EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS DIREKTIV 97/33/EF af 30. juni 1997 om samtrafik på teleområdet med henblik på at sikre forsyningspligtydelser og interoperabilitet ved anvendelse af ONP-principperne
EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 100A,
under henvisning til forslag fra Kommissionen (1),
under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg (2),
i henhold til fremgangsmåden i traktatens artikel 189 B (3), på grundlag af Forligsudvalgets fælles udkast af 19. marts 1997, og
ud fra følgende betragtninger:
(1) Udbuddet af teletjenester og -infrastruktur liberaliseres pr. 1. januar 1998 i Fællesskabet (med overgangsperioder for visse medlemsstater); som anført i Rådets resolution af 7. februar 1994 om fastlæggelse af principper for et alment udbud af teletjenester (4) kan man fremme indførelsen af EF-dækkende teletjenester ved at sikre mulighederne for samtrafik mellem offentlige net og, i det kommende liberaliserede miljø, ved at sikre samtrafikken mellem operatører, som driver virksomhed i forskellige medlemsstater eller i hele Fællesskabet; i Rådets direktiv 90/387/EØF af 28. juni 1990 om oprettelse af det indre marked for teletjenester ved gennemførelse af tilrådighedsstillelse af åbne net ONP (Open Network Provision - tilrådighedsstillelse af åbne net) (5) opstilles der harmoniserede principper for fri og reel adgang til samt anvendelse af offentlige telenet og i givet fald offentligt tilgængelige teletjenester; det erkendes i Rådets resolution af 22. juli 1993 om forholdene inden for telekommunikationssektoren og behovet for yderligere udvikling på telekommunikationsmarkedet (6), at ONP-bestemmelser er den bedste måde, hvorpå man kan harmonisere vilkårene for samtrafik; denne harmonisering er afgørende for gennemførelsen af et velfungerende indre marked for teletjenester; i Rådets resolution af 18. september 1995 om udarbejdelse af den fremtidige lovgivningsmæssige ramme for teletjenester (7), erkendes det, at opretholdelse og udbygning af forsyningspligtydelser samt fastlæggelse af særlige bestemmelser for samtrafik bør være centrale elementer i disse bestemmelser, og der opstilles nogle retningslinjer med hensyn til disse spørgsmål;
(2) der er behov for generelle regler for samtrafik med offentlige telenet og offentligt tilgængelige teletjenester, uanset den underliggende teknologi, hvis det skal sikres, at de tjenester, der udbydes i Fællesskabet, er interoperable fra slutbruger til slutbruger; hvis markedet skal være åbent og konkurrencepræget, er det vigtigt, at samtrafik og interoperabilitet sikres ud fra retfærdige, hensigtsmæssige og ikke-diskriminerende vilkår;
(3) når særlige eller eksklusive rettigheder på teleområdet bliver afskaffet, skal nogle af de eksisterende definitioner revideres; i dette direktiv omfatter begrebet »teletjenester« ikke radio- eller tv-spredning; de tekniske bestemmelser, takster samt brugs- og forsyningsbestemmelser, som gælder for samtrafik, kan eventuelt være forskellige fra de bestemmelser, der finder anvendelse på slutbruger/netgrænsefladerne;
(4) reglerne for samtrafik finder anvendelse, hvis kommercielt udbud af offentligt tilgængelige teletjenester foregår på sammenkoblede net; reglerne for samtrafik finder derimod ikke anvendelse, hvis et telenet kun anvendes til udbud af teletjenester til en bestemt slutbruger eller til en lukket brugergruppe; reglerne finder kun anvendelse, hvis et telenet anvendes til udbud af offentligt tilgængelige tjenester; sammenkoblede telenet kan ejes af de berørte parter, eller de kan udbydes på grundlag af lejede faste kredsløb og/eller transmissionskapacitet, der ikke ejes af de berørte parter;
(5) når særlige eller eksklusive rettigheder for teletjenester og -infrastruktur bliver afskaffet i Fællesskabet, kan det blive nødvendigt med godkendelsesordninger for udbud af telenet og -tjenester i medlemsstaterne; organisationer, som har ret til at udbyde offentlige telenet eller offentlige teletjenester i hele eller en del af Fællesskabet, bør frit kunne forhandle sig frem til samtrafikaftaler på kommercielt grundlag i overensstemmelse med EF-lovgivningen, dog på betingelse af at de nationale tilsynsmyndigheder fører tilsyn og om nødvendigt griber ind; det skal sikres, at der er tilstrækkelige samtrafikmuligheder i visse af Fællesskabets net og interoperabilitet mellem tjenester, som ligger til grund for EF-brugernes sociale og økonomiske velfærd, f.eks. faste og mobile offentlige telefonnet og -tjenester og lejede faste kredsløb; udtrykket »offentlig« anvendes i dette direktiv ikke om ejerskab eller et begrænset antal af udbud, der betegnes »offentlige net« eller »offentlige tjenester«, men anvendes om ethvert net eller enhver tjeneste, som gøres offentligt tilgængelig for tredjemand;
(6) det skal defineres, hvilke organisationer der har rettigheder og pligter i forbindelse med samtrafik; hvis man skal stimulere udviklingen af nye typer teletjenester, må man fremme nye former for samtrafik og særlig netadgang på andre punkter end de nettermineringspunkter, der tilbydes flertallet af slutbrugerne; en organisations markedsposition afhænger af en række faktorer, f.eks. markedsandelen for dens produkt eller tjeneste i det pågældende geografiske område, dens omsætning i forhold til markedsstørrelsen, dens mulighed for at påvirke markedsforholdene, dens kontrol over adgangen til slutbrugerne, dens internationale forbindelser samt dens finansieringsmuligheder og erfaring med udbud af produkter og tjenester på det pågældende marked; det bør være de nationale tilsynsmyndigheder, der fastlægger, hvilke organisationer der har en stærk markedsposition, på baggrund af situationen på det pågældende marked;
(7) begrebet forsyningspligtydelser skal udvikle sig i takt med den teknologiske udvikling, markedsudviklingen og ændringerne i brugernes krav; de nye betingelser for forsyningspligtydelser bør tages op til vurdering, når dette direktiv skal revideres;
(8) forsyningspligten medvirker til opfyldelsen af Fællesskabets målsætning om social og økonomisk samhørighed og geografisk ligestilling; en medlemsstat kan godt have flere organisationer, som varetager forsyningspligten; medlemsstaterne bør tilskynde til, at der hurtigt indføres ny teknologi, såsom det tjenesteintegrerede digitalnet (ISDN) på bredest mulig basis; med det nuværende udviklingsstadium i Fællesskabet er ISDN ikke tilgængeligt for alle brugere og er ikke omfattet af dette direktivs bestemmelser om forsyningspligt; med tiden bør det overvejes, om ISDN bør omfattes af forsyningspligten; når nettoomkostningerne ved forsyningspligten beregnes, skal både omkostninger og indtægter, udefra bestemte økonomiske faktorer og de immaterielle goder, som organisationens forsyningspligtige virksomhed medfører, tages i betragtning, men beregningen må ikke hæmme den igangværende proces med henblik på at genskabe takstmæssig ligevægt; omkostningerne ved forsyningspligten bør beregnes efter gennemskuelige procedurer; finansielle bidrag til dækning af omkostningerne ved forsyningspligten bør være adskilt fra samtrafiktaksterne; hvis en forsyningspligt udgør en urimelig byrde for en organisation, er det hensigtsmæssigt at tillade medlemsstaterne at indføre ordninger for fordeling af nettooomkostningerne ved alment udbud af et fast offentligt telefonnet eller en fast offentlig telefontjeneste sammen med andre organisationer, som driver offentlige telenet og/eller taletelefonitjenester, der er offentligt tilgængelige; i forbindelse hermed skal principperne i EF-lovgivningen og særlig ikke-diskriminationsprincippet og proportionalitetsprincippet overholdes, og traktatens artikel 100 A, stk. 2, må ikke berøres heraf;
(9) det er vigtigt at få opstillet principper til sikring af gennemskuelighed, informationsadgang, ikke-diskrimination og lige adgang, især på områder, hvor der er organisationer med stærk markedsposition;
(10) samtrafiktaksterne spiller en væsentlig rolle for, hvordan der indføres konkurrence i overgangen til et frit marked; organisationer med stærk markedsposition skal kunne dokumentere, at deres samtrafiktakster er fastlagt ud fra objektive kriterier i henhold til principperne om gennemsigtighed og omkostningsægthed og er tilstrækkeligt opdelte efter de net- og tjenesteelementer, der udbydes; gennemsigtigheden og ikke-diskriminationsprincippet styrkes, når der offentliggøres oversigter over samtrafiktjenester og -takster, betingelser og vilkår; der bør være en vis fleksibilitet i takstfastlæggelsen i forbindelse med samtrafik, så taksterne f.eks. kan variere efter kapacitet; takstniveauet bør fremme produktiviteten og fremme tilgangen af effektive og levedygtige virksomheder på markedet, og taksterne bør hverken ligge under det niveau, som på grundlag af realomkostningerne kan beregnes ud fra langsigtede differensomkostninger og anvendte omkostningsfordelingsmetoder, eller over det niveau, som kan beregnes efter de direkte omkostninger ved at udbyde den pågældende samtrafiktjeneste; afgifter i forbindelse med samtrafikken baseret på et prisniveau, som er tæt knyttet til de langsigtede differensomkostninger ved at udbyde adgang til samtrafik, er velegnede til at fremme en hurtig udvikling af et åbent og konkurrencepræget marked;
(11) når en organisation med særlige eller eksklusive rettigheder på et område uden for telesektoren også udbyder teletjenester, kan en regnskabsmæssig eller strukturel opsplitning forhindre konkurrenceforvridende krydssubsidier, i det mindste hvis der er tale om televirksomhed med en vis årlig omsætning; hvor en organisation råder over en stærk markedsposition, sikrer en opsplitning af regnskaberne mellem samtrafikvirksomhed og anden televirksomhed, således at alle omkostnings- og indtægtselementer i forbindelse med denne virksomhed fremgår, at det er gennemskueligt, hvad der foretages af interne omkostningsoverførsler;
(12) de nationale tilsynsmyndigheder skal spille en vigtig rolle, da de skal lette virkeliggørelsen af et konkurrencebaseret marked, der er i EF-brugernes interesse, og sikre, at der bliver passende mulighed for samtrafik mellem net og interoperabilitet mellem tjenester; ved passende mulighed for samtrafik tages der hensyn til ønskerne hos den leverandør, der ønsker samtrafik, især for så vidt angår de mest hensigtsmæssige sammenkoblingspunkter, med hver enkelt leverandør, der er ansvarlig for fremføring af opkald og fastsættelse af indbyrdes takster indtil sammenkoblingspunktet; samtrafikforhandlinger kan lettes ved, at de nationale tilsynsmyndigheder på forhånd fastlægger visse betingelser i overensstemmelse med EF-retten og under hensyn til Kommissionens henstillinger med henblik på at lette udviklingen af et egentligt europæisk hjemmemarked, og ved, at de angiver, hvilke områder samtrafiktalerne bl.a. skal omfatte; hvis der opstår uenighed om samtrafik mellem parter i én medlemsstat, skal den skadelidte part kunne henvende sig til den nationale tilsynsmyndighed for at få afgjort tvisten i sagen; de nationale tilsynsmyndigheder skal kunne kræve, at en organisation åbner sit net for samtrafik, når det kan påvises at være i brugernes interesse;
(13) de væsentlige krav, som kan berettige begrænsninger af adgangen til og anvendelsen af offentlige telenet eller -tjenester, er ifølge direktiv 90/387/EØF: nettets driftssikkerhed og integritet samt i begrundede tilfælde driftskompatibilitet mellem tjenester og om fornødent databeskyttelse; begrundelserne for disse begrænsninger offentliggøres; bestemmelserne i dette direktiv er derfor ikke til hinder for, at en medlemsstat kan træffe foranstaltninger, som er begrundet i traktatens artikel 36 og 56, navnlig hensynet til den offentlige sikkerhed, den offentlige orden og den offentlige sædelighed;
(14) fælles brug af faciliteter kan være en fordel på baggrund af byplanmæssige, miljømæssige, økonomiske eller andre hensyn, og de nationale tilsynsmyndigheder bør derfor tilskynde hertil med frivillige ordninger; i visse tilfælde kan det være nødvendigt at foreskrive obligatorisk fælles brug af faciliteter, men dette bør først ske, efter at der er afholdt fuldstændige, offentlige høringer;
(15) nummereringen er et nøgleelement i forbindelse med lige adgang; for at sikre effektiv konkurrence bør de nationale tilsynsmyndigheder være ansvarlige for at administrere og kontrollere medlemsstaternes nummereringsplaner og de aspekter af teletjenester, der vedrører tildeling af navne og adresser, som skal koordineres på landsplan; de nationale tilsynsmyndigheder skal ved varetagelsen af denne opgave tage hensyn til proportionalitetsprincippet, især med hensyn til eventuelle foranstaltningers virkning for netoperatører, videresælgere og forbrugere; nummerportabilitet er vigtig for brugerne og bør indføres hurtigst muligt; nummereringsplaner bør opstilles i samråd med alle berørte parter og i overensstemmelse med de langsigtede, europæiske nummereringsprincipper og internationale nummereringsplaner, sådan som det overvejes i Den Europæiske Konference af Post- og Teleadministrationer (CEPT); hvis man skal opfylde behovet for nummerering i Europa, fremme udbuddet af tværeuropæiske og nye tjenester og sikre, at telekommunikationsmarkedet bliver bredt og sammenhængende, er det nødvendigt at koordinere de nationale synspunkter i overensstemmelse med traktaten i internationale organisationer og fora, hvor man træffer beslutninger om nummereringsforhold;
(16) harmonisering af tekniske grænseflader og adgangsvilkår skal i henhold til direktiv 90/387/EØF baseres på fælles tekniske specifikationer, som tager det internationale standardiseringsarbejde i betragtning; det kan blive nødvendigt at udarbejde nye europæiske standarder for samtrafik; i henhold til Rådets direktiv 83/189/EØF af 28. marts 1983 om en informationsprocedure med hensyn til tekniske standarder og forskrifter (8), må der ikke opstilles nye nationale standarder inden for områder, hvor der er ved at blive udarbejdet europæiske standarder;
(17) i henhold til direktiv 90/387/EØF skal ONP-vilkår være gennemskuelige og offentliggjort på passende vis; ved ovennævnte direktiv oprettedes et udvalg (ONP-udvalget), som skal bistå Kommissionen, og der opstilledes en procedure for høring af teleselskaber, brugere, forbrugere, fabrikanter og tjenesteudbydere;
(18) ud over den klageadgang, der indgår i medlemsstaternes og Fællesskabets lovgivning, er der brug for en simpel procedure til afgørelse af tvister, som omfatter flere forskellige lande, eftersom sådanne tvister falder uden for de enkelte nationale tilsynsmyndigheders beføjelser; denne procedure, der skal iværksættes på anmodning af den ene eller den anden af de stridende parter, bør være hurtigtvirkende, billig og gennemsigtig;
(19) det er en forudsætning for, at Kommissionen kan føre effektivt tilsyn med anvendelsen af dette direktiv, at medlemsstaterne meddeler Kommissionen, hvilke nationale tilsynsmyndigheder der bliver ansvarlige for de opgaver, der angives i direktivet, og hvilke organisationer der falder ind under direktivets bestemmelser;
(20) udviklingen i denne sektor sker meget hurtigt, hvorfor nogle af direktivets bilag bør kunne tilpasses efter en hurtigtvirkende procedure, hvor der fuldt ud tages hensyn til medlemsstaternes synspunkter, og hvor ONP-udvalget inddrages;
(21) Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen nåede den 20. december 1994 til enighed om en modus vivendi vedrørende gennemførelsesforanstaltningerne til retsakter vedtaget efter fremgangsmåden i traktatens artikel 189 B (9);
(22) gennemførelsen af visse forpligtelser skal sammenkædes med tidspunktet for liberalisering af teletjenester og -infrastruktur, og der skal navnlig over for de berørte medlemsstater fuldt ud tages hensyn til de relevante overgangsperioder og herunder til, om der findes særlige eller eksklusive rettigheder i forbindelse med direkte samtrafik mellem mobile net i disse medlemsstater og faste eller mobile net i andre medlemsstater; der kan gives fritagelse for forpligtelsen til at udbyde nummerportabilitet i tilfælde, hvor det efter Kommissionens opfattelse vil udgøre en uforholdsmæssig stor byrde for bestemte organisationer;
(23) dette direktiv er ikke til hinder for, at der kan træffes foranstaltninger vedrørende selskaber, der ikke er etableret inden for Fællesskabet, når blot sådanne foranstaltninger er i overensstemmelse med fællesskabsretten og de eksisterende internationale forpligtelser, der har til formål at sikre statsborgerne i medlemsstaterne samme behandling i tredjelande; Fællesskabets selskaber bør i tredjelande indrømmes en behandling og en faktisk adgang, der svarer til den behandling og den markedsadgang, der indrømmes statsborgere fra de berørte lande inden for Fællesskabet; under forhandlingerne om telekommunikation skal Fællesskabet søge at opnå en afbalanceret multilateral overenskomst, som sikrer Fællesskabets operatører en tilsvarende, faktisk adgang i tredjelande;
(24) det bør senest den 31. december 1999 vurderes, hvordan dette direktiv fungerer, navnlig for at undersøge omfanget af forsyningspligtydelser og tidsplanen for indførelse af nummerportabilitet; situationen med hensyn til samtrafik med tredjelande bør ligeledes vurderes periodisk, så der kan træffes de nødvendige foranstaltninger;
(25) de væsentlige målsætninger om samtrafik mellem net og interoperabilitet mellem tjenester i hele Fællesskabet kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes på medlemsstatsplan og kan derfor bedre gennemføres på fællesskabsplan gennem dette direktiv; det er ønskeligt, at der i forbindelse med revisionen af dette direktiv foretages en vurdering af den mulige fordel ved oprettelsen af en europæisk tilsynsmyndighed, bl.a. på baggrund af Kommissionens forberedende arbejde; når der er opnået effektiv konkurrence på markedet, vil traktatens konkurrencebestemmelser i princippet være tilstrækkelige til at sikre den efterfølgende kontrol med, om konkurrencen foregår på fair vilkår, således at nødvendigheden af dette direktiv kan tages op til fornyet overvejelse, bortset fra bestemmelserne om forsyningspligt og bilæggelse af tvister;
(26) bestemmelserne i dette direktiv gælder, medmindre andet er fastsat i traktatens konkurrenceregler -
UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:
Artikel 1
Anvendelsesområde og formål
Dette direktiv fastlægger regler til sikring af samtrafik mellem telenet og navnlig interoperabilitet mellem teletjenester samt til sikring af, at der stilles forsyningspligtydelser til rådighed i et miljø med fri og åben konkurrence i Fællesskabet.
Direktivet vedrører harmonisering af vilkårene for fri og effektiv samtrafik mellem og adgang til offentlige telenet og -tjenester.
Artikel 2
Definitioner
1. I dette direktiv forstås ved:
a) »samtrafik«: fysisk og logisk sammenkobling af telenet, som bruges af den samme eller af en anden organisation med henblik på at give en organisations brugere mulighed for at kommunikere med en anden organisations brugere eller få adgang til andre organisationers tjeneste. Tjenester kan udbydes af de berørte parter eller af andre parter, som har adgang til nettet
b) »offentlige telenet«: telenet, som helt eller delvis bruges til udbud af offentlige teletjenester
c) »telenet«: transmissionssystemer og, hvor det er relevant, koblingsudstyr og andet udstyr, som giver mulighed for fremføring af signaler mellem bestemte termineringspunkter via kabler, radiobølger, lyslederkabler eller ved andre elektromagnetiske fremføringsmåder
d) »teletjenester«: tjenester, som helt eller delvist består i fremføring og rutning af signaler via telenet, bortset fra radio/tv-spredning
e) »brugere«: enkeltpersoner, herunder slutbrugere, eller organisationer, der bruger eller efterspørger offentlige teletjenester
f) »særlige rettigheder«: rettigheder, som en medlemsstat indrømmer et begrænset antal virksomheder i kraft af love eller administrative bestemmelser, og hvorefter den inden for et givet geografisk område enten kan begrænse antallet af sådanne virksomheder til to eller flere, som ud fra andre kriterier end objektivitet, proportionalitet og ikke-diskrimination har tilladelse til at udbyde en tjeneste eller udøve en aktivitet, eller hvorefter den, ud fra andre kriterier end ovennævnte, kan udpege flere konkurrerende virksomheder, som må udbyde en tjeneste eller udøve en aktivitet, eller hvorefter den, ud fra andre kriterier end ovennævnte, kan give en eller flere virksomheder juridiske eller lovgivningsmæssige fordele, der på afgørende vis påvirker andre virksomheders mulighed for at udbyde samme tjeneste eller udøve samme aktivitet inden for samme geografiske område og i alt væsentligt på tilsvarende vilkår
g) »forsyningspligtydelser«: et nærmere bestemt minimumssæt af tjenester af en given kvalitet, hvortil alle brugere uanset deres geografiske placering og på baggrund af specifikke nationale betingelser har adgang til en overkommelig pris.
2. De yderligere definitioner, der findes i direktiv 90/387/EØF, anvendes, hvor det er relevant.
Artikel 3
Samtrafik i medlemsstaterne og på fællesskabsplan
1. Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger for at afskaffe bestemmelser, som forhindrer organisationer, som medlemsstaterne har givet tilladelse til at udbyde offentlige telenet og -tjenester, i at forhandle sig frem til aftaler om indbyrdes samtrafik i overensstemmelse med EF-lovgivningen. Dette gælder, hvad enten organisationerne er i samme medlemsstat eller i forskellige medlemsstater. Tekniske aftaler og handelsaftaler vedrørende samtrafik fastlægges af parterne selv i overensstemmelse med dette direktiv og traktatens konkurrenceregler.
2. Medlemsstaterne sikrer passende og effektiv samtrafik mellem de offentlige telenet, der er angivet i bilag I, i det omfang dette er nødvendigt for at sikre de pågældende tjenesters interoperabilitet for alle brugere i Fællesskabet.
3. Medlemsstaterne sikrer, at de organisationer, der sammenkobler deres faciliteter med offentlige telenet og/eller -tjenester, til enhver tid respekterer, at de oplysninger, der fremføres eller oplagres, skal holdes fortrolige.
Artikel 4
Rettigheder og pligter i forbindelse med samtrafik
1. Organisationer, som har tilladelse til at udbyde de offentlige telenet og/eller -tjenester, der er angivet i bilag II, har ret og, hvis organisationer med samme status anmoder derom, også pligt til indbyrdes at forhandle sig frem til aftaler om samtrafik med henblik på at udbyde de pågældende tjenester, så disse net og tjenester kan udbydes i hele Fællesskabet. Den nationale tilsynsmyndighed kan indvillige i midlertidigt at begrænse denne pligt, hvis det i det enkelte tilfælde skønnes, at der er teknisk og kommercielt bæredygtige alternativer til den samtrafik, der anmodes om, og hvis samtrafikken vil kræve mere omfattende midler end dem, der står til rådighed. Hvis den nationale tilsynsmyndighed træffer en sådan beslutning, skal der gives en komplet redegørelse herfor, og beslutningen skal offentliggøres efter proceduren i artikel 14, stk. 2.
2. Organisationer, som har tilladelse til at udbyde de offentlige telenet og -tjenester, der er angivet i bilag I, og som har en stærk markedsposition, skal opfylde enhver rimelig anmodning om adgang til nettet, herunder adgang til andre punkter end de termineringspunkter, der tilbydes flertallet af slutbrugerne.
3. En organisation anses for at have en stærk markedsposition, hvis den har en andel på mere en 25 % af et bestemt telekommunikationsmarked i det geografiske område af en medlemsstat, hvor den har tilladelse til at drive virksomhed.
De nationale tilsynsmyndigheder kan dog bestemme, at en organisation med en andel på mindre end 25 % af det pågældende marked har en stærk markedsposition. Tilsvarende kan de bestemme, at en organisation med en andel på mere end 25 % af det pågældende marked ikke har en stærk markedsposition. I begge tilfælde skal afgørelsen tage hensyn til organisationens evne til at påvirke markedsbetingelserne, dens omsætning i forhold til markedets størrelse, dens kontrol over adgangen til slutbrugerne, dens adgang til finansielle midler, samt til dens erfaring med at udbyde produkter og tjenester på markedet.
Artikel 5
Samtrafik og bidrag til dækning af forsyningspligtydelser
1. Hvis en medlemsstat i henhold til denne artikel skønner, at forsyningspligtydelserne udgør en urimeligt stor byrde for en organisation, indfører den en ordning for, hvordan nettoomkostningerne i forbindelse med denne pligt skal fordeles blandt de organisationer, der driver offentlige telenet og/eller taletelefonitjenester. Medlemsstaterne tager hensyn til principperne om gennemsigtighed, ikke-diskrimination og proportionalitet, når de fastlægger, hvilke bidrag der skal betales. Denne type finansiering vedrører kun offentlige telenet og -tjenester som angivet i bilag I, del 1.
2. Bidrag til dækning af eventuelle omkostninger ved forsyningspligtydelser kan indhentes via en ordning, der specifikt indføres med dette formål og administreres af en instans, som er uafhængig af de organisationer, der modtager godtgørelse, og/eller via et gebyr, som lægges oven i samtrafiktaksten.
3. Når det skal opgøres, hvilke eventuelle omkostninger forsyningspligten medfører, beregner de organisationer, som skal opfylde den, efter anmodning fra den nationale tilsynsmyndighed de pågældende nettoomkostninger efter proceduren i bilag III. Beregningen af disse nettoomkostninger revideres af den nationale tilsynsmyndighed eller et andet kompetent organ, der er uafhængig af televirksomhederne, og som er godkendt af den nationale tilsynsmyndighed. Der skal være fuld offentlig indsigt i resultaterne af beregningen af disse omkostninger og i revisionsrapporten i overensstemmelse med artikel 14, stk. 2.
4. Hvis det er berettiget ud fra den i stk. 3 omhandlede beregning af nettoomkostningerne og ud fra en vurdering af den eventuelle markedsfordel, som opnås af den organisation, der udbyder forsyningspligtydelser, træffer de nationale tilsynsmyndigheder beslutning om, hvorvidt der skal indføres en ordning til fordeling af nettoomkostningerne i forbindelse med forsyningspligtydelser.
5. Indføres der en ordning til fordeling af nettoomkostningerne ved forsyningspligtydelser som omhandlet i stk. 4, sikrer de nationale tilsynsmyndigheder, at der er fuld adgang til offentlig indsigt i principperne for omkostningsdelingen, herunder i de nærmere forhold i den anvendte ordning, jf. artikel 14, stk. 2.
De nationale tilsynsmyndigheder sikrer, at der offentliggøres en årlig rapport med anførelse af de beregnede omkostninger ved forsyningspligtydelser og af de forskellige berørte parters bidrag til dækningen af disse omkostninger.
6. Indtil proceduren i stk. 3, 4 og 5 er gennemført, skal den nationale tilsynsmyndighed og Kommissionen underrettes, inden der opkræves afgifter fra sammenkoblede virksomheder til dækning af omkostninger ved forsyningspligtydelser. Fastslår den nationale tilsynsmyndighed på eget initiativ eller efter begrundet anmodning fra de berørte parter, at taksterne er for høje, skal den pågældende organisation nedsætte dem, jf. dog artikel 17 i dette direktiv. Nedsættelsen gælder med tilbagevirkende kraft fra den dato, hvor afgifterne blev opkrævet, dog tidligst fra den 1. januar 1998.
Artikel 6
Ikke-diskrimination og gennemsigtighed
Ved etablering af samtrafik med de i bilag I angivne offentlige telenet og -tjenester, når disse udbydes af organisationer, som de nationale tilsynsmyndigheder har meddelt har en stærk markedsposition, sikrer medlemsstaterne, at:
a) de pågældende organisationer overholder princippet om ikke-diskrimination, hvad angår samtrafik, der tilbydes andre. Tilsvarende skal de ved samtrafik tilbyde samtrafikpartnere, der udbyder lignende tjenester, samme vilkår, faciliteter og oplysninger og samme tjenestekvalitet, som gælder for tjenester, som udbydes af dem selv, deres underafdelinger eller partnere
b) alle nødvendige oplysninger og specifikationer stilles efter anmodning til rådighed for organisationer, der overvejer samtrafik, så det bliver lettere at indgå en aftale; oplysningerne bør omfatte ændringer, som er planlagt til at skulle gennemføres inden for de kommende seks måneder, medmindre andet er godkendt af den nationale tilsynsmyndighed
c) samtrafikaftaler meddeles de relevante nationale tilsynsmyndigheder, og de interesserede parter gives efter anmodning indsigt i sådanne aftaler efter proceduren i artikel 14, stk. 2, bortset fra afsnit, der vedrører parternes handelsstrategi. Den nationale tilsynsmyndighed bestemmer, hvilke afsnit der vedrører parternes handelsstrategi. Der skal efter anmodning fra de interesserede parter i alle tilfælde gives nærmere oplysninger om samtrafiktakster og -betingelser samt om eventuelle bidrag til omkostningerne ved forsyningspligtydelser
d) Oplysninger fra en organisation, som er interesseret i samtrafik, må kun bruges til det formål, hvortil de er givet. De må ikke videregives til andre afdelinger, datterselskaber eller partnere, som sådanne oplysninger kan give en konkurrencefordel.
Artikel 7
Principper for samtrafiktakster og omkostningsberegningssystemer
1. Medlemsstaterne sikrer, at bestemmelserne i stk. 2-6 finder anvendelse på organisationer, som driver de offentlige telenet og/eller -tjenester, der er anført i bilag I, del 1 og 2, og som de nationale tilsynsmyndigheder har meddelt har en stærk markedsposition.
2. Samtrafiktakster skal overholde principperne om gennemsigtighed og omkostningsægthed. Bevisbyrden for, at taksterne er omkostningsægte og ikke giver mere end en rimelig forrentning af investeringerne, påhviler den organisation, der udbyder samtrafik via sine faciliteter. De nationale tilsynsmyndigheder kan anmode en organisation om at fremlægge fuld dokumentation for de samtrafiktakster, der kræves, og om nødvendigt påbyde, at taksterne nedsættes. Bestemmelsen i dette stykke finder også anvendelse på organisationer, der er angivet i bilag I, del 3, og som de nationale tilsynsmyndigheder har meddelt har en stærk markedsposition på det nationale marked for samtrafik.
3. De nationale tilsynsmyndigheder skal i overensstemmelse med artikel 14, stk. 1, sikre, at der offentliggøres et referencesamtrafikudbud. Dette skal indeholde en beskrivelse af samtrafikudbuddet, opgjort efter enkeltkomponenter alt efter markedssituationen, og de hertil tilknyttede betingelser, herunder takster.
Der kan fastsættes forskellige samtrafiktakster, betingelser og vilkår for forskellige kategorier af organisationer, der har tilladelse til at stille telenet og tjenester til rådighed, hvis sådanne forskelle kan begrundes objektivt på grundlag af den type samtrafik, som udbydes, og/eller de pågældende nationale licensbetingelser. De nationale tilsynsmyndigheder sikrer, at sådanne forskelle ikke forårsager konkurrencefordrejning og navnlig, at organisationen anvender de rigtige samtrafiktakster, betingelser og vilkår, når den udbyder samtrafik af egne eller datterselskabers eller partneres tjenester, jf. artikel 6, litra a).
Den nationale tilsynsmyndighed skal kunne kræve ændringer i referencesamtrafikudbuddet, når det er berettiget.
Bilag IV indeholder eksempler på elementer, som kan indgå i fastlæggelsen af samtrafiktakster, takststrukturer og takstelementer. Hvis en organisation foretager ændringer i det offentliggjorte referencesamtrafikudbud, kan tilpasninger, som kræves af den nationale tilsynsmyndighed, have tilbagevirkende kraft fra den dato, hvor ændringen blev foretaget.
4. Samtrafiktakster skal i overensstemmelse med EF-lovgivningen være uafhængige af andre forhold, så den, der anmoder om samtrafik, ikke skal betale for det, som ikke er strengt knyttet til den tjeneste, der anmodes om.
5. Kommissionen udarbejder efter proceduren i artikel 15 henstillinger om omkostningsberegningssystemer og opsplitning af regnskaberne i forbindelse med samtrafik. De nationale tilsynsmyndigheder sikrer, at de omkostningsberegningssystemer, organisationerne anvender, opfylder bestemmelserne i denne artikel og er dokumenteret tilstrækkeligt detaljeret som anført i bilag V.
De nationale tilsynsmyndigheder sikrer, at der efter anmodning stilles en beskrivelse af omkostningsberegningssystemerne til rådighed, som viser de vigtigste af de kategorier, omkostningerne er samlet i, og de regler, der anvendes ved fordelingen af omkostningerne i forbindelse med samtrafikken. Det kontrolleres af den nationale tilsynsmyndighed eller en anden kompetent instans, der er uafhængig af televirksomhederne og godkendt af den nationale tilsynsmyndighed, at omkostningsberegningen sker efter de fastsatte regler. En gang om året offentliggøres en erklæring om, hvorvidt reglerne er blevet overholdt.
6. Hvis der anvendes takster med henblik på fordeling af omkostningerne ved forsyningspligtydelser, jf. artikel 5, skal de være uafhængige af andre områder og opgøres separat.
Artikel 8
Regnskaber og opsplitning af regnskaber
1. Medlemsstaterne kræver, at organisationer, som udbyder offentlige telenet og/eller -tjenester, og som har særlige eller eksklusive rettigheder på udbud af tjenester i andre sektorer i den samme eller i en anden medlemsstat, fører særskilte regnskaber for deres teleaktiviteter i samme omfang, som det ville være nødvendigt, hvis det var juridisk uafhængige virksomheder, der varetog de pågældende teleaktiviteter, således at alle omkostnings- og indtægtselementer fremgår - med grundlaget for beregningen heraf og detaljeret redegørelse for de anvendte metoder - i forhold til deres telekommunikationsaktiviteter, herunder en specificeret opgørelse over anlægsaktiver og strukturomkostninger, eller at teleaktiviteterne er udskilt strukturelt.
Medlemsstaterne kan vælge ikke at stille de i første afsnit opstillede krav over for sådanne organisationer, hvis årlige omsætning på teleområdet i Fællesskabet er mindre end det beløb, der er fastsat i bilag VI, del 1.
2. Medlemsstaterne kræver, at organisationer, der driver offentlige telenet og/eller -tjenester som omhandlet i bilag I, del 1 og 2, og som de nationale tilsynsmyndigheder har meddelt har en stærk markedsposition, og som udbyder offentlige telenet og/eller -tjenester til brugere og samtrafiktjenester til andre organisationer, fører særskilte regnskaber for de aktiviteter, der har at gøre med samtrafik - herunder både samtrafiktjenester, der udbydes internt, og samtrafiktjenester, der udbydes til andre - og for andre aktiviteter, således at alle omkostnings- og indtægtselementer fremgår - med grundlaget for beregningen heraf og detaljeret redegørelse for de anvendte metoder - i forhold til deres samtrafikvirksomhed, herunder en specificeret opgørelse over anlægsaktiver og strukturomkostninger.
Medlemsstaterne kan vælge ikke at stille de i foregående afsnit opstillede krav over for sådanne organisationer, hvis årlige omsætning på teleområdet i medlemsstaterne er mindre end det beløb, der er fastsat i bilag VI, del 2.
3. Organisationer, som udbyder offentlige telenet eller -tjenester, fremlægger snarest efter anmodning fra deres nationale tilsynsmyndighed så detaljerede finansielle oplysninger, som det forlanges. De nationale tilsynsmyndigheder kan under hensyn til forretningshemmeligheder offentliggøre oplysninger, der kan medvirke til virkeliggørelsen af et åbent og konkurrencebaseret marked.
4. Organisationer, som udbyder offentlige telenet eller -tjenester, har pligt til at udfærdige deres regnskaber og lade dem revidere og offentliggøre. Revisionen foretages i overensstemmelse med de relevante love i medlemsstaten.
Første afsnit gælder også for særskilte regnskaber, jf. stk. 1 og 2.
Artikel 9
De nationale tilsynsmyndigheders almindelige ansvar
1. De nationale tilsynsmyndigheder skal fremme og sikre et samtrafikniveau, der er til gavn for alle brugere, og varetage deres opgaver på en måde, der giver den størst mulige økonomiske effektivitet og de størst mulige fordele for slutbrugerne. De nationale tilsynsmyndigheder skal navnlig tage hensyn til:
- at brugere skal have fyldestgørende kommunikationsmuligheder i alle led
- at konkurrencen skal fremmes
- at der er behov for en fair og behørig udvikling af et harmoniseret europæisk telekommunikationsmarked
- at der er behov for at samarbejde med de tilsvarende myndigheder i andre medlemsstater
- at indførelsen og udbygningen af tværeuropæiske net og tjenester, samtrafik mellem nationale net og interoperabilitet mellem tjenester samt adgangen til sådanne net og tjenester skal fremmes
- at princippet om ikke-diskrimination (herunder lige adgang) og proportionalitet skal sikres
- at forsyningspligten skal opretholdes og udvides.
2. De generelle bestemmelser, som den nationale tilsynsmyndighed på forhånd opstiller, offentliggøres i henhold til artikel 14, stk. 1.
I forbindelse med samtrafik mellem organisationer som beskrevet i bilag II, gælder det navnlig:
- at den nationale tilsynsmyndighed kan opstille ex-ante bestemmelser på de områder, der er omhandlet i bilag VII, del 1
- at den nationale tilsynsmyndighed tilskynder til, at samtrafikaftalerne også omfatter de i bilag VI, del 2, angivne forhold.
3. For at opfylde de i stk. 1 omhandlede mål har de nationale tilsynsmyndigheder ret og, hvis en af parterne anmoder om det, tillige pligt til at gribe ind for at angive forhold, som samtrafikaftaler skal omfatte, eller fastlægge særlige bestemmelser, som en eller flere parter i en sådan aftale skal overholde. De nationale tilsynsmyndigheder kan undtagelsesvis forlange, at der foretages ændringer i samtrafikaftaler, som allerede er indgået, hvis dette er nødvendigt for at sikre reel konkurrence og/eller interoperabilitet mellem de tjenester, brugerne anvender.
Den nationale tilsynsmyndighed kan bl.a. opstille bestemmelser om reel konkurrence, tekniske vilkår, takster, udbuds- og anvendelsesvilkår, overholdelse af relevante standarder eller væsentlige krav, miljøbeskyttelse og/eller sikring af tjenestekvalitet i alle led.
Den nationale tilsynsmyndighed har ligeledes ret og, hvis en af parterne anmoder om det, tillige pligt til at opstille tidsfrister for gennemførelsen af forhandlinger om samtrafik. Hvis parterne ikke inden for den fastsatte frist når til enighed om en aftale, træffer den nationale tilsynsmyndighed foranstaltninger for at skabe enighed efter en procedure, som den nationale tilsynsmyndighed selv fastlægger. Der skal i overensstemmelse med artikel 14, stk. 2, være offentlig adgang til indsigt i denne procedure.
4. Den nationale tilsynsmyndighed har beføjelse til at foretage en fuldstændig gennemgang af samtrafikaftaler, som organisationer, der har tilladelse til at udbyde offentlige telenet eller -tjenester, indgår med andre parter.
5. Hvis der opstår uenighed vedrørende samtrafik mellem organisationer i en medlemsstat, træffer vedkommende medlemsstats nationale tilsynsmyndighed efter anmodning fra en eller flere parter foranstaltninger til at finde en løsning inden seks måneder fra anmodningen. Løsningen skal tage behørigt hensyn til begge partners berettigede interesser.
I forbindelse hermed tager den nationale tilsynsmyndighed bl. a. hensyn til:
- brugernes interesser
- de lovmæssige forpligtelser eller begrænsninger, parterne er pålagt
- at nyskabende markedsudbud bør fremmes og brugerne sikres adgang til et bredt udbud af teletjenester i medlemsstaterne og i Fællesskabet
- tekniske og kommercielt bæredygtige alternativer til den samtrafik, der anmodes om
- at alle parter bør sikres lige adgang
- at det offentlige telenets enhed skal opretholdes, og at tjenester skal være interoperable
- arten af den samtrafik, der anmodes om, set i forhold til de midler, der er til rådighed til at imødekomme anmodningen
- parternes relative markedsposition
- almenhedens interesse (f.eks. miljøhensyn)
- at konkurrencen skal fremmes
- nødvendigheden af at opretholde forsyningspligten.
Den nationale tilsynsmyndigheds afgørelse offentliggøres efter de nationale procedurer. De berørte parter modtager en fuldstændig redegørelse for afgørelsen.
6. I tilfælde hvor organisationer, som har tilladelse til at udbyde offentlige telenet og/eller -tjenester, ikke vil indgå aftale om samtrafik via deres faciliteter, skal de nationale tilsynsmyndigheder i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet og med brugernes interesse for øje, som sidste udvej, kunne forlange, at de pågældende organisationer åbner deres faciliteter for samtrafik, for derved at beskytte væsentlige almene interesser, og skal, om nødvendigt, kunne opstille yderligere bestemmelser, som skal opfyldes i denne forbindelse.
Artikel 10
Væsentlige krav
Uden at det berører eventuelle foranstaltninger, som træffes i henhold til artikel 3, stk. 5, og artikel 5, stk. 3, i direktiv 90/387/EØF, gælder de væsentlige krav i artikel 3, stk. 2, i direktiv 90/387/EØF også i forbindelse med nærværende direktiv for så vidt angår samtrafik med offentlige telenet og/eller -tjenester som angivet i nærværende artikel.
Fastlægger den nationale tilsynsmyndighed bestemmelser, som med udgangspunkt i de væsentlige krav i denne artikels litra a) - d), skal indføjes i samtrafikaftaler, skal disse bestemmelser offentliggøres som fastlagt i artikel 14, stk. 1.
a) Netdriftens sikkerhed: Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at tilgængeligheden af offentlige telenet og -tjenester opretholdes i tilfælde af netudfald af katastrofeomfang eller force majeure, f.eks. usædvanlige vejrforhold, jordskælv, oversvømmelse, lynnedslag eller brand.
I tilfælde af, at de i foregående afsnit nævnte omstændigheder indtræffer, skal de berørte organer gøre deres yderste for at sikre, at tjenesten opretholdes på højeste niveau i henhold til de kompetente nationale myndigheders prioriteringer.
Nødvendigheden af at skulle efterkomme disse krav udgør ikke en gyldig grund til at nægte at indlede forhandlinger om samtrafik.
Den nationale tilsynsmyndighed sikrer endvidere, at eventuelle bestemmelser i samtrafikaftaler vedrørende netsikkerhed i nødsituationer ikke er diskriminerende, og at de står i et rimeligt forhold til de tilstræbte mål, samt at de er baseret på forud fastlagte, objektive kriterier.
b) Opretholdelse af nettets enhed: Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at de offentlige telenets enhed opretholdes. Opretholdelse af enheden i offentlige telenet eller -tjenester udgør ikke en gyldig grund for at nægte samtrafik. De nationale tilsynsmyndigheder sikrer, at samtrafikaftalers bestemmelser vedrørende beskyttelse af nettets enhed ikke er diskriminerende, og at de står i et rimeligt forhold til de tilstræbte mål, samt at de er baseret på forud fastlagte, objektive kriterier.
c) Tjenesters interoperabilitet: Medlemsstaterne kan med hensyn til samtrafikaftaler foreskrive bestemmelser, der skal sikre tjenesters interoperabilitet, herunder også at tjenesterne er af en tilfredsstillende kvalitet i alle led. Sådanne bestemmelser kan også vedrøre overholdelse af bestemte tekniske standarder eller specifikationer eller adfærdskodekser, der er vedtaget af markedsaktørerne.
d) Databeskyttelse: Medlemsstaterne kan under overholdelse af fællesskabsretten opstille betingelser i samtrafik aftaler for at sikre datasikkerheden i det omfang, det er nødvendigt for at sikre overholdelsen af de relevante lovbestemmelser om databeskyttelse, herunder beskyttelse af personoplysninger, fortroligholdelse af oplysninger, der bearbejdes, fremføres eller oplagres, og beskyttelse af privatlivets fred.
Artikel 11
Samplacering og fælles brug af faciliteter
Hvis en organisation, der udbyder teletjenester og/eller offentlige net, i henhold til national lovgivning har tilladelse til at installere faciliteter på, over eller under offentlig eller privat grund, eller kan få eksproprieret eller tillagt ejendom til sådanne formål, tilstræber de nationale tilsynsmyndigheder, at sådanne faciliteter og/eller sådan ejendom kan gøres til genstand for fælles brug med andre organisationer, som udbyder offentlige teletjenester, navnlig hvis væsentlige krav hindrer andre organisationer i at få adgang til realistiske alternativer.
Aftaler om samplacering eller fælles brug af faciliteter indgås sædvanligvis ved handelsaftaler eller tekniske aftaler mellem de berørte parter. Den nationale tilsynsmyndighed kan gribe ind, hvor dette er nødvendigt for at mægle i tvister, jf. artikel 9.
Medlemsstaterne kan kun påbyde ordninger om fælles brug af faciliteter og/eller ejendom (herunder fysisk samplacering), hvis der er afholdt offentlig høring af passende varighed, hvor alle interesserede parter har haft mulighed for at fremlægge deres synspunkter. Sådanne ordninger kan f.eks. også omfatte bestemmelser om fordeling af omkostningerne ved fælles brug af faciliteter og/eller ejendom.
Artikel 12
Nummerering
1. Medlemsstaterne sikrer, at der er tilstrækkelige numre og nummergrupper til rådighed for alle offentlige teletjenester.
2. Det skal sikres, at der er fuld interoperabilitet mellem de europæiske net og tjenester; derfor træffer medlemsstaterne i overensstemmelse med traktaten de nødvendige foranstaltninger under hensyn til, hvordan området kan udvikle sig på europæisk plan, for at sikre, at deres synspunkter koordineres i internationale organisationer og fora, hvor der træffes afgørelser om nummerering.
3. Medlemsstaterne sikrer, at de nationale nummereringsplaner for teleområdet administreres af den nationale tilsynsmyndighed, så det sikres, at planerne er uafhængige af organisationer, som udbyder telenet eller -tjenester, og at nummerportabiliteten fremmes. Det skal sikres, at der er reel konkurrence, og derfor sikrer de nationale tilsynsmyndigheder, at procedurerne for tildeling af enkeltnumre og/eller nummergrupper er gennemsigtige, retfærdige og hurtige, og at tildelingen foretages på en objektiv, gennemsigtig og ikke-diskriminerende måde. De nationale tilsynsmyndigheder kan indføre bestemmelser om anvendelse af bestemte præfikser eller bestemte kortnummervalg, navnlig når disse anvendes til tjenester af almen interesse (såsom frikaldstjenester, kioskdebiterede tjenester, oplysningstjenester eller alarmtjenester), eller bestemmelser, der skal sikre lige adgang.
4. De nationale tilsynsmyndigheder sikrer, at de vigtigste elementer i de nationale nummereringsplaner og senere ændringer eller tilpasninger heraf offentliggøres i overensstemmelse med artikel 14, stk. 1, med de nødvendige begrænsninger af hensyn til statens sikkerhed.
5. De nationale tilsynsmyndigheder tilstræber at fremme snarlig indførelse af en ordning med nummerportabilitet, som giver slutbrugere, der måtte anmode herom, mulighed for fortsat at bruge deres nummer eller numre i det faste offentlige telefonnet på et bestemt sted, uanset hvilken organisation der betjener dem, og sikrer at ordningen i hvert fald fungerer i alle større byområder inden den 1. januar 2003.
For at sikre, at det gebyr, som forbrugeren skal betale, er rimeligt, skal de nationale tilsynsmyndigheder sørge for, at prisen for samtrafik for denne facilitet er rimelig.
6. De nationale tilsynsmyndigheder sikrer, at nummereringsplaner og -procedurer administreres på en måde, som sikrer, at alle virksomheder, der udbyder offentlige teletjenester, behandles lige og retfærdigt. Medlemsstaterne skal især sikre, at en organisation, som har fået tildelt en bestemt nummerfølge, ikke diskriminerer ubegrundet i forbindelse med de numre, der giver adgang til andre teleoperatørers tjenester.
Artikel 13
Tekniske standarder
1. Uden at det berører artikel 5, stk. 3, i direktiv 90/387/EØF, hvori det bestemmes, at gennemførelsen af bestemte europæiske standarder kan gøres obligatorisk, sikrer de nationale tilsynsmyndigheder, at organisationer, der udbyder offentlige telenet eller -tjenester, fuldt ud tager højde for standarder, der i De Europæiske Fællesskabers Tidende angives som egnede til området for samtrafik.
Hvis der ikke findes sådanne standarder, tilstræber de nationale tilsynsmyndigheder at fremme, at der udbydes tekniske grænseflader for samtrafik efter de herunder angivne standarder eller specifikationer:
- standarder, som er vedtaget af europæiske standardiseringsorganisationer som f.eks. Det Europæiske Standardiseringsinstitut for Telekommunikation (ETSI) eller Den Europæiske Standardiseringsorganisation/Den Europæiske Komité for Elektroteknisk Standardisering (CEN/CENELEC)
eller, hvis der ikke findes sådanne standarder
- internationale standarder eller rekommandationer, som er vedtaget af Den Internationale Telekommunikationsunion (ITU), Den Internationale Standardiseringsorganisation (ISO) eller Den Internationale Elektrotekniske Kommission (IEC)
eller, hvis der ikke findes sådanne standarder
- nationale standarder.
2. Kommissionen kan om nødvendigt efter proceduren i artikel 15 anmode europæiske standardiseringsorganisationer om at opstille standarder for samtrafik og adgang til net og tjenester. Henvisninger til sådanne standarder kan offentliggøres i De Europæiske Fællesskabers Tidende, jf. artikel 5 i direktiv 90/387/EØF.
Artikel 14
Offentliggørelse af og adgang til oplysninger
1. De nationale tilsynsmyndigheder sikrer, at der offentliggøres ajourførte oplysninger om de forhold, der er angivet i artikel 7, stk. 3, artikel 9, stk. 2, artikel 10 og artikel 12, stk. 4, så interesserede parter har let adgang til disse oplysninger. Det angives i den pågældende medlemsstats officielle tidende, hvordan oplysningerne offentliggøres.
2. De nationale tilsynsmyndigheder sikrer, at der efter anmodning og inden for normal arbejdstid er gratis adgang til offentlig indsigt i ajourførte oplysninger om de forhold, der er angivet i artikel 4, stk. 1, artikel 5, stk. 3 og 5, artikel 6, litra c), og artikel 9, stk. 3. Det angives i den pågældende medlemsstats officielle tidende, hvor og hvornår man kan få adgang til oplysningerne.
3. Medlemsstaterne underretter inden den 1. januar 1998 - og derefter umiddelbart i tilfælde af ændringer - Kommissionen om, hvordan der gives adgang til de oplysninger, der omhandles i stk. 1 og 2. Kommissionen offentliggør regelmæssigt i De Europæiske Fællesskabers Tidende en henvisning til, hvordan de nationale tilsynsmyndigheder har givet meddelelse herom.
Artikel 15
Proceduren for det rådgivende udvalg
1. Kommissionen bistås i sit arbejde af det ovennævnte udvalg, der er oprettet i medfør af artikel 9, stk. 1, i direktiv 90/387/EØF, i det følgende benævnt »ONP-udvalget«.
2. Kommissionens repræsentant forelægger udvalget et udkast til de foranstaltninger, der skal træffes. Udvalget afgiver en udtalelse om dette udkast inden for en frist, som formanden kan fastsætte under hensyn til, hvor meget det pågældende spørgsmål haster, og i givet fald ved afstemning.
3. Udtalelsen optages i mødeprotokollen; derudover har hver medlemsstat ret til at anmode om, at dens holdning indføres i mødeprotokollen.
Kommissionen tager størst muligt hensyn til udvalgets udtalelse. Den underretter udvalget om, hvorledes den har taget hensyn til dets udtalelse.
Artikel 16
Forskriftsudvalgsprocedure
1. Uanset artikel 15 finder følgende procedure anvendelse i de spørgsmål, der er omhandlet i artikel 19.
2. Kommissionens repræsentant forelægger udvalget et udkast til de foranstaltninger, der skal træffes. Udvalget afgiver en udtalelse om dette udkast inden for en frist, som formanden kan fastsætte under hensyn til, hvor meget det pågældende spørgsmål haster. Det udtaler sig med det flertal, der er fastsat i traktatens artikel 148, stk. 2, for vedtagelse af de afgørelser, som Rådet skal træffe på forslag af Kommissionen. Ved afstemninger i udvalget tillægges de stemmer, der afgives af repræsentanterne for medlemsstaterne, den vægt, der er fastlagt i nævnte artikel. Formanden deltager ikke i afstemningen.
3. Kommissionen vedtager de påtænkte foranstaltninger, når de er i overensstemmelse med udvalgets udtalelse.
4. Er de påtænkte foranstaltninger ikke i overensstemmelse med udvalgets udtalelse, eller er der ikke afgivet nogen udtalelse, forelægger Kommissionen straks Rådet et forslag til de foranstaltninger, der skal træffes. Rådet træffer afgørelse med kvalificeret flertal.
Har Rådet ved udløbet af en frist på tre måneder regnet fra forslagets forelæggelse for Rådet, ikke truffet nogen afgørelse, vedtages de foreslåede foranstaltninger af Kommissionen.
Artikel 17
Procedure for afgørelse af tvister mellem organisationer, der driver televirksomhed med tilladelse fra forskellige medlemsstater
1. Uanset:
a) retsskridt, som Kommissionen eller en medlemsstat foretager i medfør af traktaten
b) de rettigheder, som den part, der indleder proceduren i stk. 2 og 3, den berørte organisation eller enhver anden part har i henhold til gældende national lovgivning
skal den procedure, der er fastsat i stk. 2 og 3, kunne anvendes til afgørelse af tvister vedrørende samtrafik mellem organisationer, der driver televirksomhed med tilladelse fra forskellige medlemsstater, medmindre en sådan tvist henhører under en enkelt national tilsynsmyndighed, som udøver sine beføjelser i overensstemmelse med artikel 9.
2. Enhver part, som ønsker at klage over en anden organisation vedrørende samtrafik, kan fremlægge klagen for den nationale tilsynsmyndighed i den medlemsstat, som har udstedt tilladelsen til den organisation, der klages over. Den nationale tilsynsmyndighed tager skridt til at afgøre tvisten i overensstemmelse med proceduren og fristerne i artikel 9, stk. 5.
3. Hvis der er flere samtidige tvister mellem de samme to organisationer, samordner de nationale tilsynsmyndigheder efter anmodning fra en af parterne i tvisterne deres arbejde for at afgøre tvisterne efter principperne i artikel 9, stk. 1, senest seks måneder efter, at sagerne er fremlagt. Afgørelserne skal i overensstemmelse med fællesskabsretten give udtryk for en rimelig balance mellem begge parters legitime interesser og være i overensstemmelse med samtrafikreglerne i de berørte medlemsstater.
Artikel 18
Underretning af Kommissionen
1. Medlemsstaterne sikrer, at de nationale tilsynsmyndigheder har de nødvendige midler til at varetage deres opgaver i henhold til dette direktiv, og underretter senest den 31. januar 1997 Kommissionen om, hvilke nationale tilsynsmyndigheder der skal varetage opgaverne.
2. De nationale tilsynsmyndigheder underretter senest den 31. januar 1997 - og derefter umiddelbart i tilfælde af ændringer - Kommissionen om, hvilke organisationer:
- der har pligt til at udbyde de offentlige telenet og -tjenester, der er anført i bilag I, del 1, og som har tilladelse til direkte at opkræve et bidrag til nettoomkostningerne ved forsyningspligtydelser efter proceduren i artikel 5, stk. 2
- der er underlagt dette direktivs bestemmelser om organisationer med en stærk markedsposition
- der omfattes af bilag II.
Kommissionen kan forlange, at de nationale tilsynsmyndigheder begrunder, at en organisation angives som havende eller ikke havende en stærk markedsposition.
3. Kommissionen offentliggør navnene på de i stk. 2 omhandlede organisationer i De Europæiske Fællesskabers Tidende.
Artikel 19
Teknisk tilpasning
Kommissionen kan efter proceduren i artikel 16 træffe afgørelse om en tilpasning af bilag IV, V og VII til dette direktiv som følge af den seneste teknologiske udvikling, ændringer i markedssituationen eller forbrugerefterspørgslen.
Artikel 20
Udsættelse
1. Der gives de medlemsstater, der har ret til en yderligere overgangsperiode i forbindelse med liberaliseringen af teletjenester, jf. Rådets resolutioner af 22. juli 1993 og 22. december 1994, udsættelse med hensyn til overholdelse af forpligtelserne i artikel 3, stk. 1 og 2, artikel 4, stk. 1 og 2, og artikel 9, stk. 1 og 3, i det omfang disse forpligtelser vedrører direkte sammenkobling mellem mobilnettene i den pågældende medlemsstat og mobil- eller fastnettene i andre medlemsstater, samt i artikel 5, så længe og i det omfang de benytter sig af sådanne overgangsperioder. Medlemsstaterne underretter Kommissionen, hvis de agter at gøre brug af udsættelsen.
2. Der kan anmodes om udsættelse med hensyn til overholdelse af forpligtelserne i artikel 12, stk. 5, hvis den pågældende medlemsstat kan dokumentere, at disse forpligtelser vil være en for stor byrde for visse organisationer eller grupper af organisationer. Medlemsstaten underretter Kommissionen om, hvorfor den anmoder om udsættelse, hvornår forpligtelserne kan opfyldes, og hvad der vil blive gjort for at overholde den nye frist. Kommissionen tager stilling til anmodningen under hensyn til de særlige forhold, der gør sig gældende i den pågældende medlemsstat, samt til behovet for at sikre en sammenhængende retstilstand på fællesskabsplan, og underretter medlemsstaten om, hvorvidt det efter Kommissionens opfattelse, med baggrund i de særlige forhold i medlemsstaten, vil være berettiget at give udsættelse, og hvor længe en eventuel udsættelse skal gælde.
Artikel 21
Samtrafik med organisationer i tredjelande
1. Hvis medlemsstaterne får kendskab til juridiske eller faktiske problemer af generel art, som forhindrer organisationer i Fællesskabet i at foretage samtrafik med organisationer i tredjelande, underretter de Kommissionen herom.
2. Hvis Kommissionen får kendskab til sådanne vanskeligheder, kan den om nødvendigt forelægge forslag for Rådet til et passende forhandlingsmandat med henblik på forhandling af sammenlignelige rettigheder i de pågældende tredjelande for organisationer i Fællesskabet. Rådet træffer afgørelse med kvalificeret flertal.
3. Foranstaltninger, som træffes i henhold til stk. 2, berører ikke Fællesskabets og medlemsstaternes forpligtelser i henhold til internationale aftaler på området.
Artikel 22
Tilsyn
1. Kommissionen forelægger senest den 31. december 1997 og derefter regelmæssigt Europa-Parlamentet og Rådet en beretning om, hvilke rettigheder organisationer i Fællesskabet har til at etablere samtrafik i tredjelande.
2. Kommissionen fører tilsyn med, hvordan direktivet fungerer, og forelægger regelmæssigt Europa-Parlamentet og Rådet en beretning herom, første gang senest den 31. december 1999. I denne forbindelse kan Kommissionen anmode medlemsstaterne om at fremlægge oplysninger.
I beretningen redegøres der for, hvilke bestemmelser i direktivet der bør revideres i lyset af markedsudviklingen, den teknologiske udvikling og ændret forbrugerefterspørgsel, navnlig:
a) med hensyn til bestemmelserne i artikel 5
b) med henblik på at bekræfte tidsfristen i artikel 12, stk. 5.
Kommissionen undersøger ligeledes fordelen ved oprettelsen af en europæisk tilsynsmyndighed, der skal tage sig af de opgaver, som viser sig at kunne varetages mere effektivt på fællesskabsplan.
Artikel 23
Gennemførelse i national ret
1. Medlemsstaterne sætter senest den 31. december 1997 de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv. De underretter straks Kommissionen herom.
Når medlemsstaterne vedtager disse love og administrative bestemmelser, skal de indeholde en henvisning til dette direktiv, eller de skal ved offentliggørelsen ledsages af en sådan henvisning. De nærmere regler for denne henvisning fastsættes af medlemsstaterne.
2. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen teksten til de vigtigste nationale retsforskrifter, som de udsteder på det område, der er omfattet af dette direktiv.
Artikel 24
Ikrafttræden
Dette direktiv træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende.
Artikel 25
Adressater
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.
Udfærdiget i Bruxelles, den 30. juni 1997.
EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI 97/33/EY,
annettu 30 päivänä kesäkuuta 1997,
televiestinnän yhteenliittämisestä soveltaen avoimen verkon tarjoamisen (ONP) periaatteita yleispalvelun ja yhteentoimivuuden varmistamiseksi
EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka
ottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 100 a artiklan,
ottavat huomioon komission ehdotuksen (1),
ottavat huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (2),
toimivat perustamissopimuksen 189 b artiklassa tarkoitetun menettelyn mukaisesti (3) sovittelukomitean 19 päivänä maaliskuuta 1997 hyväksymän yhteisen ehdotuksen huomioon ottaen,
sekä katsovat, että
1) alkaen 1 päivästä tammikuuta 1998, kuitenkin niin, että tietyillä jäsenvaltioilla on siirtymäkausia, telepalvelujen ja televiestinnän infrastruktuurin tarjoaminen Euroopan yhteisössä vapautuu; televiestintäalan yleispalveluperiaatteista 7 päivänä helmikuuta 1994 annetussa neuvoston päätöslauselmassa (4) tunnustetaan, että yhteisön laajuisten telepalvelujen edistämiseksi on tarpeen varmistaa yleisten verkkojen yhteenliittäminen ja tulevaisuuden kilpailulle avoimessa ympäristössä myös erilaisten kansallisten ja yhteisön operaattoreiden yhteenliittäminen; telepalvelujen sisämarkkinoiden toteuttamisesta saamalla aikaan avoimen verkon tarjoaminen 28 päivänä kesäkuuta 1990 annetussa neuvoston direktiivissä 90/387/ETY (5) vahvistetaan yhdenmukaistetut periaatteet yleisiin televerkkoihin soveltuvin osin yleisesti saatavilla oleviin palveluihin liittymiseksi ja niiden käyttämiseksi vapaasti ja tehokkaasti; televiestintäalan tilanteen uudelleen tarkastelusta ja markkinoiden edelleen kehittämisestä 22 päivänä heinäkuuta 1993 annetussa neuvoston päätöslauselmassa (6) tunnustetaan, että avoimen verkon tarjoamista koskevat toimenpiteet tarjoavat asianmukaiset puitteet yhteenliittämisen ehtojen yhdenmukaistamiselle; yhdenmukaistaminen on välttämätöntä telepalvelujen sisämarkkinoiden luomiseksi ja niiden moitteettoman toiminnan varmistamiseksi; tulevien televiestinnän säädöspuitteiden toteuttamisesta 18 päivänä syyskuuta 1995 annetussa neuvoston päätöslauselmassa (7) todetaan, että avainasemassa näissä tulevissa säädöspuitteissa ovat yleispalvelun ylläpito ja kehittäminen sekä yhteenliittämistä koskeva erityinen sääntely, ja siinä annetaan joitakin näitä asioita koskevia suuntaviivoja,
2) yleisten televerkkojen ja yleisesti saatavilla olevien telepalvelujen yhteenliittämiseen tarvitaan siihen käytettävästä tekniikasta riippumatta yleiset puitteet, jotta yhteisön käyttäjille voidaan tarjota palvelujen päästä päähän -yhteentoimivuus; yhteenliittämisen ja yhteentoimivuuden oikeudenmukaiset, suhteelliset ja syrjimättömät ehdot ovat avaintekijöitä avoimien ja kilpailulle avointen markkinoiden kehittämisen edistämisessä,
3) erityis- ja yksinoikeuksien poistaminen televiestinnässä merkitsee, että tiettyjä olemassa olevia määritelmiä olisi tarkistettava; tässä direktiivissä telepalveluihin eivät sisälly radio- ja televisiolähetyspalvelut; yhteenliittämiseen sovellettavat tekniset edellytykset, tariffit, käyttö- ja toimitusehdot voivat poiketa ehdoista, joita sovelletaan loppukäyttäjä/verkko-rajapintoihin,
4) yhteenliittämisen säädöspuitteet kattavat ne tilanteet, joissa yhteenliitettyjä verkkoja käytetään yleisesti saatavilla olevien telepalvelujen kaupalliseen tarjoamiseen; yhteenliittämisen säädöspuitteet eivät kata tilannetta, jossa televerkkoa käytetään ainoastaan määrätyn loppukäyttäjän tai suljetun käyttäjäryhmän käytettävissä olevien telepalvelujen tarjoamiseksi, vaan ainoastaan tapaukset, jossa televerkkoa käytetään yleisesti saatavilla olevien palvelujen tarjoamiseen; yhteenliitetyt televerkot voivat olla mukana olevien osapuolten omistuksessa, tai ne voivat perustua sellaiseen kiinteään yhteyteen ja/tai siirtokapasiteettiin, joka ei ole mukana olevien osapuolten omistuksessa,
5) telepalveluja ja televiestinnän infrastruktuuria yhteisössä koskevien erityis- ja yksinoikeuksien poistamisen seurauksena televerkkojen tai telepalvelujen tarjoamiseen saatetaan vaatia jonkinlaista jäsenvaltioiden lupaa; televerkkojen tai yleisesti saatavilla olevien telepalvelujen tarjoamiseen kaikkialla yhteisössä tai sen osassa luvan saaneiden organisaatioiden pitäisi voida vapaasti neuvotella yhteisön lainsäädännön mukaisesti kaupallisista yhteenliittämissopimuksista, joita kansalliset sääntelyviranomaiset valvovat ja joihin he voivat tarvittaessa puuttua; yhteisössä on tarpeen varmistaa tiettyjen, käyttäjiensä sosiaalisen ja taloudellisen hyvinvoinnin kannalta tärkeiden verkkojen riittävä yhteenliittäminen ja palvelujen, erityisesti yleisten kiinteiden puhelinverkkojen ja matkaviestinverkkojen ja -palvelujen sekä kiinteiden yhteyksien, yhteentoimivuus; tässä direktiivissä ilmaisu "yleinen" ei viittaa omistukseen eikä rajattuun määrään palveluja, joita kutsutaan "yleisiksi verkoiksi" tai "yleisiksi palveluiksi", vaan tarkoittaa mitä tahansa verkkoa tai palvelua, joka on yleisesti saatavilla kolmansien osapuolten käytettäväksi,
6) on tarpeen määritellä ne organisaatiot, joilla on yhteenliittämisoikeuksia ja -velvollisuuksia; uudentyyppisten telepalvelujen kehityksen nopeuttamiseksi on tärkeätä edistää uusia yhteenliittämismuotoja ja erityistä verkkoon pääsyä muista kuin suurimmalle osalle loppukäyttäjistä tarjotuista verkon liitäntäpisteistä; organisaation markkina-asema riippuu useista tekijöistä, kuten sen osuudesta tietyn tuotteen tai palvelun markkinoista tietyllä maantieteellisesti rajatulla markkina-alueella, sen liikevaihdosta suhteessa markkinoiden kokoon, sen kyvystä vaikuttaa markkinaolosuhteisiin, sen mahdollisuudesta valvoa loppukäyttäjien verkkoon pääsyä, sen kansainvälisistä yhteyksistä, sen käytettävissä olevista rahoituslähteistä ja sen kokemuksesta alan markkinoiden tuotteiden ja palvelujen tarjoajana; merkittävässä markkina-asemassa olevien organisaatioiden määrittämisen pitäisi olla kansallisen sääntelyviranomaisen tehtävä ottaen huomioon asianomaisilla markkinoilla vallitseva tilanne,
7) yleispalvelun käsitteen on kehityttävä pysyäkseen samassa tahdissa teknologian kehityksen, markkinakehityksen ja käyttäjien muuttuvien tarpeiden kanssa, ja yleispalvelujen tarjoamista koskevat uudet edellytykset olisi määriteltävä, kun tätä direktiiviä tarkistetaan tulevaisuudessa,
8) yleispalvelujen tarjoamisvelvoitteet edistävät yhteisön tavoitteena olevaa taloudellista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta ja alueellista yhdenvertaisuutta; useammalla kuin yhdellä organisaatiolla voi olla jäsenvaltiossa yleispalveluvelvoitteita; jäsenvaltioiden olisi kannustettava uusien teknologioiden, kuten digitaalisen monipalveluverkon (ISDN), varhaisessa vaiheessa ja mahdollisimman laajalla perustalla tapahtuvaa käyttöönottoa; ISDN:n nykyisessä kehitysvaiheessa yhteisössä tämä verkko ei ole kaikkien käyttäjien saatavilla eivätkä tämän direktiivin yleispalvelua koskevat säännökset koske sitä; saattaa olla aiheellista harkita aikanaan, olisiko ISDN:n kuuluttava yleispalveluun; yleispalvelun nettokustannuslaskennassa olisi otettava asianmukaisesti huomioon kustannukset ja tulot sekä ulkoiset taloudelliset olosuhteet ja yleispalvelun tarjoamisesta seuraavat aineettomat edut, mutta se ei saisi haitata käynnissä olevaa tariffien uudelleentasapainottamiskehitystä; yleispalveluvelvoitteiden kustannusten laskennan olisi perustuttava avoimiin menettelytapoihin; yleispalveluvelvoitteen jakamiseen liittyvät rahoitusosuudet olisi eriytettävä yhteenliittämismaksuista; jos yleispalveluvelvoitteet koituvat kohtuuttomaksi rasitteeksi organisaatiolle, on aiheellista antaa jäsenvaltioiden ottaa käyttöön menettelyjä yleisen, kiinteä puhelinverkon tai yleisen kiinteän puhelinverkon palvelujen tarjoamisesta yleispalveluna koituvien nettokustannusten jakamiseksi muiden yleisissä televerkoissa toimintaa harjoittavien ja/tai yleisesti saatavilla olevia puhelinsiirtopalveluja tarjoavien organisaatioiden kanssa; tämä olisi noudatettava yhteisön lainsäädäntöön kuuluvia, erityisesti syrjimättömyyttä ja suhteellisuutta koskevia periaatteita, sekä perustamissopimuksen 100 a artiklan 2 kohdan määräyksiä,
9) on tärkeätä vahvistaa periaatteet avoimuuden, tiedonsaannin, syrjimättömyyden ja tasapuolisen liittymisen takaamiseksi erityisesti merkittävässä markkina-asemassa oleville organisaatioille;
10) yhteenliittämisen hinnoittelu on avaintekijä määritettäessä kilpailun rakennetta ja voimakkuutta siirryttäessä vapaisiin markkinoihin; merkittävässä markkina-asemassa olevien organisaatioiden on pystyttävä osoittamaan, että niiden yhteenliittämismaksut perustuvat tasapuolisiin perusteisiin, noudattavat avoimuuden ja kustannuksiin suhteuttamisen periaatteita ja ovat riittävän eriytettyjä tarjottavien verkko- ja palveluosatekijöiden osalta; julkaisemalla luettelo yhteenliittämispalveluista, -maksuista, -ehdoista ja -edellytyksistä lisätään edellytyksenä olevaa avoimuutta ja syrjimättömyyttä; yhteenliitettyjen palvelujen veloituksessa pitäisi voida käyttää joustavaa veloitusta, kapasiteettiin perustuva veloitus mukaan lukien; maksujen olisi oltava tasolla, joka edistää tuottavuutta ja rohkaisee tehokasta ja jatkuvaa markkinoille pääsyä, eikä se saa alittaa rajaa, joka lasketaan käyttämällä pitkän aikavälin lisäkustannuksia ja todellisiin kustannuksiin perustuvia kustannusluokittelua ja kohdistamismenetelmiä, eikä myöskään ylittää kyseessä olevan yhteenliittämisen tarjoamisesta aiheutuvien erillisten kustannusten muodostamaa rajaa; avointen ja kilpailulle avointen markkinoiden nopeaa kehittymistä edistävät sellaiset yhteenliittämismaksut, jotka perustuvat hintatasoon, joka on läheisesti sidoksissa yhteenliittämisen tarjoamiseen pitkällä aikavälillä liittyviin lisäkustannuksiin,
11) jos organisaatio, jolla on erityis- tai yksinoikeuksia muulla kuin telealalla, tarjoaa myös telepalveluja, erillinen kirjanpito tai erilliset rakenteet ovat sopivia keinoja välttää epäoikeudenmukaisia päällekkäistukia, ainakin silloin, kun teletoiminta ylittää tietyn liikevaihdon, kun kyseessä on merkittävässä markkina-asemassa oleva organisaatio, asianmukainen erillinen kirjanpito yhteenliittämistoimintojen ja muiden televiestintätoimintojen välillä toimintaan liittyvien kaikkien meno- ja tuloerien erittelemiseksi varmistaa sisäisten kustannussiirtojen avoimuuden,
12) kansallisilla sääntelyviranomaisilla on tärkeä asema rohkaistaessa kilpailulle avointen markkinoiden kehittymistä yhteisön käyttäjien hyväksi ja turvattaessa riittävää verkkojen yhteenliittämistä ja palvelujen yhteentoimivuutta; tarkoituksenmukaisessa yhteenliittämisessä otetaan huomioon toimijoiden vaatimukset erityisesti sopivimman yhteenliittämispisteen osalta luoda yhteenliittymä kaikkiin sellaisiin toimijoihin, jotka vastaavat puheluiden välittämisestä ja tariffien asettamisesta toinen toisilleen yhteenliittämispisteeseen; kansalliset sääntelyviranomaiset voivat helpottaa yhteenliittämissopimuksista käytäviä neuvotteluja asettamalla etukäteen tiettyjä edellytyksiä ja yhteisön lainsäädännön mukaisesti ottaen huomioon komission suositukset, joiden tarkoituksena on helpottaa todellisten Euroopan "kotimaanmarkkinoiden" kehittämistä, yksilöimällä muut yhteenliittämissopimuksilla katettavat alueet; jos samassa jäsenvaltiossa olevien osapuolten välillä on erimielisyyttä yhteenliittämisestä, loukatulla sopimuspuolella on oltava mahdollisuus pyytää kansallista sääntelyviranomaista ratkaisemaan kiista; kansallisten sääntelyviranomaisten on voitava vaatia organisaatioita liittämään yhteen järjestelmänsä, jos voidaan osoittaa, että se on käyttäjien edun mukaista,
13) direktiivin 90/387/ETY mukaisesti olennaiset vaatimukset siitä, miten on perusteltua rajoittaa yleisiin televerkkoihin tai telepalveluihin pääsyä ja verkkojen tai palvelujen käyttöä, rajoittuvat verkon toimintojen varmistamiseen, verkon toimintakyvyn ylläpitoon, perustelluissa tapauksissa palvelujen yhteentoimivuuteen ja tarvittaessa tietosuojaan; syyt näihin rajoituksiin on julkistettava; tämän direktiivin säännökset eivät estä jäsenvaltiota toteuttamasta toimenpiteitä, jotka ovat oikeutettuja perustamissopimuksen 36 ja 56 artiklassa mainituista syistä ja erityisesti yleisen turvallisuuden, yleisen järjestyksen ja julkisen moraalin kannalta,
14) järjestelmien jakaminen voi olla edullista kaupunkisuunnittelussa sekä ympäristö-, talous- tai muista syistä, ja kansallisten sääntelyviranomaisten olisi kannustettava siihen vapaaehtoisin sopimuksin; pakollinen järjestelmien jakaminen voi olla aiheellista tietyissä olosuhteissa, mutta sitä tulisi vaatia organisaatioilta vasta täyden yleisen lausuntokierroksen jälkeen,
15) numerointi on yhdenvertaisen verkkoon pääsyn avaintekijä; tehokkaan kilpailun varmistamiseksi kansallisilla sääntelyviranomaisilla olisi oltava vastuu kansallisten numerointisuunnitelmien hallinnoinnista ja valvonnasta sekä sellaisista telepalvelujen nimeämiseen ja osoitteitukseen liittyvistä osatekijöistä, joissa yhteensovittaminen kansallisella tasolla on tarpeen; tätä vastuuta toteuttaessaan kansallisten sääntelyviranomaisten on otettava huomioon suhteellisuuden periaate, erityisesti sen osalta, miten mahdolliset toimenpiteet vaikuttavat verkko-operaattoreihin, jälleenmyyjiin ja kuluttajiin; numeroiden siirrettävyys on käyttäjien kannalta tärkeä toiminne, joka olisi toteutettava niin nopeasti kuin se on käytännössä mahdollista; numerointisuunnitelmia olisi kehitettävä kaikkien osapuolten välisin neuvotteluin sekä sopusoinnussa Euroopan laajuisen pitkän aikavälin numerointijärjestelmän ja kansainvälisten numerointisuunnitelmien kanssa, joita käsitellään Euroopan posti- ja telehallintojen konferenssissa (CEPT); Euroopassa numeroinnille asetetut vaatimukset, tarve luoda yleiseurooppalaisia ja uusia palveluja sekä maailmanlaajuiset ja yhteisvaikutukseen perustuvat telemarkkinat edellyttävät kansallisten näkökantojen yhteensovittamista perustamissopimuksen mukaisesti niissä kansainvälisissä järjestöissä ja elimissä, joissa numerointipäätöksiä tehdään,
16) direktiivin 90/387/ETY mukaisesti teknisten rajapintojen ja liittymisehtojen yhdenmukaistamisen on perustuttava kansainvälisten standardien mukaisiin yhteisiin teknisiin eritelmiin; yhteenliittämistä koskevien uusien eurooppalaisten standardien kehittäminen voi olla tarpeen; teknisiä standardeja ja määräyksiä koskevien tietojen toimittamisessa noudatettavasta menettelystä 28 päivänä maaliskuuta 1983 annetun neuvoston direktiivin 83/189/ETY (8) mukaisesti uusia kansallisia standardeja ei saa kehittää alueilla, joilla uusia yhdenmukaistettuja eurooppalaisia standardeja parhaillaan kehitetään,
17) direktiivin 90/387/ETY mukaisesti avoimen verkon tarjoamisehtojen on oltava selkeät ja ne on julkistettava asianmukaisesti; mainitulla direktiivillä asetettiin komitea, jäljempänä `ONP-komitea`, avustamaan komissiota, ja direktiivissä säädetään teleorganisaatioiden, käyttäjien, kuluttajien, valmistajien ja palvelujen tarjoajien kuulemismenettelystä,
18) kansallisen tai yhteisön lainsäädännön antamien muutoksenhakukeinojen lisäksi tarvitaan yksinkertaista menettelyä sellaisten rajat ylittävien riitojen ratkaisemiseksi, jotka ovat yksittäisen kansallisen sääntelyviranomaisen toimivallan ulkopuolella; tämän menettelyn, joka voidaan aloittaa minkä tahansa asianomaisen osapuolen aloitteesta, olisi oltava joustava, hinnaltaan edullinen ja avoin,
19) jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle ne kansalliset sääntelyviranomaiset, jotka vastaavat tässä direktiivissä säädetyistä tehtävistä, ja ne organisaatiot, joita direktiivin säännökset koskevat, jotta komissio voi tehokkaasti valvoa tämän direktiivin soveltamista,
20) ottaen huomioon alan voimakas kehitys tämän direktiivin joidenkin liitteiden muuttamiseksi olisi otettava käyttöön joustava menettely, jossa otetaan tarkoin huomioon jäsenvaltioiden näkemykset ja johon ONP-komitea osallistuu,
21) Euroopan parlamentti, neuvosto ja komissio ovat tehneet 20 päivänä joulukuuta 1994 sopimuksen yhteistoimintatavasta (9) perustamissopimuksen 189 b artiklassa määrätyn menettelyn mukaisesti annettujen säädösten täytäntöönpanomenettelyssä,
22) tiettyjen velvoitteiden täyttäminen on kytkettävä telepalvelujen ja infrastruktuurin vapauttamisen ajankohtaan, ja siinä on erityisesti asianomaisten jäsenvaltioiden osalta otettava täysin huomioon asianmukaiset siirtymäkaudet, mukaan lukien erityis- tai yksinoikeuksien poistaminen kyseisten jäsenvaltioiden matkaviestinverkkojen ja muiden jäsenvaltioiden kiinteiden verkkojen tai matkaviestinverkkojen välisen suoran yhteenliittämisen osalta; numeroiden siirrettävyyden tarjoamisvelvoitteen lykkäämiseen voidaan antaa lupa, jos komissio katsoo, että velvoitteesta koituu liian suuri rasite joillekin organisaatioille,
23) tämä direktiivi ei yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneiden yritysten osalta estä sellaisten yhteisön lainsäädännön ja olemassa olevien kansainvälisten velvoitteiden mukaisten toimenpiteiden toteuttamista, joiden tarkoituksena on varmistaa, että jäsenvaltioiden kansalaiset saavat samanlaista kohtelua kolmansissa maissa; yhteisön yritysten kolmansissa maissa saaman kohtelun ja todellisen markkinoille pääsyn olisi oltava verrattavissa siihen kohteluun ja markkinoille pääsyyn, joka annetaan kyseisten kolmansien maiden kansalaisille yhteisössä; telealan neuvotteluissa yhteisön on pyrittävä tasapainoiseen monenkeskeiseen sopimukseen, joka antaa yhteisön teleoperaattoreille todellisen ja vertailukelpoisen markkinoilla pääsyn kolmansissa maissa,
24) tämän direktiivin toimivuutta on tarkasteltava uudelleen 31 päivään joulukuuta 1999 mennessä, varsinkin yleispalvelun kattavuuden ja numeroiden siirrettävyyden aikataulun tarkastelemiseksi; yhteenliittämistä kolmansien maiden kanssa koskevaa tilannetta olisi myös säännöllisin väliajoin tarkasteltava uudelleen, jotta voidaan toteuttaa asianmukaiset toimenpiteet,
25) verkkojen yhteenliittämistä ja palvelujen yhteentoimivuutta kaikkialla yhteisössä koskevaa keskeistä tavoitetta ei voida riittävällä tavalla toteuttaa jäsenvaltiotasolla, vaan se voidaan toteuttaa paremmin yhteisön tasolla tällä direktiivillä; tätä direktiiviä uudelleen tarkasteltaessa on toivottavaa arvioida Euroopan sääntelyviranomaisen perustamista ottaen huomioon mm. komission suorittama valmistelutyö; kun markkinoilla on saatu aikaan tehokasta kilpailua, perustamissopimuksen kilpailusäännöt ovat periaatteessa riittäviä reilun kilpailun jälkikäteisvalvontaan, niin että tämän direktiivin tarpeellisuutta voidaan harkita uudelleen lukuun ottamatta säännöksiä, jotka koskevat yleispalveluja ja riitojen ratkaisua, ja
26) tämä direktiivi ei rajoita perustamissopimuksessa määrättyjen kilpailusääntöjen soveltamista,
OVAT ANTANEET TÄMÄN DIREKTIIVIN:
1 artikla
Soveltamisala ja tavoite
Tällä direktiivillä annetaan säädöspuitteet yhteisön televerkkojen yhteenliittämisen ja erityisesti palvelujen yhteentoimivuuden turvaamiseksi ja yleispalvelujen tarjoamisen varmistamiseksi avoimilla ja kilpailulle avoimilla markkinoilla.
Tämä direktiivi koskee niiden ehtojen yhdenmukaistamista, jotka liittyvät yleisten televerkkojen ja yleisesti saatavilla olevien telepalvelujen avoimeen ja tehokkaaseen yhteenliittämiseen sekä niiden käyttöön.
2 artikla
Määritelmät
1. Tässä direktiivissä tarkoitetaan:
a) `yhteenliittämisellä` saman tai toisen organisaation käyttämien televerkkojen fyysistä ja loogista yhteenliittämistä, jotta yhden organisaation käyttäjät voivat olla yhteydessä saman tai toisen organisaation käyttäjien kanssa tai käyttää toisen organisaation tarjoamia palveluja. Palveluja voivat tarjota mukana olevat osapuolet tai muut osapuolet, joilla on pääsy verkkoon,
b) `yleisellä televerkolla` televerkkoa, jota käytetään joko kokonaan tai osittain yleisesti saatavilla olevien telepalvelujen tarjoamiseen,
c) `televerkolla` lähetyslaitteistoa sekä soveltuvin osin kytkentälaitteistoa ja muita laitteita, joilla voidaan siirtää signaaleita määritettyjen liitäntäpisteiden välillä johdoin, radioteitse, optisesti tai muulla sähkömagneettisella keinolla,
d) `telepalveluilla` palveluja, joiden tuottaminen on kokonaan tai osittain viestien välitystä ja reititystä televerkoissa, radio- ja televisiolähetystoimintaa lukuun ottamatta,
e) `käyttäjillä` sellaisia henkilöitä, kuluttajat mukaan lukien, tai organisaatioita, jotka käyttävät tai pyytävät yleisesti saatavilla olevia telepalveluja,
f) `erityisoikeuksilla` jonkin jäsenvaltion rajoitetulle määrälle yrityksiä myöntämiä oikeuksia sellaisin laein, asetuksin ja hallinnollisin määräyksin, joilla rajoitetaan tietyllä alueella palvelujen tarjoamiseen tai toiminnan aloittamiseen luvan saaneiden yritysten määrä kahteen tai useampaan perustein, jotka eivät ole puolueettomia, suhteellisia ja ketään syrjimättömiä, tai osoitetaan muilla kuin edellä mainituilla perusteilla useille kilpaileville yrityksille lupa palvelun tarjoamiseen tai toiminnan aloittamiseen taikka myönnetään yhdelle tai useammalle yritykselle muilla kuin edellä mainituilla perusteilla lainsäädännöllisiä tai sääntelyyn liittyviä etuja, jotka vaikuttavat olennaisesti muiden yritysten kykyyn tarjota samoja palveluja tai aloittaa vastaava toiminta samalla alueella ja olennaisesti samoin edellytyksin,
g) `yleispalveluilla` määriteltyä tietynlaatuisten palvelujen vähimmäismäärää, joka on kaikkien käyttäjien saatavilla käyttäjien maantieteellisestä sijainnista riippumatta erityiset kansalliset edellytykset huomioon ottaen kohtuulliseen hintaan.
2. Direktiivissä 90/387/ETY esitettyjä muita määritelmiä sovelletaan tarvittaessa.
3 artikla
Yhteenliittäminen kansallisella ja yhteisön tasolla
1. Jäsenvaltioiden on toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet poistaakseen mahdolliset rajoitukset, jotka estävät yleisten televerkkojen ja yleisesti saatavilla olevien telepalvelujen tarjoamiseen jäsenvaltioilta luvan saaneita teleorganisaatioita neuvottelemasta niiden välisistä yhteenliittämissopimuksista yhteisön lainsäädännön mukaisesti. Kyseessä olevat organisaatiot voivat sijaita samassa jäsenvaltiossa tai eri jäsenvaltioissa. Asianomaisten osapuolten on sovittava keskenään yhteenliittämisen teknisistä ja kaupallisista järjestelyistä noudattaen tämän direktiivin säännöksiä ja perustamissopimuksen kilpailusääntöjä.
2. Jäsenvaltioiden on huolehdittava liitteessä I mainittujen yleisten televerkkojen riittävästä ja tehokkaasta yhteenliittämisestä siinä määrin kuin on tarpeen näiden palvelujen yhteentoimivuuden varmistamiseksi kaikille käyttäjille yhteisössä.
3. Jäsenvaltioiden on huolehdittava, että organisaatiot, jotka yhteenliittävät järjestelmiään yleisiin televerkkoihin ja/tai yleisesti saatavilla oleviin telepalveluihin, noudattavat aina luottamuksellisuutta lähetetyn tai tallennetun tiedon osalta.
4 artikla
Yhteenliittämiseen liittyvät oikeudet ja velvollisuudet
1. Liitteessä II mainituilla yleisten televerkkojen ja/tai yleisesti saatavilla olevien telepalvelujen tarjoamiseen luvan saaneilla organisaatioilla on oikeus ja, kun tuohon ryhmään kuuluvat organisaatiot sitä pyytävät, velvollisuus neuvotella yhteenliittämisestä keskenään kyseisten palvelujen tarjoamiseksi varmistaakseen näiden verkkojen ja palvelujen tarjoamisen kaikkialla yhteisössä. Kansallinen sääntelyviranomainen voi tapauskohtaisesti suostua väliaikaisesti rajoittamaan tätä velvoitetta siitä syystä, että vaaditulle yhteenliittämiselle on olemassa teknisesti ja taloudellisesti toteutettavia vaihtoehtoja ja ettei vaadittu yhteenliittäminen ole asianmukaisessa suhteessa vaatimusten täyttämiseksi käytössä oleviin voimavaroihin. Kaikkien tällaisten kansallisen sääntelyviranomaisen määräämien rajoitusten on oltava asianmukaisesti perusteltuja, ja ne on julkistettava 14 artiklan 2 kohdan mukaisesti.
2. Liitteessä I mainittujen yleisten televerkkojen ja yleisesti saatavilla olevien telepalvelujen tarjoamiseen luvan saaneiden organisaatioiden, jotka ovat merkittävässä markkina-asemassa, on täytettävä kaikki kohtuulliset verkkoon pääsyä koskevat vaatimukset, mukaan lukien verkkoon pääsy muista kuin suurimmalle osalle loppukäyttäjistä tarjotuista verkon liitäntäpisteistä.
3. Organisaation katsotaan olevan merkittävässä markkina-asemassa, kun sen hallussa on yli 25 prosentin osuus tietyistä televiestintämarkkinoista jonkin jäsenvaltion maantieteellisellä alueella, jolla sillä on lupa harjoittaa toimintaa.
Kansalliset sääntelyviranomaiset voivat kuitenkin päättää, että organisaatio on merkittävässä markkina-asemassa, vaikka sillä olisi alle 25 prosentin osuus asianomaisista markkinoista. Ne voivat myöskin päättää, että yli 25 prosenttia asianomaisista markkinoista hallussaan pitävä organisaatio ei ole merkittävässä markkina-asemassa. Molemmissa tapauksissa päätöksessä on otettava huomioon organisaation kyky vaikuttaa markkinaolosuhteisiin, sen liikevaihto suhteessa markkinoiden kokoon, sen mahdollisuudet valvoa keinoja tavoittaa loppukäyttäjät, sen käytettävissä olevat rahoitusvälineet ja sen kokemus tuotteiden ja palvelujen tarjoajana markkinoilla.
5 artikla
Yhteenliittäminen ja yleispalvelumaksut
1. Jos jäsenvaltio katsoo tämän artiklan säännösten mukaisesti, että yleispalveluvelvoitteet muodostavat kohtuuttoman rasitteen organisaatiolle, se ottaa käyttöön menettelyn yleispalveluvelvoitteiden nettokustannusten jakamiseksi muiden yleisiä televerkkoja ylläpitävien ja/tai yleisesti saatavilla olevia puheensiirtopalveluja tarjoavien organisaatioiden kanssa. Jäsenvaltioiden on vaadittava maksuja määritettäessään otettava asianmukaisesti huomioon avoimuuden, syrjimättömyyden ja suhteellisuuden periaatteet. Ainoastaan liitteessä I olevassa 1 osassa mainittuja yleisiä televerkkoja ja yleisesti saatavilla olevia telepalveluja voidaan rahoittaa tällä tavalla.
2. Yleispalveluvelvoitteiden mahdollisiin kustannuksiin liittyvät maksut voivat perustua erityiseen tätä tarkoitusta varten toteutettuun järjestelmään, jota hallinnoi edunsaajista riippumaton elin, ja/tai ne voidaan maksaa yhteenliittämismaksuun lisättynä lisämaksuna.
3. Jotta yleispalvelun tarjoamisesta mahdollisesti aiheutuva rasite voidaan määritellä, on organisaatioiden, joilla on yleispalveluvelvoitteita, kansallisten sääntelyviranomaisten pyynnöstä laskettava tällaisten velvollisuuksien nettokustannukset liitteen III mukaisesti. Yleispalveluvelvoitteiden nettokustannusten laskentaa valvoo kansallinen sääntelyviranomainen tai muu toimivaltainen, organisaatioista riippumaton ja kansallisen sääntelyviranomaisen hyväksymä elin. Kustannuslaskennan tulokset ja tarkastusten johtopäätökset on julkistettava 14 artiklan 2 kohdan mukaisesti.
4. Perustelluissa tapauksissa 3 kohdassa tarkoitetun kustannuslaskelman perusteella ja ottaen huomioon yleispalvelua tarjoavalle organisaatiolle mahdollisesti koituvan markkinaedun kansallisten sääntelyviranomaisten on päätettävä, onko perusteltua käyttää yleispalvelujen nettokustannusten jakamismenettelyä.
5. Jos 4 kohdassa tarkoitettu yleispalveluvelvoitteiden nettokustannusten jakamiseen liittyvä menettely on toteutettu, kansallisten sääntelyviranomaisten on varmistettava, että kustannusten jakoperiaatteet ja käytettävän menettelyn yksityiskohdat ovat julkisia 14 artiklan 2 kohdan mukaisesti.
Kansallisten sääntelyviranomaisten on varmistettava, että vuosittain julkaistaan kertomus, jossa on yleispalveluvelvoitteiden kustannuslaskelma ja jossa yksilöidään kaikilta osapuolilta vaadittavat maksut.
6. Siihen asti, kun 3, 4 ja 5 kohdassa kuvattu menettely on pantu täytäntöön, kaikista yhteenliittämisen osapuolille kuuluvista maksuista, jotka sisältävät yleispalveluvelvoitteiden kustannuksiin liittyvän maksun tai toimivat sellaisena, ilmoitetaan ennen niiden käyttöönottoa kansallisille sääntelyviranomaiselle. Jos kansallinen sääntelyviranomainen katsoo joko omasta aloitteestaan tai asianomaisen osapuolen perustellun pyynnön johdosta, että tällaiset maksut ovat liian suuria, kyseessä olevaa organisaatiota on vaadittava alentamaan kyseisiä maksuja, sanotun kuitenkaan rajoittamatta tämän direktiivin 17 artiklan soveltamista. Tällaisia vähennyksiä on sovellettava takautuvasti maksujen käyttöönottopäivästä alkaen, mutta aikaisintaan 1 päivästä tammikuuta 1998.
6 artikla
Syrjimättömyys ja avoimuus
Liitteessä I mainittujen sellaisten yleisten televerkkojen ja yleisesti saatavilla olevien telepalvelujen yhteenliittämiseksi, joita tarjoavat organisaatiot kansalliset sääntelyviranomaiset ovat ilmoittaneet merkittävässä markkina-asemassa oleviksi, jäsenvaltioiden on varmistettava, että:
a) kyseiset organisaatiot noudattavat syrjimättömyyden periaatetta muille tarjotun yhteenliittämisen osalta. Niiden on sovellettava samoja ehtoja samanlaisissa olosuhteissa samanlaisia palveluja tarjoaviin yhteenliitettyihin organisaatioihin, ja niiden on tarjottava muille yhteenliittämiseen liittyviä toiminteita ja tietoa, joiden ehdot ja laatu vastaavat niitä, joita ne tarjoavat niiden omien tai niiden tytäryhtiöiden tai yhtiökumppaneiden palvelujen yhteydessä,
b) kaikki tarvittavat tiedot ja eritelmät saatetaan pyynnöstä yhteenliittämistä suunnittelevien organisaatioiden käyttöön sopimuksen tekemisen helpottamiseksi; annettaviin tietoihin olisi sisällyttävä tiedot muutoksista, jotka on tarkoitus toteuttaa seuraavien kuuden kuukauden kuluessa, jollei kansallinen sääntelyviranomainen toisin päätä,
c) yhteenliittämissopimukset toimitetaan asianomaisille kansallisille sääntelyviranomaisille, ja niiden on oltava asiasta kiinnostuneiden osapuolten käytettävissä näiden niin pyytäessä 14 artiklan 2 kohdan mukaisesti, lukuun ottamatta niitä osia, joissa käsitellään osapuolten liiketoiminnan strategiaa. Kansallisen sääntelyviranomaisen on päätettävä, mitkä osat koskevat osapuolten liiketoiminnan strategiaa. Joka tapauksessa yhteenliittämismaksujen, -ehtojen ja -edellytysten sekä kaikkien yleispalveluveloitteisiin liittyvien maksujen yksityiskohtien on oltava kiinnostuneiden osapuolten käytettävissä näiden niin pyytäessä,
d) yhteenliittämistä haluavilta organisaatioilta saatuja tietoja käytetään ainoastaan siihen tarkoitukseen, jota varten se toimitettiin. Tietoja ei saa luovuttaa sellaisille muille osastoille, tytäryhtiöille tai kumppaneille, joille niistä voisi olla kilpailuetua.
7 artikla
Yhteenliittämismaksujen ja kustannuslaskentajärjestelmien periaatteet
1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että 2-6 kohdan säännöksiä sovelletaan organisaatioihin, jotka ylläpitävät yleisiä televerkkoja ja/tai tarjoavat liitteessä I olevassa 1 ja 2 osassa mainittuja yleisesti saatavilla olevia telepalveluja ja joiden kansalliset sääntelyviranomaiset ovat ilmoittaneet olevan merkittävässä markkina-asemassa.
2. Yhteenliittämismaksuissa noudatetaan avoimuuden ja kustannuksiin suhteuttamisen periaatetta. Sen organisaation, joka tarjoaa liittymistä palveluihinsa, on todistettava, että maksut perustuvat todellisiin kustannuksiin sisältäen kohtuullisen tuoton investointeihin nähden. Kansalliset sääntelyviranomaiset voivat vaatia organisaatiolta täydelliset perustelut yhteenliittämismaksuista ja tarvittaessa vaatia muutosta maksuihin. Tätä kohtaa on sovellettava myös liitteessä I olevassa 3 osassa mainittuihin organisaatioihin, joiden kansallinen sääntelyviranomainen on ilmoittanut olevan merkittävässä markkina-asemassa yhteenliittämisen kansallisilla markkinoilla.
3. Kansallisten sääntelyviranomaisten on huolehdittava yhteenliittämisen viitetarjouksen julkaisemisesta 14 artiklan 1 kohdan mukaisesti. Yhteenliittämisen viitetarjoukseen on sisällyttävä kuvaus yhteenliittämistarjouksen sisällöstä eriteltynä markkinoiden tarpeiden mukaisiin osiin sekä asiaan liittyvistä ehdoista ja edellytyksistä tariffit mukaan lukien.
Yhteenliittämiselle voidaan vahvistaa erilaisia tariffeja, ehtoja ja edellytyksiä eri organisaatioryhmille, joilla on oikeus tarjota verkkoja ja palveluja, jos tällaiset erot voidaan puolueettomasti perustella tarjottavan yhteenliittämisen ja/tai asianomaisten kansallisten lupien myöntämistä koskevien edellytysten perusteella. Kansallisten sääntelyviranomaisten on varmistettava, että tällaiset erot eivät johda kilpailun vääristymiseen ja erityisesti että organisaatio soveltaa asianmukaisia yhteenliittämistariffeja, -ehtoja ja -edellytyksiä tarjotessaan yhteenliittämistä omiin palveluihinsa tai sen tytäryhtiöiden tai kumppaneiden palveluihin.
Kansallisella sääntelyviranomaisella on oltava mahdollisuus tehdä muutoksia yhteenliittämisen viitetarjoukseen, silloin kun se on perusteltua.
Liitteessä IV annetaan esimerkkejä osatekijöistä, joita voidaan käyttää yhteenliittämismaksujen, tariffirakenteiden ja tariffien osatekijöiden yksityiskohtien jatkosuunnittelussa. Jos organisaatio tekee muutoksia julkaistuun yhteenliittämisen viitetarjoukseen, kansallisen sääntelyviranomaisen vaatimat muutokset voivat vaikuttaa taannehtivasti muutospäivämäärästä lähtien.
4. Yhteenliittämismaksut on yhteisön lainsäädännön mukaisesti eriteltävä riittävästi, jotta pyynnön tekijä ei joudu maksamaan mistään sellaisesta, joka ei liity suoranaisesti pyydettyyn palveluun.
5. Komission on laadittava 15 artiklassa säädetyn menettelyn mukaisesti suositukset, jotka koskevat kustannuslaskentamenetelmiä ja erillistä kirjanpitoa yhteenliittämisessä. Kansallisten sääntelyviranomaisten on varmistettava, että asianomaisten organisaatioiden käyttämät kustannuslaskentamenetelmät soveltuvat tämän artiklan vaatimusten toteuttamiseen ja että niistä laaditaan riittävän yksityiskohtaiset asiakirjat liitteen V mukaisesti.
Kansallisten sääntelyviranomaisten on varmistettava, että kustannuslaskentamenetelmän kuvaus, josta käyvät ilmi tärkeimmät kustannusluokat ja yhteenliittämistä koskevassa kustannusluokittelussa käytettävät säännöt, on pyynnöstä käytettävissä. Kustannuslaskentamenetelmän noudattamista tarkastaa kansallinen sääntelyviranomainen tai muu toimivaltainen elin, joka on riippumaton teleorganisaatiosta ja kansallisen sääntelyviranomaisen hyväksymä. Noudattamista koskeva lausunto julkaistaan vuosittain.
6. Jos 5 artiklassa kuvattuja yleispalveluvelvoitteista aiheutuvien kustannusten jakamiseen liittyviä maksuja on käytössä, ne on eriteltävä ja erikseen yksilöitävä.
8 artikla
Erillinen kirjanpito ja tilinpäätökset
1. Jäsenvaltioiden on vaadittava organisaatioita, jotka ylläpitävät yleisiä televerkkoja ja/tai tarjoavat yleisesti saatavilla olevia telepalveluja ja joilla on erityis- tai yksinoikeuksia palveluiden tarjoamiseen muilla aloilla samassa tai toisessa jäsenvaltiossa, pitämään erillistä kirjanpitoa teletoiminnan osalta siinä laajuudessa, kuin vaadittaisiin, jos kyseistä teletoimintaa harjoittaisi oikeudellisesti itsenäinen yhtiö, jotta voitaisiin yksilöidä kaikki meno- ja tuloerät sekä niiden laskentaperuste ja käytetyt yksityiskohtaiset kohdistamismenetelmät, jotka liittyvät niiden televiestintätoimiin mukaan lukien eritelty selvitys kiinteistä varoista ja rakenteellisista kustannuksista, tai erottamaan teletoiminta rakenteellisesti muista toiminnoista.
Jäsenvaltiot voivat olla soveltamatta edellisessä alakohdassa tarkoitettuja vaatimuksia näihin organisaatioihin, jos niiden liikevaihto teletoiminnassa yhteisössä jää alle liitteessä VI olevassa 1 osassa vahvistetun rajan.
2. Jäsenvaltioiden on vaadittava organisaatioita, jotka ylläpitävät yleisiä televerkkoja ja/tai tarjoavat liitteessä I olevassa 1 ja 2 osassa mainittuja yleisesti saatavilla olevia telepalveluita ja jotka kansalliset sääntelyviranomaiset ovat ilmoittaneet merkittävässä markkina-asemassa oleviksi organisaatioiksi, jotka ylläpitävät yleisiä televerkkoja ja/tai tarjoavat käyttäjien saatavissa olevia telepalveluja sekä yhteenliittämispalveluja muille organisaatioille, pitämään erillistä kirjanpitoa toisaalta niiden yhteenliittämiseen liittyvistä toiminnoista - joihin kuuluvat sekä sisäisesti tarjotut yhteenliittämispalvelut että muille tarjotut yhteenliittämispalvelut - ja toisaalta muista toiminnoista, jotta voitaisiin yksilöidä kaikki meno- ja tuloerät sekä niiden laskentaperuste ja käytetyt yksityiskohtaiset kohdistamismenetelmät, jotka liittyvät yhteenliittämistoimintaan mukaan lukien eritelty selvitys kiinteistä varoista ja rakenteellisista kustannuksista.
Jäsenvaltiot voivat olla soveltamatta edellisessä alakohdassa tarkoitettuja vaatimuksia näihin organisaatioihin, jos niiden liikevaihto teletoiminnassa yhteisössä jää alle liitteessä VI olevassa 2 osassa vahvistetun rajan.
3. Yleisiä televerkkoja ylläpitävien ja/tai yleisesti saatavilla olevia telepalveluja tarjoavien organisaatioiden on toimitettava niiden kansalliselle sääntelyviranomaiselle niiden taloutta koskevia tietoja heti pyydettäessä ja riittävän yksityiskohtaisesti. Kansalliset sääntelyviranomaiset voivat julkaista näitä tietoja, jos ne edistävät avoimia ja kilpailullisia markkinoita ottaen samalla huomioon liikesalaisuuden.
4. Yleisiä televerkkoja ylläpitävien tai yleisesti saatavilla olevia telepalveluja tarjoavien organisaatioiden laatimat tilinpäätökset on annettava riippumattoman tilintarkastajan tarkastettavaksi ja julkaistava. Tilintarkastus tapahtuu kansallisen lainsäädännön asiaankuuluvien määräysten mukaisesti.
Ensimmäistä alakohtaa sovelletaan myös 1 ja 2 kohdassa vaadittuun erilliseen kirjanpitoon.
9 artikla
Kansallisten sääntelyviranomaisten yleiset velvollisuudet
1. Kansallisten sääntelyviranomaisten on kannustettava riittävään yhteenliittämiseen kaikkien käyttäjien hyväksi ja turvattava se käyttämällä vastuutaan tavalla, joka on taloudellisesti mahdollisimman tehokas ja loppukäyttäjille mahdollisimman hyödyllinen. Kansallisten sääntelyviranomaisten on erityisesti otettava huomioon
- tarve varmistaa tyydyttävät päästä päähän -yhteydet käyttäjille,
- tarve edistää kilpailulle avoimia markkinoita,
- tarve varmistaa yhdenmukaistettujen eurooppalaisten televiestintämarkkinoiden oikeudenmukainen ja asianmukainen kehitys,
- tarve toimia yhteistyössä muiden jäsenvaltioiden vastaavien viranomaisten kanssa,
- tarve edistää Euroopan laajuisten verkkojen ja palvelujen toteuttamista ja kehittämistä, kansallisten verkkojen yhteenliittämistä ja palvelujen yhteentoimivuutta sekä pääsyä näihin verkkoihin ja palveluihin,
- syrjimättömyyden (mukaan lukien yhdenvertainen pääsy) ja suhteellisuuden periaatteet,
- tarve ylläpitää ja kehittää yleispalvelua.
2. Kansallisen sääntelyviranomaisen etukäteen asettamat yleiset ehdot on julkaistava 14 artiklan 1 kohdan mukaisesti.
Erityisesti liitteessä II esitettyjen organisaatioiden yhteenliittämisen osalta kansalliset sääntelyviranomaiset
- voivat asettaa ennakkotietoja liitteessä VII olevassa 1 osassa luetelluilla aloilla,
- ovat velvollisia edistämään liitteessä VII olevassa 2 osassa mainittujen seikkojen sisällyttämistä yhteenliittämissopimuksiin.
3. Edellä 1 kohdassa tarkoitettuihin päämääriin pyrittäessä kansalliset sääntelyviranomaiset voivat milloin tahansa omasta aloitteestaan - ja kumman tahansa osapuolen pyynnöstä niillä on velvollisuus - puuttua asiaan määrittääkseen ne seikat, jotka on sisällytettävä yhteenliittämissopimukseen, tai asettaa erityisehtoja, joita yhden tai useamman tällaisen sopimuksen osapuolen on noudatettava. Kansalliset sääntelyviranomaiset voivat erityistapauksissa vaatia muutoksia jo tehtyihin yhteenliittämissopimuksiin varmistaakseen perustelluissa tapauksissa tehokkaan kilpailun ja/tai käyttäjille tarkoitettujen palvelujen yhteentoimivuuden.
Kansallisen sääntelyviranomaisen asettamiin ehtoihin voi sisältyä muun muassa ehtoja, joiden tarkoituksena on varmistaa tehokas kilpailu, teknisiä edellytyksiä, tariffeja, toimitus- ja käyttöehtoja, ehtoja asiaankuuluvasta standardinmukaisuudesta, asiaankuuluvasta vaatimuksenmukaisuudesta, ympäristönsuojelusta ja/tai päästä päähän -tyyppisen palvelun laadun ylläpidosta.
Kansallinen sääntelyviranomainen voi milloin tahansa omasta aloitteestaan tai kumman tahansa osapuolen pyynnöstä myös asettaa määräaikoja, joiden kuluessa yhteenliittämisneuvottelut on käytävä. Jos sopimukseen ei päästä määräajassa, kansallisen sääntelyviranomaisen on ryhdyttävä toimiin sopimuksen aikaansaamiseksi sen vahvistamien menettelyjen mukaisesti. Menettelyjen on oltava julkisia 14 artiklan 2 kohdan mukaisesti.
4. Jos organisaatio, jolla on lupa ylläpitää yleisiä televerkkoja tai tarjota yleisön saatavilla olevia telepalveluja, tekee muiden kanssa yhteenliittämissopimuksia, kansallisella sääntelyviranomaisella on oltava oikeus tarkastaa kaikilta osiltaan kaikki tällaiset yhteenliittämissopimukset.
5. Jos organisaatiot jossakin jäsenvaltiossa riitaantuvat yhteenliittämisestä, kyseisen jäsenvaltion kansallisen sääntelyviranomaisen on kumman tahansa osapuolen pyynnöstä ryhdyttävä toimiin riidan ratkaisemiseksi kuuden kuukauden kuluessa pyynnön esittämisestä. Riita on ratkaistava siten, että molempien osapuolten oikeutetut edut ovat oikeudenmukaisessa tasapainossa.
Näin tehdessään kansallisen sääntelyviranomaisen on otettava huomioon muun muassa
- käyttäjän etu,
- mitä tahansa sopimuspuolta koskevat lailliset velvoitteet tai rajoitukset,
- sen suotavuus, että markkinoille tuodaan innovatiivisia palveluja ja käyttäjille tarjotaan laaja valikoima telepalveluja kansallisella ja yhteisön tasolla,
- teknisesti ja kaupallisesti käyttökelpoisten vaihtoehtojen saatavuus pyydetylle yhteenliittämiselle,
- yhdenvertaiseen liittymiseen liittyvien järjestelyjen varmistamisen suotavuus,
- tarve ylläpitää yleisen televerkon toimintavarmuutta ja palvelujen yhteentoimivuutta,
- esitetyn pyynnön laatu pyynnön täyttämiseksi tarjolla oleviin voimavaroihin verrattuna,
- osapuolten suhteelliset markkina-asemat,
- yleinen etu (esimerkiksi ympäristönsuojelu),
- kilpailun edistäminen,
- tarve ylläpitää yleispalvelua.
Kansallisen sääntelyviranomaisen päätös asiasta on julkistettava kansallisten menettelyjen mukaisesti. Asianomaisille osapuolille on esitettävä kaikki päätöksen perustana olevat seikat.
6. Jos organisaatiot, joilla on lupa ylläpitää yleisiä televerkkoja ja/tai tarjota yleisesti saatavilla olevia telepalveluja, eivät ole liittäneet yhteen järjestelmiään, kansalliset sääntelyviranomaiset voivat suhteellisuusperiaatteen mukaisesti ja käyttäjien edun mukaisesti viimeisenä keinona vaatia kyseessä olevia organisaatioita liittämään yhteen järjestelmänsä olennaisen yleisen edun suojelemiseksi ja tarvittaessa asettaa yhteenliittämiselle ehtoja.
10 artikla
Olennaiset vaatimukset
Rajoittamatta toimintaa, joka voidaan toteuttaa direktiivin 90/387/ETY 3 artiklan 5 kohdan ja 5 artiklan 3 kohdan mukaisesti, olennaisia vaatimuksia, sellaisena kuin ne on eritelty direktiivin 90/387/ETY 3 artiklan 2 kohdassa, sovelletaan tämän direktiivin tarkoituksia varten yleisiin televerkkoihin ja/tai yleisesti saatavilla oleviin telepalveluihin tapahtuvaan yhteenliittämiseen jäljempänä a-d alakohdassa säädetyllä tavalla.
Jos kansallinen sääntelyviranomainen asettaa yhteenliittämissopimuksessa olennaisiin vaatimuksiin perustuvia ehtoja, nämä ehdot on julkaistava 14 artiklan 1 kohdassa säädetyllä tavalla.
a) Verkkotoimintojen turvallisuus: jäsenvaltioiden on toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet yleisten televerkkojen ja/tai yleisesti saatavilla olevien telepalvelujen käytettävyyden varmistamiseksi laajamittaisissa verkkoyhteyksien katkeamistilanteissa tai poikkeuksellisissa force majeure -tapauksissa, kuten äärimmäisissä sääoloissa, maanjäristyksissä, tulvatilanteissa ja salaman tai tulipalon vuoksi.
Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetuissa olosuhteissa asianomaisten laitosten on pyrittävä kaikin keinoin ylläpitämään palveluja mahdollisimman korkealla tasolla toimivaltaisten kansallisten viranomaisten mahdollisesti asettamien ensisijaisten tehtävien täyttämiseksi.
Tarve täyttää nämä vaatimukset ei ole pätevä syy kieltäytyä neuvottelemasta yhteenliittämisehdoista.
Lisäksi kansallisen sääntelyviranomaisen on varmistettava, että kaikki yhteenliittämisehdot, jotka liittyvät verkkojen turvallisuuteen onnettomuuksien varalta, ovat suhteellisia ja syrjimättömiä ja perustuvat ennalta yksilöityihin puolueettomiin arviointiperusteisiin.
b) Verkon toimintakyvyn ylläpito: jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet yleisten televerkkojen toimintakyvyn ylläpitämiseksi. Tarve ylläpitää verkkojen toimintakykyä ei ole pätevä syy kieltäytyä neuvottelemasta yhteenliittämisehdoista. Kansallisen sääntelyviranomaisen on varmistettava, että kaikki yhteenliittämistä koskevat ehdot, jotka liittyvät verkkojen toimintakyvyn ylläpitämiseen, ovat suhteellisia ja syrjimättömiä ja perustuvat ennalta yksilöityihin puolueettomiin arviointiperusteisiin.
c) Palvelujen yhteentoimivuus: jäsenvaltiot voivat asettaa yhteenliittämissopimuksissa ehtoja palvelujen yhteentoimivuuden varmistamiseksi, mukaan lukien ehtoja, joiden tarkoituksena on varmistaa tyydyttävä päästä päähän -palvelutaso. Ehdot voivat sisältää erityisten teknisten standardien, eritelmien tai markkinoiden toimijoiden menettelytapasääntöjen toteuttamiseen.
d) Tietosuoja: jäsenvaltiot voivat asettaa yhteenliittämissopimuksissa ehtoja tietosuojan varmistamiseksi siinä määrin, kuin on tarpeen asiaankuuluvien tietosuojaa koskevien säännösten noudattamiseksi, henkilötietojen suojaaminen mukaan lukien, käsiteltyjen, lähetettyjen tai tallennettujen tietojen luottamuksellisuuden sekä yksityisyyden suojan varmistamiseksi yhteisön oikeuden mukaisesti.
11 artikla
Rinnakkain sijoittaminen ja järjestelmien jakaminen
Jos yleisiä televerkkoja ylläpitävällä ja/tai yleisesti saatavilla olevia telepalveluja tarjoavalla organisaatiolla on kansallisen lainsäädännön mukaan oikeus asentaa järjestelmiä yleisessä tai yksityisessä omistuksessa oleville maille, niiden yllä tai alle tai jos se voi toteuttaa omaisuuden pakkolunastus- tai käyttöönottomenettelyjä, kansallisten sääntelyviranomaisten on edistettävä sellaisten järjestelmien ja/tai omaisuuden jakamista muiden televerkkoja ylläpitävien tai yleisesti saatavilla olevia telepalveluja tarjoavien organisaatioiden kanssa, erityisesti silloin, kun olennaiset vaatimukset estävät muita organisaatioita käyttämästä toteutettavia vaihtoehtoja.
Rinnakkain sijoittamiseen ja järjestelmien jakamiseen liittyvät sopimukset edellyttävät yleensä asianomaisten osapuolten välistä kaupallista ja teknistä sopimusta. Kansallinen sääntelyviranomainen voi puuttua asiaan kiistojen ratkaisemiseksi 9 artiklassa säädetyllä tavalla.
Jäsenvaltiot voivat erityisesti vaatia järjestelmien ja/tai omaisuuden jakamista (mukaan lukien fyysinen rinnakkain sijoittaminen) vasta yleiselle lausuntokierrokselle varatun asianmukaisen määräajan jälkeen, jonka aikana kaikille asianomaisille osapuolille on annettava mahdollisuus esittää näkemyksensä. Tällaiset järjestelyt voivat sisältää järjestelmien ja/tai omaisuuden jakamisesta aiheutuvien kustannusten jakamista koskevia sääntöjä.
12 artikla
Numerointi
1. Jäsenvaltioiden on varmistettava kaikille yleisesti saatavilla oleville telepalveluille riittävä määrä numeroita ja numerointialueita.
2. Euroopan laajuisten verkkojen ja palvelujen täyden yhteentoimivuuden varmistamiseksi jäsenvaltioiden on ryhdyttävä perustamissopimuksen mukaisesti tarvittaviin toimiin kansallisten kantojensa yhteensovittamisen varmistamiseksi niissä kansainvälisissä järjestöissä ja elimissä, joissa numerointia koskevia päätöksiä tehdään, ottaen huomioon tulevaisuudessa numerointiin liittyvät mahdolliset muutokset Euroopassa.
3. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kansallinen sääntelyviranomainen valvoo kansallisia televiestinnän numerointisuunnitelmia riippumattomuuden takaamiseksi televerkkoja ylläpitävistä tai telepalveluja tarjoavista organisaatioista ja numeroiden siirrettävyyden helpottamiseksi. Tehokkaan kilpailun varmistamiseksi kansallisten sääntelyviranomaisten on varmistettava, että yksittäisten numeroiden ja/tai numerointialueiden myöntämismenettelyt ovat avoimia, tasapuolisia ja oikea-aikaisia ja että myöntäminen suoritetaan puolueettomasti, avoimesti ja ketään syrjimättä. Kansalliset sääntelyviranomaiset voivat asettaa ehtoja tiettyjen numerotunnusten ja lyhytvalintanumeroiden käytölle erityisesti, jos niitä käytetään yleishyödyllisiä palveluja varten (esimerkiksi ilmaispuhelinpalvelut, maksulliset kioskipalvelut, puhelinluettelopalvelut, hätänumeropalvelut) tai yhdenvertaisten verkkoon pääsyn varmistamiseksi.
4. Kansallisten sääntelyviranomaisten on varmistettava, että kansallisten numerointisuunnitelmien pääpiirteet ja kaikki niihin myöhemmin tehdyt lisäykset tai muutokset julkaistaan 14 artiklan 1 kohdan mukaisesti, ja tätä julkaisemista voidaan rajoittaa ainoastaan kansalliseen turvallisuuteen liittyvistä syistä.
5. Kansallisten sääntelyviranomaisten on edistettävä numeroiden siirrettävyyden mahdollistavan toiminteen mahdollisimman nopeaa käyttöönottoa, jolloin loppukäyttäjät voivat tietyssä paikassa pyynnöstä säilyttää yleisen kiinteän puhelinverkkonsa numeron tai numerot riippumatta palvelua tarjoavasta organisaatiosta, ja kansallisten sääntelyviranomaisten on varmistettava, että tämä toiminne on käytettävissä ainakin kaikissa tärkeimmissä taajamissa 1 päivään tammikuuta 2003 mennessä.
Jotta kuluttajalle aiheutuvat kustannukset pysyisivät kohtuullisina, kansallisten sääntelyviranomaisten on varmistettava, että järjestelyyn tehtävästä yhteenliittämisestä veloitettava hinta on kohtuullinen.
6. Kansallisten sääntelyviranomaisten on varmistettava, että numerointisuunnitelmia ja -menettelyjä sovelletaan kaikkia yleisesti saatavilla olevien telepalvelujen tarjoajia oikeudenmukaisesti ja yhdenvertaisesti kohtelevalla tavalla. Jäsenvaltioiden on erityisesti varmistettava, että organisaatio, jolle on myönnetty numerointialueita, välttää aiheetonta syrjintää muiden teleoperaattorien palvelujen käyttämiseksi tarvittavien numerosarjojen osalta.
13 artikla
Tekniset standardit
1. Rajoittamatta direktiivin 90/387/ETY 5 artiklan 3 kohdan soveltamista, jonka mukaan määrättyjen eurooppalaisten standardien täytäntöönpano voidaan tehdä pakolliseksi, kansallisten sääntelyviranomaisten on varmistettava, että yleisiä televerkkoja ylläpitävät tai yleisesti saatavilla olevia telepalveluja tarjoavat organisaatiot ottavat yhteenliittämisessä täysin huomioon standardit, jotka mainitaan Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä sopivina yhteenliittämistarkoituksiin.
Jos tällaisia standardeja ei ole, kansallisten sääntelyviranomaisten on kannustettava teknisten rajapintojen tarjoamista yhteenliittämistarkoituksiin seuraavassa lueteltujen standardien ja eritelmien mukaisesti:
- eurooppalaisten standardointielinten kuten Euroopan telealan standardointilaitoksen (ETSI) ja Euroopan standardointikomitean / Euroopan sähkötekniikan standardointikomitean (CEN/CENELEC) antamat standardit,
tai jos tällaisia standardeja ei ole,
- kansainvälisen teleliiton (ITU), kansainvälisen standardointijärjestön (ISO) tai kansainvälisen sähköteknisen standardointijärjestön (IEC) antamat standardit ja suositukset,
tai jos tällaisia standardeja ei ole,
- kansalliset standardit.
2. Komissio voi 15 artiklassa vahvistetun menettelyn mukaisesti kehottaa eurooppalaisia standardointielimiä tarvittaessa laatimaan yhteenliittämistä ja verkkoon pääsyä koskevia standardeja. Viittaukset yhteenliittämistä ja verkkoon pääsyä koskeviin standardeihin voidaan julkaista Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä direktiivin 90/387/ETY 5 artiklan mukaisesti.
14 artikla
Tietojen julkaiseminen ja saatavuus
1. Edellä 7 artiklan 3 kohdassa, 9 artiklan 2 kohdassa, 10 artiklassa sekä 12 artiklan 4 kohdassa yksilöityjen tietojen osalta kansallisten sääntelyviranomaisten on varmistettava, että ajan tasalla olevaa tietoa julkaistaan asianmukaisesti, jotta siitä kiinnostuneet osapuolet saavat sen helposti käyttöönsä. Asianomaisen jäsenvaltion virallisessa lehdessä on oltava viittaus tapaan, jolla tämä tieto julkaistaan.
2. Edellä 4 artiklan 1 kohdassa, 5 artiklan 3 kohdassa, 5 artiklan 5 kohdassa, 6 artiklan c alakohdassa ja 9 artiklan 3 kohdassa yksilöityjen tietojen osalta kansallisten sääntelyviranomaisten on varmistettava, että ajan tasalla olevaa, kyseisissä artikloissa tarkoitettua erityistä tietoa on pyynnöstä kiinnostuneiden osapuolten käytettävissä korvauksetta normaaleina työaikoina. Asianomaisen jäsenvaltion virallisessa lehdessä on oltava viittaus siihen, milloin ja missä tiedot ovat käytettävissä.
3. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle 1 päivään tammikuuta 1998 mennessä, ja viipymättä tämän jälkeen käytännön muuttuessa, siitä tavasta, jolla 1 ja 2 kohdassa tarkoitetut tiedot ovat käytettävissä. Komissio julkaisee säännöllisesti vastaavan viittauksen tällaisiin ilmoituksiin Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä.
15 artikla
Komiteamenettely (neuvoa-antava komitea)
1. Komissiota avustaa direktiivin 90/387/ETY 9 artiklan 1 kohdalla perustettu komitea, jäljempänä `ONP-komitea`.
2. Komission edustaja tekee komitealle ehdotuksen tarvittavista toimenpiteistä. Komitea antaa, tarvittaessa äänestettyään, lausuntonsa ehdotuksesta määräajassa, jonka puheenjohtaja voi asettaa asian kiireellisyyden mukaan.
3. Lausunto merkitään pöytäkirjaan; lisäksi jokaisella jäsenvaltiolla on oikeus pyytää, että sen kanta merkitään pöytäkirjaan.
Komission on, niin suurelta osin kuin on mahdollista, otettava huomioon komitean lausunto. Sen on ilmoitettava komitealle, millä tavoin lausunto on otettu huomioon.
16 artikla
Komiteamenettely (sääntelykomitea)
1. Seuraavaa menettelyä sovelletaan 19 artiklan soveltamisalaan kuuluvien asioiden osalta, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 15 artiklan säännösten soveltamista.
2. Komission edustaja tekee komitealle ehdotuksen tarvittavista toimenpiteistä. Komitea antaa lausuntonsa ehdotuksesta määräajassa, jonka puheenjohtaja voi asettaa asian kiireellisyyden mukaan. Lausunto annetaan perustamissopimuksen 148 artiklan 2 kohdassa niiden päätösten edellytykseksi määrätyllä enemmistöllä, jotka neuvosto tekee komission ehdotuksesta. Komiteaan kuuluvien jäsenvaltioiden edustajien äänet painotetaan mainitussa artiklassa määrätyllä tavalla. Puheenjohtaja ei osallistu äänestykseen.
3. Komissio päättää suunnitelluista toimenpiteistä, jos ne ovat komitean lausunnon mukaiset.
4. Jos suunnitellut toimenpiteet eivät ole komitean lausunnon mukaisia tai lausuntoa ei ole annettu, komissio tekee viipymättä neuvostolle ehdotuksen tarvittavista toimenpiteistä. Neuvosto ratkaisee asian määräenemmistöllä.
Jos neuvosto ei ole ratkaissut asiaa kolmen kuukauden kuluessa siitä, kun asia on tullut vireille neuvostossa, komissio tekee päätöksen ehdotetuista toimenpiteistä.
17 artikla
Riitojen ratkaisumenettely eri jäsenvaltioiden myöntämien lupien nojalla toimivien organisaatioiden välillä
1. Rajoittamatta:
a) toimintaa, jota komissio tai mikä tahansa jäsenvaltio voi toteuttaa perustamissopimuksen nojalla,
b) jäljempänä 2 ja 3 kohdassa säädettyyn menettelyyn vetoavan osapuolen, asianomaisten organisaatioiden tai muun osapuolen oikeuksia, jotka perustuvat sovellettavaan kansalliseen lainsäädäntöön,
jäljempänä 2 ja 3 kohdassa säädetyn menettelyn on oltava käytettävissä yhteenliittämistä koskevien riitojen ratkaisemiseksi eri jäsenvaltioiden myöntämien lupien nojalla toimivien organisaatioiden välillä, jos nämä riidat eivät kuulu sellaisen yhden kansallisen sääntelyviranomaisen toimivaltaan, joka käyttää toimivaltaansa 9 artiklan mukaisesti.
2. Mikä tahansa osapuoli, joka nostaa kanteen toista organisaatiota vastaan yhteenliittämisen osalta, voi saattaa kanteensa sen jäsenvaltion kansallisen sääntelyviranomaisen ratkaistavaksi, joka on myöntänyt toimiluvan sille organisaatiolle, jota vastaan kanne on nostettu. Kansallisen sääntelyviranomaisen on toimittava riidan ratkaisemiseksi 9 artiklan 5 kohdassa säädettyjen menettelyiden ja aikataulun mukaisesti.
3. Jos kahden saman organisaation välillä on samanaikaisesti vireillä useita riita-asioita, asianomaisten kansallisten sääntelyviranomaisten on riidan osapuolena olevan kumman tahansa tahon pyynnöstä yhteensovitettava ponnistelunsa riitojen ratkaisemiseksi 9 artiklan 1 kohdassa säädettyjen periaatteiden mukaisesti kuuden kuukauden kuluessa siitä, kun asia annettiin niiden käsiteltäväksi. Ratkaisujen on oltava riidan molempien osapuolten etujen kannalta perusteltuja, ja niiden on noudatettava asianomaisissa jäsenvaltioissa yhteenliittämisten osalta vallitsevia sääntöjä yhteisön oikeuden mukaisesti.
18 artikla
Ilmoittaminen
1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kansallisilla sääntelyviranomaisilla on tarvittavat keinot tässä direktiivissä yksilöityjen tehtävien suorittamiseksi, ja niiden on ilmoitettava komissiolle 31 päivään tammikuuta 1997 mennessä näistä tehtävistä vastaavat kansalliset sääntelyviranomaiset.
2. Kansallisten sääntelyviranomaisten on ilmoitettava komissiolle 31 päivään tammikuuta 1997 mennessä, ja tämän jälkeen välittömästi aina muutostapauksissa, niiden organisaatioiden nimet,
- joilla on liitteessä I olevassa 1 osassa määriteltyjen yleisten televerkkojen ylläpitämistä ja yleisesti saatavilla olevien telepalvelujen tarjoamista koskevia yleispalveluvelvoitteita ja joilla on lupa veloittaa suoraan osa yleispalvelun nettokustannuksista 5 artiklan 2 kohdassa säädetyn menettelyn mukaisesti,
- joita koskevat tämän direktiivin merkittävässä markkina-asemassa oleviin organisaatioihin liittyvät säännökset,
- joita koskee liite II.
Komissio voi pyytää kansallisia sääntelyviranomaisia esittämään syyt, joiden perusteella organisaation katsotaan tai ei katsota olevan merkittävässä markkina-asemassa.
3. Komissio julkaisee 2 kohdassa tarkoitetut nimet Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä.
19 artikla
Tekninen mukauttaminen
Komissio päättää 16 artiklassa säädetyn menettelyn mukaisesti tarvittavista muutoksista direktiivin liitteiden IV, V ja VII mukauttamiseksi tekniikan kehitykseen tai markkinoiden ja kuluttajien kysynnässä tapahtuviin muutoksiin.
20 artikla
Lykkäys
1. Lykkäystä 3 artiklan 1 ja 2 kohdassa, 4 artiklan 1 ja 2 kohdassa ja 9 artiklan 1 ja 3 kohdassa säädettyihin velvoitteisiin, jotka koskevat asianomaisen jäsenvaltion matkaviestintäverkkojen ja toisten jäsenvaltioiden kiinteiden verkkojen tai matkaviestinverkkojen välistä yhteenliittämistä, sekä 5 artiklassa säädettyihin velvoitteisiin, myönnetään niille 22 päivänä heinäkuuta 1993 ja 22 päivänä joulukuuta 1994 annetuissa neuvoston päätöslauselmissa yksilöidyille jäsenvaltioille, joiden siirtymäkautta telepalvelujen vapauttamiseksi on pidennetty, niin pitkäksi aikaa ja siltä osin, kuin ne hyödyntävät näitä siirtymäaikoja. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle aikomuksestaan käyttää niitä hyväkseen.
2. Lykkäystä 12 artiklan 5 kohdassa säädettyihin velvoitteisiin voidaan pyytää, jos asianomainen jäsenvaltio voi osoittaa, että niiden täyttäminen muodostaisi liiallisen rasitteen tietyille organisaatioille tai organisaatioiden ryhmille. Jäsenvaltion on ilmoitettava komissiolle perustelut lykkäyksen pyytämiselle, päivämäärä, johon mennessä vaatimukset voidaan täyttää, sekä kyseisessä määräajassa pysymiseksi suunnitellut toimenpiteet. Komissio harkitsee pyyntöä ottaen huomioon kyseisen jäsenvaltion nimenomaisen tilanteen sekä tarpeen varmistaa yhtenäinen sääntelyjärjestelmä yhteisön tasolla, ja ilmoittaa jäsenvaltiolle, katsooko se, että tilanne kyseisessä jäsenvaltiossa riittää perusteeksi lykkäyksen myöntämiselle, ja myönteisissä tapauksissa, mihin päivämäärään asti lykkäykselle on perusteet.
21 artikla
Yhteenliittäminen kolmansien maiden organisaatioiden kanssa
1. Jäsenvaltiot voivat ilmoittaa komissiolle kaikista tietoonsa tulleista yleisistä oikeudellisista tai tosiasiallisista vaikeuksista, joita yhteisön organisaatioilla on ollut yhteenliittämisessä kolmansien maiden organisaatioiden kanssa.
2. Jos komissiolle ilmoitetaan tällaisista vaikeuksista, se voi tarvittaessa tehdä neuvostolle ehdotuksia asianmukaisten neuvotteluvaltuuksien antamiseksi sitä varten, että yhteisön organisaatioille saataisiin vertailukelpoiset oikeudet näissä kolmansissa maissa. Neuvosto ratkaisee asian määräenemmistöllä.
3. Edellä 2 kohdan mukaisesti toteutetut toimenpiteet eivät rajoita asiaankuuluviin kansainvälisiin sopimuksiin perustuvia yhteisön ja jäsenvaltioiden velvoitteita.
22 artikla
Uudelleen tarkastelu
1. Komissio antaa 31 päivään joulukuuta 1997 mennessä ja sen jälkeen määräajoin Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomuksen yhteisön organisaatioiden käytettävissä olevista yhteenliittämisoikeuksista kolmansissa maissa.
2. Komissio tarkastelee tämän direktiivin toimivuutta ja antaa siitä määräajoin ja ensimmäisen kerran 31 päivään joulukuuta 1999 mennessä kertomuksen Euroopan parlamentille ja neuvostolle. Komissio voi tätä tarkoitusta varten pyytää tietoja jäsenvaltioilta.
Kertomuksessa tarkastellaan, mitä tämän direktiivin säännöksiä olisi mukautettava markkinakehityksen, tekniikan kehityksen ja käyttäjien kysynnässä tapahtuvien muutosten mukaan, erityisesti
a) 5 artiklan säännösten osalta,
b) 12 artiklan 5 kohdassa säädetyn aikataulun vahvistamiseksi.
Komissio tutkii kertomuksessa myös sellaisen Euroopan sääntelyviranomaisen perustamiseen liittyvää lisäarvoa, joka olisi vastuussa tehtävistä, jotka voidaan suorittaa paremmin yhteisön tasolla.
23 artikla
Saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä
1. Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan 31 päivään joulukuuta 1997 mennessä. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä.
Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiivin tai niitä virallisesti julkaistaessa niihin on liitettävä viittaus tähän direktiiviin. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään.
2. Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa keskeiset kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle.
24 artikla
Voimaantulo
Tämä direktiivi tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä.
25 artikla
Osoitus
Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.
Tehty Brysselissä 30 päivänä kesäkuuta 1997.