i Tyskland uden forskel kan drage fordel af. Kommissionen konstaterer imidlertid, at denne påstand er i strid med alle oplysninger, der tidligere er fremsendt. Af bestemmelserne i den tyske lov (§ 249h i AFG) og alle de dokumenter, som er blevet fremsendt til Kommissionen, og som gjorde det muligt for Kommissionen at anse programmet for ikke at udgøre støtte og godkende det, fremgår det entydigt, at ikke alle virksomheder kan drage fordel af sådanne foranstaltninger. Tværtimod vedrører den tyske lov og alle de dokumenter, som Tyskland har fremsendt, og som skulle gør det muligt for Kommissionen at vurdere bestemmelserne, offentligretlige juridiske personer og udelukker udtrykkeligt foranstaltninger til fordel for en enkelt virksomhed. Denne bestemmelse indeholder en entydigt selektiv komponent, som indebærer, at foranstaltningen ikke kan vurderes som en generel foranstaltning.
(140)
Foranstaltning 27: Tilskud til forskellige formål, som blev ydet i 1995 og 1996. Da der ikke blev anført noget retsgrundlag, vurderede Kommissionen foreløbigt tilskuddene som ny støtte. Tyskland gjorde derpå gældende, at tilskud på 0,318 mio. DEM til forskning og udvikling var blevet ydet som led i en godkendt støtteordning (52). På grundlag af de foreliggende oplysninger opfylder denne støtte betingelserne i denne ordning og udgør dermed eksisterende støtte, som ikke behøver at blive vurderet endnu en gang.
(141)
Med hensyn til tilskuddene på 0,021 mio. DEM til integrering af arbejdstagere er Tyskland af den opfattelse, at disse ikke udgør støtte efter EF-traktatens artikel 87, stk. 1, da de kun tog sigte på at fremme handicappede arbejdstageres beskæftigelse. Kommissionen konstaterer imidlertid, at det kun er foranstaltninger, som i henhold til retningslinjerne for beskæftigelsesstøtte (53) finder anvendelse på fysiske personer ifølge objektive kriterier og uden at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner, der ikke udgør statsstøtte. Trods påbuddet om oplysninger specielt vedrørende dette punkt, har Tyskland ikke fremlagt nogen dokumentation i denne henseende. På grundlag af de foreliggende oplysninger konkluderer Kommissionen derfor, at disse foranstaltninger udgjorde statsstøtte efter EF-traktatens artikel 87, stk. 1.
(142)
De øvrige tilskud på 0,122 mio. DEM til deltagelse i messer samt tilskuddene på 0,030 mio. DEM til reklame er angiveligt omfattet af de minimis-ordningen. Nedenfor undersøges det, om de opfylder betingelserne i de minimis-ordningen.
(143)
Foranstaltning 28 og 29: Som anført i forbindelse med udvidelsen af den formelle undersøgelsesprocedure vurderes disse foranstaltninger på grundlag af de foreliggende oplysninger som eksisterende støtte. Desuden fremgår det af oplysningerne fra Tyskland, at en del af den investeringsstøtte, der blev ydet som led i ordningen med særlige afskrivninger (foranstaltning 33), ligeledes havde til formål at dække disse investeringer. Tyskland har dokumenteret, at alle disse foranstaltninger opfylder betingelserne i de ordninger, som de angiveligt blev ydet på grundlag af. De udgør derfor eksisterende støtte, som Kommission ikke behøver at vurdere endnu en gang.
(144)
Foranstaltning 31: Yderligere tilskud til fremme af beskæftigelsen, som blev ydet i henhold til en godkendt støtteordning (54). På grundlag af oplysningerne fra Tyskland er Kommissionen af den opfattelse, at disse tilskud opfylder betingelserne i den ordning, som de blev ydet på grundlag af. De udgør derfor eksisterende støtte, som Kommission ikke behøver at vurdere endnu en gang.
(145)
Foranstaltning 32: Tilskud til forskellige formål. Da der ikke blev anført noget retsgrundlag, vurderede Kommissionen foreløbigt tilskuddene som ny støtte. Tyskland har imidlertid hævdet, at tilskuddene på 0,009 mio. DEM til forskning og udvikling blev ydet som led i en godkendt støtteordning (55). Dette program gælder imidlertid kun for SMV. Ifølge de foreliggende oplysninger kunne Kahla II i perioden 1997-1999 på intet tidspunkt betragtes som SMV, hovedsagelig da loftet på 250 ansatte aldrig blev overholdt, heller ikke hvis antallet af lærlinge blev fratrukket. Støtten er derfor tilsyneladende ikke omfattet af den ordning, som den angiveligt blev ydet i henhold til, og skal vurderes som ny støtte.
(146)
Med hensyn til tilskuddene til integrering af arbejdstagere har Tyskland på ny erklæret, at disse ikke udgør støtte efter EF-traktatens artikel 87, stk. 1, da de tog sigte på at fremme handicappede arbejdstageres beskæftigelse. Som i forbindelse med de tilskud, der er nævnt i forbindelse med foranstaltning 27, har Tyskland imidlertid heller ikke i denne forbindelse, trods påbuddet om oplysninger specielt vedrørende dette punkt, fremlagt dokumentation i denne henseende. Ifølge oplysningerne i virksomhedens årsberetninger (56) andrager tilskuddene til integrering af arbejdstagere 0,119 mio. DEM for 1997 og 1998 og en andel af ubekendt størrelse af de i årsberetningen for 1999 anførte tilskud til messer og indarbejdelse på 0,121 mio. DEM. På grundlag af de foreliggende oplysninger konkluderer Kommissionen derfor, at disse foranstaltninger udgjorde statsstøtte efter EF-traktatens artikel 87, stk. 1.
(147)
De øvrige tilskud til deltagelse i messer samt tilskuddene til reklame på 0,103 mio. DEM for 1997 og 1998 og på en andel af ubekendt størrelse af de i årsberetningen for 1999 anførte tilskud til messer og indarbejdelse på 0,121 mio. DEM for 1999 er angiveligt omfattet af de minimis-ordningen. I vurderingens afsnit D undersøges det, om de opfylder betingelserne i de minimis-ordningen.
(148)
I betragtning af ovenstående udgør foranstaltning 17, 18, 19, 22, 24, 25, en del af foranstaltning 27, foranstaltning 28, 29, 31 samt foranstaltning 33 eksisterende støtte, som Kommissionen ikke behøver at vurdere endnu en gang.
D. Angivelige de minimis-foranstaltninger
(149)
Foranstaltning 13, 14, 23, en del af foranstaltning 27, foranstaltning 30 samt en del af foranstaltning 32 er angiveligt omfattet af de minimis-ordningen (57). Ifølge denne ordning udgør det maksimale samlede de minimis-støttebeløb 100 000 EUR over en periode på tre år, der begynder ved udbetalingen af den første de minimis-støtte. Dette beløb dækker al offentlig støtte, der ydes som de minimis-støtte, og berører ikke støttemodtagerens mulighed for at få anden støtte, der ydes i henhold til ordninger, der er godkendt af Kommissionen. De relevante perioder er 25. marts 1994-25. marts 1997 og 25. marts 1997-25. marts 2000.
(150)
I den første periode fra 1994 til 1997 er foranstaltning 13, 14, 23 og en del af foranstaltning 27 angiveligt omfattet af de minimis-ordningen.
(151)
Selv om den del af de tilskud, der er ydet som led i foranstaltning 27, og som angiveligt er omfattet af de minimis-ordningen, dvs. tilskud på 122 000 DEM til deltagelse i messer og tilskud på 30 000 DEM til reklame, i alt udgør 152 000 DEM (77 716 EUR), bør dette beløb kumuleres med støtteækvivalenten i forbindelse med de garantier, der er ydet under foranstaltning 13, 14 og 23. Som anført i betragtning 124 kan garantiens værdi være lige så høj som det beløb, der rent faktisk dækkes af garantien (58). Dette betyder, at disse garantiers støtteelement på tidspunktet for deres ydelse muligvis udgør 90 % af de pågældende lån, hvilket i vidt omfang overstiger de minimis-ordningen. Det kan derfor ikke godtages, at alle disse foranstaltninger er omfattet af de minimis-ordningen.
(152)
For perioden 1997-2000 er garantien under foranstaltning 30 og en del af foranstaltning 32 angiveligt omfattet af de minimis-ordningen.
(153)
Hvad angår den garanti, der er ydet under foranstaltning 30, kan støtteelementet fastsættes til 41 760 DEM, hvis der som anført i betragtning 125 anvendes en støtteækvivalent på 2 %. Den del af foranstaltning 32, der angiveligt er omfattet af de minimis-ordningen, omfatter tilskud på 294 000 DEM til deltagelse i messer og tilskud på 114 000 DEM til omkostningsnedsættelser. Endvidere bør den nye værdi af garantien under foranstaltning 13 medregnes fra det tidspunkt, hvor den dækkede markedslånet. Som anført i betragtning 47 udgjorde disse lån i alt 7,329 mio. DEM. Anvendes der også i denne forbindelse en støtteækvivalent på 2 % på det lånebeløb, der er dækket af garantien, fremkommer et støtteelement på 131 922 DEM. De foranstaltninger i perioden 1997-1999, der angiveligt er omfattet af de minimis-ordningen, udgør derfor i alt 581 682 DEM. Dette beløb overstiger i vidt omfang loftet i de minimis-ordningen.
(154)
I betragtning heraf kan Kommissionen ikke godtage, at alle disse foranstaltninger er omfattet af de minimis-ordningen. De udgør derfor støtte efter EF-traktatens artikel 87, stk. 1.
E. Ny støtte
(155)
I betragtning af ovenstående vurderes foranstaltning 8 til fordel for Kahla I samt foranstaltning 11, 12, 13, 14, 15, 16, 20, 21, 23, 26, 27, 30 og 32 til fordel for Kahla II som ny støtte. På grundlag af de foreliggende oplysninger kan Kommissionen ikke konkludere, at de opfylder betingelserne i godkendte støtteordninger.
F. Forenelighed med fællesmarkedet
(156)
EF-traktaten fastsætter en række undtagelser fra princippet om, at statsstøtte generelt er uforenelig med fællesmarkedet. Undtagelsesbestemmelserne i EF-traktatens artikel 87, stk. 2, finder ikke anvendelse i den foreliggende sag, da støtteforanstaltningerne hverken er støtte af social karakter til enkelte forbrugere eller støtte, hvis formål er at råde bod på skader, der er forårsaget af naturkatastrofer eller af usædvanlige begivenheder, eller støtteforanstaltninger for økonomien i visse af Forbundsrepublikken Tysklands områder, som er påvirket af Tysklands deling. Mulighederne for en undtagelse fra princippet om, at statsstøtte er uforenelig med fællesmarkedet, er reguleret i EF-traktatens artikel 87, stk. 3, litra a) og c). Artikel 87, stk. 3, litra a), gør det muligt for Kommissionen at godkende støtte til fremme af den økonomiske udvikling i bestemte områder, mens det i henhold til artikel 87, stk. 3, litra c), er muligt at godkende støtte til fremme af udviklingen af visse erhvervsgrene eller økonomiske regioner, når den ikke ændrer samhandelsvilkårene på en måde, der strider mod den fælles interesse. Kommissionen har offentliggjort forskellige rammebestemmelser og retningslinjer, som præcist fastsætter betingelserne for, hvornår støtte kan godkendes på grundlag af denne bestemmelse.
(157)
Tyskland har ikke bestridt, at støtten til fordel for Kahla I - selv om den pågældende virksomhed er beliggende i et område, hvor der kan ydes regionalstøtte i overensstemmelse med EF-traktatens artikel 87, stk. 3, litra a) - skal vurderes på grundlag af rammebestemmelserne for omstrukturering (1994), da hovedformålet med støtten ikke var af regional karakter, men vedrørte genoprettelsen af en kriseramt virksomheds rentabilitet på længere sigt. Kommissionen minder i denne forbindelse om, at det kun er støtten under foranstaltning 8, der skal vurderes.
(158)
Med hensyn til Kahla II har Tyskland hævdet, at formålet med foranstaltningerne, som blev vurderet som støtte, der ikke er omfattet af godkendte støtteordninger eller ikke falder ind under de minimis-ordningen, var af regional karakter. Kommissionen minder i denne forbindelse om, at den ad hoc-støtte, der skal vurderes, omfatter foranstaltning 11, 12, 13, 14, 15, 16, 20, 21, 23, 26, 27, 30 og 32.
(159)
Kommissionen er af den opfattelse, at retningslinjerne for statsstøtte med regionalt sigte (59) (regionalretningslinjerne) ikke kan anvendes til at vurdere, om den støtte, der er ydet mellem 1994 og 1996, er forenelig med fællesmarkedet. I fodnote 10 i disse retningslinjer hedder det: »Der findes særskilte regler for individuel støtte til kriseramte virksomheder, der ikke betragtes som egentlig regionalstøtte.« Disse særskilte regler er rammebestemmelserne for omstrukturering.
(160)
Kommissionen konstaterer, at de nuværende regionalretningslinjer ikke fandt anvendelse på det tidspunkt, hvor støtten blev ydet. De regler, der var gældende på tidspunktet for ydelsen, og som nævnes i fodnote 2 i disse retningslinjer, fastsætter imidlertid ligeledes entydigt, at en sådan støtte ikke må ydes, hvis dette er i strid med de specifikke regler for støtte til kriseramte virksomheder. Som anført i vurderingens afsnit B ovenfor (betragtning 106-118) er Kommissionen nået til den konklusion, at Kahla II var en kriseramt virksomhed indtil 1996. Ad hoc-støtten kan derfor ikke vurderes på grundlag af disse regler. Dette fremgår også af karakteren af de omkostninger, der blev dækket ved hjælp af støtten. Kommissionen henviser til tabel 5, hvorefter 80 % af udgifterne blev anvendt til udskiftning af maskiner og driftskapital, typiske udgifter som led i en omstrukturering, men ikke som led i et investeringsprojekt.
(161)
I betragtning heraf kan Kommissionen ikke konkludere, at den samlede ad hoc-støtte, som blev ydet til fordel for Kahla II indtil 1996, kan betragtes som regionalstøtte, der er forenelig med fællesmarkedet.
(162)
Tyskland har for nylig anført, at støtten under foranstaltning 26 bør betragtes som beskæftigelsesstøtte. Ifølge retningslinjerne for beskæftigelsesstøtte (60) kan der ydes støtte til jobskabelse. Ifølge Tysklands oplysninger blev tilskuddene anvendt til at bortskaffe en del af Kahla II's anlæg. Dette arbejde blev udført af arbejdsløse og førte dermed til midlertidig beskæftigelse af arbejdsløse. Det resulterede imidlertid ikke i varig beskæftigelse. Denne støtte kan heller ikke betragtes som støtte til jobbevarelse, da der fandt en betydelig personalenedskæring sted i virksomheden (fra 380 i 1994 til 327 i 1996). Desuden understøtter Tysklands oplysninger vedrørende anvendelsen af støtten, dvs. midlertidig beskæftigelse af arbejdsløse, entydigt den opfattelse, at der ikke blev bevaret arbejdspladser hos Kahla I.]Kommissionen er derfor af den opfattelse, at foranstaltning 26 ikke kan godkendes som beskæftigelsesstøtte på grundlag af retningslinjerne for beskæftigelsesstøtte. Kommissionens opfattelse i denne henseende gælder også for støtte, der blev ydet, inden retningslinjerne trådte i kraft, da retningslinjerne for beskæftigelsesstøtte kun konkretiserer en allerede eksisterende praksis, og der under ingen omstændigheder kan godkendes beskæftigelsesstøtte, hvis der hverken er tale om jobbevarelse eller jobskabelse.]
(163)
Da virksomheden var kriseramt på det tidspunkt, hvor ad hoc-støtten blev ydet, skal det nu undersøges, om støtten til fordel for Kahla II indtil 1996 og støtten til fordel for Kahla I kan anses for at være forenelig med fællesmarkedet i henhold til rammebestemmelserne for omstrukturering. Kommissionen er af den opfattelse, at ingen af Fællesskabets øvrige rammebestemmelser eller retningslinjer, såsom rammebestemmelserne for statsstøtte til forskning og udvikling, miljøbeskyttelse, små og mellemstore virksomheder eller uddannelse kan finde anvendelse. Da alle støtteforanstaltninger blev tildelt, inden den reviderede udgave af rammebestemmelserne for omstrukturering trådte i kraft, finder rammebestemmelserne af 23. december 1994 anvendelse (61). Det vurderes nedenfor, om de vigtigste af de betingelser, der er fastsat i disse rammebestemmelser, er opfyldt.
(164)
Omstruktureringsstøtte er sædvanligvis en kombination af driftsstøtte til dækning af underskud, sociale omkostninger, driftskapital osv. og materielle investeringer. Dette kan entydigt undersøges på grundlag af formålet med støtteforanstaltningerne til fordel for Kahla I og de foranstaltninger, som blev ydet til fordel for Kahla II indtil 1996 (62).
(165)
Hvad angår støtten til fordel for Kahla I, har Kommissionen, som understreget i forbindelse med indledningen og udvidelsen af den formelle undersøgelsesprocedure, aldrig fået forelagt en omstruktureringsplan. Hvis der ikke foreligger en omstruktureringsplan, er de betingelser, som er nødvendige for at godkende omstruktureringen i overensstemmelse med rammebestemmelserne for omstrukturering, navnlig betingelsen om, at der skal foreligge en sammenhængende omstruktureringsplan på tidspunktet for tildelingen af støtten, ikke opfyldt (63). Den støtte, der er ydet som led i foranstaltning 8, må derfor vurderes som uforenelig med fællesmarkedet.
(166)
Med hensyn til den støtte, der blev ydet til fordel for Kahla II mellem 1994 og 1996, fastslog Kommissionen i forbindelse med indledningen og udvidelsen af den formelle undersøgelsesprocedure, at der var tegn på, at virksomheden havde foretaget en omstrukturering. De rapporter, som Tyskland har forelagt, beskriver en række foranstaltninger med henblik på at genoprette rentabiliteten: ny produktorientering, personalenedskæring, udskiftning af gamle maskiner og anlæg, lukning af produktionsanlæg, investeringer med henblik på at kunne overholde tekniske standarder og miljønormer og opbygning af et distributionsnet. Som led i den formelle undersøgelsesprocedure anførte Tyskland, at disse foranstaltninger indgik i den første virksomhedsstrategi, som senere blev videreudviklet, og afviste at betegne disse foranstaltninger som en omstruktureringsplan. I brev af 1. oktober 2002 erklærede Tyskland endelig, at såfremt Kommissionen betragtede Kahla II som en kriseramt virksomhed, bør disse foranstaltninger betragtes som en omstruktureringsplan.
(167)
Det fremgår imidlertid ikke, hvilket af de fremsendte dokumenter der skal betragtes som den relevante omstruktureringsplan. Kommissionen bemærker, at den første rapport blev udarbejdet, inden aktiverne blev solgt, og desuden udelukkende var beregnet til TIB for at kunne afgøre, om det var hensigtsmæssigt at overtage en kapitalinteresse i virksomheden. Selv om begge foreslog en række foranstaltninger, som var nødvendige for virksomhedens rentabilitet, blev disse foranstaltninger ifølge Tyskland videreudviklet af investoren. Hvis disse rapporter blev betragtet som omstruktureringsplan, bliver det klart, at de foreslåede foranstaltninger ikke udgør den endelige udgave af planen, navnlig hvad angår undersøgelsen af omkostningerne i forbindelse med de foreslåede foranstaltninger. Ifølge den første rapport ville de samlede omkostninger udgøre 30,945 mio. DEM, som bestod af investeringer, erhvervelse af aktiverne, dækning af tab og renter af lån. I den anden rapport var der foreslået omstruktureringsforanstaltninger til et samlet beløb på 27,727 mio. DEM bestående af investeringer (herunder overtagelse af aktiverne), dækning af tab og driftskapital. Hverken omkostningerne i den første rapport eller omkostningerne i den anden rapport er i overensstemmelse med de omkostninger, som Tyskland har beskrevet i »investeringsplanen«, og som fremgår i detaljer af tabel 5, og på grundlag af hvilke støtten angiveligt blev ydet. I begge rapporter ignorerer listen over de foranstaltninger, hvormed disse omkostninger skal finansieres, en lang række støtteforanstaltninger, som rent faktisk blev tildelt virksomheden (se tabel 4), hvilket ligeledes gælder for »investeringsplanen« (tabel 5). Hvis et af disse dokumenter blev betragtet som omstruktureringsplan, kan Kommissionen derfor kun nå til den konklusion, at planen enten ikke var den endelige plan, eller at virksomheden har modtaget overskydende støtte.
(168)
Selv hvis disse dokumenter kunne betragtes som omstruktureringsplan, kan de derfor ikke anses for at være den endelige udgave af en sådan plan. Det fremgår desuden heller ikke, i hvilket omfang de foreslåede foranstaltninger rent faktisk blev gennemført.
(169)
For at kunne fastslå, om kriterierne i rammebestemmelserne for omstrukturering er opfyldt, behøver Kommissionen på den ene side præcise oplysninger om, hvilke omstruktureringsforanstaltninger der blev truffet for at genoprette virksomhedens rentabilitet på længere sigt (64). Trods gentagne anmodninger herom fra Kommissionen har Tyskland aldrig fremsendt den endelige udgave af en omstruktureringsplan for Kahla II eller givet oplysninger om, hvilke omstruktureringsforanstaltninger der rent faktisk blev gennemført. Da den ikke foreligger, kan kriterierne i disse rammebestemmelse ikke undersøges.
(170)
På den anden side konstaterer Kommissionen, at det private bidrag til de samlede omkostninger ikke kan betragtes som betydeligt. Det bemærkes, at Kommissionen formelt anmodede Tyskland om at fremsende oplysninger om ethvert bidrag, som en privat investor havde ydet eller skulle yde. I brev af 1. oktober 2002 opregner Tyskland den angivelige private finansiering ifølge rapporten af 29. november 1993. Den består af et kapitalindskud på 2,055 mio. DEM fra G. Raithel, 0,986 mio. DEM i rentebetalinger i forbindelse med lånet til G. Raithel, cash flow på 2,217 mio. DEM og TIB's kapitalinteresse på 7,975 mio. DEM.
(171)
Det angivelige investorbidrag bestod af to rentelettede lån fra offentlige myndigheder (foranstaltning 16 og 17) til et beløb af i alt 2 mio. DEM og 0,055 mio. DEM, som investor har tilført virksomheden af egne midler som egenkapital. Kun sidstnævnte bidrag var af ren privat karakter. Lånet på 0,2 mio. DEM under foranstaltning 16 var sikret ved hjælp af en forbundsgaranti. Lånet på 1,8 mio. DEM under foranstaltning 17 var sikret gennem pant i Kahla II's faste ejendom. Købet af disse aktiver blev finansieret ved hjælp af statsstøtte. I betragtning af, at disse lån blev ydet af statsmidler, og under hensyntagen til den stillede sikkerhed, kan lånene under foranstaltning 16 og 17 klart ikke betragtes som et bidrag fra en privat investor. Hvad angår de nye angivelige rentebetalinger på 0,986 mio. DEM, har Kommissionen aldrig modtaget nærmere oplysninger herom. De vedrører formentlig G. Raithels rentebetalinger i forbindelse med de to lån under foranstaltning 16 og 17. Disse rentebetalinger finansierer imidlertid ingen omstruktureringsomkostninger. Med hensyn til cash flowet konstaterer Kommissionen, at et planlagt overskud, som virksomheden skal opnå, ikke betragtes som et væsentligt bidrag i henhold til rammebestemmelserne for omstrukturering. Kommissionen er desuden ikke blevet informeret om, hvorvidt dette cash flow rent faktisk blev opnået, eller om det blev anvendt til at dække omstruktureringsomkostninger.
(172)
Da virksomheden begyndte at opnå et vist overskud, omlagde investoren den 30. marts 1998 en del af de offentlige lån til private lån. Dette bidrag var imidlertid uvist på tidspunktet for støttens ydelse og blev først ydet efter omstruktureringen. Det kan derfor antages, at det efterfølgende bidrag kun var muligt takket være forbedringen af virksomhedens finansielle situation som følge af statsstøtten. Kommissionen bemærker desuden, at bidraget kun var muligt takket være en garanti på 90 %, som blev stillet til sikring af disse lån (65). Desuden fandt dette sted, efter at omstruktureringen var afsluttet, og det var på tidspunktet for støttens ydelse uklart og er uklart, hvilke ressourcer der blev anvendt til dette formål. Da der ikke foreligger en samlet oversigt over omstruktureringsomkostningerne kan det endelig ikke sluttes, at det private bidrag var betydeligt.
(173)
Omstruktureringsstøtte kan kun ydes på grundlag af en sammenhængende omstruktureringsplan, som også omfatter foranstaltninger til at opveje eventuelle negative virkninger af støtten og et betydeligt bidrag af private midler. Da der trods påbuddet om oplysninger ikke er noget, der tyder på, at støtten blev ydet på dette grundlag, ser det således faktisk ud til, at disse betingelser ikke er opfyldt. Ad hoc-støtte, som blev ydet til fordel for Kahla II indtil 1996, udgør derfor omstruktureringsstøtte, der er uforenelig med fællesmarkedet.
(174)
I betragtning heraf kan Kommissionen ikke konkludere, at den ad hoc-støtte, der blev ydet til fordel for Kahla II indtil 1996, kan betragtes som forenelig med fællesmarkedet.
(175)
I betragtning af de beskedne positive driftsresultater, der er opnået, er Kommissionen af den opfattelse, at Kahla II fra 1997 ikke længere kan betragtes som en kriseramt virksomhed. I overensstemmelse med Tysklands anmodning vurderer Kommissionen den støtte, der er ydet til fordel for Kahla II, på grundlag af regionalretningslinjerne. Kommissionen bemærker, at dette kun vedrører foranstaltning 30 og 32, som skal vurderes som ad hoc-støtte, da de øvrige foranstaltninger udgør eksisterende støtte.
(176)
Ifølge regionalretningslinjerne kan individuel ad hoc-støtte til en enkelt virksomhed få alvorlige følger for konkurrencen på det pågældende marked, samtidig med at den risikerer kun at få begrænset indvirkning på udviklingen i regionen. Denne form for støtte gives i reglen som led i en punktuel eller sektororienteret industripolitik og stemmer således normalt ikke med ånden i selv regionalstøttepolitikken. Denne støtte opfylder derfor ikke kravene i regionalretningslinjerne, medmindre andet bevises. Kommissionen konstaterer, at porcelænsmarkedet er mættet, og at porcelænsbranchen lider under overkapacitet. Dette underbygger de negative antagelser med hensyn til ad hoc-støtten, da enhver investeringsstøtte sandsynligvis vil have negative virkninger på sektoren.
(177)
Regionalstøtte ydes enten til produktive investeringer (initialinvesteringer) eller jobskabelse, der er forbundet med investeringerne. Ved initialinvestering forstås investering i fast kapital i forbindelse med oprettelse af en ny virksomhed, udvidelse af en eksisterende virksomhed eller iværksættelse af en aktivitet, der indebærer en fundamental ændring af en eksisterende virksomheds produkt eller produktionsmetode (gennem rationalisering, diversificering eller modernisering).
(178)
Kommissionen konstaterer indledningsvis, at en del af den pågældende støtte (foranstaltning 32) består af tilskud, som angiveligt blev ydet til forskning og udvikling, integrering af arbejdstagere, deltagelse i messer og omkostningsnedsættelser. Sådanne udgifter udgør ikke investeringer. På den anden side er foranstaltning 30 en garanti for et lån, som kunne have været anvendt til investeringer, men dette er aldrig blevet gjort gældende af Tyskland.
(179)
Kommissionen har udtrykkeligt og formelt anmodet Tyskland om at forelægge en beskrivelse af de investeringer, der er foretaget og skal foretages. Til undersøgelse af spørgsmålet, om der blev foretaget en initialinvestering, har Tyskland kun forelagt de investeringsplaner, der fremgår af tabel 7 og 9. Tyskland har ikke forelagt en beskrivelse af det angivelige investeringsprojekt. Ifølge disse plan blev der erhvervet maskiner og foretaget investeringer i eksisterende anlæg. Da der ikke blev afgivet yderligere oplysninger, kan Kommissionen ikke konkludere, at disse investeringer står i forbindelse med en udvidelse af virksomheden eller iværksættelse af en aktivitet, der indebærer en fundamental ændring af produktet eller produktionsmetoden.
(180)
Selv hvis dette var tilfældet, kan Kommissionen desuden ikke støtte sig på nogen oplysninger i denne forbindelse. De samlede støtteberettigede omkostninger kan følgelig ikke beregnes. Det er derfor umuligt at konstatere, om den tilladte maksimale støtteintensitet på 35 % overholdes med hensyn til kumuleringen med den øvrige investeringsstøtte, der er omfattet af godkendte støtteordninger (foranstaltning 28, 29 og en del af foranstaltning 33).
(181)
Endvidere skal støttemodtagerens bidrag til investeringernes finansiering ifølge punkt 4.2 i regionalretningslinjerne mindst udgøre 25 % for at sikre, at de støttede produktive investeringer er rentable og sunde. Der må ikke gives støtte til dette minimumsbidrag. Dette er f.eks. ikke tilfældet, når det drejer sig om et lån, hvortil der er ydet rentetilskud eller knyttet offentlige garantier med støtteelementer.
(182)
Kommissionen har udtrykkeligt og formelt anmodet Tyskland om at oplyse den om ethvert bidrag, som investoren har ydet eller skal yde. Ifølge de foreliggende oplysninger omlagde investoren den 30. marts 1998 de offentlige lån til markedslån. Det må imidlertid betvivles, at disse lån kan vurderes som et privat bidrag uden nogen form for støtte, da de står i forbindelse med tidligere tildelte støtteforanstaltninger. Desuden var også disse markedslån fortsat dækket af en statsgaranti på 90 %. Ifølge tabel 8 udgjorde egetbidraget til de investeringer, der angiveligt blev foretaget mellem 1997 og 1998, i alt 2,406 mio. DEM. Der blev imidlertid ikke givet oplysninger om dette bidrags oprindelse. Da der ikke foreligger sådanne oplysninger, kan Kommissionen ikke konkludere, at støttemodtagerens bidrag mindst udgjorde 25 % af de samlede investeringsomkostninger.
(183)
Disse foranstaltninger kan heller ikke betragtes som driftsstøtte, der er forenelig med fællesmarkedet, da kravene i regionalretningslinjerne ikke er opfyldt. Ifølge disse krav kan denne form for støtte ydes på betingelse af, at den findes velbegrundet på grundlag af dens bidrag til den regionale udvikling og støttens karakter, og at dens omfang står i forhold til de ulemper, den skal opveje. Tyskland har ikke påvist nogen af disse punkter. Tyskland har endvidere ikke påvist, at støtten er tidsbegrænset og degressiv.
(184)
Sammenfattende kan Kommissionen ikke konkludere, at de investeringer, som Kahla II angiveligt har foretaget fra 1997, udgør støtteberettigede investeringer som omhandlet i retningslinjerne for statsstøtte med regionalt sigte. Endvidere er det ikke påvist, at 25 % af de samlede omkostninger ikke indeholdt støtte og blev dækket af støttemodtageren. Afslutningsvis kan Kommissionen ikke konkludere, at støtten havde positive virkninger på regionen eller markedet. Kommissionen kan derfor ikke konstatere, at støtten kan vurderes som forenelig med fællesmarkedet i henhold til regionalretningslinjerne.
(185)
Kommissionen konstaterer, at Tyskland ulovligt har ydet støtten i strid med EF-traktatens artikel 88, stk. 3. På grundlag af de foreliggende oplysninger kan Kommissionen ikke konkludere, at ad hoc-støtten til fordel for Kahla I og Kahla II kan anses for at være forenelig med fællesmarkedet.
(186)
I henhold til artikel 14 i forordning (EF) nr. 659/1999 (66) skal støtte, der er uforenelig med fællesmarkedet, kræves tilbagebetalt, medmindre tilbagebetalingen af støtte vil være i modstrid med et generelt princip i fællesskabsretten. Dette er efter Kommissionen ikke tilfældet i denne forbindelse. Navnlig viser de faktiske omstændigheder i sagen ikke, at støttemodtageren kunne gøre berettigede forventninger gældende.
(187)
Derfor skal enhver ulovlig og uforenelig støtte, som blev tildelt til fordel for Kahla I og Kahla II, kræves tilbagebetalt. Hvad angår de støtteforanstaltninger, der allerede er blevet tilbagebetalt, skal der alligevel finde tilbagebetaling sted i det omfang, hvori det tilbagebetalte beløb er lavere end det skyldige beløb inklusive renter på basis af den gældende referencesats for regionalstøtte.
(188)
Den støtte, der skal tilbagebetales, skal pålægges renter fra det tidspunkt, den blev udbetalt til støttemodtageren, og indtil den er tilbagebetalt. Renterne skal beregnes på basis af den referencesats, der anvendes til at beregne subventionsækvivalenten for regionalstøtte -
VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:
Artikel 1
1. Tysklands statsstøtte til fordel for Kahla Porzellan GmbH vedrørende foranstaltning 8: Provenuet fra salget af virksomhedens faste ejendom, som skulle anvendes til at afvikle de lån, som Treuhand havde stillet garanti for, er uforenelig med fællesmarkedet.
2. Nedenstående statsstøtte, som Tyskland har ydet til fordel for Kahla/Thüringen Porzellan GmbH, er uforenelig med fællesmarkedet:
a)
foranstaltning 11: en kapitalinteresse fra TIB
b)
foranstaltning 12: et »partiarisches Darlehen« fra TIB
c)
foranstaltning 13, 14, 23 og 30: garantier på 90 % fra delstaten Thüringen
d)
foranstaltning 15: et tilskud fra delstaten Thüringen
e)
foranstaltning 16: et Eigenkapitalhilfe-lån fra en offentlig bank
f)
foranstaltning 21: et lån fra en offentlig bank
g)
foranstaltning 26: tilskud til fremme af beskæftigelsen
h)
foranstaltning 27: foranstaltninger til integrering af arbejdstagere, til deltagelse i messer og til reklame
i)
foranstaltning 32: foranstaltninger til forskning og udvikling, til integrering af arbejdstagere, til deltagelse i messer og til omkostningsnedsættelser.
Artikel 2
1. Tyskland træffer alle nødvendige foranstaltninger for at tilbagesøge den i artikel 1 omhandlede støtte, som allerede ulovligt er udbetalt til støttemodtageren. Hvis disse foranstaltninger allerede er blevet tilbagebetalt, skal der finde tilbagebetaling sted i det omfang, hvori det tilbagebetalte beløb er lavere end beløbet inklusive renter på basis af den referencesats, der var gældende for regionalstøtte på tidspunktet for støttens ydelse.
2. Tilbagesøgningen skal ske uophørligt og i overensstemmelse med national lovgivning, hvis denne giver mulighed for at efterkomme beslutningen hurtigt og effektivt. Den støtte, der skal tilbagebetales, pålægges renter fra det tidspunkt, den blev udbetalt til støttemodtageren, og indtil den er blevet tilbagebetalt. Renterne beregnes på basis af den referencesats, der anvendes til at beregne subventionsækvivalenten for regionalstøtte.
Artikel 3
Tyskland underretter senest to måneder efter meddelelsen af denne beslutning Kommissionen om, hvilke foranstaltninger der er truffet for at efterkomme beslutningen.
Artikel 4
Denne beslutning er rettet til Forbundsrepublikken Tyskland.
Udfærdiget i Bruxelles, den 13. maj 2003
KOMISSION PÄÄTÖS,
tehty 13 päivänä toukokuuta 2003,
valtiontuesta, jonka Saksa on myöntänyt Kahla Porzellan GmbH:lle ja Kahla/Thüringen Porzellan GmbH:lle
(tiedoksiannettu numerolla K(2003) 1520)
(Ainoastaan saksankielinen teksti on todistusvoimainen)
(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
(2006/239/EY)
EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 88 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan,
ottaa huomioon sopimuksen Euroopan talousalueesta ja erityisesti sen 62 artiklan 1 kohdan a alakohdan,
on mainittujen artiklojen mukaisesti kehottanut asianomaisia esittämään huomautuksensa (1) ja ottanut huomioon nämä huomautukset,
sekä katsoo seuraavaa:
I MENETTELY
(1)
Komissio vastaanotti 16 päivänä marraskuuta 1998 ja 24 päivänä maaliskuuta 1999 kilpailijoiden tekemiä kanteluja valtiontuista, jotka Thüringenin osavaltio oli väitteiden mukaan myöntänyt virheellisesti Kahla Porzellan GmbH:lle (jäljempänä ’Kahla I’) ja Kahla/Thüringen Porzellan GmbH:lle (jäljempänä ’Kahla II’), molemmat Saksan Thüringenin osavaltiosta.
(2)
Saksan edustajien kanssa käydyn laajan kirjeenvaihdon ja heidän kanssaan järjestettyjen tapaamisten jälkeen komissio aloitti 15 päivänä marraskuuta 2000 yrityksille myönnettyjä tapauskohtaisia tukia koskevan muodollisen tutkintamenettelyn. Komissio kehotti Saksaa myös toimittamaan riittävät tiedot, joiden perusteella voitaisiin todeta, ovatko tietyt tukitoimenpiteet niiden hyväksyttyjen tukiohjelmien mukaisia, joiden perusteella ne on ilmoitettu myönnetyiksi.
(3)
Komission päätös menettelyn aloittamisesta on julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä (2). Komissio on pyytänyt asianomaisia esittämään huomautuksensa tästä tuesta. Komissio vastaanotti 31 päivänä heinäkuuta 2001 Kahla II:lta huomautukset, jotka toimitettiin 7 päivänä elokuuta 2001 päivätyllä kirjeellä edelleen Saksalle.
(4)
Saksa vastasi tietojen antamista koskevaan välipäätökseen 26 päivänä maaliskuuta 2001, toimitti tukia koskevia tietoja ja ilmoitti komissiolle yrityksen hyväksi toteutetuista uusista, aiemmin ilmoittamattomista tukitoimenpiteistä. Komissio pyysi 28 päivänä toukokuuta 2001 lisätietoja, jotka se sai 31 päivänä kesäkuuta 2001. Sille toimitettiin lisää täydentäviä tietoja 9 päivänä elokuuta 2001.
(5)
Komissio ilmoitti Saksalle 30 päivänä marraskuuta 2001 päivätyllä kirjeellä, että se on ulottanut EY:n perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdan mukaisen menettelyn koskemaan myös sellaisia tukia, jotka eivät täytä niiden tukiohjelmien ehtoja, joiden nojalla ne on ilmoituksen mukaan myönnetty, ja tukia, joista komissiolle ei ollut aikaisemmin ilmoitettu.
(6)
Saksan ja asianomaisen yrityksen edustajat keskustelivat asiasta perusteellisesti 10 päivänä joulukuuta 2001.
(7)
Komission päätös menettelyn laajentamisesta on julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä (3). Komissio on pyytänyt asianomaisia esittämään huomautuksensa tästä tuesta. Komissio on saanut tuensaajalta (Kahla II) huomautuksia. Huomautukset toimitettiin Saksalle 6 päivänä maaliskuuta 2002 päivätyllä kirjeellä ja samalla Saksa sai mahdollisuuden esittää kantansa huomautuksiin.
(8)
Saksa vastasi 30 päivänä tammikuuta 2002 muodollisen tutkintamenettelyn laajentamista koskevaan päätökseen ja toimitti yksityiskohtaisia tietoja. Komissio pyysi lisätietoja 30 päivänä huhtikuuta 2002 päivätyllä kirjeellä. Saksa vastasi 29 päivänä toukokuuta 2002 päivätyllä ja samana päivänä saapuneeksi kirjatulla kirjeellä.
(9)
Komissio vastaanotti 28 päivänä helmikuuta 2002 päivätyllä kirjeellä Kahla II:n huomautukset, jotka toimitettiin 6 päivänä maaliskuuta 2002 päivätyllä kirjeellä Saksalle. Komissio vastaanotti 18 päivänä maaliskuuta 2002 uuden kantelun, jonka mukaan Kahla II oli saanut lisätukia. Nämä tiedot toimitettiin Saksalle 30 päivänä huhtikuuta 2002 päivätyllä kirjeellä. Saksan vastaus kanteluun otettiin vastaan 29 päivänä toukokuuta 2002.
(10)
Asiasta keskusteltiin uudelleen Saksan edustajien kanssa 10 päivänä heinäkuuta 2002. Tämän tapaamisen jälkeen Saksa toimitti 7 päivänä elokuuta 2002 lisäselvityksiä. Heinäkuun 30 päivänä 2002 Kahla II piti edelleen kiinni aiemmin esittämistään väitteistä. Saksa toimitti uuden huomautuksen 1 päivänä lokakuuta 2002 päivätyllä kirjeellä, joka kirjattiin vastaanotetuksi samana päivänä.
II KUVAUS
A. Yritys
(11)
Kahla II on Kahla I:n seuraaja. Kahla I ja Kahla II valmistavat astioita posliinista ja hienokeramiikasta. Ne sijaitsevat alueella, joka on EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan a alakohdan perusteella tukikelpoinen.
(12)
Yritys perustettiin 1 päivänä maaliskuuta 1990, kun VEB Vereinigte Porzellanwerke Kahla muutettiin entisten Itä-Saksan valtion omistamien kombinaattien, yritysten ja laitosten muuttamista pääomayhtiöiksi koskevan Saksan asetuksen (jäljempänä ’UmwandVO’) mukaisesti kahdeksi rajavastuuyhtiöksi (GmbH). Toinen näistä yhtiöistä oli Kahla I. Treuhandanstalt (jäljempänä ’THA’) yksityisti 23 päivänä huhtikuuta 1991 Kahla I:n myymällä sen kahdelle yksityishenkilölle nimeltä Hoffmann (75,1 prosenttia osakepääomasta) ja Ueing (24,9 prosenttia osakepääomasta) 2 Saksan markan kauppahinnasta. Yksityistäminen päätettiin toteuttaa ainoiden tarjoajien kanssa sen jälkeen, kun THA oli julkistanut yrityksen myyntiaikomuksen myytävänä olevien yritystensä luettelossa (Hoppenstedt) ja osoittanut asiaa koskevat kyselyt keraamisen teollisuuden järjestöille ja kauppakamareille. Saksan väitteiden mukaan THA:lle olisi tullut kalliimmaksi lakkauttaa yritys. Saksan antamien tietojen mukaan yksityistämissopimus tuli voimaan vasta 11 päivänä joulukuuta 1992.
(13)
Saksa toimitti seuraavat yrityksen toimintaa koskevat tiedot (liikevaihto ja yrityksen tulos miljoonina Saksan markkoina):
Taulukko 1
1991
1992
1993
Henkilöstö
1 561
827
696
Liikevaihto
25,4
29,3
27,9
Liiketoiminnan tulos
-29,5
-25,8
-13,4
(14)
Yritys jätti konkurssihakemuksen 9 päivänä elokuuta 1993. Konkurssimenettely aloitettiin 29 päivänä syyskuuta 1993.
(15)
Saksan antamien tietojen mukaan konkurssipesän valvoja etsi konkurssimenettelyn aloittamisesta lähtien sijoittajia, jotka olisivat valmiit ottamaan haltuunsa yrityksen käyttöomaisuuden. Konkurssipesän valvojan mukaan käyttöomaisuudesta saataisiin edullisin hinta, jos yritys myytäisiin edelleen toimivana yrityksenä.
(16)
Yksityinen sijoittaja G. Raithel perusti Kahla II:n marraskuussa 1993. Konkurssipesän valvoja myi tammikuussa 1994 Kahla I:n kiinteistöt, koneet ja laitteet sekä varaston osana konkurssimenettelyä sijoittaja G. Raithelille. Kaupan mukana siirtyi 380 työntekijää.
(17)
Alkuperäinen kokonaishinta oli 7,391 miljoonaa Saksan markkaa. Sopimusta muutettiin 5 päivänä lokakuuta 1994 niin, että muutetun sopimuksen allekirjoituksen yhteydessä maksettaisiin laitteista 2,05 miljoonaa Saksan markkaa, joka rahoitettaisiin 2,5 miljoonan Saksan markan avustuksella (ks. toimenpide 15). Lailliset oikeudet, tavaramerkit, rekisteröidyt mallit ja tietotaito myytiin 1 Saksan markan hinnasta. Asiakasluettelo ja sopimuskanta siirrettiin vastikkeetta. Varaston arvo (2,136 miljoonaa Saksan markkaa) oli tarkoitus maksaa kymmenessä erässä 1 päivästä maaliskuuta 1994 alkaen. Maa-alueet oli tarkoitus myydä ilman kuluja 3,205 miljoonan Saksan markan hinnasta, joka erääntyi maksettavaksi 14 päivän kuluessa.
(18)
Saksan lausuntojen mukaan osamaksuja suoritettiin vuoteen 1996 saakka. Vuonna 1999 maksettiin 1 miljoona Saksan markkaa, kun konkurssipesän valvoja oli kumonnut maa-alueen osaan kohdistuvan kiinteistökiinnityksen. Maksettu kokonaishinta oli yhteensä 6,727 miljoonaa Saksan markkaa. Saksan antamien tietojen mukaan varastojen hintaa alennettiin 664 000 Saksan markalla, koska varastossa oli todettu kaupanteon jälkeen vahinkoja. Käytettävissä olevien tietojen mukaan myynti rahoitettiin suurimmaksi osaksi valtiontuilla. Omat varat ilman minkäänlaisia tukia olivat vain 55 000 Saksan markkaa.
(19)
THA hyväksyi kiinteistön myynnin 18 päivänä heinäkuuta 1994 (4) ja sen seuraaja Bundesanstalt für vereinigungsbedingte Sonderaufgaben (jäljempänä ’BvS’) hyväksyi myynnin 19 päivänä lokakuuta 1995.
(20)
Kauppasopimuksessa määrättiin lisäksi, että Thüringenin osavaltion perustama ja omistama valtiollinen yritys Thüringer Industriebeteiligungs GmbH & Co. KG (jäljempänä ’TIB’), joka on säätiön välityksellä Thüringenin osavaltion valvonnassa, tulisi 49 prosentin osuudella Kahla II:n äänettömäksi osakkaaksi. Tämä tapahtui 5 päivänä maaliskuuta 1994.
(21)
Saksa esitti seuraavat yrityksen toimintaa koskevat tiedot (liikevaihto ja yrityksen tulos miljoonina Saksan markkoina):
Taulukko 2
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
Henkilöstö
380
369
327
323
307
327
322
Liikevaihto
23
29
32
39
34
35,8
41,6
Liiketoiminnan tulos[…] (5)
B. Rahoitustoimenpiteet
a) Kahla I:n hyväksi toteutetut rahoitustoimenpiteet
(22)
Kahla I:n perustamisen ja konkurssin välillä sen hyväksi toteutettiin seuraavat julkiset rahoitustoimenpiteet (miljoonina Saksan markkoina):
Taulukko 3
Kahla I:n hyväksi toteutetut toimenpiteet
Määrä
Ennen yksityistämistä toteutetut toimenpiteet
1
THA
Vientitakaus
4,5
Yksityistämiseen liittyvät toimenpiteet
2
23.4.1991
THA
Vastuu aiemmista sitoumuksista
37,7
3
23.4.1991
THA
Vastuu aiemmista veloista
31,1
4
23.4.1991
THA
Takaukset
24,9
Yksityistämisen jälkeen toteutetut toimenpiteet
5
12.1991
Osavaltio
Suorat investointiavustukset
1,825
6
5.10.1992
THA
Laina
4,3
7
1.12.1992
THA
Laina
1,8
8
1993
THA
Tuotot kiinteistöjen myynnistä
5,676
9
Stadtsparkasse Jena
Luotot
3,9
10
1992-1995
Osavaltio
Investointiavustukset
0,035
Yhteensä
115,736
(23)
Toimenpide 1: Ennen yksityistämistä myönnetty vientitakaus, jota ei Saksan antamien tietojen mukaan koskaan käytetty.
(24)
Toimenpiteet 2 ja 3: Dresdner Bank AG:n ennen 1 päivää heinäkuuta 1990 myöntämistä luotoista ja THA:n ennen yksityistämistä myöntämistä lainoista koostuvien velkojen siirto THA:n vastuulle.
(25)
Toimenpide 4: Nämä THA:n takaukset oli Saksan ilmoituksen mukaan myönnetty investointien vakuudeksi, erään tappion kattamiseksi ja Dresdner Bank AG:n antamien luottojen takaamiseksi. Näitä takauksia vastaan yritys oli antanut erilaisia vakuuksia, joita THA ei käyttänyt ennen konkurssimenettelyn aloittamista. THA sai lisävakuutena oikeuden myydä yrityksen kiinteistöjä, jotka eivät olleet sen toiminnan kannalta aivan välttämättömiä. Näiden kiinteistöjen arvoksi laskettiin 13,3 miljoonaa Saksan markkaa. Myynnistä saatavat tuotot oli tarkoitus käyttää THA:n takaamien luottojen takaisinmaksuun. Saksa myöntää, että näillä vakuuksilla taatut luotot jätettiin THA:n suostumuksella maksamatta takaisin. Vakuuksien käyttöönottoajankohtana niiden yhteismäärä korkoineen oli 24,9 miljoonaa Saksan markkaa.
(26)
Toimenpide 5: Joulukuussa 1991 yritys sai Thüringenin osavaltiolta investointiavustuksina 1,825 miljoonaa Saksan markkaa.
(27)
Toimenpide 6: THA myönsi 5 päivänä lokakuuta 1992 maksukyvyttömyystilan välttämiseksi 4,2 miljoonan Saksan markan lainan.
(28)
Toimenpide 7: Samoin maksukyvyttömyystilan välttämiseksi THA myönsi 1 päivänä joulukuuta 1992 vielä 1,8 miljoonan Saksan markan lainan.
(29)
Toimenpide 8: Toimenpiteessä 3 mainitusta kiinteistöjen myynnistä saadut tuotot olivat yhteensä 5,676 miljoonaa Saksan markkaa. Vuonna 1993 myynnin kokonaistuotosta annettiin Kahla I:n käyttöön 3,4 miljoonaa Saksan markkaa, joita ei käytetty Treuhandin takaamien luottojen takaisinmaksuun. Saksan ilmoituksen mukaan tämän määrän maksua THA:lle kyllä lykättiin, mutta takaisinmaksusta ei kuitenkaan luovuttu, koska 5,676 miljoonan Saksan markan kokonaismäärä sisällytettiin konkurssipesän varoihin. Näin ollen luottojen takaisinmaksun sijaan yrityksen hyväksi käytettyjen Treuhand-varojen määrä oli kaikkiaan 5,676 miljoonaa Saksan markkaa. Saksa ei ole kiistänyt tätä tosiasiaa.
(30)
Toimenpide 9: Kreis- und Stadtsparkasse Jenan myöntämien kahden luoton määrä oli yhteensä 3,9 miljoonaa Saksan markkaa. Toisen luoton korko oli 13,25 prosenttia ja toisen 17,25 prosenttia. Luottojen vakuudeksi annettiin 10 miljoonan Saksan markan kiinteistökiinnitykset.
(31)
Toimenpide 10: Vuosina 1992-1995 maksettiin kaikkiaan 35 000 Saksan markan investointiavustukset.
(32)
Kahla I on saanut julkisista varoista myönnettyä rahoitustukea kaikkiaan 115,736 miljoonaa Saksan markkaa. Tästä rahoitustuesta huolimatta konkurssimenettely aloitettiin 29 päivänä syyskuuta 1993. Saksan antamien tietojen mukaan THA on kirjannut konkurssipesään kuuluviksi kaikkiaan 41,2 miljoonan Saksan markan velat. Tämä määrä sisältää korkoineen toimenpiteet 3, 6, 7 ja 8.
(33)
THA päätti 27 päivänä syyskuuta 1993 luopua yrityksen antamien toimenpiteeseen 4 liittyvien vakuuksien käyttöönotosta. THA ja sen seuraaja BvS luopuivat 18 päivänä heinäkuuta 1994 oikeudellisesti vahvistetusta yrityksen maa-alueiden haltuunotosta. Saksan antamien tietojen mukaan tämä olisi johtanut velkojen lyhennysmaksuihin muille velkojille ja samalla ylimääräisiin kustannuksiin.
b) Kahla II:n hyväksi toteutetut rahoitustoimenpiteet
(34)
Kahla II:n perustamisesta vuoteen 1999 sen hyväksi toteutettiin seuraavat julkiset rahoitustoimenpiteet (miljoonina Saksan markkoina):
Taulukko 4
Kahla II:n hyväksi toteutetut toimenpiteet
Määrä
Toimenpiteet vuosina 1994-1996
11
5.4.1994
TIB
Osakkuus
1,975
12
5.4.1994
TIB
Laina yrityksen tulokseen sidotulla korolla
6,0
13
25.3.1994
Osavaltio
90-prosenttinen luottotakaus (16, 18-22)
14
25.3.1994
Osavaltio
90-prosenttinen takaus yksityisen pankin myöntämälle 6,5 miljoonan Saksan markan lainalle
5,85
15
10.5.1994
Osavaltio
Pk-yritysten investointien varmistamiseksi tarkoitettu avustus
2,5
16
4/5.6.1994
DtA:n tuki oman pääoman vahvistamiseksi
Laina
0,2
17
5/6.1994
ERP:n yrityksenperustamisohjelma
Laina
1,8
18
3/4.1995
ERP:n jälleenrakennusohjelma
Laina 1
2,0
19
3/4.1995
KfW:n pk-yritysohjelma
Laina
1,0
20
6/26.4.1995
DtA:n ympäristönsuojeluohjelma
Laina
1,73
21
7/26.4.1995
ERP:n energiansäästöohjelma
Laina
3,45
22
3/25.4.1996
ERP:n jälleenrakennusohjelma
Laina 2
2,0
23
13.2.1996
Osavaltio
90-prosenttinen takaus yksityisen pankin myöntämälle 1 miljoonan Saksan markan lainalle
0,9
24
1994-1996/97
Osavaltio
Suorat investointiavustukset
3,36
25
1994-1996
Osavaltio
Investointiavustukset
0,838
26
1994-1996
Työvoimahallinto
Avustukset työllisyyden edistämiseksi
1,549
27
1994-1996
Muut avustukset
0,492
Toimenpiteet vuodesta 1997
28
1997-1999
Osavaltio
Suorat investointiavustukset
1,67
29
1997-1999
Osavaltio
Investointiavustukset
0,365
30
3./5.1999
Osavaltio
90-prosenttinen takaus yksityisen pankin myöntämälle 2,32 miljoonan Saksan markan lainalle
0,042
31
1997-1999
Työvoimahallinto
Avustukset työllisyyden edistämiseksi
0,851
32
1997-1999
Muut avustukset
0,352
33
1994-1999
Lisäpoisto
0,104
Yhteensä
39,028
(35)
Toimenpide 11: Maaliskuussa 1994 TIB otti haltuunsa 49 prosenttia Kahla II:n osakkeista 1,975 miljoonan Saksan markan hinnasta. TIB:n osakkuus yrityksessä päättyi 31 päivänä joulukuuta 1999, kun se siirsi Kahla II:n osakkeensa G. Raithelille ja tämän pojalle H. Raithelille […] (6) Saksan markan hinnasta.
(36)
Toimenpide 12: TIB myönsi maaliskuussa 1994 6 miljoonan Saksan markan lainan, jonka korko oli sidottu yrityksen tulokseen. Saksan ilmoituksen mukaan tämä laina ei lisännyt TIB:n äänioikeutta yrityksessä. Lainan koroksi määriteltiin 12 prosenttia, mutta koron määrä ei voisi ylittää 50 prosenttia tilivuoden voitosta. Komissio toteaa, että Kahla II alkoi tuottaa vähäistä voittoa vasta vuodesta 1996 alkaen. Korkoon laskettavasta riskilisästä ei sovittu. Saksan ilmoituksen mukaan laina maksettiin 29 päivänä joulukuuta 1999 takaisin 1,631 miljoonan Saksan markan suuruisine korkoineen.
(37)
Toimenpiteet 13 ja 23: Thüringenin osavaltio otti maaliskuussa 1994 vastuulleen 90-prosenttiset täytetakaukset 13,5 miljoonan Saksan markan investointilainoista. Kun luotot oli otettu käyttöön, toimenpiteen 13 mukainen takaus kattoi luotot 18-22. Toimenpiteen 23 mukainen takaus koski 1 miljoonan Saksan markan luottoa, jonka yksityinen pankki oli helmikuussa 1996 myöntänyt 6,1 prosentin korolla.
(38)
Toimenpide 14: Thüringenin osavaltio antoi maaliskuussa 1994 myös 90-prosenttiset täytetakaukset 6,5 miljoonan Saksan markan lainoille, jotka oli tarkoitettu käyttöpääoman vahvistamiseen. Tosiasiassa luoton myönsi syyskuussa 1995 yksityinen pankki 8,5 prosentin korolla. Tätä takausta alennettiin asteittain ja sen voimassaolo päättyi 31 päivänä joulukuuta 1999.
(39)
Yritys maksoi näistä takauksista 0,75 prosentin vuotuisen korvauksen, joka alennettiin heinäkuusta 1995 alkaen 0,5 prosenttiin.
(40)
Toimenpide 15: Pk-yrityksille tarkoitettu alun perin 2 miljoonan Saksan markan avustus, joka myöhemmin korotettiin 2,5 miljoonaan Saksan markkaan ja joka myönnettiin 10 päivänä toukokuuta 1994.
(41)
Toimenpide 16: Laina oman pääoman vahvistamiseksi, joka myönnettiin 200 000 Saksan markan suuruisena sijoittaja Raithelille Saksan ilmoituksen mukaan erään tukiohjelman (7) perusteella Kahla II:n perustamisen yhteydessä kesäkuussa 1994. Kyseisen ohjelman mukaisesti sijoittajan oli maksettava kyseinen määrä yrityksen omaan pääomaan. Saksan ilmoituksen mukaan laina maksettiin takaisin 30 päivänä syyskuuta 2001.
(42)
Toimenpide 17: Toukokuussa 1994 myönnetty 1,8 miljoonan Saksan markan laina, joka on Saksan ilmoituksen mukaan ERP:n yrityksenperustamisohjelman (8) mukainen.
(43)
Toimenpide 18: Maaliskuussa 1995 myönnetty 2 miljoonan Saksan markan investointilaina, joka on Saksan ilmoituksen mukaan ERP:n jälleenrakennusohjelman (9) mukainen.
(44)
Toimenpide 19: Kreditanstalt für Wiederaufbaun maaliskuussa 1993 myöntämä 1 miljoonan Saksan markan investointilaina (10).
(45)
Toimenpide 20: DtA:n ympäristönsuojeluohjelman perusteella huhtikuussa 1995 myönnetty 1,73 miljoonan Saksan markan investointilaina.
(46)
Toimenpide 21: Huhtikuussa 1995 myönnetty 3,45 miljoonan Saksan markan investointilaina, joka on Saksan ilmoituksen mukaan ERP:n ympäristönsuojeluohjelman (11) mukainen.
(47)
Koska markkinakorot laskivat, toimenpiteisiin 18-21 kuuluvien lainojen jäljellä oleva 7,329 miljoonan Saksan markan lainamäärä muutettiin Hypovereinsbankin markkinakorkoiseksi lainaksi. Tämän uuden lainan korko oli 5,9 prosenttia, joten se ylitti voimassa olevan viitekoron 5,49 prosentilla. Komissio toteaa kuitenkin, että toimenpiteeseen 13 kuuluva 90-prosenttinen takaus siirrettiin koskemaan tätä uutta markkinakorkoista lainaa.
(48)
Toimenpide 22: Maaliskuussa 1996 myönnetty 2 miljoonan Saksan markan investointilaina, joka on Saksan ilmoituksen mukaan ERP:n jälleenrakennusohjelman (12) mukainen.
(49)
Toimenpide 23: Katso 37 kohta.
(50)
Toimenpide 24: Lokakuussa 1994 Thüringenin osavaltio myönsi Kahla II:lle vuosina 1994-1996 tehtäviin investointeihin 3,36 miljoonan Saksan markan investointiavustukset (13).
(51)
Toimenpide 25: Yritys sai vuosina 1994-1996 yhteensä 838 000 Saksan markan investointiavustukset (14).
(52)
Toimenpide 26: Vuosina 1994-1996 myönnetyt työllisyyden edistämiseen tarkoitetut 1,549 miljoonan Saksan markan avustukset.
(53)
Toimenpide 27: Vuosina 1994-1996 yritys sai 122 414 Saksan markan avustukset messuille osallistumista varten, 30 000 Saksan markan avustukset mainontaan, 318 000 Saksan markan T&K-avustukset ja 21 000 Saksan markan avustukset työntekijöiden sopeuttamista varten.
(54)
Toimenpide 28: Muita investointiavustuksia vuosille 1997-1999 myönnettiin joulukuussa 1996 kaikkiaan 1,67 miljoonaa Saksan markkaa.
(55)
Toimenpide 29: Yritys sai vuosille 1997-1999 tarkoitettuina investointiavustuksina 365 000 Saksan markkaa.
(56)
Toimenpide 30: Toukokuussa 1999 eräs yksityinen pankki myönsi 2,32 miljoonan Saksan markan lainan. Myös tämä laina katettiin 90-prosenttisella täytetakauksella, jonka Thüringenin osavaltio myönsi maaliskuussa 1994 enintään 13,5 miljoonan Saksan markan investointiluotoille (ks. toimenpiteet 13-23). Tämä laina myönnettiin 4,6 prosentin korolla.
(57)
Toimenpide 31: Muut työllisyyden edistämiseen tarkoitetut 851 000 Saksan markan avustukset.
(58)
Toimenpide 32: Yrityksen vuosikertomusten mukaan se sai vuosina 1997-1999 messuille osallistumista, mainontaa ja työntekijöiden sopeuttamista varten 342 910 Saksan markan avustukset sekä T&K-toimiin liittyviin henkilöstökustannuksiin 8 602 Saksan markan avustukset. Näin ollen avustusten kokonaismäärä oli 352 000 Saksan markkaa.
(59)
Muodollisen tutkintamenettelyn laajentamisen jälkeen Saksa ilmoitti myös, että yritys oli ottanut käyttöön ohjelman, jonka mukaan sillä on mahdollisuus tehdä investoinneista aluksi tavallista suurempia poistoja ja pienentää niitä sitten vuosien kuluessa (lisäpoisto, Sonderabschreibung). Saksa myöntää, että tästä toimenpiteestä oli yritykselle tosiasiallista etua, koska se merkitsi tappioita ensimmäisinä toimintavuosina ja alensi myös maksettavien verojen määrää. Valtiolle veronalennuksista aiheutuneita tulonmenetyksiä on myös pidettävä Kahla II:n hyväksi toteutettuna valtion rahoitustoimenpiteenä (jäljempänä ’toimenpide 33’).
C. Hanke
(60)
Saksan antamien tietojen mukaan Kahla II esitti 25 päivänä maaliskuuta 1994 tarpeidensa rahoittamista koskevan suunnitelman. Alun perin suunniteltuja kustannuksia supistettiin hieman eli noin 2 miljoonalla Saksan markalla. Taulukossa 5 on tarkka erittely, joka perustuu Saksan toimittamiin tietoihin (miljoonina Saksan markkoina):
Taulukko 5
Kustannukset
Suunniteltu
Toteutunut
(1994-1996)
Kiinteistö:
3,200
3,200
Rakennukset:
Koneet/laitteet
2,050
2,050
Tavarat:
2,136
1,472
Koneiden uusiminen
14,650
14,977
Aineettomat hyödykkeet
Käyttöpääoma:
14,854
12,709
Yhteensä
36,890
34,408
(61)
Näiden kustannusten kattamiseksi vuonna 1994 laadittiin rahoitussuunnitelma, jota muutettiin sittemmin useita kertoja. Taulukko 6 perustuu Saksan toimittamiin tietoihin. Kursiivilla painetut toimenpiteet ovat ilmoituksen mukaan yksityisiä varoja. (Miljoonina Saksan markkoina.):
Taulukko 6
Toimenpide
Rahoitussuunnitelma
25.3.1994
26.4.1995
25.4.1996
Toteutunut
11
TIB:n osakkuus
1,950
1,975
1,975
1,975
12
Laina yrityksen tulokseen sidotulla korolla (TIB)
6,000
6,000
6,000
6,000
15
Pk-yrityksille myönnettävä avustus
2,000
2,500
2,500
2,500
Laina
13,500
18
-
KfW:n - ERP:n jälleenrakennusohjelma
2,000
2,000
2,000
19
-
KfW:n pk-yritysohjelma
1,000
1,000
1,000
20
-
DtA:n ympäristönsuojeluohjelma
1,730
1,730
1,730
21
-
ERP:n energiansäästöohjelma
3,450
3,450
3,450
22
-
KfW:n - ERP:n jälleenrakennusohjelma
2,000
2,000
-
Pankkilaina
5,320
3,320
1,000
(14)
Pankkien myöntämä käyttövaraluotto
6,500
6,500
6,500
6,500
24
Investointiavustukset
3,370
3,340
3,340
3,360
25
Investointiavustukset
1,020
1,020
1,020
0,838
Sijoittaja Raithel (omistaja)
2,550
0,055
0,055
0,055
16
-
DtA:n tuki oman pääoman vahvistamiseksi
0,200
0,200
0,200
17
-
KfW:n - ERP:n yrityksenperustamisohjelma
1,800
1,800
1,800
Yhteensä
36,890
36,890
36,890
34,408
(62)
TIB:n osakkuuden (toimenpide 11) todetaan kasvaneen vuonna 1995 alun perin suunnitellusta 0,25 miljoonan Saksan markan määrästä. Lisäksi todetaan, että alkuperäisen suunnitelman mukainen lainojen määrä oli 13,5 miljoonaa Saksan markkaa. Osavaltio antoi näille lainoille ja yksityisen pankin myöntämälle 6,5 miljoonan Saksan markan käyttövaraluotolle 90-prosenttiset takaukset (toimenpiteet 13 ja 14). Käyttövaraluotto myönnettiin vuonna 1994. Vuonna 1995 myönnettiin yhteensä 13,5 miljoonan Saksan markan lainat (toimenpiteet 18-22) ja niille annettiin käytännössä 90-prosenttinen takaus.
(63)
Ilmoituksessa mainituista yksityisistä varoista todetaan, että alkuperäisen suunnitelman mukainen sijoittajan 2,555 miljoonan Saksan markan osuus oli alennettu 2,055 miljoonaan Saksan markkaan eli 0,5 miljoonalla Saksan markalla. Pk-yrityksille myönnettävää avustusta (toimenpide 15) oli korotettu 0,5 miljoonalla Saksan markalla eli tarkalleen saman verran, kuin sijoittajan osuus oli supistunut. Kun sijoittajan osuudeksi ilmoitettu määrä tosiasiallisesti maksettiin yritykselle, se koostui sijoittajan omista varoistaan rahoittamasta 55 000 Saksan markan käteisosuudesta ja kahdesta yhteensä 2 miljoonan Saksan markan lainasta, jotka valtiolliset pankit olivat myöntäneet hyväksyttyjen tukiohjelmien (toimenpiteet 16 ja 17) mukaisesti.
(64)
Saksan toimittamiin tietoihin perustuvasta taulukosta 6 todetaan, ettei siihen sisälly minkäänlaista viittausta toimenpiteiden 26 ja 27 mukaisesti myönnettyihin avustuksiin eikä lisäpoisto-ohjelmaan, joka oli Saksan ilmoituksen mukaisesti yrityksen käytettävissä (toimenpide 33). Saksa ilmoitti 30 päivänä tammikuuta 2002 toimittamassaan erillisessä taulukossa, että investointien poistoja oli vuosina 1994 ja 1995 yhteensä 3,603 miljoonaa Saksan markkaa.
(65)
Saksa toimitti myös seuraavan taulukon investoinneista, jotka yritys on tehnyt vuosina 1997 ja 1998 (miljoonina Saksan markkoina):
Taulukko 7
Kustannukset
Suunniteltu
Toteutunut
Koneet/laitteet
5,580
Aineettomat hyödykkeet
0,150
Yhteensä
5,730
6,769
(66)
Taulukossa 8 on Saksan toimittamien tietojen mukainen erittely näiden kustannusten rahoituksesta (miljoonina Saksan markkoina):
Taulukko 8
Toimenpide
Rahoitus
Suunniteltu
Toteutunut
Oma rahoitusosuus
1,318
2,406
28
Investointiavustukset
1,670
1,670
29
Investointiavustukset
0,279
0,292
Muut rahoituslähteet
2,400
2,400
Yhteensä
5,730
6,769
(67)
Taulukossa 8 ei ollut Saksan toimittamassa muodossa minkäänlaista viittausta toimenpiteisiin 31 ja 32 liittyviin avustuksiin. Taulukossa 7 mainittujen kustannusten rahoituksesta Saksa ilmoittaa kuitenkin, että yritys oli tehnyt investoinneista lisäpoisto-ohjelmaan (toimenpide 33) kuuluvat 743 000 Saksan markan poistot. Tämä määrä sisältyy oletettavasti taulukon 8 kohtaan ’Muut rahoituslähteet’.
(68)
Saksa on toimittanut myös uuden investointisuunnitelman (15), jossa on eritelty vuosina 1994-2000 tehdyt investoinnit sekä vuosina 2000-2003 tehtävät investoinnit. Tässä suunnitelmassa mainitaan suuri määrä lähinnä koneita ja laitteita, joihin yritys on investoinut. Taulukossa 9 on esitetty Saksan toimittamien tietojen mukaiset kokonaiskustannukset vuosilta 1994-2000 (miljoonina Saksan markkoina):
Taulukko 9
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
Yht.
8,504
4,540
1,933
1,846
4,923
1,370
0,790
23,906
(69)
Komissio toteaa, että viimeksi mainittu investointisuunnitelma sisältää yhteenvetona osan taulukoissa 5-8 kuvatuista investoinneista. Vuosina 1994-1996 tehtyjen investointien kokonaismääräksi esitetään tässä 14,977 miljoonaa Saksan markkaa. Tämä vastaa taulukon 5 kohdassa ’Koneiden uusiminen’ esitettyjä toteutettuja investointeja. Vuosien 1997 ja 1998 investointien kokonaismäärä vastaa taulukon 7 mukaisesti tehtyjä investointeja.
D. Markkina-analyysi
(70)
Kahla I ja Kahla II valmistavat kotitalousastioita hienokeramiikasta ja posliinista. Kahla II on laajentanut toimintaansa ja valmistaa nykyisin tuotteita myös ammattikäyttöön, kuten hotelleille ja koriste-esineiksi. Tuotteita viedään myös ulkomaille.
(71)
Jäsenvaltioiden välinen kauppa pöytäastioiden ja koristeposliinin alalla on vilkasta. Koristeposliinia valmistetaan koko Euroopassa, kun taas pöytäastioiden valmistus on alueellisesti hyvin keskittynyttä. Merkittävimpiä tuotantoalueita ovat Saksan Pohjois-Baijeri, Yhdistyneen kuningaskunnan Staffordshire ja Ranskan Limousin. Lukuisien pk-yritysten joukkoon kuuluu myös paljon suuryrityksiä. Jälkimmäisiä ovat Villeroy&Boch (Saksa/Luxemburg), Hutschenreuther ja Rosenthal (Saksa) sekä Royal Doulton ja Wedgewood (Yhdistynyt kuningaskunta), jotka valmistavat yhteenlaskettuna yli kolmanneksen yhteisön kokonaistuotannosta. Hotelli- ja majoitusalan erityistarpeiden kattamiseksi syntyi ”hotelliposliiniala”, jota varten on suunniteltu oma kestävä posliinityyppi. Yhdistynyt kuningaskunta, Saksa ja Italia ovat suurimpia tuottaja- ja kuluttajamaita. Läheiset suhteet loppukäyttäjiin ja välttämätön kilpailu mallien välillä ovat ominaisia piirteitä tälle hyvin työvaltaiselle alalle, jonka tuotevalikoima on valtava. Myynti kolmansiin maihin ylittää nimellisesti tuonnin yhteisöön, vaikka tuonti onkin määrällisesti vientiä suurempi. Tämä johtuu ennen kaikkea Kiinasta peräisin olevan tuonnin erittäin halvoista hinnoista (16).
(72)
Posliinialalla on ylituotantoa. Valmistus ja kulutus kasvoivat jatkuvasti vuosina 1984-1991, mutta 1992 ja 1993 kehitys taantui. Vuodelle 1994 odotettu elpyminen ei toteutunut. Viime vuosina kauppatase on ollut positiivinen, mutta erityisesti kotitalousastioiden tuonti on kasvanut selvästi. Viennin kasvu ei riitä tasoittamaan alaan kohdistuvia kilpailupaineita. Päinvastoin, tiukka kilpailutilanne ja EU:n kanssa tehtyjä kauppasopimuksia hyödyntävistä uusista kaakkoisaasialaisista ja itäeurooppalaisista (lähinnä tšekkiläisistä ja unkarilaisista) markkinoille tulijoista johtuva ylikapasiteetti pahenevat entisestään (17).
III. MUODOLLISEN TUTKINTAMENETTELYN ALOITTAMISEN JA LAAJENTAMISEN SYYT
(73)
Komissio tutki muodollisen tutkintamenettelyn aloittamisen yhteydessä, olivatko Kahla I:n ja Kahla II:n hyväksi toteutetut rahoitustoimenpiteet EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdan ja ETA-sopimuksen 61 artiklan 1 kohdan mukaisia. Toimenpiteisiin sisältyi valtion varoja ja ne vääristivät tai uhkasivat vääristää jäsenvaltioiden välistä kilpailua ja niistä koitui etua kyseisille yrityksille. Komissio katsoi alustavassa arvioinnissaan, että Kahla I ja Kahla II olivat vaikeuksissa olevia yrityksiä. Komissio epäili myös, ettei valtio ollut näitä yrityksiä rahoittaessaan noudattanut markkinatalousyrittäjän periaatteita. Kyseisiä rahoitustoimenpiteitä pidettiin alustavassa arvioinnissa valtiontukina.
(74)
Koska komissiolla oli vakavia epäilyksiä kyseisten tukien soveltuvuudesta yhteismarkkinoille, se aloitti Kahla I:lle ja Kahla II:lle myönnettyjä tapauskohtaisia tukia koskevan tutkintamenettelyn. Saksa väitti myös, että monet tukitoimenpiteistä oli myönnetty osana hyväksyttyjä tukiohjelmia. Komissiolla ei ollut sille esitettyjen tietojen perusteella mahdollisuutta päättää, vastasivatko kyseiset toimenpiteet niitä hyväksyttyjä tukiohjelmia, joiden perusteella ne väitettiin myönnetyn. Siksi komissio teki muodollisen tutkintamenettelyn aloittamisen yhteydessä Saksalle osoitetun tietojen antamista koskevan välipäätöksen, jotta tämä asia voitaisiin selvittää.
(75)
Tietojen antamista koskevaan välipäätökseen vastauksena toimitetut tiedot poistivat vain joihinkin ilmoituksen mukaan hyväksyttyyn tukiohjelmaan kuuluviin toimenpiteisiin kohdistuvat komission epäilykset kyseisten tukien asemasta voimassa olevina tukina. Komissio havaitsi myös useisiin toimenpiteisiin liittyviä yksityiskohtia, joista sille ei oltu ilmoitettu aikaisemmin. Tästä syystä komissio päätti laajentaa muodollista tutkintamenettelyä arvioidakseen toimenpiteitä, jotka eivät ilmeisesti aina olleet hyväksyttyjen tukiohjelmien mukaisia, ja toimenpiteitä, jotka oli ilmoitettu sille vasta muodollisen tutkintamenettelyn alettua.
IV. SAKSAN HUOMAUTUKSET
(76)
Saksa esitti 11 päivänä marraskuuta 1999 päivätyssä kirjeessä käsityksenään, että sen ei olisi tarvinnut ilmoittaa komissiolle mitään edellä mainituista rahoitustoimenpiteistä. Saksa väittää, että Kahla II perustettiin helmikuussa 1994 uutena yrityksenä, eikä Kahla I:n liiketoiminta jatkunut. Saksan väitteiden mukaan Kahla II ei ole vaikeuksissa. Saksa on koko menettelyn ajan pitänyt kiinni tästä väitteestään. Sen tueksi Saksa esitti ensin kaksi konsulttien laatimaa kertomusta, jotka oli päivätty 29 päivänä marraskuuta 1993 ja 11 päivänä tammikuuta 1994. Muodollisen tutkintamenettelyn laajentamisen jälkeen Saksa toimitti vielä yhden konsultin laatiman kertomuksen, joka oli päivätty 21 päivänä tammikuuta 2002.
(77)
Saksa esitti ensin, että suurinta osaa julkisten laitosten myöntämistä rahoitustoimenpiteistä ei olisi pidettävä tukena, koska valtion viranomaiset olivat Kahla II:lle rahoitustukea myöntäessään toimineet markkinatalousyrittäjän tavoin. Muut Kahla II:lle myönnetyt rahoitustoimenpiteet, joiden yhteydessä ei ollut noudatettu yksityistä markkinataloussijoittajaa koskevaa periaatetta, on Saksan mukaan katsottava joko osaksi hyväksyttyjä tukiohjelmia tai vähämerkityksisiksi tuiksi. Saksa toimitti yksityiskohtaisia tietoja ja asiakirjoja.
(78)
Muodollisen tutkintamenettelyn aloittamisen jälkeen Saksa myönsi, että jotkin toimenpiteet saattoivat olla tukia ja jotkin niistä eivät ehkä kuuluneet vähämerkityksisistä tuista annetun komission tiedonannon (18) ja EY:n perustamissopimuksen 87 ja 88 artiklan soveltamisesta vähämerkityksiseen tukeen 12 päivänä tammikuuta 2001 annetun komission asetuksen (EY) N:o 69/2001 (19) vähämerkityksisiä tukia koskevien säännösten soveltamisalaan eivätkä hyväksyttyihin tukiohjelmiin. Saksa katsoi kuitenkin, että tässä tapauksessa tukea oli pidettävä investointitukea, joka pysyi alueellisten tukien enimmäismäärien puitteissa. Saksa toimitti vielä useita investointisuunnitelmia ja tätä aihetta koskevia täydentäviä tietoja mukaan lukien arvio toimenpiteiden tuki-intensiteetistä.
(79)
Lopuksi Saksa esitti vielä, että jos komissio ei hyväksyisi mitään esitetyistä väitteistä - ja erityisesti toimenpidettä 26 koskevia väitteitä - sen olisi tutkittava, voitaisiinko tukea pitää yhteismarkkinoille soveltuvana työllistämistukena.
(80)
Saksa ilmoitti 1 päivänä lokakuuta 2002 päivätyssä kirjeessään vastoin kaikkia aikaisempia väitteitään, että jos komissio katsoisi Kahla II:n olevan vaikeuksissa oleva yritys, kyseisiä tukitoimenpiteitä olisi arvioitava vaikeuksissa olevien yritysten pelastamiseen ja rakenneuudistukseen myönnettävää valtiontukea koskevien EY:n suuntaviivojen (20) (jäljempänä ’rakenneuudistusta koskevat suuntaviivat’) mukaisina rakenneuudistustukina.
V. ASIANOMAISTEN HUOMAUTUKSET
(81)
Menettelyn aloittamisen ja laajentamisen jälkeen komissio vastaanotti Kahla II:lta huomautuksia, jotka se toimitti edelleen Saksalle 7 päivänä elokuuta 2001 ja 6 päivänä maaliskuuta 2002 päivätyillä kirjeillä. Kahla II:n esittämät väitteet ovat pitkälle yhteneviä Saksan esittämien väitteiden kanssa.
(82)
Komissio vastaanotti myös uuden kantelun, jonka mukaan Kahla II oli saanut lisätukia. Nämä tiedot toimitettiin Saksalle 30 päivänä huhtikuuta 2002 päivätyllä kirjeellä. Saksa vastasi 29 päivänä toukokuuta 2002 ja esitti, ettei yritys ollut saanut muita avustuksia kuin ne, joista komissiolle oli ilmoitettu.
(83)
Kahla II toimitti komissiolle 30 päivänä heinäkuuta 2002 uuden huomautuksen, joka ei sisältänyt mitään uusia tosiseikkoja eikä todisteita. Saksa toisti siinä kuitenkin aiemmat väitteensä, että yritys ei ollut koskaan ollut vaikeuksissa, että tiettyjä toimenpiteitä ei olisi pidettävä tukina ja että tapauskohtaisia tukia olisi pidettävä yhteismarkkinoille soveltuvina aluetukina.
VI. ARVIOINTI
A. Yritys
(84)
Muodollisen tutkintamenettelyn aloittamisen yhteydessä komissio ei pystynyt käytettävissä olevien tietojen perusteella päättämään, olivatko Kahla I ja Kahla II itsenäisiä yrityksiä eikä sitä, oliko Kahla II:ta pidettävä omaa toimintaansa jatkavana yrityksenä vai uutena toisen yrityksen toimintaa jatkavana yrityksenä. Siksi Saksaa kehotettiin esittämään tämän kysymyksen selvittämiseksi tarvittavat tiedot.
(85)
Muodollisen tutkintamenettelyn laajentamisen yhteydessä komissio päätteli, että Kahla I ja Kahla II olivat erillisiä oikeudellisia yksiköitä. Kahla II katsottiin toisen yrityksen toimintaa jatkavaksi yhtiöksi, koska G. Raithel perusti sen pöytälaatikkoyhtiöksi tarkoituksenaan käyttää sitä selvitystilassa olleen Kahla I:n toiminnan jatkajana ja sen omaisuuden ostajana. Käytettävissä olevissa asiakirjoissa Kahla II:ta pidetään usein toisen yrityksen toimintaa jatkavana yhtiönä. Komissio toteaakin, että valvonta, omistussuhteet ja oikeushenkilö ovat vaihtuneet. Saksa ei ole kiistänyt tätä käsitystä.
(86)
Omaisuuden myynti Kahla II:lle ei perustunut avoimeen ja rajoittamattomaan tarjouskilpailuun. Saksan ilmoituksen mukaan markkinaosapuolille kerrottiin, että omaisuus oli myytävänä. Saksan mukaan konkurssipesän valvoja valitsi kahden potentiaalisen sijoittajan kanssa käymiensä neuvottelujen jälkeen parhaan tarjouksen tekijäksi G. Raithelin. Konkurssipesän valvojan antamien tietojen mukaan valinnan perusteina olivat sekä tarjoajan kokemus posliinimarkkinoilta että sen tekemä huomattavasti parempi tarjous verrattuna toiseen tarjoajaan, joka oli Saksan mukaan tarjonnut 1 Saksan markan. Komissio toteaa kuitenkin, että vaikka G. Raithel oli tosiasiallisesti tarjonnut enemmän kuin 1 Saksan markan, sen tarjoama hinta oli tarkoitus rahoittaa valtion varoin. Käytettävissä olevista tiedoista käy kuitenkin ilmi, että G. Raithel rahoitti omin varoin 55 000 Saksan markkaa eli enemmän kuin 1 Saksan markan. Käytettävissä olevien tietojen perusteella komissio on Saksan kanssa samaa mieltä siitä, että G. Raithelin tekemä tarjous oli paras.
(87)
Komissio tunnustaa, että Kahla I:n kiinteistön arvo perustui riippumattomien asiantuntijoiden lausuntoon. Saksa ilmoitti, että laitteiden ja varaston arvoa, yhteensä noin 3,5 miljoonaa Saksan markkaa, ei ollut selvitetty lausunnon avulla käytännön ongelmien vuoksi ja koska suuri osa laitteista oli ollut huonossa kunnossa ja ne oli ollut pakko korvata uusilla. Ottaen huomioon nämä tosiseikat komissio päättelee, ettei Kahla I:n omaisuudesta maksetun hinnan ole syytä epäillä poikkeavan markkinahinnasta.
(88)
Seuraavissa kappaleissa arvioidaan, tapahtuiko TIB:n omistaman 49 prosentin osuuden myynti Kahla II:lle markkinatalousyrityksen toimintaperiaatteiden mukaisesti. Komissio toteaa kuitenkin, että kyseisen osuuden myynti G. Raithelille ja tämän pojalle 31 päivänä joulukuuta 1999 ei perustunut avoimeen ja rajoittamattomaan tarjouskilpailuun.
(89)
TIB on osavaltion omistama rahoituslaitos. Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön ja komission toimintaperiaatteiden mukaisesti komissio katsoo, että julkisen osakkuuden kauppahintaan ei katsota sisältyvän valtiontukea, jos kaupan kohde tarjotaan myytäväksi noudattaen avointa, ilman ehtoja järjestettyä ja syrjimätöntä kilpailumenettelyä. Jäsenvaltioilla ei ole kuitenkaan velvollisuutta noudattaa tätä menettelyä myydessään julkisia osuuksia.
(90)
Jos tällaista menettelyä ei noudateta, kauppahinta voi sisältää valtiontukea. Tällöin komissio voi tarvittaessa tutkia, vastaako kauppahinta riittävästi julkisen osuuden arvoa. Komissio toteaa tässä yhteydessä, että G. Raithelille ja hänen pojalleen myytyjen osuuksien hinta oli suurempi kuin hinta, jonka TIB oli itse maksanut niistä lähes kuusi vuotta aikaisemmin. Lisäksi todetaan, että kaupan kohteena oli vähemmistöosuus. Samalla on korostettava, että yksikään asianomainen ei ole muodollisen tutkintamenettelyn aloittamisen tai laajentamisen yhteydessä tehnyt valitusta, jonka mukaan sitä olisi mielivaltaisesti estetty osallistumasta kaupantekoon, eikä yksikään asianomainen ole tehnyt osuudesta tarjousta. Näin ollen kyseisen osuuden myyntiin ei liity komission käsityksen mukaan tukea.
B. EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut tuet
(91)
Kahla I:lle ja Kahla II:lle myönnettiin valtion varoista rahoitustukea, josta oli kummallekin yritykselle etua verrattuna niiden kilpailijoihin. Asiakirjoihin sisältyvät tosiseikat osoittavat, että kun valtion valvonnassa olevat laitokset myöntävät lainoja ja myyvät osuuksia yksityisistä yrityksistä, kuten TIB:n myydessä Kahla II:n osuuksia, niiden toiminnot ovat selvästi valtion toimia. Tässä yhteydessä viitataan erään konsultin 29 päivänä marraskuuta 1993 antamaan kertomukseen, jonka mukaan Kahlan koko rakenneuudistussuunnitelmaa on tarkasteltava ottaen huomioon aluehallituksen pyrkimys turvata Kahlan tarjoamat työpaikat (21). Koska posliinimarkkinat ovat Euroopassa ankarasti kilpaillut tuotemarkkinat, joilla on ylikapasiteettia, tietyn yrityksen suosiminen rahoituksella niin, että se pääsee kilpailijoitaan edullisempaan asemaan, uhkaa vääristää kilpailua ja vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.
(92)
Kahla I:n osalta komissio päättelee muodollista tutkintamenettelyä laajentaessaan, etteivät toimenpiteet 2, 3 ja 9 ole tukia. Muita Saksan myöntämiä toimenpiteitä pidetään edelleen EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna valtiontukena. Saksa ei ole kiistänyt tätä käsitystä, joten se pysyy voimassa.
(93)
Kahla II on edelleen Saksan käsityksen mukaan uusi yritys, joka ei jatka Kahla I:n yritystoimintaa ja joka ei ole koskaan ollut vaikeuksissa oleva yritys. Siksi julkiset viranomaiset ovat noudattaneet sille rahoitustukia myöntäessään markkinatalousyrityksen periaatteita. Komissio tutkii seuraavaksi, ovatko Kahla II:lle rahoitustukea myöntäneet julkiset laitokset toimineet markkinatalousyrityksen periaatteiden mukaisesti. Komissio tutkii myös, onko yritys ollut vaikeuksissa.
(94)
Saksa on esittänyt kaksi konsulttien laatimaa selvitystä tukeakseen väitettään, jonka mukaan Kahla II:lle rahoitustukea myöntäneet julkiset laitokset ovat noudattaneet toiminnassaan markkinataloussijoittajan periaatteita.
(95)
Kuten edellä 91 kohdassa on todettu, 29 päivänä marraskuuta 1993 päivätyssä ensimmäisessä selvityksessä esitetään edellisen yrityksen toimintaa jatkavan yhtiön rakenneuudistussuunnitelma, josta ilmenee osavaltion hallituksen pyrkimys säilyttää Kahlan tarjoamat työpaikat (22). Rakenneuudistus oli tarkoitus toteuttaa vuosina 1994-1997 ja sen kokonaiskustannuksiksi arvioitiin 18,779 miljoonaa Saksan markkaa. Kannattavuusraja oli tarkoitus saavuttaa vuonna 1996, jolloin voittoa piti tulla 101 000 Saksan markkaa.
(96)
Toinen selvitys laadittiin 11 päivänä tammikuuta 1994 TIB:n toimeksiannosta, ennen kuin tämä otti haltuunsa 49 prosentin osuuden yrityksestä. Tutkimuksen mukaan TIB:n tavoitteena oli työpaikkojen säilyttäminen ja uusien luominen Thüringenissä (23). Tutkimuksessa viitataan siihen, että kannattavuuden palauttaminen oli mahdollista saavuttaa vain julkisten viranomaisten tukeman rakenneuudistuksen avulla. Kannattavuusraja oli tarkoitus saavuttaa vuonna 1996, jolloin odotettiin 1,394 miljoonan Saksan markan voittoja. Tutkimuksessa todettiin lisäksi, että Kahla II:n hyväksi myönnettävään julkiseen tukeen liittyi suuria riskejä ja että yrityksellä ei olisi mitään mahdollisuuksia maksaa saamiaan rahoitustukia takaisin ennen vuotta 1998.
(97)
Näiden selvitysten perusteella komissio päättelee, että valtion rahoituslaitokset - erityisesti TIB - eivät ole noudattaneet toiminnassaan markkinatalousyritysten periaatteita, kun ne ovat myöntäneet Kahla II:lle rahoitustukea. Nämä selvitykset osoittavat yksiselitteisesti, että osavaltion hallituksen ja sen rahoituslaitosten tavoitteena oli työpaikkojen säilyttäminen. Tämä ei ole markkinatalousyrityksen päätavoite. Lisäksi selvityksissä ennakoitiin, että vähintään kaksi seuraavaa vuotta olisivat vielä tappiollisia, mutta niissä ei analysoitu viranomaisten osallistumisen minkäänlaisia mahdollisia vastasuorituksia, vaikka mikä tahansa markkinatalousyritys olisi joutunut sen tekemään.
(98)
Erityisesti TIB:n osakkuutta tarkastellessaan komissio voi vain pysyä kannassaan, jonka mukaan se ei vastaa yksityisen markkinataloussijoittajan periaatetta ja sitä on tästä syystä pidettävä tukena. Tätä päätelmää ei muuta tosiasia, että TIB myi osuutensa viiden vuoden kuluttua enemmistöosakas G. Raithelille ja tämän pojalle jopa omaa vuoden 1994 ostohintaansa korkeampaan hintaan. TIB:n käyttäytymistä on arvioitava ottaen ennakoivasti huomioon mahdolliset riskit ja odotettavissa olevat tuotot. Tuolloin käytettävissä olevien selvitysten perusteella riskit olivat suuret (24), mutta niiden torjumiseksi ei ryhdytty mihinkään toimenpiteisiin. Tulevia tuottoja ei tarkemmin analysoitu. Myös TIB:n saama tosiasiallinen myyntivoitto oli vähäinen.
(99)
Vastoin Saksan väitteitä ei TIB:n osakkuusehtoja voida verrata yksityisenä rahoittajana toimineen Raithelin ehtoihin. Raithel on ilmoituksen mukaan sijoittanut yritykseen 2,055 miljoonaa Saksan markkaa. Vain 55 000 Saksan markkaa oli kuitenkin peräisin sen yksityisistä varoista. Loput 2 miljoonaa Saksan markkaa oli rahoitettu valtion varoista kahdella Raithelille myönnetyllä lainalla (toimenpiteet 16 ja 17). Toinen laina (toimenpide 16) sisältyi lainan myöntäneelle Deutsche Ausgleichsbank -pankille annettuun valtiontakaukseen ja toinen (toimenpide 17) oli taattu ensisijaisella kiinnityksellä Kahla II:n kiinteistöön (25). TIB on sen sijaan osakkuutensa myötä osoittanut yritykselle omista varoistaan 1,975 miljoonaa Saksan markkaa. Tämä määrä oli omaa pääomaa, jolla on konkurssitapauksessa toissijainen asema. TIB:n ottama riski on näin ollen yksityisen sijoittajan riskiä huomattavasti suurempi. Kuten jäljempänä 111 kappaleessa todetaan, G. Raithelilla oli myös oikeus irrottautua sopimuksesta, jos TIB:n osakkuus ja/tai muut toimenpiteet eivät toteutuisi, kun taas TIB:llä ei vastaavaa oikeutta ollut. TIB:n osakkuus ei näin ollen ole yksityisen sijoittajan periaatteen mukainen.
(100)
Muista Saksan toteuttamista toimenpiteistä voidaan todeta, että markkinatalousyritys olisi rahoitettavan yrityksen erityisen tilanteen ja sen toiminnan rakenteellisesta ylikapasiteetista kärsivillä markkinoilla huomioon ottaen myöntänyt tälle taloudellista tukea vain ehdoin, jotka olisivat vastanneet näitä tosiseikkoja.
(101)
Komissio tarkastelee seuraavaksi TIB:n ja valtion omistamien pankkien myöntämiä luottoja. Yhteenveto näistä luotoista on taulukossa 10:
Taulukko 10
Toimenpide
Määrä
(DEM)
Korko
Viitekorko
Vakuudet
12
6 milj.
12 % (26)
6,62 %
-
16
0,2 milj.
0 %-5 % (27)
6,62 %
valtiontakaus
17
1,8 milj.
5,5 %
6,62 %
ensisijainen 1,8 miljoonan Saksan markan kiinteistökiinnitys; toissijainen 20 miljoonan Saksan markan kiinteistökiinnitys
18
2 milj.
6,5 %
8,28 %
toissijainen 1,8 miljoonan Saksan markan kiinteistökiinnitys, toissijainen ja kolmassijainen 20 miljoonan Saksan markan kiinteistökiinnitys, koneiden ja oikeuksien luovutus ulkopuolisille, varastoista luopuminen, asiakassaatavista luopuminen, Thüringenin osavaltion 90-prosenttinen takaus
19
1 milj.
6,75 %
8,28 %
Ks. toimenpide 18
20
1,73 milj.
6,65 %
8,28 %
Ks. toimenpide 18
21
3,45 milj.
6,65 %
8,28 %
Ks. toimenpide 18
22
2 milj.
5 %
7,33 %
Ks. toimenpide 18
(102)
Taulukko 10 osoittaa, etteivät valtion rahoituslaitokset ole noudattaneet markkinatalousyrityksen periaatetta. TIB:n myöntämästä yrityksen tulokseen sidotulla korolla myönnetystä lainasta (toimenpide 12) voidaan erityisesti todeta, että sovittu korko oli 12 prosenttia, mutta koron määrä oli rajattu 50 prosenttiin yrityksen vuotuisesta voitosta. Selvityksissä oli jo korostettu sitä, että Kahla II ei tuottaisi ainakaan kahden ensimmäisen vuoden aikana minkäänlaista voittoa. Tämä ennuste on myös toteutunut. Korotetusta korosta ei ole sovittu niiden vuosien korvaamiseksi, joina koron maksu oli epätodennäköistä. Näin ollen TIB on myöntänyt yrityksen voittoon sidotun lainan, johon ei liittynyt mitään korotettuja äänioikeuksia, josta ei vaadittu mitään vakuuksia ja jonka korko oli 0 prosenttia vähintään kahden vuoden ajan. Mistään riskikorotuksesta ei sovittu niiden riskien korvaamiseksi, jotka oli ennakoitu yrityksen tulokseen sidotulla korolla myönnetyn lainan myöntämistä (ja osakkuutta) edeltävässä selvityksessä. Muista lainoista taulukko osoittaa, että ne kaikki oli myönnetty viitekorkoa alhaisemmalla korolla. Lisäksi vakuudet, mikäli niitä asetettiin, olivat joko viranomaisten asettamia tai kaikkien lainojen vakuudeksi annettiin toistuvasti sama omaisuus. Kyseisestä omaisuudesta ei ole puolueetonta arviota, joten niiden tosiasiallinen arvo on kyseenalainen. Lisäksi on muistettava, että kyseinen omaisuus oli rahoitettu valtion tuella.
(103)
Takaussopimuksessa edellytettiin, että G. Raithelin olisi annettava toissijainen 0,7 miljoonan Saksan markan takaus, ellei kävisi ilmi, että hän on antanut oman pääoman vahvistamiseksi myönnetylle lainalle (toimenpide 16) henkilökohtaisen vakuuden. Toimenpiteeseen 16 liittyvä lainasopimus ei viittaa henkilökohtaisen takauksen vaan valtiontakauksen antamiseen. Komissiolle ei kuitenkaan ole missään vaiheessa ilmoitettu tämän 0,7 miljoonan Saksan markan takauksen antamisesta. Lisäksi komission tietojen mukaan lainalle ei annettu henkilökohtaista takausta, vaan sille myönnettiin valtiontakaus. Vaikka takaus olisikin annettu, se olisi toissijainen kaikkiin muihin vakuuksiin nähden ja kattaisi vain hyvin pienen osan mahdollisesta suuresta luottoriskistä. Tästä syystä komissio voi vain päätellä, etteivät valtion omistamat pankit ja laitokset ole toimineet markkinatalousperiaatteita noudattavien markkinaosapuolten tavoin. Myös Saksa nimittää toimenpiteisiin 16-22 sisältyviä lainoja tuiksi (28), tosin voimassa olevaksi tueksi. Komissio on yhtä mieltä Saksan kanssa siitä, että toimenpiteet ovat tukia. Niiden luokittelua voimassa olevaksi tueksi tarkastellaan seuraavissa kappaleissa.
(104)
Avustusten (toimenpiteet 15, 24-29, 31-32) osalta komissio katsoo, että markkinatalousyritys ei olisi myöntänyt avustuksia vaatimatta niiden takaisinmaksua. Saksa ei ole kiistänyt tätä tosiasiaa. Osavaltion myöntämät 90-prosenttiset takaukset (toimenpiteet 13, 14, 23 ja 30) Saksa myöntää tuiksi. Niihin liittyvät suuret riskit ja riittävän riskilisän puuttuminen huomioon ottaen komissio on tästä asiasta täysin samaa mieltä. Tämän kysymyksen edelleen tutkiminen ei siis ole tarpeellista. Saksan mukaan takaukset kuuluvat vähämerkityksisiä tukia koskevien sääntöjen soveltamisalaan. Tätä kysymystä tarkastellaan arvioinnin D osassa.
(105)
Näin ollen komissio ei voi päätellä, että valtiolliset rahoituslaitokset olisivat myöntäneet Kahla II:lle tukea ehdoin, jotka olisivat verrattavissa markkinatalousyrityksen noudattamiin ehtoihin. Tästä syystä kaikkia Saksan myöntämiä toimenpiteitä pidetään edelleen EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna valtiontukena.
(106)
Kahla II on niin sanottu Auffanglösung, eli uusi yritys, joka on ottanut haltuunsa selvitystilassa olevan yrityksen omaisuuden. Vaikka tällaiset yritykset ovat uusia yrityksiä, joita on perustettu erityisesti Itä-Saksaan, niitä voidaan pitää vaikeuksissa olevina yrityksinä. Tämä johtuu siitä, että kyseiset pöytälaatikkoyhtiöt ovat ottaneet haltuunsa selvitystilassa olevan yrityksen omaisuuden ja jatkavat sen toimintaa, yleensä ilman ennalta toteutettua riittävää rakenneuudistusta. Toisen yrityksen toimintaa jatkavat yritykset saavat näin ollen perintönä joukon rakenteellisia ongelmia ja niiden on toteutettava merkittäviä muutoksia voidakseen toimia markkinataloudessa. Tällaisia muutoksia ovat investoinnit vanhojen koneiden ja laitteiden korvaamiseen ja nykyaikaistamiseen, yrityksen rakenteen muuttaminen (perinteiset suuret yritysryppäät, jotka ovat toimineet suunnitelmataloudessa), henkilöstön vähentäminen (Itä-Saksan yritysryppäiden henkilöstön koko oli yleensä niiden toimintaan nähden liian suuri), tuotannon suuntaaminen uudelleen, markkinointi jne. Asiakkaiden, toimittajien ja luottolaitosten luottamus on myös saavutettava uudelleen, koska toimintaa jatkava uusi yritys on konkurssin tehneen yrityksen seuraaja. Tässä suhteessa niitä ei voi verrata muihin vasta perustettuihin yrityksiin.
(107)
Sopeutuminen edellyttää tavallisesti rakenneuudistusta, johon liittyy useimmiten valtiontukia. Saksan uusien osavaltioiden erityistilanteen vuoksi komissio on hyväksynyt joustavan ja väljän järjestelyn, joka mahdollistaa rakenneuudistustukien myöntämisen vanhan yrityksen toimintaa jatkaville yrityksille vuoden 1999 loppuun saakka. Tästä menettelytavasta on säädetty rakenneuudistusta koskevien suuntaviivojen (1999) alaviitteessä 10 (29). Erityisen tilanteensa vuoksi vanhan yrityksen toimintaa jatkavat yhtiöt muodostavat poikkeuksen säännöstä, jonka mukaan vasta perustetuille yrityksille ei voida rakenneuudistusta koskevien suuntaviivojen perusteella myöntää yritysten pelastamiseen ja rakenneuudistukseen tarkoitettuja tukia.
(108)
Erään toisen menettelyn yhteydessä (30) Saksa on yksiselitteisesti todennut 5 päivänä maaliskuuta ja 6 päivänä toukokuuta 1999 päivätyillä kirjeillä, että Kahla II on vaikeuksissa oleva yritys. Kahta vuotta myöhemmin Saksa kuitenkin aiempien ilmoitustensa vastaisesti totesi 26 päivänä syyskuuta 2001 päivätyllä kirjeellä, ettei Kahla II ollut koskaan ollut vaikeuksissa oleva yritys. Tämän menettelyn yhteydessä Saksa katsoo, ettei Kahla II ole vaikeuksissa oleva yritys, koska kaikki rakenneuudistusta koskevissa suuntaviivoissa mainitut ehdot eivät täyty.
(109)
Komissio huomauttaa, etteivät rakenneuudistusta koskevat suuntaviivat sisällä tarkkaa vaikeuksissa olevan yrityksen määritelmää, mutta niissä mainitaan kuitenkin tyypillisiä piirteitä. Kahla II:n tapauksessa täyttyy kuitenkin rakenneuudistusta koskevien suuntaviivojen (1994) 2.1 kohdassa mainittu yleinen peruste, jonka mukaan päätellään onko kyseessä vaikeuksissa oleva yritys vai ei: Vaikeuksissa olevia yrityksiä ovat yritykset, jotka eivät pysty tervehdyttämään itseään omin voimin eikä osakkaidensa tai rahoittajiensa varoin. Tämä tosiasia todetaan Kahla II:n perustamisajankohtana ja tuen myöntämisajankohtana (arvioinnin kannalta merkityksellisenä ajankohtana) käytettävissä olevissa selvityksissä (31), joissa Kahla II:ta pidetään vaikeuksissa olevana yrityksenä ja kuvataan rakenneuudistusta sen kannattavuuden palauttamiseksi (32). Jälkeen päin tämän vahvistaa tosiseikka, että yritys ei ole käytettävissä olevien tietojen mukaan koskaan saanut rahoitusta pankeilta ilman valtiontukea (33).
(110)
Joitakin rakenneuudistusta koskevissa suuntaviivoissa esitetyistä indikaattoreista ei ole tosiasiallisesti tarkoitettu sovellettavaksi vanhan yrityksen toimintaa jatkaviin yhtiöihin, koska ne on vasta perustettu ja niiden liiketoiminnan aiempaa kehitystä ei voida sen vuoksi tutkia. Tästä syystä ne eivät perustamisajankohtanaan kärsi sellaisista oireista kuten kannattavuuden taantuminen tai tappioiden lisääntyminen, liikevaihdon supistuminen, varastojen kasvu, kassavirran heikkeneminen, korkovastuiden lisääntyminen jne. Tässä yhteydessä komissio muistuttaa, että vanhan yrityksen toimintaa jatkavat yhtiöt ovat poikkeus säännöstä, jonka mukaan vasta perustettuja yrityksiä ei voida pitää vaikeuksissa olevina yrityksinä eikä niille sen vuoksi voida myöntää rakenneuudistustukia.
(111)
Toisaalta on muita indikaattoreita, joita voidaan soveltaa vanhan yrityksen toimintaa jatkaviin yhtiöihin, kuten erityisesti nettovarallisuuden pienuus. Komissio muistuttaa, että Kahla II on konkurssitilassa olevan yhtiön seuraaja ja näin ollen se on oletettavasti menettänyt useiden asiakkaiden, toimittajien ja rahoituslaitosten luottamuksen. Jopa omaisuutensa hankintaa varten se tarvitsi valtion tukea. Kahla I:n omaisuutta koskevassa kauppasopimuksessa määrättiin, että uudella sijoittajalla, G. Raithelilla, on oikeus irrottautua sopimuksesta, jos rahoitus, johon kuului useita valtion toteuttamia toimenpiteitä (kuten TIB:n osakkuus ja valtion myöntämät lainat), ei olisi varma (34). Kahla II on myös ottanut haltuunsa Kahla I:n omaisuuden. Tämä ei ollut missään vaiheessa toteuttanut onnistunutta rakenneuudistusta, minkä vuoksi sen oli haettava konkurssimenettelyä. Jälkeen päin tehdyssä tarkastelussa on selvää, että myös rakenteelliset ongelmat olivat siirtyneet uudelle omistajalle, koska Kahla II ei saanut yksityistä rahoitusta ilman valtion tukea.
(112)
Yksi indikaattoreista on myös työntekijöiden liian suuri määrä. Vanhan yrityksen toimintaa jatkaville yhtiöille myönnetyn valtiontuen ehtona on tavallisesti työpaikkojen säilyttäminen. Tämä merkitsee joksikin ajaksi lisärasitetta, koska työpaikkamäärä ei saa alittaa tiettyä rajaa. Kuten edellä 91 kohdassa mainituista selvityksistä ilmenee, osavaltion hallituksen päätavoitteena oli työpaikkojen säilyttäminen. Kahla II supisti seuraavina vuosina työntekijöidensä määrää. Tästä voidaan päätellä, että sillä oli aluksi liian paljon työntekijöitä.
(113)
Koska vanhan yrityksen toimintaa jatkavien yhtiöiden on myös pakko toteuttaa rakenneuudistuksia voidakseen toimia markkinatalousperiaatteiden mukaisesti, ne tuottavat ensimmäisinä vuosinaan tappiota, kassavirta ei silloin vielä kasva ja välttämättömistä investoinneista aiheutuu suuria velka- ja korkorasitteita. Tämä oli myös Kahla II:n tilanne. Saksa ei ole tosin missään vaiheessa nimittänyt Kahla II:n läpikäymää prosessia vaikeuksissa olevan yrityksen rakenneuudistukseksi. Komissio toteaa kuitenkin, että sekä marraskuussa 1993 että tammikuussa 1994 päivätyissä selvityksissä ehdotettiin rakenneuudistusta, joka olisi välttämätön yrityksen kannattavuuden palauttamiseksi. Kahla II:ta kuvataan myös eräässä Projekt Management Eschbachin (PME) laatimassa ja Saksan erään toisen menettelyn (35) yhteydessä esittämässä selvityksessä rakenneuudistusta toteuttavaksi yritykseksi, joka ei saisi prosessia päätökseen ennen vuotta 1996 (36). Komissio päättelee, ettei kyseinen prosessi ole terveelle yritykselle tyypillinen.
(114)
Saksa katsoo myös, että Kahla II:lle ensimmäisten vuosien aikana aiheutuneet tappiot johtuvat ainoastaan lisäpoisto-ohjelman (toimenpide 33) toteuttamisesta. Komissio katsoo kuitenkin, että vaikka tämän poisto-ohjelman käyttö on mahdollisesti kasvattanut yrityksen tappioita, sille olisi ilman valtiontukea aiheutunut varmasti huomattavasti suurempia tappioita ja se olisi oletettavasti kadonnut markkinoilta. Komissio toteaa, että Saksan vuosilta 1993 ja 1994 toimittamissa selvityksissä valtiontukia pidetään yrityksen toiminnan jatkumisen ja kannattavuuden palauttamisen kannalta ratkaisevina.
(115)
Tueksi väitteelleen, jonka mukaan Kahla II ei olisi koskaan ollut vaikeuksissa oleva yritys, Saksa on esittänyt erään konsultin laatiman 21 päivänä tammikuuta 2002 päivätyn selvityksen:
Taulukko 11
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
Liikevaihto (miljoonaa Saksan markkaa)
23,19
28,95
31,46
39,10
34,34
35,81
41,60
Liiketoiminnan tulos ennen veroja (miljoonaa Saksan markkaa)
[…] (37)
Kassavirta (miljoonaa Saksan markkaa)
[…]
Varastot
[…]
Kapasiteetin käyttöaste prosentteina
[…]
Oman pääoman osuus prosentteina
[…]
Vieraan pääoman osuus prosentteina
[…]
(116)
Komissio toteaa, että taulukko 11 sisältää jälkikäteisarvion yrityksen historiasta. On hyödyllistä todeta, että vuonna 1994 käytettävissä olleiden selvitysten tärkeimmät ennusteet pitivät paikkansa. Niiden mukaan ainakin ensimmäiset kaksi vuotta olisivat tappiollisia. Komission on kuitenkin tehtävä arvionsa etukäteen, eli sen on todettava, noudattiko Saksa vuoden 1994 jälkeen EY:n perustamissopimuksessa määrättyjä velvoitteitaan ilmoittamalla tuista. Jos Saksa olisi noudattanut velvoitteitaan, komissio olisi esittänyt arvionsa tuolloin käytettävissä olleiden selvitysten perusteella. Kuten edellä 95, 96 ja 113 kohdassa on todettu, kyseisten selvitysten perusoletuksena on, että yrityksen on palautettava kannattavuutensa. Niissä päätellään, että valtiontuilla on tämän tavoitteen saavuttamisessa ehdottoman ratkaiseva merkitys. Ottaen huomioon kyseiset selvitykset komissio olisi vakiintuneen käytäntönsä mukaisesti pitänyt Kahla II:ta (vanhan yrityksen toimintaa jatkava yhtiö) vaikeuksissa olevana yrityksenä. Tätä päätelmää ei voi muuttaa jälkikäteen se, että vaikeudet onnistuttiin voittamaan huomattavien tukien avulla tavallista nopeammin.
(117)
Kyseisenä ajankohtana käytettävissä olleiden selvitysten perusteella komissio päättelee kaiken kaikkiaan, ettei Kahla II kyennyt elpymään omin voimin eikä markkinaehdoin saatavissa olevan rahoituksen turvin. Komissio toteaa erityisesti, että Saksa on nimen omaan myöntänyt tämän tosiasian jo vuonna 1999. Yritys olisi lisäksi ilman valtiontukea oletettavasti kadonnut markkinoilta. Sillä, että jokaista rakenneuudistusta koskevissa suuntaviivoissa mainittua indikaattoria ei voida erikseen soveltaa Kahla II:een, ei ole merkitystä. Kyseisissä suuntaviivoissa on epätäydellinen luettelo tyypillisistä oireista, joten se ei ole täydellinen eikä kumulatiivinen perusteluettelo.
(118)
Näin ollen komissio pitää kiinni käsityksestään, jonka mukaan Kahla II oli vuodesta 1994 vuoden 1996 loppuun vaikeuksissa oleva yritys, kunnes hyvin todennäköisesti vain myönnettyjen tukien ansiosta saavutettiin ensimmäinen hieman voitollinen tulos ja yrityksen oman pääoman osuus alkoi kasvaa. Komissio katsoo, että yksityisen rahoituksen saaminen ainoastaan valtion tuella ja käytettävissä olevat tiedot vahvistavat tätä käsitystä.
C. Tuet, joiden on väitetty kuuluvan hyväksyttyihin tukiohjelmiin
(119)
Osa Kahla I:n ja Kahla II:n hyväksi myönnetyistä tukitoimenpiteistä ilmoitettiin kuuluviksi hyväksyttyihin tukiohjelmiin. Komissiolla oli vakavia epäilyksiä siitä, että kyseiset tukitoimet eivät täyttäneet niiden ohjelmien ehtoja, joiden mukaan ne ilmoitettiin myönnetyiksi. Siksi se kehotti EY:n perustamissopimuksen 93 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 22 päivänä maaliskuuta 1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999 (38) 10 artiklan 3 kohdan mukaisen tietojen antamista koskevalla välipäätöksellä Saksaa toimittamaan kaikki asian arvioinnissa tarvittavat asiakirjat ja tiedot. Jos Saksan toimittamat tiedot eivät riitä sellaisen päätelmän tekemiseen, että kyseiset toimenpiteet kuuluvat hyväksyttyihin tukiohjelmiin, komissiolla on oikeus tehdä päätöksensä käytettävissä olevien tietojen perusteella.
(120)
Muodollisen tutkintamenettelyn laajentamisen yhteydessä komissio päätteli, että Kahla I:n hyväksi toteutetut toimenpiteet 1, 4, 5, 6, 7 ja 10 olivat voimassa olevia tukia, joita ei tarvitse arvioida enää uudelleen. Komissio vahvistaa käsityksensä, ettei toimenpide 8 kuulu hyväksyttyihin tukiohjelmiin, vaan sitä on tarkasteltava tapauskohtaisena tukena.
(121)
Kahla II:n osalta komissio päätteli muodollisen tutkintamenettelyn laajentamisen yhteydessä, että sen hyväksi toteutetut toimenpiteet 28 ja 29 olivat voimassa olevia tukia, joita komission ei tarvitse arvioida enää uudelleen. Komissio vahvistaa näkemyksensä, jonka mukaan toimenpiteitä 11, 12 ja 20 ei ollut myönnetty osana komission hyväksymiä ohjelmia. Jäljellä olevien ilmoituksen mukaan osana hyväksyttyjä tukiohjelmia myönnettyjen toimenpiteiden osalta komissio tarkistaa osittain muodollisen tutkintamenettelyn aloittamisen ja laajentamisen yhteydessä tehtyjä alustavia arvioita.
(122)
Toimenpiteet 13, 14, 23 ja 30: Nämä 90-prosenttiset valtiontakaukset perustuvat ohjelmaan, josta ei oltu missään vaiheessa ilmoitettu komissiolle. Ohjelma kirjattiin rekisteriin numerolla NN 46/97, eikä komissio ole sitä koskaan hyväksynyt. Kuten muodollisen tutkintamenettelyn laajentamisen yhteydessä todettiin, näitä takauksia on käsiteltävä tapauskohtaisina tukina. Komissio totesi Thüringenin osavaltion takausohjeita koskevassa päätöksessään (39), että Thüringen on velvollinen päättämään tämän ilmoittamatta jätetyn ohjelmansa soveltamisen.
(123)
Näihin takauksiin sisältyvästä tuesta Saksa väittää, että Saksan ja komission välisen sopimuksen perusteella takaukseen sisältyvä tuki olisi 0,5 prosenttia takauksen kattamasta määrästä. Komissio toteaa kuitenkin, että kyseinen sopimus koskee hyväksyttyjen tukiohjelmien mukaisia 80-prosenttisia valtiontakauksia. Tarkasteltavana olevat takaukset ylittävät tämän rajan 10 prosentilla eikä niitä ole myönnetty osana hyväksyttyjä tukiohjelmia, vaan osana ilmoittamatonta ohjelmaa, jota komissio ei ole koskaan hyväksynyt. Vaikeuksissa olevat yritykset eivät myöskään kuulu sopimuksen soveltamisalaan. Näin ollen Saksan väitteestä poiketen 0,5 prosentin sääntöä ei voida soveltaa näihin takauksiin.
(124)
Toimenpiteisiin 13, 14 ja 23 kuuluvat takaukset. Komission tiedonannossa EY:n perustamissopimuksen 87 ja 88 artiklan soveltamisesta valtiontukiin takauksina (40) sanotaan: ”Jos lainaa myönnettäessä on todennäköistä, että lainanottaja laiminlyö maksuja esimerkiksi taloudellisten vaikeuksien vuoksi, takauksen arvo saattaa olla sama kuin määrä, jonka takaus tosiasiassa kattaa.” Kuten arvioinnin B osassa (106-118 kohta) todetaan, Kahla II oli näiden toimenpiteiden myöntämisajankohtana vaikeuksissa oleva yritys. Tämä merkitsee sitä, että ennen vuotta 1996 myönnettyjen takausten tukiosuus oli mahdollisesti 90 prosenttia niitä vastaavien luottojen arvosta.
(125)
Toimenpiteestä 30, joka myönnettiin ajankohtana, jolloin yhtiö ei enää ollut vaikeuksissa, Saksa on edelleen sitä mieltä, että sen tukiosuudeksi olisi vahvistettava komission kanssa tehdyn edellä 123 kohdassa mainitun sopimuksen perusteella 0,5 prosenttia. Komissio muistuttaa kuitenkin, että kyseinen sopimus koskee hyväksyttyjen tukiohjelmien mukaisesti myönnettyjä 80-prosenttisia valtiontakauksia. Tässä tapauksessa takaus ylittää 80 prosentin rajan 10 prosentilla, eikä sitä ole myönnetty osana hyväksyttyä tukiohjelmaa. Näin ollen tähän tapaukseen ei voida soveltaa 0,5 prosentin tukiosuutta. Tämän takauksen myöntämisajankohtana Thüringenin osavaltio oli jo suostunut sitomaan takaukset Thüringenin osavaltion takausohjeita koskevaan komission päätökseen (41), jonka mukaan osana hyväksyttyjä tukiohjelmia myönnettyjen 80-prosenttisten takausten tukiosuudeksi vahvistetaan 0,5-2 prosenttia. Vaikka kyseinen päätös koskee osana hyväksyttyjä tukiohjelmia myönnettyjä 80-prosenttisia takauksia, komission mielestä tähän tapaukseen on kohtuullista soveltaa vastaavasti samaa sääntöä. Ottaen kuitenkin huomioon, että takaus kattoi suurimman osan lainoihin liittyvistä riskeistä, mistä yksityisen pankin myöntämä alhainen korko on osoituksena, komissio vahvistaa takausten tukiosuudeksi kyseisen säännön mukaan sovellettavan suurimman mahdollisen 2 prosentin määrän.
(126)
Samoin komissio pitää kohtuullisena vahvistaa toimenpiteen 13 mukaisen 90-prosenttisen takauksen tukiosuudeksi 2 prosenttia alkaen 30 päivästä maaliskuuta 1998, jolloin laina muutettiin toimenpiteiden 18-21 mukaiseksi markkinaehtoiseksi lainaksi. Markkinaehtoisen lainan korko oli 5,90 prosenttia. Ennen lainojen muuttamista toimenpiteiden 18-21 mukaisiksi niiden korko oli 6,5-6,75 prosenttia. Valtion varoista myönnetyt lainat muutettiin näin ollen yksityiseksi lainaksi juuri samana ajankohtana, jolloin yritykselle tuli mahdolliseksi saada markkinoilta yksityistä lainaa alemmalla korolla kuin mitä se joutui maksamaan valtion varoista myönnetyistä lainoista. Tässä yhteydessä muistutetaan, että muutoksen mahdollisti vain uudelle lainalle myönnetty 90-prosenttinen valtiontakaus.
(127)
Saksan mukaan kyseiset takaukset kuuluvat vähämerkityksisiä tukia koskevien sääntöjen soveltamisalaan. Vähämerkityksisiä tukia koskevien sääntöjen soveltamista tarkastellaan arvioinnin D osassa.
(128)
Toimenpide 15: Väitteen mukaan 2,5 miljoonan Saksan markan avustus myönnettiin osana hyväksyttyä tukiohjelmaa (42). Muodollisen tutkintamenettelyn laajentamisen yhteydessä komissio totesi virheellisesti, että kyseistä ohjelmaa sovellettiin vain pk-yrityksiin. Saksa on aivan oikein huomauttanut, että myös suurille yrityksille voidaan tietyin edellytyksin myöntää tämän ohjelman mukaisia tukia. Vaikeuksissa olevat yritykset eivät pääsääntöisesti kuitenkaan kuulu ohjelman soveltamisalaan.
(129)
Komissio on jokin aika sitten tehnyt tätä ohjelmaa koskevan kielteisen päätöksen perustuen väärinkäytöksiin, joiden yhteydessä sitä on muun muassa sovellettu vaikeuksissa oleviin yrityksiin (43). Komissio totesi päätöksessään nimenomaan, että Saksa oli laskenut Kahla II:n vaikeuksissa oleviin yrityksiin, jotka olivat kyseisen ohjelman vastaisesti hyödyntäneet komission hyväksymiä erityismääräyksiä. Edellä mainittua ohjelmaa koskevassa päätöksessään komissio totesi, että sen ohjelmaa koskeva päätös ei ole yhteydessä sen nyt tarkasteltavana olevaa asiaa koskevaan päätökseen, jossa tarkasteltaisiin ohjelman soveltamista yksittäistapauksessa. Tässä päätöksessä komissio katsoo, että Kahla II oli kyseisen tukitoimenpiteen myöntämisajankohtana vaikeuksissa oleva yritys. Näin ollen se pitää voimassa kantansa, jonka mukaan kyseistä tukea on tarkasteltava uutena tukena.
(130)
Toimenpide 16: Väitteen mukaan 0,2 miljoonan Saksan markan laina myönnettiin osana hyväksyttyä oman pääoman vahvistamisohjelmaa (44). Tätä ohjelmaa sovellettiin vain pk-yrityksiin. Kahla II:lla oli kuitenkin yli 250 työntekijää, joten sen ei katsottu olevan kyseisen toimenpiteen myöntämisajankohtana pk-yritys. Näin ollen tuki ei ilmeisesti ole ohjelman mukainen. Saksa huomautti jokin aika sitten, että lainaa ei myönnetty yritykselle, vaan G. Raithelille. Hyväksyessään ohjelman, jonka mukaisesti laina myönnettiin, komissio on todennut, että sijoittajille myönnetään tällaista tukea vain sillä ehdolla, että ne tuovat kyseisen pääoman yritykseen. G. Raithel on toiminut näin. Näin ollen kyseisen lainan tarkoituksena oli yrityksen tukeminen, vaikka se myönnettiinkin suoraan yksityiselle henkilölle. Sen vuoksi lainaa on pidettävä uutena Kahla II:n hyväksi myönnettynä tukena.
(131)
Toimenpiteet 17, 18, 19 ja 22: Tutkimuksen tuloksena komissio on päätellyt, että nyt tarkasteltavana olevassa tapauksessa lainan myöntämisperusteena olevan ohjelman (45) ehdot täyttyvät. Näin ollen kyseiset luotot ovat voimassa olevia tukia, joita komission ei tarvitse arvioida uudelleen.
(132)
Toimenpide 21: Kyseinen laina myönnettiin väitteen mukaan osana hyväksyttyä tukiohjelmaa (46). Ohjelma koski kuitenkin enintään 2 miljoonan Saksan markan lainoja, jotka myönnettiin Saksan uusista osavaltioista oleville yrityksille. Tarkasteltavana olevan lainan määrä ylittää tämän rajan. Näin ollen komissio ei voi päätellä, että kyseisessä ohjelmassa asetetut ehdot täyttyvät. Ottaen huomioon koronalennuksen, annettujen vakuuksien arvon alenemisen ja myönnetyn 90-prosenttisen takauksen, joka kattoi luottoriskin lähes kokonaan, komissio katsoo, että kyseinen laina oli myöntämisajankohtanaan mahdollisesti kokonaisuudessaan tukea.
(133)
Toimenpiteet 24 ja 25 myönnettiin osana hyväksyttyjä tukiohjelmia taulukossa 5 eriteltyjen investointien kattamiseksi. Saksan toimittamista tiedoista käy myös ilmi, että osa lisäpoisto-ohjelman (toimenpide 33) mukaisesti myönnetystä investointituestakin oli tarkoitettu kyseisten investointien kattamiseen. Saksa on osoittanut, että kaikki kyseiset toimenpiteet ovat niiden ohjelmien mukaisia, joihin kuuluvina ne oli ilmoituksen mukaan myönnetty. Näin ollen toimenpiteet 24, 25 ja 33 ovat voimassa olevia tukia, joita komission ei tarvitse arvioida uudelleen.
(134)
Toimenpide 26: Työllisyyden edistämiseen tarkoitetut avustukset, jotka on myönnetty ilmoituksen mukaan hyväksyttyjen ohjelmien mukaisten ympäristönsuojeluinvestointien yhteydessä, eivät ole tukia (47). Kuten muodollisen tutkintamenettelyn laajentamisen yhteydessä todettiin, ohjelma oli kuitenkin ympäristönsuojeluun liittyviltä osiltaan tarkoitettu valtion omistamista yrityksistä ympäristölle aiheutuvien uhkien poistamiseen. Avustukset ovat näin ollen yksiselitteisesti ristiriidassa sen ohjelman kanssa, jonka osana ne on väitteen mukaan myönnetty. Saksa ilmoitti komissiolle 29 päivänä heinäkuuta 2001 päivätyllä kirjeellä (48), miten määräystä oli tulkittava. Saksa totesi yksiselitteisesti, että kyseisiä toimenpiteitä voitiin toteuttaa vain kunnissa ja kaupungeissa tms. Myös Treuhand-yritykset kuuluivat ennen yksityistämistään kyseisen tuen soveltamisalaan, koska niitä oli pidettävä kyseisenä ajankohtana valtiollisina yhtiöinä (49). Komissio katsoi, että kyseiset toimenpiteet eivät ole tukia, koska ne eivät suosineet mitään yritystä (50).
(135)
Kahla oli kuitenkin näiden toimenpiteiden myöntämisajankohtana yksityinen yritys eikä se voinut näin ollen olla tuensaaja. Komissio muistuttaa myös, että osa näistä avustuksista oli Thüringenin osavaltion myöntämiä, kun taas kyseisen ohjelman mukaisesti niiden myöntämisoikeus oli vain liittotasavallan työvoimahallinnolla (Bundesanstalt für Arbeit). Näin ollen komissio ei voi päätellä, että tarkasteltavana olevat toimenpiteet olisivat voimassa olevia tukia (51).
(136)
Muodollisen tutkintamenettelyn laajentamisen jälkeen Saksa ei muuttanut perusteitaan ja väitti, etteivät kyseiset toimenpiteet olleet suosineet yritystä. Saksa myönsi ensin, että toimenpiteiden tavoitteena oli vanhojen laitosten hävittäminen, millä oli ilmoituksen mukaan ympäristönsuojelullista merkitystä. Komissio ei voi kuitenkaan olla samaa mieltä siitä, että yritys ei hyötyisi vanhojen laitosten hävittämisestä. Tämäntyyppiset työt lisäsivät väistämättä käytettävissä olevaa maa-alaa ja kasvattivat yrityksen arvoa.
(137)
Saksa väitti jokin aika sitten, että toimenpiteiden tarkoituksena oli heinäkuussa 1990 syntyneiden ympäristöriskien poistaminen. Komission noudattaman käytännön mukaan tällaiset toimenpiteet eivät ole tukia. Saksa ei ole kuitenkaan esittänyt mitään todisteita siitä, että ennen heinäkuuta 1990 syntyneitä riskejä olisi ollut olemassa. Ilmoituksen mukaan Kahla I oli jo poistanut kyseiset riskit ja käyttänyt tarkoitukseen myönnetyn tuen jo vuonna 1991 (toimenpide 2) vaarojen poistamiseen tarvittavan määrän suuruisena. Saksa ei ole missään vaiheessa osoittanut, ettei ympäristöongelmia ollut vielä Kahla I:n omaisuuden myyntiajankohtaan mennessä poistettu. Vaikka tosiasiallinen tilanne olisikin ollut tämä, ostajan olisi pitänyt hankkia riittävä varmuus siitä, ettei omaisuuteen liittynyt ympäristöriskejä. Jos se ei toiminut näin, se ei noudattanut riittävää huolellisuutta, joten valtion tuen vaatiminen myöhemmin tätä tarkoitusta varten ei ole hyväksyttävää. Jos riittävät tarkastukset olisi tehty, kyseisten riskien olemassaolo ja välttämätön tarve osoittaa niiden poistamisen edellyttämät varat olisi otettu huomioon kauppahinnassa, eikä valtiolle olisi tarvinnut esittää myöhemmin tukivaatimusta.
(138)
Saksa esitti myös, että jos yritys olisi tiennyt kyseisten toimenpiteiden olevan valtiontukea, se ei ehkä olisi suorittanut niillä rahoitettuja töitä tai se olisi toteuttanut työn omalla henkilöstöllään, pienemmällä henkilömäärällä tai muiden henkilöiden avulla. Saksa väittää, että koska komissio ei ollut luokitellut ohjelmaa valtiontueksi vaan oli hyväksynyt ne, asianomaisilla oli riittävät perusteet olettaa oikeutetusti, etteivät toimenpiteet olleet valtiontukea. Komissio ei voi hyväksyä tätä perustetta, koska sen ohjelmalle antama hyväksyntä perustui ilmoitukseen ja Saksan toimittamiin lisätietoihin. Näin ollen Saksa ei voi tietoisesti toimia ilmoituksen vastaisesti ja väittää asianomaisten toimineen hyvässä uskossa. Myöskään edunsaaja ei voi väittää tällaisia oletuksia oikeutetuiksi, jos Saksan toteuttamassa ohjelmassa edellytetään yksiselitteisesti, ettei toimenpiteitä saa toteuttaa yksittäisen yrityksen hyödyksi ja että vain liittotasavallan työvoimahallinnolla on oikeus myöntää kyseisiä avustuksia, ja tässä tapauksessa osa tuesta oli peräisin Thüringenin osavaltiolta.
(139)
Saksa väitti vielä, että avustukset ovat yleinen toimenpide, jota kaikki Saksan yritykset voivat käyttää hyväkseen ilman minkäänlaista syrjintää. Komissio toteaa kuitenkin, että tämä väite on ristiriidassa kaikkien aiemmin esitettyjen tietojen kanssa. Työllisyyden edistämistä koskevan Saksan lain määräyksistä (§ 249h AFG) ja kaikista komissiolle toimitetuista asiakirjoista, joiden perusteella komissio saattoi hyväksyä ohjelman ja todeta, ettei se sisältänyt valtiontukea, käy yksiselitteisesti ilmi, etteivät kaikki yritykset voi käyttää hyväkseen siihen kuuluvia toimenpiteitä. Sen sijaan Saksan lakia ja kaikkia Saksan toimittamia asiakirjoja, joiden perusteella komission piti kyetä arvioimaan kyseisiä määräyksiä, sovelletaan julkisoikeudellisiin oikeushenkilöihin, ja toimenpiteiden soveltaminen yksittäisiin yrityksiin on nimenomaan kielletty. Kyseinen määräys sisältää yksiselitteisen valintaperusteen, jonka mukaisesti toimenpidettä ei voida arvioida yleisenä toimenpiteenä.
(140)
Toimenpide 27: Vuosina 1995 ja 1996 eri tarkoituksiin myönnetyt avustukset. Koska oikeusperustaa ei esitetty, komissio arvioi avustuksia alustavasti uusina tukina. Sittemmin Saksa väitti, että tutkimukseen ja kehitykseen myönnetyt 318 000 Saksan markan avustukset oli myönnetty osana hyväksyttyä tukiohjelmaa (52). Käytettävissä olevien tietojen perusteella kyseiset tuet ovat ohjelman mukaisia, joten ne ovat voimassa olevia tukia, joita ei tarvitse arvioida uudelleen.
(141)
Työntekijöiden sopeuttamiseen myönnettyjen 21 000 Saksan markan avustusten osalta Saksa katsoo, etteivät ne ole EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja tukia, koska niillä oli tarkoitus edistää vain vammaisten henkilöiden työllistämistä. Komissio toteaa kuitenkin, että vain sellaiset toimenpiteet, joita sovelletaan työllisyyden edistämistä koskevien suuntaviivojen (53) (jäljempänä ’työllistämissuuntaviivat’) mukaisesti puolueettomin perustein yksityishenkilöihin mitään tiettyjä yrityksiä tai tuotannonaloja suosimatta, eivät ole valtiontukea. Erityisesti tähän kohtaan liittyvästä tietojen antamista koskevasta välipäätöksestä huolimatta Saksa ei ole esittänyt asiassa lisätodisteita. Näin ollen komissio päättelee sille toimitettujen tietojen perusteella, että kyseiset toimenpiteet ovat EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea.
(142)
Muut avustukset, eli messuille osallistumista varten myönnetty 122 000 Saksan markkaa ja mainontaa varten myönnetty 30 000 Saksan markkaa, kuuluvat väitteen mukaan vähämerkityksistä tukea koskevien säännösten soveltamisalaan. Seuraavassa tutkitaan, ovatko ne vähämerkityksisiä tukia koskevien säännösten mukaisia.
(143)
Toimenpiteet 28 ja 29: Kuten muodollisen tutkintamenettelyn laajentamista koskevassa päätöksessä on todettu, nämä toimenpiteet katsotaan käytettävissä olevien tietojen perusteella voimassa oleviksi tuiksi. Saksan toimittamista tiedoista käy myös ilmi, että osa lisäpoisto-ohjelman (toimenpide 33) mukaisesti myönnetystä investointituestakin oli tarkoitettu kyseisten investointien kattamiseen. Saksa on osoittanut, että kaikki kyseiset toimenpiteet ovat niiden ohjelmien mukaisia, joihin kuuluvina ne oli ilmoituksen mukaan myönnetty. Näin ollen ne ovat voimassa olevia tukia, joita komission ei tarvitse arvioida uudelleen.
(144)
Toimenpide 31: Muut työllisyyden edistämiseen tarkoitetut avustukset, jotka on myönnetty hyväksytyn tukiohjelman (54) mukaisesti. Saksan toimittamien tietojen perusteella komissio katsoo, että kyseiset avustukset ovat sen ohjelman mukaisia, johon kuuluvina ne on myönnetty. Näin ollen ne ovat voimassa olevia tukia, joita komission ei tarvitse arvioida uudelleen.
(145)
Toimenpide 32: Eri tarkoituksiin myönnetyt avustukset. Koska oikeusperustaa ei esitetty, komissio arvioi avustuksia alustavasti uusina tukina. Saksa väittää kuitenkin, että tutkimukseen ja kehitykseen myönnetyt 9 000 Saksan markan avustukset oli myönnetty osana hyväksyttyä tukiohjelmaa (55). Tätä ohjelmaa sovelletaan kuitenkin vain pk-yrityksiin. Käytettävissä olevien tietojen mukaan Kahla II ei ollut vuosina 1997-1999 missään vaiheessa pk-yritys lähinnä siksi, että sen henkilöstömäärä ylitti jatkuvasti 250 henkilön ylärajan, vaikka siitä vähennettiin koulutettavana olevien henkilöiden lukumäärä. Näin ollen tuet eivät ilmeisesti kuulu sen ohjelman soveltamisalaan, jonka mukaisesti ne on ilmoitettu myönnetyn, ja siksi ne on katsottava uusiksi tuiksi.
(146)
Työntekijöiden sopeuttamiseen myönnettyjen avustusten osalta Saksa ilmoitti uudelleen, etteivät ne ole EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja tukia, koska niillä oli tarkoitus edistää vain vammaisten henkilöiden työllistämistä. Samoin kuin toimenpiteeseen 27 liittyvien avustusten yhteydessä Saksa ei ole kuitenkaan tässäkään tapauksessa esittänyt asiaan liittyviä todisteita huolimatta erityisesti sitä koskevasta tietojen antamista koskevasta välipäätöksestä. Työntekijöiden sopeuttamiseen myönnetyt avustukset olivat yrityksen (56) vuosikertomusten mukaan 0,119 miljoonaa Saksan markkaa vuosina 1997 ja 1998, ja vuonna 1999 ne muodostivat tuntemattoman osuuden vuoden 1999 vuosikertomuksessa esitetyistä 0,121 miljoonan Saksan markan messu- ja perehdyttämisavustuksista. Näin ollen komissio päättelee käytettävissä olevien tietojen perusteella, että kyseiset toimenpiteet ovat EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea.
(147)
Muut avustukset, eli messuille osallistumista varten myönnetyt avustukset ja mainontaa varten vuosiksi 1997 ja 1998 myönnetty 0,103 miljoona Saksan markkaa sekä vuoden 1999 osalta tuntematon osuus vuoden 1999 vuosikertomuksessa esitetystä 0,121 miljoonan Saksan markan messu- ja perehdyttämisavustuksista, kuuluvat väitteen mukaan vähämerkityksistä tukea koskevien säännösten soveltamisalaan. Arvioinnin D osassa tutkitaan, ovatko ne vähämerkityksisiä tukia koskevien säännösten mukaisia.
(148)
Edellä esitetyn perusteella toimenpiteet 17, 18, 19, 22, 24 ja 25, osa toimenpiteestä 27, toimenpiteet 28, 29 ja 31 sekä toimenpide 33 ovat voimassa olevia tukia, joita komission ei tarvitse arvioida uudelleen.
D. Väitetyt vähämerkityksiset tuet
(149)
Toimenpiteet 13, 14 ja 23, osa toimenpiteestä 27, toimenpide 30 ja osa toimenpiteestä 32 kuuluvat väitteen mukaan vähämerkityksisestä tuesta annettujen säännösten (57) soveltamisalaan. Kyseisten säännösten mukaan vähämerkityksisen tuen enimmäismäärä on 100 000 euroa kolmen vuoden ajanjaksolla, joka alkaa ensimmäisen vähämerkityksisen tuen myöntämisestä. Määrään lasketaan kaikentyyppiset julkiset tuet, jotka on myönnetty vähämerkityksisenä tukena, eikä tämä vaikuta vastaanottajan mahdollisuuteen saada komission hyväksymien ohjelmien mukaisia muita tukia. Merkitykselliset ajanjaksot ovat 25.3.1994-25.3.1997 ja 25.3.1997-25.3.2000.
(150)
Ensimmäisenä ajanjaksona 1994-1997 toimenpiteiden 13, 14 ja 23 sekä osan toimenpiteestä 27 väitetään kuuluvan vähämerkityksisiä tukia koskevien säännösten soveltamisalaan.
(151)
Vaikka väitteen mukaan vähämerkityksisenä tukena pidettävä osa toimenpiteeseen 27 kuuluvista avustuksista, eli messuille osallistumista varten myönnetyt 122 000 Saksan markan avustukset ja mainontaan myönnetyt 30 000 Saksan markan avustukset ovat yhteensä 152 000 Saksan markkaa (77 716 euroa), tämä määrä tulisi kumuloida toimenpiteiden 13, 14 ja 23 mukaisesti myönnettyjen takauksien kanssa. Kuten edellä 124 kappaleessa on todettu, takauksen arvo voi olla yhtä suuri kuin sen tosiasiallisesti kattama määrä (58). Tämän vuoksi kyseisten takausten tukiosuus saattoi olla niiden myöntämisajankohtana 90 prosenttia niitä vastaavista luotoista, mikä ylittää selvästi vähämerkityksistä tukea koskevat rajat. Näin ollen ei voida hyväksyä, että kaikki kyseiset toimenpiteet kuuluisivat vähämerkityksisiä tukia koskevien sääntöjen soveltamisalaan.
(152)
Ajanjaksolla 1997-2000 toimenpiteen 30 mukainen takaus ja osa toimenpiteestä 32 kuuluvat väitteen mukaan vähämerkityksisiä tukia koskevien säännösten soveltamisalaan.
(153)
Toimenpiteen 30 mukaisen takauksen tukiosuus voidaan vahvistaa 41 760 Saksan markaksi käyttäen edellä 125 kohdassa mainittua 2 prosentin tukiosuutta. Väitteen mukaan vähämerkityksisenä tukena pidettävä osa toimenpiteestä 32 käsittää messuille osallistumista varten myönnetyt 294 000 Saksan markan avustukset ja kustannusten alentamiseksi myönnetyt 114 000 Saksan markan avustukset. Myös toimenpiteen 13 mukaisen takauksen uusi arvo tulisi lisätä tähän määrään ajankohdasta, jona sitä alettiin käyttää markkinakorkoisten lainojen vakuutena. Kuten edellä 47 kohdassa on todettu, kyseisten lainojen määrä oli yhteensä 7,329 miljoonaa Saksan markkaa. Jos tässäkin tapauksessa tukiosuudeksi lasketaan 2 prosenttia vakuuden kattamien lainojen määrästä, tukiosuudeksi saadaan 131 922 Saksan markkaa. Näin ollen väitteen mukaan vähämerkityksisenä tukena ajanjaksolla 1997-1999 toteutettujen toimenpiteiden määrä on kaikkiaan 581 682 Saksan markkaa. Tämä määrä ylittää huomattavasti vähämerkityksistä tukea koskevien säännösten mukaisen enimmäismäärän.
(154)
Näin ollen komissio ei voi hyväksyä, että kaikki kyseiset toimenpiteet katsottaisiin vähämerkityksisiksi tuiksi. Siksi ne ovat EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea.
E. Uudet tuet
(155)
Edellä esitetyn perusteella Kahla I:n hyväksi toteutettu toimenpide 8 ja Kahla II:n hyväksi toteutetut toimenpiteet 11, 12, 13, 14, 15, 16, 20, 21, 23, 26, 27, 30 ja 32 katsotaan uusiksi tuiksi. Käytettävissä olevien tietojen perusteella komissio ei voi päätellä, että kyseiset toimenpiteet olisivat hyväksyttyjen tukiohjelmien mukaisia.
F. Soveltuvuus yhteismarkkinoille
(156)
EY:n perustamissopimuksessa on määrätty tiettyjä poikkeuksia tukien yleistä soveltumattomuutta yhteismarkkinoille koskevasta periaatteesta. EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 2 kohdan poikkeusmääräyksiä ei voida soveltaa tarkasteltavana olevaan asiaan, koska tukitoimenpiteet eivät ole luonteeltaan sosiaalisia, niitä ei ole myönnetty yksittäisille kuluttajille, luonnonmullistusten tai muiden poikkeuksellisten tapahtumien aiheuttaman vahingon korvaamiseksi eikä Saksan liittotasavallan sellaisten alueiden talouden hyväksi, joihin Saksan jako on vaikuttanut. EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan a ja c alakohdassa on määrätty mahdollisuuksista myöntää poikkeuksia tukia koskevasta periaatteellisesta kiellosta. EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan a alakohta mahdollistaa komissiolle tukien hyväksymisen tiettyjen alueiden taloudellisen kehityksen edistämiseksi. EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdassa mahdollistetaan valtiontukien hyväksyminen tietyn taloudellisen toiminnan tai talousalueen kehityksen edistämiseen, jos tuet eivät muuta kaupankäynnin edellytyksiä yhteisen edun kanssa ristiriitaisella tavalla. Komissio on antanut useita suuntaviivoja, joissa on määritelty tarkat ehdot valtiontukien hyväksymiselle tämän määräyksen perusteella.
(157)
Vaikka Kahla I sijaitsee alueella, jolla aluetukien myöntäminen on EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan a alakohdan nojalla mahdollista, Saksa ei kiistä, että kyseisen yrityksen hyväksi myönnettyjä tukia on tarkasteltava rakenneuudistusta koskevien suuntaviivojen (1994) mukaisesti, koska tuet eivät ole luonteeltaan ensisijaisesti alueellisia, vaan niiden tavoitteena on vaikeuksissa olevan yrityksen kannattavuuden palauttaminen pitkällä aikavälillä. Komissio muistuttaa tässä yhteydessä, että arviointi kohdistuu vain toimenpiteen 8 mukaisesti myönnettyihin tukiin.
(158)
Kahla II:n osalta Saksa väittää, että hyväksyttyihin tukiohjelmiin ja vähämerkityksistä tukea koskevien säännösten soveltamisalaan kuulumattomiksi valtiontuiksi katsottujen toimenpiteiden tavoitteet olivat luonteeltaan alueellisia. Tässä yhteydessä komissio muistuttaa, että arvioinnin kohteena oleviin tapauskohtaisiin tukiin sisältyvät toimenpiteet 11, 12, 13, 14, 15, 16, 20, 21, 23, 26, 27, 30 ja 32.
(159)
Komissio katsoo, että alueellisia tukia koskevia suuntaviivoja (59) (jäljempänä ’aluetukia koskevat suuntaviivat’) ei voida soveltaa arvioitaessa vuosina 1994-1996 myönnettyjen tukien soveltuvuutta yhteismarkkinoille. Kyseisten suuntaviivojen alaviitteessä 10 säädetään: ”Vaikeuksissa oleville yrityksille myönnettäviä tilapäisiä (ad hoc) tukia säädellään erityissäännöin eikä niitä pidetä aluetukina.” Erityissäännöillä tarkoitetaan tässä rakenneuudistusta koskevia suuntaviivoja.
(160)
Komissio toteaa, että nykyiset aluetukia koskevat suuntaviivat eivät olleet tuen myöntämisajankohtana voimassa. Tuen myöntämisajankohtana voimassa olleissa säännöksissä, jotka mainitaan kyseisten suuntaviivojen alaviitteessä 2, kielletään kuitenkin yksiselitteisesti tarkastelun kohteena olevien tukien kaltaisten tukien myöntäminen, jos myöntäminen rikkoo tukien myöntämisestä vaikeuksissa oleville yrityksille annettuja erityissäännöksiä. Kuten edellä arvioinnin B osassa (106-118 kappale) todetaan, komissio päättelee, että Kahla II oli vuoteen 1996 asti vaikeuksissa oleva yritys. Näin ollen tapauskohtaisten tukien arvioinnissa ei voida soveltaa kyseisiä säännöksiä. Tämä käy ilmi myös tarkasteltaessa tuilla katettujen kustannusten laatua. Komissio muistuttaa taulukosta 5, jonka mukaan 80 prosenttia menoista käytettiin koneiden uusimiseen ja yrityksen käyttöpääoman vahvistamiseen, jotka ovat tyypillisesti rakenneuudistukseen liittyviä menoeriä eivätkä liity investointihankkeisiin.
(161)
Tästä syystä komissio ei voi päätellä, että kaikki Kahla II:lle vuoteen 1996 mennessä myönnetyt tapauskohtaiset tuet voitaisiin katsoa yhteismarkkinoille soveltuviksi aluetuiksi.
(162)
Saksa esitti jokin aika sitten, että toimenpiteeseen 26 kuuluvia tukia olisi pidettävä työllistämistukina. Työllistämissuuntaviivoissa (60) säädetään tuista, joilla edistetään uusien työpaikkojen luomista. Saksan antamien tietojen mukaan avustukset käytettiin osan Kahla II:n laitoksista hävittämiseen. Kyseiset työt teetettiin työttömillä henkilöillä, joten niiden avulla luotiin väliaikaisia työpaikkoja. Niiden avulla ei kuitenkaan saatu aikaan pysyvää työllistymistä. Tämän tuen ei voida myöskään katsoa turvanneen työpaikkoja, koska yrityksen henkilöstön määrää supistui huomattavasti (380:stä 327:ään vuosina 1994-1996). Saksan antamat tuen käyttöä koskevat selvitykset, joiden mukaan sillä työllistettiin väliaikaisesti työttömiä, vahvistavat myös yksiselitteisesti käsityksen, että sillä ei säilytetty Kahla II:n työpaikkoja. Näin ollen komissio katsoo, ettei toimenpidettä 26 voida hyväksyä työllistämistukia koskevien suuntaviivojen mukaisena työllistämistukena. Tämä komission käsitys koskee myös ennen suuntaviivojen voimaantuloa myönnettyjä tukia, koska työllistämissuuntaviivat vain vahvistavat voimassa olleen käytännön. Työllistämistuen hyväksyminen olisi joka tapauksessa mahdotonta, jos työpaikkoja ei sen avulla luoda eikä säilytetä.
(163)
Koska yritys oli tapauskohtaisen tuen myöntämisajankohtana vaikeuksissa oleva yritys, on tutkittava, voidaanko Kahla II:n hyväksi ennen vuotta 1996 myönnetty tuki ja Kahla I:n hyväksi myönnetty tuki katsoa rakenneuudistusta koskevien suuntaviivojen nojalla yhteismarkkinoille soveltuvaksi. Komissio katsoo, ettei tähän tapaukseen voida soveltaa mitään muita yhteisön suuntaviivoja, kuten tutkimuksen ja kehityksen edistämiseen, ympäristönsuojeluun, pk-yrityksille tai koulutukseen tarkoitettuja tukia koskevia suuntaviivoja. Koska kaikki tukitoimenpiteet oli myönnetty ennen rakenneuudistusta koskevien suuntaviivojen muutetun version voimaantuloa, on sovellettava 23 päivänä joulukuuta 1994 annettuja suuntaviivoja (61). Tärkeimpien näissä suuntaviivoissa vahvistettujen ehtojen täyttymistä arvioidaan järjestyksessä.
(164)
Rakenneuudistustuet ovat yleensä yhdistelmä tappioiden, sosiaalikulujen, käyttöpääoman jne. kattamiseen tarkoitetuista toimintatuista ja aineellisista investoinneista. Näitä voidaan arvioida yksiselitteisesti Kahla I:n hyväksi myönnettyjen tukitoimenpiteiden ja vuoteen 1996 asti Kahla II:n hyväksi myönnettyjen toimenpiteiden tavoitteiden perusteella (62).
(165)
Kahla I:n hyväksi toteutettujen tukien osalta voidaan todeta, kuten muodollisen tutkintamenettelyn aloittamisen ja laajentamisen yhteydessä on korostettu, että komissiolle ei missään vaiheessa esitetty rakenneuudistussuunnitelmaa. Jos rakenneuudistussuunnitelmaa ei ole, rakenneuudistusta koskevissa suuntaviivoissa rakenneuudistuksen hyväksymiselle asetetut ehdot, erityisesti perustellun rakenneuudistussuunnitelman olemassaolo tuen myöntämishetkellä, eivät täyty (63). Näin ollen toimenpiteen 8 mukaisesti myönnetty tuki on katsottava yhteismarkkinoille soveltumattomaksi.
(166)
Muodollisen tutkintamenettelyn aloittamisen ja laajentamisen yhteydessä komissio totesi vuosina 1994-1996 Kahla II:n hyväksi myönnettyihin tukiin liittyen havainneensa merkkejä siitä, että yrityksessä oli toteutettu rakenneuudistus. Saksan toimittamissa selvityksissä kuvattiin joitakin yrityksen elinkelpoisuuden palauttamiseen tähtääviä toimenpiteitä: tuotteiston uusiminen, henkilöstön vähentäminen, vanhojen koneiden ja laitteiden korvaaminen, joidenkin tuotannon osien lakkauttaminen, investoinnit, joiden tavoitteena oli mahdollisuuksien luominen teknisten standardien ja ympäristönormien noudattamiseksi ja myyntiverkoston luominen. Saksa ilmoitti muodollisen tutkintamenettelyn aikana, että kyseiset toimenpiteet olivat osa ensimmäistä yrityssuunnitelmaa, jota kehitettiin myöhemmin edelleen, ja kieltäytyi pitämästä toimenpiteitä rakenneuudistussuunnitelmana. Lokakuun 1 päivänä 2002 päivätyssä kirjeessään Saksa lopulta ilmoitti, että jos komissio pitää Kahla II:ta vaikeuksissa olevana yrityksenä, kyseiset toimenpiteet on katsottava rakenneuudistussuunnitelmaksi.
(167)
Epäselväksi kuitenkin jää, mitä toimitetuista asiakirjoista on pidettävä asianmukaisena rakenneuudistussuunnitelmana. Komissio toteaa, että ensimmäinen selvitys toimitettiin ennen yrityksen omaisuuden myyntiä. Se oli lisäksi osoitettu yksinomaan TIB:lle, jotta tämä pystyisi päättämään, oliko osuuden hankkiminen yrityksestä tarkoituksenmukaista. Vaikka molemmissa selvityksissä ehdotettiin useita toimenpiteitä, jotka olivat välttämättömiä yrityksen elinkelpoisuuden takaamiseksi, Saksan mukaan sijoittaja kehitti edelleen kyseisiä toimenpiteitä. Jos kyseisiä selvityksiä pidettäisiin rakenneuudistussuunnitelmana, varsinkin ehdotettujen toimenpiteiden kustannuksista käy selvästi ilmi, että ne eivät edusta suunnitelman lopullista versiota. Ensimmäisessä selvityksessä kokonaiskustannuksiksi ennakoitiin 30,945 miljoonaa Saksan markkaa, joka koostui investoinneista, omaisuuden hankinnasta, tappioiden kattamisesta ja lainojen koroista. Toisessa selvityksessä rakenneuudistustoimenpiteiden kokonaiskustannuksiksi ennakoitiin 27,727 miljoonaa Saksan markkaa, joka koostui investoinneista (mukaan lukien omaisuuden hankinta), tappioiden kattamisesta ja käyttöpääomasta. Saksan investointisuunnitelmassa kuvaamat ja taulukossa 5 eritellyt kustannukset, joiden perusteella tuki ilmoituksen mukaan myönnettiin, eivät ole yhtenevät ensimmäisessä eivätkä toisessa selvityksessä ennakoitujen kustannusten kanssa. Molemmissa selvityksissä esitetyssä luettelossa kyseisten kustannusten rahoittamiseksi toteutettavista toimenpiteistä jätetään mainitsematta useita tukitoimenpiteitä, jotka tosiasiassa toteutettiin yrityksen hyväksi (ks. taulukko 4), ja sama havainto koskee myös investointisuunnitelmaa (taulukko 5). Jos jompaakumpaa kyseisistä asiakirjoista pidettäisiin rakenneuudistussuunnitelmana, komissio voisi vain päätellä, että suunnitelma ei ollut lopullinen tai että yritys on saanut ylimääräisiä tukia.
(168)
Vaikka kyseisiä asiakirjoja voitaisiinkin pitää rakenneuudistussuunnitelmana, niitä ei siis voitaisi pitää tällaisen suunnitelman lopullisena versiona. Epäselväksi jää myös, kuinka suuri osa ehdotetuista toimista on tosiasiallisesti toteutettu.
(169)
Voidakseen todeta, täyttyvätkö rakenneuudistusta koskevissa suuntaviivoissa säädetyt ehdot, komissio tarvitsee tarkat tiedot yrityksen pitkän aikavälin kannattavuuden palauttamiseksi toteutetuista rakenneuudistustoimenpiteistä (64). Komission toistuvista kehotuksista huolimatta Saksa ei koskaan toimittanut sille lopullista versiota Kahla II:n rakenneuudistussuunnitelmasta eikä antanut tietoja käytännössä toteutuneista rakenneuudistustoimenpiteistä. Koska suunnitelmaa ei ole käytettävissä, kyseisten suuntaviivojen toteutumista ei voida tutkia.
(170)
Komissio toteaa myös, että yksityisten varojen osuutta kokonaiskustannuksista ei voida pitää huomattavana. On syytä muistuttaa, että komissio on muodollisesti kehottanut Saksaa toimittamaan tietoja kaikista yksityisen sijoittajan jo suorittamista tai tulevista rahoitusosuuksista. Saksan 1 päivänä lokakuuta 2002 päivätyssä kirjeessä on luettelo 29 päivänä marraskuuta 1993 päivätyn kertomuksen mukaisista väitetyistä yksityisistä rahoitusosuuksista. Niihin kuuluvat G. Raithelin 2,055 miljoonan Saksan markan osakkuus, G. Raithelille myönnettyjen lainojen 986 000 Saksan markan korot, 2,217 miljoonan Saksan markan kassavirta ja TIB:n 7,975 miljoonan Saksan markan pääomaosuus.
(171)
Sijoittajan väitetty osuus koostui kahdesta alennetulla korolla julkisista varoista myönnetystä lainasta (toimenpiteet 16 ja 17), joiden kokonaismäärältä oli 2 miljoonaa Saksan markkaa, ja 55 000 Saksan markasta, jonka sijoittaja maksoi omista varoistaan yrityksen omaan pääomaan. Vain viimeksi mainittu määrä oli luonteeltaan puhtaasti yksityinen. Toimenpiteen 16 mukainen 200 000 Saksan markan laina oli katettu valtiontakauksella. Toimenpiteen 17 mukainen 1,8 miljoonan Saksan markan laina oli katettu Kahla II:n yrityskiinteistöön kohdistuvalla kiinteistötakauksella. Kyseisen omaisuuden osto rahoitettiin valtiontuilla. Koska kyseiset lainat myönnettiin valtion varoista ja annetut vakuudet huomioon ottaen on selvää, että toimenpiteiden 16 ja 17 mukaisia lainoja ei voida pitää yksityisen sijoittajan osuuksina. Uusista väitteen mukaan 986 000 Saksan markan suuruisista korkokuluista komissiolle ei ole missään vaiheessa annettu minkäänlaisia tietoja. Ne tarkoittavat oletettavasti G. Raithelin molemmista toimenpiteiden 16 ja 17 mukaisista lainoista maksama korkoja. Kyseisillä koroilla ei kuitenkaan rahoitettu rakenneuudistuskustannuksia. Kassavirrasta komissio toteaa, että yrityksen toiminnasta saatavaksi voitoksi ennakoitua määrää ei voida pitää rakenneuudistusta koskevissa suuntaviivoissa tarkoitettuna merkittävänä osuutena. Komissiolle ei ole myöskään ilmoitettu, jäikö mainittu kassavirta todellisuudessa yrityksen käyttöön, vai katettiinko sillä rakenneuudistuksesta aiheutuneita kustannuksia.
(172)
Koska yritys alkoi tuottaa jonkin verran voittoa, sijoittaja muutti 30 päivänä maaliskuuta 1998 osan julkisista varoista myönnetyistä lainoista yksityisiksi lainoiksi. Tämä osuus oli kuitenkin tukien myöntämisajankohtana epävarma ja se maksettiin vasta rakenneuudistuksen jälkeen. Näin ollen voidaan olettaa, että jälkeenpäin suoritettu osuus oli mahdollinen vain yrityksen taloudellisen tilanteen paranemisen ansiosta, mikä oli valtiontukien tulosta. Komissio toteaa myös, että rahoitusosuus oli mahdollinen vain kyseisten lainojen kattamiseksi myönnetyn 90-prosenttisen takauksen ansiosta (65). Tämä on lisäksi myös tapahtunut vasta rakenneuudistuksen päätyttyä. Tukien myöntämishetkellä toimenpiteen toteutuminen oli epävarmaa eikä ole selvää, millä varoilla se rahoitettiin. Rakenneuudistuskustannuksia koskevan yhteenvedon puuttuessa ei ole myöskään mahdollisuuksia varmistaa, oliko yksityinen rahoitusosuus merkittävä.
(173)
Rakenneuudistustukia voidaan myöntää vain sellaisen lopullisen rakenneuudistussuunnitelman perusteella, joka käsittää myös toimenpiteitä tuesta mahdollisesti aiheutuvien kielteisten vaikutusten tasoittamiseksi ja merkittävän yksityisistä varoista peräisin olevan rahoitusosuuden. Koska käytettävissä ei ole tietojen antamista koskevasta välipäätöksestä huolimatta tosiseikkoja, jotka osoittaisivat tuen myönnetyksi tällaisten ehtojen mukaisesti, on syytä olettaa, että kyseiset ehdot eivät ole todellisuudessa toteutuneet. Kahla II:lle vuoteen 1996 asti myönnetyt tapauskohtaiset tuet ovat näin ollen yhteismarkkinoille soveltumattomia rakenneuudistustukia.
(174)
Tästä syystä komissio ei voi päätellä, että Kahla II:lle vuoteen 1996 mennessä myönnetyt tapauskohtaiset tuet voitaisiin katsoa yhteismarkkinoille soveltuviksi.
(175)
Ottaen huomioon yrityksen toiminnan tuottamat vähäiset voitolliset tulokset komissio katsoo, että Kahla II:ta ei voida enää vuoden 1997 jälkeen pitää vaikeuksissa olevana yrityksenä. Saksan esittämän pyynnön mukaisesti komissio arvioi Kahla II:lle myönnettyjä tukia aluetukiin sovellettavien suuntaviivojen perusteella. Komissio muistuttaa, että tämä koskee vain tapauskohtaisina tukina arvioitavia toimenpiteitä 30 ja 32, koska muut toimenpiteet ovat voimassa olevia tukia.
(176)
Aluetukia koskevien suuntaviivojen mukaisesti vain yhdelle yritykselle myönnetty yksittäinen tapauskohtainen tuki vaikuttaa merkittävästi kilpailuun kyseisillä markkinoilla, vaikka sen aluekehitystä edistävä vaikutus saattaa jäädä vähäiseksi. Ne ovat yleensä tarkasti kohdistettuja tai alakohtaisia teollisuuspoliittisia toimenpiteitä eivätkä vastaa varsinaisen aluetukipolitiikan henkeä ja tarkoitusta. Näin ollen kyseiset tuet eivät täytä aluetukea koskevissa suuntaviivoissa mainittuja ehtoja, jollei toisin todisteta. Komissio toteaa, että posliinimarkkinat ovat kylläiset ja ala kärsii ylikapasiteetista. Tämä täydentää tapauskohtaisia tukia koskevia kielteisiä oletuksia, koska kaikki investointituet vaikuttaisivat alaan todennäköisesti kielteisesti.
(177)
Aluetukien tavoitteena ovat joko tuottavat investoinnit (alkuinvestoinnit) tai investointeihin liittyvä työpaikkojen luominen. Alkuinvestointi tarkoittaa investointia laitteisiin uutta yritystoimipaikkaa perustettaessa, laajennettaessa olemassa olevaa yritystoimipaikkaa tai muutettaessa perusteellisesti olemassa olevan yritystoimipaikan tuotteita tai tuotantomenetelmää (järkiperäistämällä, vaihtamalla tuotetta tai nykyaikaistamalla).
(178)
Komissio toteaa aluksi, että osa kyseisistä tuista (toimenpide 32) koostuu avustuksista, jotka on ilmoituksen mukaan myönnetty tutkimukseen ja kehitykseen, työntekijöiden sopeuttamiseen, osallistumiseen messuille ja kustannusten alentamiseen. Kyseiset menot eivät ole investointeja. Toimenpide 30 on puolestaan takaus lainalle, joka oltaisiin voitu käyttää investointeihin, mutta Saksa ei ole missään vaiheessa näin väittänyt.
(179)
Komissio on nimenomaan ja muodollisesti kehottanut Saksaa esittämään kuvauksen toteutetuista tai toteutettavista investoinneista. Jotta voitaisiin tutkia, onko alkuinvestointeja toteutettu, Saksa on esittänyt vain taulukoissa 7 ja 9 esitetyt investointisuunnitelmat. Saksa ei ole toimittanut väitetystä investointihankkeesta minkäänlaista kuvausta. Kyseisten suunnitelmien mukaan ostettiin koneita ja investoitiin olemassa oleviin laitteisiin. Koska muuta selvitystä ei ole annettu, komissio ei voi päätellä, että kyseiset investoinnit liittyisivät yritystoimipaikan laajentamiseen tai tuotetta taikka tuotantomenetelmää koskevan perusteellisen muutoksen toteuttamiseen.
(180)
Vaikka asia olisikin näin, komissio ei voi perustaa tätä asiaa koskevaa arviotaan minkäänlaisiin tietoihin. Näin ollen tukikelpoisia kokonaiskustannuksia ei voida määritellä. Tästä syystä on mahdotonta todeta, jääkö tuki 35 prosentin suurinta mahdollista tuki-intensiteettiä vähäisemmäksi ottaen huomioon kumulointi muiden hyväksyttyihin tukiohjelmiin kuuluvien investointitukien (toimenpiteet 28, 29 ja osa toimenpiteestä 33) kanssa.
(181)
Aluetukia koskevien suuntaviivojen 4.2 kohdan mukaisesti tuen vastaanottajan rahoitusosuuden on lisäksi oltava vähintään 25 prosenttia, jotta tuotannollisten investointien kannattavuus ja terveys voitaisiin taata. Tähän vähimmäismäärään ei saa sisältyä tukea. Tämä ei toteudu esimerkiksi silloin, jos valtiontukea sisältävä laina on myönnetty alennetulla korolla tai valtion takaamana.
(182)
Komissio on kehottanut Saksaa nimenomaan ja muodollisesti antamaan tiedot kaikista sijoittajan suorittamista tai sen tulevista rahoitusosuuksista. Käytettävissä olevien tietojen mukaan sijoittaja on 30 päivänä maaliskuuta 1998 muuttanut julkiset lainat markkinakorkoisiksi lainoiksi. On kuitenkin syytä epäillä mahdollisuutta pitää kyseisiä lainoja yksityisinä rahoitusosuuksina, joihin ei sisälly minkäänlaista tukea, koska ne liittyvät aikaisemmin myönnettyihin tukitoimenpiteisiin. Myös nämä markkinakorkoiset lainat katettiin edelleen 90-porosenttisella valtiontakauksella. Taulukon 8 perusteella ilmoituksen mukaan vuosina 1997 ja 1998 toteutettujen investointien omarahoitusosuus oli yhteensä 2,406 miljoonaa Saksan markkaa. Tämän määrän alkuperästä ei kuitenkaan esitetty minkäänlaista selvitystä. Kyseisen selvityksen puuttuessa komissio ei voi päätellä, että tuen vastaanottajan rahoitusosuus olisi vähintään 25 prosenttia investoinnin kokonaiskustannuksista.
(183)
Näitä toimenpiteitä ei voida myöskään pitää yhteismarkkinoille soveltuvina toimintatukina, koska ne eivät täytä aluetukia koskevissa suuntaviivoissa asetettuja ehtoja. Mainittujen ehtojen mukaan kyseisiä tukia voidaan myöntää, jos ne ovat alueelliseen kehitykseen kohdistuvan vaikutuksensa ja laatunsa vuoksi perusteltuja ja niiden määrä on tasoitettaviin epäkohtiin nähden kohtuullinen. Saksa ei ole todistanut minkään näistä ehdoista toteutuvan. Saksa ei ole myöskään osoittanut, että tukien ajallinen kesto on rajattu ja että ne ovat asteittain alenevia.
(184)
Yhteenvetona on todettava, ettei komissio voi päätellä Kahla II:n ilmoituksen mukaan vuodesta 1997 alkaen tekemien investointien olevan alueellisia valtiontukia koskevissa suuntaviivoissa tarkoitettuja tukikelpoisia investointeja. Todisteita ei ole esitetty myöskään siitä, että 25 prosenttiin kokonaiskustannuksista ei sisältyisi tukea ja että tuen vastaanottaja olisi ne rahoittanut. Komissio ei voi lopulta myöskään päätellä, että tuella olisi myönteisiä vaikutuksia alueeseen tai markkinoihin. Näin ollen komissio ei voi todeta, että tukia voitaisiin pitää alueellisia valtiontukia koskevien suuntaviivojen mukaisesti yhteismarkkinoille soveltuvina.
(185)
Komissio toteaa, että Saksa on myöntänyt kyseisen tuen EY:n perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdan vastaisesti. Käytettävissä olevien tietojen perusteella komissio ei voi päätellä, että Kahla I:lle ja Kahla II:lle myönnettyjä tapauskohtaisia tukia voitaisiin pitää yhteismarkkinoille soveltuvina.
(186)
Asetuksen (EY) N:o 659/1999 (66) 14 artiklan mukaisesti yhteismarkkinoille soveltumattomat tuet on perittävä takaisin, ellei tuen periminen takaisin ole yhteisön lainsäädännön jonkin yleisen periaatteen vastaista. Komission käsityksen mukaan tässä tapauksessa asia ei ole näin. Tapausta koskevat tosiseikat eivät erityisesti osoita, että tuensaajalla olisi mahdollisuuksia esittää perusteltuja odotuksia.
(187)
Näin ollen kaikki sääntöjenvastaiset ja yhteismarkkinoille soveltumattomat tuet, jotka Kahla I:lle ja Kahla II:lle on myönnetty, on perittävä takaisin. Jo takaisin maksetuista tukitoimenpiteistä olisi kuitenkin perittävä vielä takaisin se osuus, jonka verran takaisinmaksettu määrä on pienempi kuin aluetukien laskemisessa sovellettavaan voimassa olevaan viitekorkoon perustuvalla korolla lisätty velkamäärä.
(188)
Takaisinperittävään tukeen on sisällytettävä korko alkaen siitä, kun tuki on asetettu tuensaajan käyttöön, tuen takaisinperintään asti. Korko perustuu aluetukien avustusekvivalenttien laskennassa käytettyyn viitekorkoon -
ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
1 artikla
1. Saksan myöntämä valtiontuki Kahla Porzellan GmbH:n hyväksi liittyen toimenpiteeseen 8: Yrityskiinteistöjen myynnistä saatu tuotto, joka oli tarkoitus käyttää Treuhandin takaamien luottojen lyhentämiseen, ei sovellu yhteismarkkinoille.
2. Seuraavat valtiontuet, jotka Saksa on myöntänyt Kahla/Thüringen Porzellan GmbH:lle, eivät sovellu yhteismarkkinoille:
a)
Toimenpide 11: TIB:n osallistuminen yhtiön pääomaan;
b)
Toimenpide 12: TIB:n myöntämä laina yrityksen tulokseen sidotulla korolla;
c)
Toimenpiteet 13, 14, 23 ja 30: Thüringenin osavaltion 90-prosenttiset takaukset;
d)
Toimenpide 15: Thüringenin osavaltion maksama avustus;
e)
Toimenpide 16: valtion omistaman pankin oman pääoman vahvistamiseksi myöntämä laina;
f)
Toimenpide 21: valtion omistaman pankin myöntämä laina;
g)
Toimenpide 26: työllisyyttä edistävät avustukset;
h)
Toimenpide 27: toimenpiteet työntekijöiden sopeuttamisen, messuille osallistumisen ja mainonnan edistämiseksi;
i)
Toimenpide 32: toimenpiteet tutkimuksen ja kehityksen, työntekijöiden sopeuttamisen, messuille osallistumisen ja kustannusten alentamisen edistämiseksi;
2 artikla
1. Saksan on toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet 1 artiklassa tarkoitettujen ja tuensaajalle sääntöjenvastaisesti maksettujen tukien perimiseksi takaisin. Jos nämä toimenpiteet on jo maksettu takaisin, takaisinperintä on toteutettava siinä määrin, kuin takaisin maksettu määrä jää alhaisemmaksi kuin tukien myöntämishetkellä voimassa olevaan aluetukien laskemisessa sovellettavaan viitekorkoon perustuvalla korolla lisätty velkamäärä.
2. Tuki on maksettava takaisin viipymättä kansallisen oikeuden mukaisten menettelyjen mukaisesti, jos niissä mahdollistetaan päätöksen välitön ja tehokas täytäntöönpano. Takaisinperittävään tukeen sisällytetään korko alkaen siitä, kun tuki asetettiin tuensaajan käyttöön, tuen todelliseen takaisinperintään asti. Korko perustuu aluetukien avustusekvivalenttien laskennassa käytettyyn viitekorkoon.
3 artikla
Saksan on ilmoitettava komissiolle kahden kuukauden kuluessa tämän päätöksen tiedoksiantamisesta sen noudattamiseksi toteuttamansa toimenpiteet.
4 artikla
Tämä päätös on osoitettu Saksan liitotasavallalle.
Tehty Brysselissä 13 päivänä toukokuuta 2003