KOMMISSIONENS BESLUTNING
af 12. oktober 2006
Om det Forenede Kongeriges opkrævning af ejendomsskat af udenlandsk fast ejendom i forbindelse med teleinfrastruktur i Det Forenede Kongerige (C 4/2005 (ex NN 57/2004, ex CP 26/2004))
(meddelt under nummer C(2006) 4378)
(Kun den engelske tekst er autentisk)
(EØS-relevant tekst)
(2006/951/EF)
KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 88, stk. 2,
under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, særlig artikel 62, stk. 1, litra a),
efter at have opfordret interesserede parter til at udtale sig i sagen i overensstemmelse med ovennævnte bestemmelser (1) og under hensyntagen til deres bemærkninger, og
ud fra følgende betragtninger:
I. SAGSFORLØB
(1)
Den 17. februar 2004 registrerede Kommissionen en klage fra den britiske teleoperatør Vtesse Networks Ltd (»Vtesse«) angående en påstået skattemæssig begunstigelse af BT plc (»BT«), den etablerede teleoperatør i Det Forenede Kongerige.
(2)
Ved brev af 19. januar 2005 underrettede Kommissionen de britiske myndigheder om sin beslutning om at indlede en officiel undersøgelsesprocedure efter EF-traktatens artikel 88, stk. 2, angående den pågældende foranstaltning (»beslutning om at indlede proceduren«). Kommissionens beslutning om at indlede proceduren blev offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende af 12. marts 2005 (2). Kommissionen opfordrede interesserede parter til at fremsætte bemærkninger til foranstaltningen.
(3)
Efter forlængelse af fristen fremsatte de britiske myndigheder ved brev af 4. april 2005 bemærkninger til beslutningen om at indlede proceduren.
(4)
Kommissionen modtog bemærkninger fra følgende interesserede parter:
-
AboveNet Communications UK Ltd. (»AboveNet«) ved brev af 29. april 2005
-
Altnet Task Force (»Altnet«) ved brev af 2. maj 2005
-
Broadband Stakeholders Group ved brev af 13. maj 2005
-
BT ved brev af 18. maj 2005
-
Cable and Wireless Group plc. (»Cable and Wireless«) ved brev af 29. juni 2005
-
Communications Management Association ved brev af 30. marts 2005
-
Easynet Group Plc. (»Easynet«) ved brev af 3. maj 2005
-
Gamma Telecom Ltd. ved brev af 1. december 2005
-
Hutchinson Network Services UK Ltd. (»Geo«) ved brev af 6. maj 2005
-
Global Crossing Ltd. ved brev af 6. maj 2005
-
GVA Grimley ved brev af 27. april 2005
-
Kingston Communications Plc ved brev af 29. april 2005
-
NTL Group Ltd. ved brev af 29. april 2005
-
Telewest Broadband Ltd. ved brev af 28. april 2005
-
Thus Plc. ved brev af 4. maj 2005
-
UK Competitive Telecommunications Association (»UKCTA«) ved brev af 25. april 2005
-
Vanco Ltd. ved brev af 19. april 2005
-
Viatel (UK) Ltd. ved brev af 6. juli 2005
-
Vtesse, som fremsendte bemærkninger og yderligere oplysninger ved brev eller e-mail af 28. januar 2005, 4. februar 2005, 16. februar 2005, 22. februar 2005, 15. marts 2005, 29. marts 2005, 28. april 2005, 28. juli 2005, 17. august 2005, 2. september 2005, 4. november 2005, 23. november 2005, 30. november 2005, 1. december 2005, 11. januar 2006, 19. januar 2006, 16. marts, 20. marts 2006 og 8. juli 2006
-
anonym ved brev af 1. februar 2005.
(5)
Kommissionen fremsendte de pågældende bemærkninger til de britiske myndigheder ved brev af 20. juni 2005, 4. august 2005 og 9. august 2005 for at give dem mulighed for at kommentere dem. De fremsendte deres bemærkninger ved brev af 10. oktober 2005 og 22. november 2005.
(6)
Ved brev af 26. juli 2005 anmodede Kommissionen OFCOM, den uafhængige britiske tilsynsmyndighed for telesektoren, om at fremsætte bemærkninger til beslutningen om at indlede proceduren. OFCOM svarede ved brev af 21. september 2005. Den 7. december 2005, 6. januar 2006 og 21. marts 2006 fremlagde OFCOM yderligere oplysninger.
(7)
Den 14. juli 2005 og 4. oktober 2005 blev der holdt to møder med repræsentanter for BT, som fremlagde yderligere oplysninger den 23. november 2005 og 23. marts 2006.
(8)
Den 16. marts 2005, 9. september 2005 og 4. juli 2006 blev der holdt tre møder med de britiske myndigheder.
(9)
Ved brev af 26. september 2005 anmodede Kommissionen de britiske myndigheder om yderligere oplysninger, som de fremsendte ved brev af 18. november 2005. De fremlagde yderligere oplysninger den 23. november 2005, 23. januar 2006, 21. februar 2006, 13. marts 2006, 21. marts 2006, 27. marts 2006, 20. april 2006, 2. maj 2006, 4. juli 2006 og 20. juli 2006.
(10)
Den 23. november 2005 blev der holdt et møde med Vtesse, klageren.
II. DETALJERET BESKRIVELSE AF FORANSTALTNINGEN
A. Beskrivelse af foranstaltningen
(11)
»Business rates« er en britisk ejendomsskat, der opkræves af udenlandsk fast ejendom. Den skal bidrage til at dække omkostningerne ved de lokale myndigheders ydelser. Local Government Finance Act fra 1988 (»LGFA 1988«) er den vigtigste lov om udenlandsk fast ejendom i England og Wales. Anvendelsen heraf er reguleret nærmere ved Statutory Instruments (S.I.) og retspraksis.
(12)
Den faste ejendom, hvis værdi danner grundlag for beskatningen, benævnes skattepligtig ejendom og omfatter jord, bygninger og skattepligtige anlæg og maskiner. Skattepligten påhviler den person, der har råderetten, dvs. den, der har en betydelig grad af kontrol over aktiverne, hvilket i retspraksis defineres som den faktiske, eksklusive og ikke-forbigående brug af den faste ejendom, som brugeren drager kommerciel nytte af.
(13)
Skattesatsen, som finder tilsvarende anvendelse på alle erhvervsejendomme, fastsættes årligt af den ansvarlige minister og gælder tilsvarende for alle erhvervsdrivende. Satsen blev for skatteåret 2004/5 fastsat til 45,6 % i England og 45,2 % i Wales. Grundlaget for denne skat er den såkaldte skattepligtige værdi, dvs. den hypotetiske årlige lejeværdi, som det fra år til år er rimeligt at forvente for ejendommen under normale markedsvilkår på et givent værdiansættelsestidspunkt. Den fulde definition kan ses i tillæg 6 til LGFA 1988 (3).
(14)
Den hypotetiske årlige lejeværdi fastsættes af Valuation Office Agency (»VOA«), der er et udøvende organ under Inland Revenue (den britiske skatteforvaltning), som er en del af statsforvaltningen. Den reguleres hvert femte år. For perioden 1995-2000 er den skattepligtige værdi den hypotetiske årlige lejeværdi for ejendommen, hvis denne havde været på markedet den 1. april 1993, værdiansættelsestidspunktet. For perioden 2000-2005 var værdiansættelsestidspunktet den 1. april 1998, og for den indeværende periode (2005-2010) var det den 1. april 2003. Tidsrummet mellem tidspunktet for værdiansættelsen og det tidspunkt, hvor værdiansættelsen træder i kraft, skal gøre det muligt for VOA at foretage værdiansættelsen på grundlag af konkrete oplysninger på værdiansættelsestidspunktet.
(15)
VOA har fire metoder til at beregne den skattepligtige værdi - dvs. den hypotetiske årlige lejeværdi - af den faste ejendom, og de forskellige metoder kan opstilles i følgende rangorden, jf. beslutningen om at indlede proceduren:
a)
Foreligger der umiddelbare og konkrete oplysninger om lejeafgiften for ejendommen, anvendes lejemetoden (rental method).
b)
Foreligger der ingen umiddelbare lejeoplysninger, kan der foretages en sammenligning med lejeoplysningerne for andre sammenlignelige ejendomme. Denne metode benævnes markedslejemetoden (tone of the list method). For nemhedens skyld betegnes både lejemetoden og markedslejemetoden, som begge bygger på oplysninger om markedslejeværdien, som »lejemetode« i denne beslutning.
c)
Indtægts- og udgiftsmetoden (receipt and expenditure method) anvendes ved ejendomme, der sjældent udlejes, eller som det er svært at genskabe, typisk forsyningsværker. Ved denne metode forsøger man at sætte sig ind i den tankegang, en hypotetisk lejer antages at gå igennem, når han vurderer, hvor rentabelt det er at leje en ejendom. Han ville beregne sine fremtidige indtægter og fratrække sine fremtidige udgifter. Herfra ville han fratrække det udbytte, han ønsker, og restbeløbet ville være den maksimale lejeafgift, han ville være rede til at betale.
d)
Den erhvervsmæssige basismetode (contractor's basis method) er baseret på de omkostninger, der er forbundet med at genanskaffe en erhvervsejendom: En hypotetisk lejer ville ikke være rede til at betale en årlig lejeafgift, der er højere end den årlige rente af, hvad det ville koste ham at bygge en tilsvarende ejendom. Denne metode anvendes normalt ved fast ejendom, der ikke udlejes, eller som ikke giver udbytte (f.eks. sygehuse).
(16)
Ejendomsskatten opkræves af teleinfrastruktur og anden udenlandsk fast ejendom. Som det fremgår af Valuation for Rating (Plant and Machinery) (England) Regulations 2000 (4), er følgende anlæg og maskiner skattepligtige, for så vidt angår teleinfrastruktur: kabelledninger, fiber- og trådkabler, ledere eller systemer heraf, som anvendes eller er bestemt til anvendelse i forbindelse med transmission af kommunikationssignaler.
(17)
Telekommunikationsejendomme er blevet pålagt en sådan ejendomsskat siden 1855. Efter at BT blev privatiseret i 1984, blev skatten også opkrævet af BT's infrastruktur samt af Mercury Communications, BT's eneste konkurrent under duopolet i 1980'erne. For perioden 1990-1995 blev skattebeløbet indledningsvist fastsat ved hjælp af en foreskreven standardformel. Da telesektoren gradvist blev åbnet for konkurrence fra og med 1992, blev skatten opkrævet af enhver teleinfrastruktur.
(18)
For perioden 1995-2000 anvendte VOA indtægts- og udgiftsmetoden til at værdiansætte BT. Den beregnede værdiansættelse blev justeret efter aftale med BT, som havde foretaget sin egen værdiansættelse ved hjælp af den erhvervsmæssige basismetode, og som påklagede den oprindelige værdiansættelse til Central London Valuation Tribunal og efterfølgende til Lands Tribunal. BT og VOA indgik en aftale i 2000. Resultatet var, at den skattepligtige værdi af BT's netaktiver blev fastsat til 445 mio. GBP i England og 25 mio. GBP i Wales for skatteåret 1995/1996. Ved en sats på 43,2 % beløb BT's skattebyrde sig til 203 mio. GBP det pågældende skatteår svarende til 2 % af BT's berørte årsindkomst.
(19)
For perioden 2000-2005 værdiansatte VOA BT's aktiver til 467 mio. GBP i England og 26 mio. GBP i Wales. Det skete med indtægts- og udgiftsmetoden og ud fra de principper og værdier, der blev aftalt for listen for 1995. For perioden 2005-2010 anvendte VOA på ny indtægts- og udgiftsmetoden til at værdiansætte BT's net.
(20)
Værdiansættelsen reguleres i reglen hvert femte år. Kommissionen noterede sig dog i sin beslutning om at indlede proceduren, at værdien efterfølgende var blevet nedjusteret for at tage hensyn til, at selskabet havde tabt markedsandele på det britiske fastnetmarked, efter at de konkurrerende telenet var blevet udbygget. Som det blev konstateret i beslutningen om at indlede proceduren, blev der efter alt at dømme ikke foretaget nogen tilsvarende opjustering for at tage hensyn til eventuelle udbygninger eller opgraderinger af nettet.
(21)
Kingston Communications plc (»Kingston«) er den etablerede teleoperatør og ejer af det eneste lokale accessnet i Hull-området. Da de fleste offentligt ejede telenet i Det Forenede Kongerige blev privatiseret sidst i 1980'erne, forblev selskabet i kommunalt eje, indtil aktiekapitalen blev tilgængelig for offentligheden i 1999. Hull City Council er stadig den eneste storaktionær. Kingston var den eneste anden teleoperatør, der blev værdiansat ved hjælp af indtægts- og udgiftsmetoden.
(22)
Kingston ejer dog også et datterselskab, Torch Communications Ltd, der har etableret et fiberoptisk backbonenet uden for Kingstons lokale accessnet (dvs. Hull og omegn) og driver dette backbonenet som et særskilt datterselskab. Torch-backbonenettet kan derfor værdiansættes separat ved hjælp af lejemetoden.
(23)
Vtesse er klager i sagen. Selskabet tilbyder erhvervskunder fiberforbindelser i form af lejede højkapacitetskredsløb på detailbasis og har primært store erhvervskunder. Det konkurrerer direkte med de lejede kredsløb, som BT tilbyder. For at kunne tilslutte kunderne lejer Vtesse såkaldte mørke fibre af andre backboneoperatører og forbinder disse til sin egen netinfrastruktur. Den ejendom, der lejes af andre, indregnes i Vtesses skattepligtige faste ejendom. VOA har besluttet at værdiansætte Vtesse ved hjælp af markedslejemetoden, som anvendes hver gang, der lejes og anvendes et nyt fiberkabel.
(24)
Ved hjælp af referenceværdier for faktisk betalte lejeafgifter har VOA med lejemetoden fastsat den årlige skat til 1 200 GBP pr. km optisk fiberpar i hovedstadsområdet, London, og til 1 000 GBP pr. km i andre dele af Det Forenede Kongerige for perioden 2000-2005. I 2001 gav VOA desuden en række fiberleverandører, der blev vurderet efter lejemetoden, et særligt fradrag for at tage hensyn til overudbuddet, hvilket indebar, at den skattepligtige værdi blev nedsat med 15 % pr. 1. april 2001 og med 25 % pr. 1. april 2002. Dette fradrag skulle tage højde for de massive investeringer i fibre under højkonjunkturen i telesektoren sidst i 1990'erne og det efterfølgende betydelige værditab på de pågældende aktiver som følge af et fysisk overudbud. Derudover ydes der et fradrag på 10 % til net på over 3 000 km. Efter disse fradrag faldt lejeværdien for et fiberpar til 900 GBP pr. km i London-området og 750 GBP pr. km i de øvrige dele af landet i perioden 2002-2004. For perioden 2005-2010 blev lejeværdien af et fiberpar fastsat til 600 GBP pr. km i London-området og 500 GBP pr. km i resten af Det Forenede Kongerige (5). Ifølge Vtesse udgjorde selskabets skattebyrde ca. 7 % af dets løbende indtægter i 2003/04.
(25)
Ved reguleringer anvendes markedslejesatsen på hvert fiber, der lejes og tages i brug. Vtesse er forpligtet til jævnligt at underrette VOA om eventuelle udbygninger af dets net, så værdiansættelsen af selskabets faste ejendom kan blive reguleret. Vtesse har derfor gjort gældende, at det hver gang, det køber fiber til at levere ydelser til sine kunder, skal betale skatter på helt op til 20-30 % af indtægterne fra en ny aftale.
(26)
De øvrige teleoperatører på markedet værdiansættes ved hjælp af lejemetoden, bortset fra kabel-tv-operatører, der værdiansættes med en metode, der er afledt af den erhvervsmæssige basismetode (6).
B. Begrundelse for indledningen af den officielle undersøgelsesprocedure
(27)
Kommissionen fastslog i beslutningen om at indlede proceduren, at den ejendomsskat, BT og Kingston blev pålagt, kunne begunstige de to selskaber. Modsat andre konkurrenter får de efter alt at dømme reduceret deres skattegrundlag. BT betalte således ca. 2 % af de pågældende indtægter i skat, mens Vtesse og andre konkurrenter muligvis skulle betale ca. 7 % og indtil 20-30 % efter en progressivt stigende skala.
(28)
I beslutningen om at indlede proceduren blev der indtaget det standpunkt, at den pågældende tilsyneladende diskriminerende beskatning kunne skyldes, at man havde anvendt en særlig metode til at værdiansætte BT og Kingston, mens de øvrige teleoperatører værdiansættes ved hjælp af lejemetoden, igen bortset fra kabel-tv-operatører, der værdiansættes med en metode, der er afledt af den erhvervsmæssige basismetode. Systemets manglende ensartethed og de skønsbeføjelser, som VOA råder over ved anvendelsen af de almindelige bestemmelser på specifikke operatører, og som blev anvendt ved den aftale, der blev indgået med BT, kan have ført til, at BT og Kingston har opnået en særlig begunstigelse.
(29)
I beslutningen om at indlede proceduren blev det betvivlet, at lejemetoden ikke kunne anvendes på BT's og Kingstons faste ejendom. Det blev anført, at den lejeafgift, BT modtog for sin egen infrastruktur, kunne benyttes som rettesnor for nettets værdi. BT's detailafdelinger lejer desuden infrastruktur og køber netværksydelser hos BT's engrosafdeling (BT Wholesale Ltd), den afdeling, der forvalter BT's infrastruktur: De interne afregningspriser mellem BT's detail- og engrosvirksomhed kunne lægges til grund ved vurderingen af lejeværdien. Dertil kommer, at liberaliseringen og netværksadgangen på ubundtet basis har resulteret i en lang række engrosprodukter, der kunne anvendes som referencegrundlag til at værdiansætte lejeværdien af de enkelte infrastrukturelementer af BT's og Kingstons net. Med hensyn til argumentet, at intet andet net er tilnærmelsesvist så stort eller forskelligartet som BT's, så dets lejeværdi kunne bruges som referencegrundlag, blev det i beslutningen om at indlede proceduren gjort gældende, at beskatningen af kabel-tv-selskaber, der også er aktive på telemarkedet, kunne anvendes som referencegrundlag.
(30)
Med hensyn til anvendelsen af indtægts- og udgiftsmetoden anførte Kommissionen, at metoden indebar, at lejeværdien af de pågældende aktiver anslås på grundlag af de indtægter, der opnås som følge af brugen af aktiverne. Resultatet ville derfor afhænge af, hvor rentabelt aktiverne anvendes, hvilket kunne forfordele operatører, hvis aktiver værdiansættes efter en anden metode. Kommissionen fandt det tvivlsomt, at der, da indtægts- og udgiftsmetoden blev anvendt på BT og Kingston, var blevet foretaget de fornødne justeringer for at sikre, at deres aktiver anvendes effektivt og rentabelt. Kommissionen ønskede også klarlagt, hvordan der tages hensyn til forsyningspligten ved værdiansættelsen af BT.
(31)
I beslutningen om at indlede proceduren blev der desuden sat spørgsmålstegn ved den metode, der var blevet anvendt til at regulere den skattepligtige værdi. Det blev anført, at værdien efter alt at dømme nedjusteres for BT's vedkommende, mens konkurrenterne ikke synes at nyde godt af en tilsvarende systematisk justering ud fra markedsvilkårene. Der tages efter alt at dømme ikke hensyn til værditilvæksten på BT's infrastruktur mellem to femårige værdiansættelsesperioder, mens konkurrenterne beskattes højere i takt med værditilvæksten af deres net, hvilket synes at begunstige BT.
(32)
Endelig blev det påpeget i beslutningen om at indlede proceduren, at VOA efter alt at dømme har vide skønsbeføjelser, så VOA kan indgå aftaler. Det blev anført, at den aftale, der blev indgået med BT, bør overholde princippet om ikke-forskelsbehandling, og at den ikke unødigt bør forskelsbehandle operatører.
III. BEMÆRKNINGER FRA INTERESSEREDE PARTER
A. Bemærkninger fra andre interesserede parter end BT og Kingston
(33)
I bemærkningerne fra andre interesserede parter end BT og Kingston gives der generelt udtryk for, at BT og Kingston kan være blevet begunstiget af den ejendomsskat, de blev pålagt.
(34)
Vtesse erindrede indledningsvist om, at BT - efter at Valuation Tribunal i sin afgørelse fra marts 1998 havde bekræftet, at indtægts- og udgiftsmetoden skulle anvendes på BT's net, og at selskabets skattepligtige værdi for England og Wales beløb sig til 553 mio. GBP - påklagede den pågældende afgørelse til Lands Tribunal. Før sagen kom til behandling, fastsatte BT og VOA værdiansættelsen til 470 mio. GBP svarende til en 15 % nedsættelse i forhold til den oprindelige værdiansættelse. Vtesse gør gældende, at BT og VOA blev enige om et endeligt beløb, og at VOA justerede tallene under hensyn til det aftalte resultat.
(35)
Vtesse fremlagde ny dokumentation for, at BT's faste ejendom er værdiansat for lavt efter indtægts- og udgiftsmetoden. Antages det, at den skattepligtige værdi af hele BT's net (7) henføres til selskabets optiske fibernet (7 300 000 km i 2005), andrager den årlige skattepligtige værdi pr. km fiber således 74 GBP. Ifølge Vtesse skal dette beløb sammenholdes med den årlige skattepligtige værdi på hhv. 1 000 GBP og 1 200 GBP pr. km optisk fiberpar for teleoperatører, der værdiansættes ved hjælp af lejemetoden. Fastsættes værdien af BT's optiske fibre til nul, vil den årlige lejeafgift pr. tilslutning være 18,57 GBP, da BT har 29 millioner slutbrugertilslutninger. Dette beløb skal sammenholdes med de 122 GBP, som teleoperatører årligt betaler for at få adgang til BT's ubundtede abonnentledninger (8).
(36)
Vtesse anfører også, at BT for 2,4 mia. GBP i 2001 overdragede ejendomsretten til de fleste af de forpagtede og uforpagtede ejendomme i selskabets ejendomsportefølje til »Telereal«, en joint venture mellem Land Securities og Williams Pears Group. Handelen drejede sig om i alt 5,5 mio. m2. Efterfølgende betalte BT i 2001 190 mio. GBP i årlig lejeafgift for de uforpagtede ejendomme og 90 mio. GBP for de forpagtede ejendomme. På grundlag af denne transaktion konkluderer Vtesse, at BT betaler 35 GBP pr. m2 i lejeafgift for sine bygninger, mens andre teleoperatører ifølge Vtesse i gennemsnit betaler 115 GBP pr. m2 for deres erhvervsejendomme. Vtesse gør gældende, at den årlige lejegift, som BT reelt betalte Telereal for sine bygninger i 2001, dvs. 280 mio. GBP, udgjorde over 50 % af selskabets skattepligtige værdi det pågældende år, selv om størstedelen af den pågældende skattepligtige værdi primært bør henregnes til selskabets net og ikke dets bygninger. Vtesse synes at antyde, at det er bevis på, at BT's net er værdiansat for lavt efter indtægts- og udgiftsmetoden.
(37)
Ifølge Vtesse beviser forskellen mellem den skattepligtige værdi af de forskellige dele af BT's net og den skattepligtige værdi af andre teleoperatørers net, at indtægts- og udgiftsmetoden har ført til, at BT's faste ejendom blev værdiansat lavere end, hvis lejemetoden var blevet anvendt.
(38)
Vtesse har fremlagt yderligere materiale til at sammenligne de ejendomsskatter, BT og andre teleoperatører pålægges. Vtesse fremhævede forholdet mellem skatter og indtægter, som for dets vedkommende angiveligt var 13,46 % i 2004. Det gør gældende, at dette forhold skal justeres for at kunne foretage en direkte sammenligning med BT. Da de fleste operatører betaler høje transport- og termineringsafgifter, og da de pågældende tilslutningsafgifter ikke står i forhold til operatørernes skattepligtige aktiver, bør afgifterne ifølge Vtesse fratrækkes fra deres indtægter, når man skal beregne forholdet mellem skatter og indtægter. Gamma Telecom tilslutter sig denne opfattelse og gør af samme årsager gældende, at den respektive ejendomsskattebyrde bedst kan sammenlignes på grundlag af forholdet mellem skatter og værditilvækst.
(39)
Vtesse sammenlignede desuden priserne for BT's udvidede engrosydelser med de skatter, som en operatør, der værdiansættes efter lejemetoden, ville skulle betale, hvis han anvendte optiske fibre til at levere samme ydelse. Alt efter de udvidede engrosydelsers kapacitet og dækningsgraden kan den pågældende operatør ifølge Vtesse skulle betale skatter på indtil 87 % af den pris, BT forlanger. Det er efter Vtesses opfattelse et yderligere bevis på, at BT's optiske net er værdiansat for lavt: Hvis BT's net blev værdiansat på samme måde, burde det forlange mere for sine udvidede engrosydelser for at få dækket de reelle omkostninger i forbindelse med ejendomsskatterne.
(40)
Vtesse gør videre gældende, at forholdet mellem skatter og indtægter er særlig højt for nye selskaber som f.eks. Vtesse. Mere etablerede selskaber kan udnytte fibrene til det yderste for at amortisere leje- og skatteomkostningerne via så mange kunder som muligt. BT er ikke underlagt dette krav, da det angiveligt ikke marginalbeskattes. Det betyder, at forholdet mellem skatter og indtægter for etablerede selskaber aftager på lang sigt.
(41)
Med hensyn til spørgsmålet om marginalbeskatning gør Vtesse gældende, at den forfordeling, det udsættes for, skyldes, at BT beskattes som et samlet net, mens Vtesse beskattes pr. meter optisk fiberkabel, som selskabet tilslutter. Det mener, at det bør være den enkelte aftale på det marked, hvor Vtesse og BT konkurrerer, der er afgørende. Vtesse har anført nærmere tal for konsekvenserne af disse forskelle ved marginalbeskatningen af aftaler: Med Kent MAN's bud på levering af backbone- og accessforbindelser som eksempel gør Vtesse gældende, at der ved denne aftale skulle betales 16 % af indtægterne i skat. Ved samme aftale betalte BT ifølge Vtesse ingen marginalskat eller højst i gennemsnit 2 % af indtægterne i skat. Denne forskel var ifølge Vtesse grunden til, at det ikke selv, men et konsortium, der bl.a. består af BT, vandt aftalen.
(42)
Vtesse anfører også, at BT for nylig har lejet ca. 2 000 km optiske fibre på det net, der tilhører Geo, en af Vtesses leverandører, formentlig på samme kommercielle vilkår som Vtesse. BT bør efter Vtesses opfattelse betragtes som bruger af de pågældende fibre. Vtesse betvivler, at der blev taget hensyn til denne udbygning af BT's net ved selskabets værdiansættelse, og gør gældende, at BT burde have været vurderet på lige fod med Vtesse, når det lejer fibre hos samme operatør.
(43)
Altnet, som repræsenterer en række alternative fastnetoperatører, gør gældende, at indtægts- og udgiftsmetoden kun bør anvendes på regulerede monopoler, hvor der foreligger få sammenlignelige oplysninger om lejeafgiften. Efter Altnets opfattelse havde VOA nok dokumentation for lejeværdien til at vurdere BT efter lejemetoden, f.eks. BT's engrospriser for leje af kredsløb eller de offentliggjorte priser for ubundtet adgang til abonnentledninger, som kunne anvendes til at vurdere lejeværdien af dets kobberkabler. Altnet mener også, at lejemetoden øger operatørernes skattebyrde. Dette er ikke tilfældet ved indtægts- og udgiftsmetoden, da infrastrukturens værdi fastsættes på forhånd, og BT's beslutning om at anvende mørke fibre er derfor skatteneutral. Ifølge Altnet blev effekten af disse forvridninger forværret af, at aftalen mellem BT og VOA blev videreført i to værdiansættelsesperioder, hvilket gav den etablerede operatør en betydelig fordel i form af større vished, mens Altnet-selskaberne må føre dyre og endnu ikke afsluttede klagesager og forhandlinger. Altnet gør gældende, at BT skal betale 74 % af den samlede skattebyrde for telenet, mens det har en markedsandel på mindst 80 %.
(44)
Global Crossing bekræfter, at ekstrabeskatningen (dvs. af nye fibre) begunstiger BT, fordi der, når Global Crossing tager et nyt fiber i brug, pålægges ekstra skatter på hele kredsløbets længde fra kunden til de centrale netknudepunkter. Global Crossing gør gældende, at det har tabt omsætning til BT på grund af den ugunstige beskatning.
(45)
Thus Plc. og Viatel (UK) Ltd. gør ligeledes gældende, at de skal betale ekstra skatter, når de tilslutter nye kunder til deres net, mens BT, deres største konkurrent, ikke skal betale ekstra skatter. Dette gøres også gældende af AboveNet, der anfører, at det har mistet omsætning til BT, muligvis på grund af BT's påståede lavere beskatning.
(46)
UKCTA, en brancheforening, der repræsenterer fastnetoperatører, der konkurrerer med BT inden for tale- og datatjenester, mener, at ejendomsskattesystemet er meget uigennemsigtigt, da det er præget af fortrolige topartsaftaler mellem netoperatører og skattemyndighederne. Den aftale, BT indgik, har efter UKCTA's opfattelse givet selskabet ti års vished og stabilitet, mens andre operatører ikke har nydt godt af en tilsvarende grad af forudsigelighed. UKCTA bemærker, at ejendomsskattesystemet har styrket BT's dominerende stilling, da beskatningen var mere gunstig for BT og derfor har gjort det sværere for nye operatører at konkurrere på fair vilkår, og da BT modsat andre konkurrenter ikke umiddelbart får forhøjet sine ejendomsskatter, når det tilslutter flere fibre. Efter forespørgsel fra Kommissionen oplyste UKCTA dog, at det ikke var muligt at sige, hvor høje skatter Altnet-operatørerne skulle have betalt, hvis de var blevet værdiansat på samme grundlag som BT.
(47)
GVA Grimley, et konsulentfirma, der rådgiver teleselskaber i ejendomsskat, kritiserer, at BT nød godt af en reguleringsordning, der tager hensyn til selskabets markedsandele, og hvis anvendelse er uigennemsigtig. GVA Grimley gør gældende, at det for al anden fast ejendom, der værdiansættes med indtægts- og udgiftsmetoden, er gængs praksis, at værdiansættelsen reguleres hvert femte år uden hensyn til markedsandelen. Konsulentfirmaet stillede spørgsmålstegn ved den måde, hvorpå denne regulering under hensyn til markedsandelen skete for BT, og havde svært ved at forstå, hvorfor BT's skattepligtige værdi skulle aftage i perioden 1995-1999, når selskabets omsætning og overskud steg. Konsulentfirmaet gjorde videre gældende, at VOA havde fastslået, at et par ubundtede kobberledninger havde en skattepligtig værdi på ca. 50 GBP, mens BT's abonnentledninger værdiansættes til ca. 16 GBP (BT's samlede skattepligtige værdi divideret med antallet af abonnentledninger). Denne forskel tydede på, at BT's net var værdiansat for lavt.
(48)
En række af de interesserede parter, der allerede er nævnt, og andre, f.eks. Telewest Broadband, Cable and Wireless og Easynet, rejser andre spørgsmål vedrørende ejendomsskatterne, men disse spørgsmål synes ikke umiddelbart at hænge sammen med de forhold, der redegøres for i beslutningen om at indlede proceduren. Som eksempel kan nævnes, at en række af de pågældende selskaber er betænkelige ved muligheden for at pålægge ejendomsskatterne i forbindelse med ubundtet adgang til abonnentledninger. De klager også over, at ejendomsskatterne fastsættes for højt (9), så det er svært at foretage investeringer, og at perioden på fem år ikke stemmer overens med strukturen og tempoet i den teknologiske udvikling i telesektoren (10). Et enkelt selskab gør også gældende, at visse konkurrenter slet ikke værdiansættes (11).
B. Bemærkninger fra BT og Kingston
(49)
BT anførte indledningsvist, at der - modsat hvad der gøres gældende i beslutningen om at indlede proceduren - ikke er nogen anerkendt rangorden mellem værdiansættelsesmetoderne, og at der ikke er noget princip om, at lejemetoden er den mest velegnede metode, hvis der foreligger oplysninger om lejeafgiften. Den metode, VOA bruger, tager udgangspunkt i, hvilken form for ejendom der skal værdiansættes, og desuden i den foreliggende dokumentation. VOA har derfor ingen skønsbeføjelser med hensyn til valg af metode.
(50)
Selv om BT værdiansættes efter en anden metode, sker der ingen forskelsbehandling mellem BT og andre skatteydere: De lovmæssige betingelser er de samme, og alle metoder tjener til at vurdere den hypotetiske lejeværdi, som det fra år til år skønnes at være rimeligt at forvente for den pågældende erhvervsejendom.
(51)
BT gør gældende, at der ikke findes nogen dokumentation for, at den skattepligtige værdi, der er fastsat for BT's faste ejendom, har givet BT en fordel i form af et nedsat skattegrundlag i forhold til konkurrenterne. Den eneste dokumentation, Kommissionen har fremlagt til støtte herfor, er en sammenligning af de skattepligtige værdier og omsætningen.
(52)
BT anfører videre, at VOA med rette har fastslået, at indtægts- og udgiftsmetoden var den eneste rigtige metode til at værdiansætte BT's net, primært fordi der ikke findes lejeoplysninger til at beregne den skattepligtige værdi af BT's faste ejendom som helhed. Der fandtes hverken oplysninger om prisen for abonnentledninger (12) eller engrosprisen for andre operatører (13), da værdiansættelsen skete i 1995 og 2000.
(53)
BT anfægter, at der var nogen problemer med manglende uvildighed i forbindelse med klageordningen eller anvendelsen heraf på BT. Alle har klageadgang og mulighed for at indgå en aftale. Værdiansættelsen af BT's net blev påklaget i 1995. Der er intet usædvanligt ved den aftale, der blev indgået ved Valuation Court, og den indebærer ikke noget skøn fra VOA's side: Muligheden for at indgå aftale fritager ikke VOA for dets lovfæstede pligt til at fastsætte den årlige lejeværdi for den faste ejendom på grundlag af en hypotetisk lejeværdi. Ifølge BT er det heller ikke korrekt at hævde, at værdiansættelsen for 1995 også blev anvendt som grundlag til at fastsætte værdierne for 2000, og at den gav BT ti års vished: Aftalen om værdiansættelsen for 1995 blev først indgået i 2000 på grund af forsinkelser af retlig art. BT befandt sig derfor i uvished i fem år med hensyn til værdiansættelsen for 1995. Samtidig nåede man til enighed om listen for 2000.
(54)
BT anførte, at værdiansættelsen kan reguleres i løbet af femårsperioden, hvis omstændighederne ændrer sig væsentligt. En ordning med regulering under hensyn til markedsandelene blev anset for et effektivt middel til at afspejle de årlige nettovirkninger af sådanne væsentlige ændringer i omstændighederne (14).
(55)
BT mente derfor ikke, at det er korrekt, når det i Kommissionens beslutning om at indlede proceduren gøres gældende, at der ikke tages hensyn til nogen værditilvækst på BT's infrastruktur: BT's værdi er både blevet op- og nedjusteret, alt efter om de faktorer, der øgede selskabets værdi, vejede tungere end dem, der sænkede den (15).
(56)
Ifølge BT er den reguleringsordning, Vtesse er omfattet af, efter alt at dømme baseret på de samme principper, men den anvendes anderledes: Nye fibre henregnes til og værdiansættes som en del af selskabets faste ejendom. I Vtesses tilfælde er markedsandelene ikke egnede til at beregne ændringer i den skattepligtige værdi, fordi Vtesse har så få markedsandele, at eventuelle ændringer formentlig ikke kan mærkes.
(57)
Endelig anfører BT, at Kommissionen, hvis den skulle nå frem til, at BT har modtaget statsstøtte, ikke kan kræve støtten tilbagebetalt, da BT var berettiget til at antage, at støtten var lovlig, eller at der var tale om eksisterende støtte.
(58)
Kingston gør gældende, at Kommissionen ikke har dokumenteret, at der er tale om en begunstigelse, ved at påvise, at BT's og Kingstons skattebyrde blev reduceret selektivt, eller at andre operatører har fået øget skattebyrden ekstraordinært. Det anfører, at Kommissionen ikke ved, hvordan Kingston blev beskattet.
(59)
Kingston mener, at det eneste bevis på, at BT muligvis er blevet begunstiget, er den forskel, der er i forholdet mellem skatter og indtægter for BT og Vtesse. Dette forhold er dog irrelevant i forbindelse med ejendomsskatter, som ikke er skat af indkomst. Forholdet ville kun være relevant, hvis Vtesse og Kingston eller BT var umiddelbart sammenlignelige selskaber, og det er ikke tilfældet i betragtning af forskellene i størrelse, omsætning og erhvervsvirksomhed. Endelig anslår Kingston, at forholdet mellem skatter og indtægter er 0,39 % for Vtesse, mens det for dets eget vedkommende skulle være 4,5 % (16).
(60)
Kingston anfægter, at det har opnået en selektiv begunstigelse, fordi der er anvendt forskellige metoder. VOA har efter Kingstons opfattelse visse, dog ikke ubegrænsede, skønsbeføjelser ved værdiansættelsen: arten af den faste ejendom og arten af den foreliggende dokumentation er afgørende for valget, som indskrænkes yderligere af en omfattende retspraksis. Det er ikke muligt at påvise, at indtægts- og udgiftsmetoden begunstiger Kingston eller BT, da lejemetoden ikke finder anvendelse på dem, mens indtægts- og udgiftsmetoden ikke finder anvendelse på Vtesse, fordi selskabet ikke giver overskud.
(61)
Kingston anfører videre, at det, da der ikke er forelagt nogen oplysninger om de øvrige operatører, der konkurrerer med Kingston, ikke er påvist, at konkurrencevilkårene er blevet fordrejet. Det gør endvidere gældende, at en eventuel støtte som følge af brugen af det britiske skattesystem ville udgøre eksisterende støtte.
IV. BEMÆRKNINGER FRA DET FORENEDE KONGERIGE
(62)
De britiske myndigheder anfører, at det pågældende skattesystem er et ensartet lovfæstet system, der gælder for al udenlandsk fast ejendom i England og Wales, og som skal skabe en fælles målestok til at vurdere ejendomsværdien. Målestokken er den lejeværdi, som det vurderes, at den faste ejendom vil kunne udlejes til fra år til år, når der lægges visse lovbestemte formodninger angående den faste ejendoms tilstand og vilkårene i et hypotetisk lejeforhold til grund.
(63)
Værdien fastsættes af VOA, der beskæftiger fagligt kvalificerede og statsautoriserede bygningsinspektører, og som efter loven er forpligtet til at foretage en uvildig vurdering. VOA's afgørelser er underlagt en uafhængig kontrol af Valuation Tribunal og kan påklages til Lands Tribunal og Court of Appeal.
(64)
De britiske myndigheder anfører videre, at VOA har flere forskellige metoder til at fastsætte den pågældende hypotetiske lejeværdi. Disse værdiansættelsesmetoder har samme målsætning, nemlig at fastsætte den hypotetiske lejeværdi, og bør alle, hvis de anvendes korrekt, give samme resultat. De forskellige metoder skal tage højde for de mange forskellige situationer, hvor der pålægges skat. Valget af den rette værdiansættelsesmetode er ikke en skønsmæssig afgørelse: Hvilken metode der vælges, afhænger af arten af fast ejendom og arten af den foreliggende dokumentation. Drives en ejendom f.eks. uden gevinst for øje (sygehuse, skoler osv.), anvendes indtægts- og udgiftsmetoden ikke, og VOA vil formentlig fastslå, at den erhvervsmæssige basismetode er den mest velegnede metode.
4.1. Valg af metode til at værdiansætte BT og Kingston
(65)
De britiske myndigheder anfører, at indtægts- og udgiftsmetoden var den eneste metode, der var egnet til at værdiansætte BT's og Kingstons faste ejendom. De gør gældende, at VOA's uvildige sagkyndige (17), som vurderede selskabernes faste ejendom, for alle værdiansættelsesperioderne, herunder 2005-2010, nåede frem til, at der ikke forelå tilstrækkelig dokumentation til at beregne den skattepligtige værdi af BT's og Kingstons net efter lejemetoden. Dette resultat blev godtaget af Valuation Tribunal i den pågældende sag (18). De sagkyndige gjorde videre gældende, at indtægts- og udgiftsmetoden er den eneste metode, der kan tage hensyn til den enestående fordel, BT opnår ved at være allestedsnærværende.
(66)
De britiske myndigheder gør gældende, at lejemetoden ikke kunne anvendes på BT og Kingston. De påpeger i denne forbindelse indledningsvist, at spørgsmålet om, hvorvidt der forelå lejeoplysninger, skal vurderes ud fra det tidspunkt, hvor værdiansættelsen skete. Om det var muligt at anvende lejemetoden for perioden 1995-2000, kan således f.eks. kun vurderes ud fra de oplysninger, der forelå på »værdiansættelsestidspunktet«, dvs. 1. april 1993. De britiske myndigheder gør derfor gældende, at tredjemand og Kommissionen tager fejl, når de antager, at de markedsoplysninger, der findes i dag, er relevante for spørgsmålet om, hvorvidt listerne for 1995 og 2000 kunne have været opstillet efter lejemetoden.
(67)
For så vidt angår listerne for 1995, kunne der derfor alene tages hensyn til de oplysninger, der forelå i 1993. Kommissionen nævnte i sin beslutning om at indlede proceduren to mulige kilder til at opnå lejeoplysninger: den lejeafgift, BT fik for sin egen infrastruktur, eller afregningspriserne mellem BT's detail- og engrosvirksomhed. De britiske myndigheder gør gældende, at VOA ikke havde adgang til nogen af disse muligheder i 1993. I 1993 udlejede BT ikke nogen væsentlig del af sin infrastruktur, og dets detail- og engrosvirksomhed var adskilt fra hinanden.
(68)
For så vidt angår listen for 2000, der bygger på oplysninger, som forelå i 1998, anerkender de britiske myndigheder, at der fra dette tidspunkt forelå begrænsede lejeoplysninger for fiberoptiske net, som begyndte at blive udbudt til operatører i form af aftaler om såkaldt uanfægtelig råderet (Indefeasible Right of User). Oplysningerne var dog begrænsede og vedrørte kun fiberoptiske net til store datamængder, og de var derfor kun relevante for en yderst begrænset del af BT's faste ejendom. De britiske myndigheder anerkendte også, at der var separate detail- og engrosafdelinger i 1998, men anførte, at accesstjenesterne, som udgør en væsentlig del af BT's aktiviteter, blev drevet fra afsender til modtager uden overførsler til andre afdelinger. Overførslerne kunne derfor ikke anvendes til at værdiansætte BT's net som helhed.
(69)
For listen for 2005 gælder samme bemærkninger. De britiske myndigheder anfægter desuden, at priserne for ubundtet adgang til abonnentledninger - modsat hvad der gøres gældende af Altnet - kan bruges som lejeoplysninger, der kan lægges til grund ved vurderingen af BT's faste ejendom. Engrosprisen for andre operatører (WLR) blev f.eks. opkrævet fra august 2002. Det er et produkt, BT er forpligtet til at tilbyde andre teleoperatører, og som gør disse i stand til at tilbyde kunderne både leje af faste kredsløb og opkald via BT's lokalnet. Den pris, som teleoperatøren betaler til BT, er dog ikke en lejeafgift for lokalnettet. Den er betaling for en ydelse, fordi BT bl.a. skal sørge for vedligeholdelse af kredsløbet, formidling, fakturering og FoU, reparation, pair gain-apparater og strøm. De britiske myndigheder gør derfor gældende, at den modsat Vtesses og Altnets opfattelse ikke kan sidestilles med en lejeafgift pr. tilslutning til abonnentkredsløbet. De drager samme konklusion med hensyn til prisen for opkald og access, der var forløber til WLR-produktet og blev tilbudt fra 1998, og som omfattede samme ydelser som WLR. BT's engrospris for andre teleoperatører og prisen for ubundtet adgang til abonnentledninger er desuden reguleret af OFCOM. Der er ikke tale om frie markedslejer, og priserne kan derfor ikke tillægges nogen videre betydning som dokumentation for lejeværdien (19). VOA gør derfor gældende, at det ikke har nogen lejeoplysninger for de væsentlige dele af BT's og Kingstons net, dvs. deres accessnet.
(70)
De britiske myndigheder anførte videre, at lejeoplysninger, der anvendes til at vurdere andre teleoperatører end BT og Kingston efter lejemetoden, ikke kan bruges til at værdiansætte de to selskabers faste ejendom. BT og Kingston på den ene side og andre teleoperatører på den anden side er meget langt fra sammenlignelige. BT og Kingston har primært accessnet, der i BT's tilfælde betjener millioner af privatpersoner, mens de fleste andre teleoperatører primært har basisnet, der betjener et mindre antal særlig værdifulde kunder med stort forbrug. Værdien af fast ejendom påvirkes af flere faktorer, bl.a. funktionen, den fysiske form, størrelsen og rammebetingelserne. De forskelle, der er mellem ejendommene, og det forhold, at de ikke er sammenlignelige, gør derfor, at lejeoplysninger for teleoperatører, f.eks. om deres optiske fibernet, ikke umiddelbart kan overføres på BT/Kingston. De britiske myndigheder gør gældende, at det - modsat hvad Kommissionen anfører i sin beslutning om at indlede proceduren - af samme grunde ikke er muligt at anvende lejeoplysninger fra kabel-tv-selskaber på BT eller Kingston.
(71)
For så vidt angår forslaget om, at dele af BT's faste ejendom kunne have været værdiansat ud fra lejeoplysninger afledt af andre net og for restens vedkommende ved hjælp af indtægts- og udgiftsmetoden, gør de britiske myndigheder gældende, at dette ikke var muligt. Det ville forudsætte, at det var fysisk adskilte dele af BT's net, der bruges til BT's forskellige forretningsområder. De britiske myndigheder anfører dog, at formuegenstande, der støder op til hinanden, og som indgår i samme ejendom, f.eks. BT's og Kingstons net, skal værdiansættes som en enkelt fast ejendom ifølge britisk retspraksis om opkrævning af ejendomsskat (20). Hvis formuegenstande, der indgår i samme ejendom, blev opdelt, ville værdiansættelsen blive fordrejet, fordi summen af værdien af de enkelte dele af en ejendom sjældent svarer til værdien af ejendommen som helhed.
(72)
Det indebærer mere specifikt, at det ikke er muligt at adskille hovedstrækningerne i BT's fiberoptiske højkapacitetsnet, som konkurrerer med Vtesse, og at vurdere den skattepligtige værdi ud fra den lejeafgift, som konkurrerende teleoperatører betalte. Samme infrastruktur anvendes nemlig også til de telefonitjenester med lavt volumen, der leveres til BT's 29 millioner indenlandske kunder. Det er ikke fysisk muligt at opdele BT's eller Kingstons net i selvstændige enheder, der kan udlejes eller anvendes hver for sig, da der er tale om fysisk og funktionelt integrerede enheder.
(73)
Selv om det var muligt at værdiansætte dele af BT's og Kingstons faste ejendom særskilt og efter en anden metode end indtægts- og udgiftsmetoden, ville det dog stadig være et problem, hvordan resten skulle værdiansættes, fordi indtægts- og udgiftsmetoden kun kan anvendes på de pågældende net som helhed.
4.2. Anvendelse af indtægts- og udgiftsmetoden på BT og Kingston
(74)
De britiske myndigheder redegjorde udførligt for, hvordan indtægts- og udgiftsmetoden anvendes på BT og Kingston.
(75)
Værdiansættelserne foretages af uvildige sagkyndige efter de almindelige regler for anvendelse af indtægts- og udgiftsmetoden (21). Modellerne og beregningerne er ganske vist indviklede, men der gives alligevel i det følgende en kort oversigt over, hvordan værdiansættelsen blev foretaget for perioden 1995-2000.
(76)
Ved indtægts- og udgiftsmetoden gås der ud fra de forventede indtægter fra den skattepligtige brug af BT's faste ejendom, og herfra fratrækkes de relevante udgifter. Specialiserede konsulenter (National Economic Research Associates, NERA) fik af VOA i opdrag at udarbejde en model til at beregne de fremtidige indtægter og driftsudgifter i en femårsperiode fra brugen af den faste ejendom i BT's centrale liste i England og Wales samt resten af nettet i Skotland og Nordirland. De britiske myndigheder har forelagt en kort redegørelse for NERA-modellen og de tilhørende regneark for værdiansættelserne for 1995, 2000 og 2005.
(77)
Formålet med NERA-modellen var at forudsige, hvilke indtægter og driftsudgifter der formentlig kunne forventes fra BT's net i hele Det Forenede Kongerige ved en hypotetisk beskatning over en periode på fem år. Der gås i denne forbindelse ud fra udlejningen af den skattepligtige del af BT's net pr. 1. april 1993, men der tages samtidig hensyn til dets fysiske tilstand og den fysiske tilstand, som konkurrerende net befandt sig i, samt de øvrige fysiske betingelser pr. 1. april 1995. Ved NERA-modellen gik man ud fra de reelle indtægter og driftsudgifter i året før tidspunktet for værdiansættelsen, da interesserede lejere ville have haft disse oplysninger. Der blev set på en lang række statistikker for at udlede udviklingen på telemarkedet som helhed og BT's andel heraf over en femårsperiode.
(78)
I BT's tilfælde besluttede VOA at anvende de forventede udgifter og indtægter over en femårsperiode i stedet for den normale etårsperiode. De britiske myndigheder anførte, at der ved indtægts- og udgiftsmetoden under visse omstændigheder kan ses på rentabiliteten over en kommende årrække, hvis resultatet i et år formentlig ikke er repræsentativt for fremtiden. VOA gik i BT's tilfælde ud fra, at den fremtidige rentabilitet set fra værdiansættelsestidspunktet ville blive påvirket af udsigterne til øget konkurrence, krav om prisregulering, en kraftig udvidelse af konkurrenternes net og ændringer i typen af ydelser, der tilbydes. Det var derfor nødvendigt med en model, der bygger på den forventede rentabilitet over en femårsperiode, til at fastslå, hvilken lejeværdi en hypotetisk lejer på værdiansættelsestidspunktet ville være rede til at betale for BT's net over den pågældende periode (22).
(79)
Når de forventede indtægter og driftsudgifter er blevet fastsat for en periode på fem år, er næste skridt ved vurderingen af indtægter og udgifter at fratrække den hypotetiske lejers forventede kapitalomkostninger over femårsperioden til poster, der ikke indgår i den faste ejendom, men som er nødvendige for at opnå de forventede indtægter. Disse poster kan inddeles i to grupper: a) ikke-skattepligtige anlæg og maskiner, der skal anskaffes i femårsperioden, uanset om der er tale om udskiftning af eksisterende udstyr eller ej, og b) netudbygninger, som ikke eksisterede pr. 1. april 1995, men som forventes at blive foretaget i femårsperioden.
(80)
Næste skridt er den ventede udvikling i arbejdskapitalen i hvert af prognoseperiodens fem år. Den årlige ændring fratrækkes fra indtægterne minus ovennævnte udgifter og kapitalomkostninger. Det giver et nettooverskud, der svarer til den samlede leje og det cashflow, lejeren skal have. Derefter anslås det cashflow, lejeren skal have.
(81)
Det drejer sig om den kapitalforrentning, lejeren skal have primo året, korrigeret for ændringer i den pågældende kapital i årets løb. Lejerens kapital ved begyndelsen af det hypotetiske lejeforhold omfatter arbejdskapital og materielle anlægsaktiver, dvs. ikke-skattepligtige anlæg og maskiner. Ændringen i lejerens samlede kapital anslås for hvert år. Der vil hvert år være ændringer i værdien af de materielle anlægsaktiver som følge af ændringer i omkostningerne ved genanskaffelse af aktiverne, afskrivninger af eksisterende aktiver og anskaffelsen af nye aktiver eller erstatningsaktiver, og disse ændringer blev beregnet for en femårsperiode.
(82)
Den forrentning, lejeren skal have, blev nominelt sat til 16,2 % (23). Det er et skøn over BT's vægtede gennemsnitlige kapitalomkostninger nominelt før skat pr. 1. april 1993, værdiansættelsestidspunktet. På denne måde beregnes det cashflow, lejeren skal have ultimo året. Da der er indtægter, udgifter og kapitalomkostninger i hele årets løb, ligesom der skal betales lejeafgift i årets løb, er det cashflow, der kræves ultimo året, udtrykt i priser medio året ud fra en nutidsværdifaktor på 16,2 % for seks måneder.
(83)
Det cashflow, lejeren skal have, fratrækkes fra nettooverskuddet, hvorved der opnås et resterende cashflow for hvert år, da dette cashflow opstår som følge af transaktionerne i årets løb. Nutidsværdien af hvert års cashflow (16,2 %) lægges derefter sammen og divideres med summen af nutidsværdifaktorerne (svarende til fem års køb til 16,2 %).
(84)
Resultatet (700 636 855 GBP) er den anslåede lejeafgift, som den hypotetiske lejer ville have råd til at tilbyde, hvis han vil have en forrentning på 16,2 % af den kapital, han ville skulle investere for at opnå de indtægter, som hans tilbud er baseret på. Næstsidste skridt af værdiansættelsen er, at den samlede værdi på over 700 mio. GBP for Det Forenede Kongerige opdeles på England og Wales. Da der ikke foreligger nogen umiddelbare oplysninger om teletrafikken i de forskellige rigsområder inden for Det Forenede Kongerige, blev det antaget, at det formentlig er fordelingen af erhvervsaktivitet mellem de enkelte rigsområder inden for Det Forenede Kongerige, der giver den mest nøjagtige opdeling. På grundlag heraf blev England tilregnet 84,8 % og Wales 4,2 % af den samlede værdi for Det Forenede Kongerige.
(85)
De tal, det giver, omfatter en række ejendomme, der ejes og bruges af BT, men som ikke er opført på den centrale liste over fast ejendom. De pågældende ejendomme kunne umiddelbart vurderes efter lejemetoden og blev værdiansat til hhv. 149 167 870 GBP i England og 3 822 485 GBP i Wales. Sidste skridt af værdiansættelsen består i, at disse særskilt vurderede skattepligtige værdier fratrækkes for at nå frem til den endelige skattepligtige værdi for den centrale liste over fast ejendom, som var på 445 mio. GBP i England og 25 mio. GBP i Wales.
(86)
Samme metode blev anvendt for de følgende to værdiansættelsesperioder, idet BT's faktiske regnskaber for året 1997/98 blev lagt til grund for perioden 2000-2005, og dets faktiske regnskaber for året 2002/03 blev lagt til grund for perioden 2005-2010. VOA gik ud fra, at en lejer skulle have en kapitalforrentning på 14,25 % for perioden 2000-2005 og på 12,25 % for perioden 2005-2010, et fald, som afspejler udviklingen i inflationen.
(87)
Ved at værdiansætte BT efter indtægts- og udgiftsmetoden er der opnået følgende skattepligtige værdier siden 1995:
Liste
England
Wales
1995-2000
445 mio. GBP
25 mio. GBP
2000-2005
467 mio. GBP
26 mio. GBP
2005-2010
530 mio. GBP
24 mio. GBP
(88)
De britiske myndigheder anerkender, at brugen af indtægts- og udgiftsmetoden på BT for værdiansættelsesperioden 1995-2000 var del af en aftale, der blev indgået efter mere end fem års retstvister og efterfølgende forhandlinger. VOA er bemyndiget til at indgå sådanne aftaler, der er gængs praksis på ejendomsskatteområdet (24). Det kan kun indgå en aftale på et grundlag, der svarer til den korrekte skattepligtige værdi af den pågældende faste ejendom. De britiske myndigheder påpeger, at det blev fastslået i aftalen med BT, at selskabets faste ejendom skulle værdiansættes efter indtægts- og udgiftsmetoden og ikke den erhvervsmæssige basismetode, som BT foretrak, og at det gav en skattepligtig værdi, der var væsentligt højere end den værdi, BT gjorde gældende.
(89)
Med hensyn til Vtesses argument, at VOA og BT efter afgørelsen fra Valuation Tribunal (25) nåede til enighed om en skattepligtig værdi af BT's net, der var 15 % lavere end VOA's oprindelige værdiansættelse, anførte de britiske myndigheder, at forskellen skyldes, at værdiansættelsen efter afgørelsen fra Valuation Tribunal var baseret på en nærmere gennemgang. Da man foretog den første værdiansættelse, der blev forelagt for Valuation Tribunal, var VOA og dets økonomiske rådgiver (NERA) ikke i stand til at opnå udtømmende oplysninger om BT's historiske indtægter, priser, omsætninger og omkostninger, navnlig da de ikke kunne tvinge BT til at fremlægge de pågældende oplysninger. BT påklagede afgørelsen til Lands Tribunal. Sagen for Lands Tribunal er en nybehandling (26). På dette trin af sagsbehandlingen kunne VOA desuden påbyde udlevering af oplysninger og tvinge BT til at udlevere de relevante oplysninger. For værdiansættelsen for 2000 var VOA og NERA således navnlig i stand til at opnå vigtige oplysninger, som de ikke havde adgang til i 1997, f.eks. en fuldstændig oversigt over BT's indtægter og omkostninger i 1992/3, BT's femårsplan fra før værdiansættelsestidspunktet og historiske oplysninger om antallet af forbindelser og mængden af trafik og antallet af lejede forbindelser samt priserne. Disse nye oplysninger vedrørte alle de vigtigste dele af værdiansættelsen, herunder de forventede indtægter og driftsudgifter, de fremtidige kapitalomkostninger og den forrentning, en hypotetisk lejer skal have.
(90)
Visse af ændringerne øgede den skattepligtige værdi. Det gjaldt følgende faktorer:
-
VOA gik i sidste ende ud fra, at en lejer skulle have en forrentning på 12,27 % i faktiske priser i stedet for 12,5 % som oprindelig fastsat af Valuation Tribunal.
-
Kapitalomkostningerne på lejerens ikke-skattepligtige aktiver blev nedjusteret betydeligt, særlig på grundlag af oplysningerne i BT's forretningsplan for 1993, som ikke var disponibel i 1997.
-
Omkostningerne ved afskedigelser blev nedsat fra 50 000 GBP til 33 900 GBP i 1992/3.
(91)
Den faktor, der bidrog mest til at nedjustere den skattepligtige værdi, var ændringen i de forventede fremtidige indtægter og udgifter. I den reviderede udgave blev der forventet større overskud det første år, men mindre overskud de efterfølgende år i forhold til de skøn, der blev lagt til grund ved værdiansættelsen fra 1997. Ændringerne kan nærmere bestemt forklares med følgende:
-
X-faktoren i prisloftet (27) i 1997/8 blev ændret fra -4,5 % til -7,5 %, fordi ændringen til -4,5 % i 1997, som blev anvendt ved værdiansættelsen fra 1997, ikke var til at forudse på værdiansættelsestidspunktet.
-
Den forventede årlige reduktion af bidraget til udligning af underskud på abonnenttilslutningen pr. minut (28) blev hævet fra - 3 % til - 12 %, eftersom der ved skønnet i 1997 ikke var taget behørigt hensyn til nedbringelsen af underskuddet på abonnenttilslutningen, da prisen for adgang til abonnentkredsløbet steg hurtigere end omkostningerne.
-
Ved værdiansættelsen fra 1997 gik VOA og NERA ud fra, at priserne for nationale lejede kredsløb ville stige med inflationen. Denne antagelse blev ikke underbygget af oplysningerne om historiske priser for lejede kredsløb, som efterfølgende blev offentliggjort af BT, og disse priser blev anset for at forblive uændrede ved værdiansættelsen fra 2000.
-
I værdiansættelsen fra 2000 blev der taget hensyn til supplerende omkostninger i forbindelse med outsourcing.
(92)
Disse faktorer bevirkede tilsammen, at den endelige værdiansættelse var lavere end den, som VOA oprindelig havde beregnet i 1997.
(93)
Med hensyn til det spørgsmål, som Kommissionen rejste i sin beslutning om at indlede proceduren, dvs. om der ved indtægts- og udgiftsmetoden tages behørigt hensyn til eventuelle ineffektive forhold og lavere rentabilitet, for så vidt angår de selskaber, der blev underkastet indtægts- og udgiftsmetoden, anfører de britiske myndigheder endelig, at værdiansættelsen er baseret på en formodet gennemsnitlig effektivitet. Når der foreligger dokumentation for en effektivitet, der ligger under gennemsnittet, skal vurderingssagkyndige, der benytter indtægts- og udgiftsmetoden, justere de anslåede rimelige indtægter og udgifter. De britiske myndigheder gør gældende, at det er dokumenteret, at BT's effektivitet svarer til gennemsnittet (29), hvorfor det ikke blev anset for nødvendigt med en justering for at korrigere værdiansættelsen af selskabets faste ejendom. For så vidt angår forsyningspligten og den måde, hvorpå der tages hensyn hertil ved værdiansættelsen af BT, anførte de britiske myndigheder, at der ikke tages særskilt hensyn til forsyningspligten. Omkostningerne ved forsyningspligten indgår i de samlede forventede kapitalomkostninger, der er forbundet med at udbygge nettet, og i de samlede driftsudgifter. De større indtægter, der opstår i kraft af forsyningspligten og den øgede markedsværdi, som forsyningspligten fører med sig, indgår i givet fald i de forventede indtægter.
(94)
I Kingstons tilfælde blev der anvendt en lignende metode, som dog er langt mere enkel end indtægts- og udgiftsmetoden. Der blev ikke udarbejdet nogen model til at beregne, hvor stor en omsætning der formentlig kunne opnås på den faste ejendom i en femårsperiode. Der er nemlig ingen net, der betjener privatkunder, og som konkurrerer med Kingston i Hull og omegn, og heller ingen kabel-tv-operatører og kun meget lidt konkurrence om erhvervstilslutninger. Da forholdene var mere stabile på Kingstons marked i Hull, blev det bestemt, at det ikke var nødvendigt med en fremskrivning for en femårsperiode.
(95)
I stedet blev der for perioden 1995-2000 taget hensyn til den faktiske omsætning og de faktiske driftsudgifter i de tre år forud for værdiansættelsestidspunktet, og på grundlag heraf blev det vurderet, at en hypotetisk lejer med rimelighed kunne forvente en nettoindtægt på ca. 9,5 mio. GBP om året før lejeafgift. Det blev antaget, at lejeren skulle have en forrentning på 12,5 % på værdien af de ikke-skattepligtige aktiver (anslået til 64 mio. GBP), hvilket gav en forrentning på 8 mio. GBP, som skulle fratrækkes fra nettoindtægterne. Restbeløbet på 1,5 mio. GBP er disponibelt til lejeafgift og blev fastsat som Kingstons skattepligtige værdi for det pågældende tidsrum. De tal, der forelå i 1998 og 2003, blev underkastet samme metode, og det gav en skattepligtig værdi på hhv. 5,1 mio. GBP for 2000-2005 og 7 mio. GBP for 2005-2010.
4.3. Reguleringsordning
(96)
De britiske myndigheder redegjorde også for den reguleringsordning, der gjaldt for BT. De anførte, at BT ligesom alle andre skatteydere i henhold til tillæg 6 til LGFA 1988 har krav på at få sin skattepligtige værdi ændret, hvis omstændighederne ændrer sig væsentligt i den femårige værdiansættelsesperiode. Der tages hensyn til væsentlige ændringer i omstændighederne, som om de var sket på værdiansættelsestidspunktet. I BT's tilfælde sker der dagligt væsentlige ændringer i omstændighederne, enten fordi BT's net udbygges (stigende effekt), eller fordi de konkurrerende net udvides (faldende effekt) (30). Teoretisk set bør der hvert år foretages en værdiansættelse ved hjælp af indtægts- og udgiftsmetoden, hvor der ses på, om de væsentlige ændringer i omstændighederne kan have ændret BT's femårsplan på værdiansættelsestidspunktet. I stedet for denne indviklede metode blev de britiske myndigheder og BT enige om at bruge en alternativ reguleringsmetode, der var baseret på udviklingen i BT's markedsandel i forhold til året før listens begyndelse, og som byggede på oplysninger fra OFCOM.
(97)
Markedsandelen blev udregnet ved at dividere summen af alle kategorier af BT's relevante indtægter med summen af alle tilsvarende kategorier af indtægter fra fasttelefoni på det britiske marked. Der er tale om følgende kategorier: a) lokalopkald, b) indlandsopkald, c) udlandsopkald, d) opkald til mobiltelefon, e) andre opkald, f) tilslutning via abonnentledninger, g) leje af abonnentledninger, h) leje af private lejede nationale forbindelser (herunder det marked, hvor BT og Vtesse konkurrerer), i) tilslutning via private lejede nationale kredsløb, j) private lejede internationale kredsløb, k) samtrafik og l) telex (kun for listen for 1995).
(98)
For så vidt angår listen for 2000-2005, blev BT's markedsandel f.eks. beregnet til 68,47 % i 2000. Den skattepligtige værdi af dets faste ejendom var 467 mio. GBP i England og 26 mio. GBP i Wales i 2000. Året efter var BT's markedsandel faldet til 65,03 %. Den skattepligtige værdi for 2001 blev derfor fastsat til 467 mio. GBP x 65,03 %/68,47 % = 443 mio. GBP for England og 26 mio. GBP x 65,03 %/68,47 % = 24,7 mio. GBP for Wales. Oplysninger fra OFCOM viste, at der året efter var en mindre tilbagegang i dets markedsandel, som dog ikke førte til en nedsættelse af BT's skattepligtige værdi. I 2003/4 og 2004/5 steg BT's markedsandel til hhv. 67,6 % og 68,0 %. Sammenlignet med referencemarkedsandelen i 2000 (31) gav det en skattepligtig værdi på hhv. 447,5 mio. GBP og 450,6 mio. GBP (32).
(99)
Metoden gav følgende resultater for perioderne 1995-2000 og 2000-2005:
BT
Liste
England
Wales
1.4.1995
1995
445 mio. GBP
25 mio. GBP
1.4.1996
1995
412 mio. GBP
23 mio. GBP
1.4.1997
1995
392 mio. GBP
22 mio. GBP
1.4.1998
1995
366 mio. GBP
20 mio. GBP
1.4.1999
1995
347 mio. GBP
19 mio. GBP
1.4.2000
2000
467 mio. GBP
26 mio. GBP
1.4.2001
2000
443,5 mio. GBP
24,7 mio. GBP
1.4.2002
2000
443,5 mio. GBP
24,7 mio. GBP
1.4.2003
2000
447,5 mio. GBP
24,9 mio. GBP
1.4.2004
2000
450,6 mio. GBP
25,1 mio. GBP
(100)
For perioden 2005-2010 anførte de britiske myndigheder, at den reguleringsordning, der var blevet brugt på de første to perioder, ikke ville blive videreført på grund af utilstrækkelige oplysninger fra OFCOM (33). I stedet for den hidtidige ordning vil de britiske myndigheder bruge en fuldstændig indtægts- og udgiftsmetode for hvert år, som tager hensyn til alle fysiske ændringer, herunder nye fibre, men i forhold til de økonomiske betingelser, der var til stede på værdiansættelsestidspunktet (34). Ordningen ligger endnu ikke endeligt fast.
(101)
I Kingstons tilfælde blev der ikke anvendt nogen reguleringsordning. Ifølge de britiske myndigheder blev der ikke foretaget nogen justering af listen for 1995 og 2000, da der ikke var nogen konkurrenter, der byggede net i Kingston upon Hull og omegn, og da Kingston allerede havde en netdækning på næsten 100 % i området, og det derfor ikke udbyggede sit net.
4.4. Ydelse af en begunstigelse
(102)
De britiske myndigheder påpeger indledningsvist, at alle værdiansættelsesmetoder bør give samme resultat, nemlig den hypotetiske lejeafgift, der ville blive betalt for den faste ejendom. Det forhold, at der blev anvendt en anden værdiansættelsesmetode på BT og Kingston end på de øvrige teleoperatører, er derfor ikke udtryk for, at førstnævnte har opnået en begunstigelse.
(103)
De mener, at der er to måder at påvise, om der sker en selektiv begunstigelse:
a)
enten ved at påvise, at det ville have givet en lavere skattepligtig værdi end den, der blev opnået efter lejemetoden, hvis andre teleoperatører end BT og Kingston var blevet værdiansat efter indtægts- og udgiftsmetoden, hvilket ville bevise, at indtægts- og udgiftsmetoden er behæftet med fejl eller systematisk giver en for lav værdiansættelse
b)
eller ved at påvise på grundlag af korrekte og relevante sammenligninger, at andre teleoperatører havde en uforholdsmæssig høj skattepligtig værdi i forhold til BT og Kingston.
(104)
Litra a) kræver en vurdering af de øvrige teleoperatørers indtægter og udgifter for at se, om indtægts- og udgiftsmetoden og lejemetoden giver tilsvarende resultater. Der er ingen af teleoperatørerne, der har foretaget en sådan vurdering, og de britiske myndigheder går ud fra, at medlemmer af Altnet og Vtesse ville have påtalt det, hvis værdiansættelsen af deres net havde været lavere efter indtægts- og udgiftsmetoden (35). VOA rådede ikke over de pågældende teleoperatørers forretningsplaner. Det er derfor ikke i stand til ved hjælp af indtægts- og udgiftsmetoden at vurdere deres forventede indtægter og udgifter fra deres net eller til at bestemme, hvilken lejeafgift de var rede til at betale for det.
(105)
Med hensyn til punkt b) anfører de britiske myndigheder, at Vtesse og Kommissionen havde foreslået at sammenligne den procentdel af indtægterne, Vtesse betalte i skat, med den procentdel af indtægterne, der blev betalt af BT og Kingston. De britiske myndigheder gør indledningsvist gældende, at dette forhold er irrelevant. De gør gældende, at der er tale om skat af ejendomsværdien og ikke skat af indkomst, udbytte eller kapitalgevinster. En ejendoms værdi er ikke en funktion af den omsætning, som den, der bruger ejendommen, har: To selskaber kan bruge identiske ejendomme og alligevel have meget forskellig omsætning alt efter virksomhedens art og udbytte. Selv lejere i samme branche kan have meget forskellig omsætning, alt efter hvor effektive de er. Indtægter siger derfor intet om, hvilken lejeafgift man ville nå frem til efter en nærmere forhandling, og det er derfor forkert at tillægge en påstået forskel mellem, hvor stor en procentdel af indtægterne der går til skat, nogen betydning.
(106)
De britiske myndigheder gør i alle tilfælde gældende, at forholdet mellem skatter og indtægter (36) for BT og Kingston i Det Forenede Kongerige var som følger:
1995/96
2000/01
2005/06
BT
3,0 %
2,7 %
3,6 %
Kingston
1,0 %
4,0 %
3,4 %
(107)
De britiske myndigheder anførte, at forskellen mellem det forhold, de når frem til for BT, og det forhold, som Vtesse har beregnet for BT (2 %), skyldes, at Vtesse sammenlignede BT's indtægter i Det Forenede Kongerige med dets nets skattepligtige værdi i England og Wales. Vtesse tog ikke hensyn til særskilt vurderede ejendomme og den skattepligtige værdi af BT's faste ejendom i Skotland og Nordirland. Forskellen mellem de forhold, som Vtesse og de britiske myndigheder nåede frem til, kan tillige forklares med, at de britiske myndigheder beregnede forholdet mellem skatter og indtægter ved hjælp af reviderede indtægter for BT og Kingston, som blev justeret for at tage hensyn til ikke-relevante indtægter og derefter standardiseret for at afspejle den forventede fremtidige udvikling.
(108)
Selv om den metode, der bygger på procentdelen af indtægterne, skulle have nogen som helst gyldighed, gør de britiske myndigheder i alle tilfælde gældende, at de tal, der blev fremlagt af Vtesse, og som Kommissionen lagde til grund i beslutningen om at indlede proceduren, ikke viser, at BT opnår en begunstigelse. De anfører tværtimod, at procentdelen af indtægterne, hvis alle Altnet-teleoperatører under et sammenlignes med BT, viser, at BT ikke betaler mindre end Altnet-operatørerne. Det sidste år af listen for 2000 tegnede BT sig for ca. 70 % af den skattepligtige værdi af det samlede fasttelenet, ca. 71,6 % af opkalds- og adgangsindtægterne og en lavere procentdel af andre indtægter på fastnetområdet. Ifølge de britiske myndigheder viser disse tal, at der ikke er noget systemrelateret problem med listen for 1995 og 2000.
(109)
Med hensyn til marginalbeskatning afviser de britiske myndigheder, at den forskellige måde at beskatte nye fibre på begunstiger BT eller Kingston. Det afgørende for, hvilke skatter teleoperatørers fibre pålægges efter lejemetoden, er tilslutningen af fibrene. Det er ikke den måde, nye fibre behandles på i BT's og Kingstons tilfælde efter indtægts- og udgiftsmetoden.
(110)
Ved indtægts- og udgiftsmetoden beregnes de forventede indtægter og udgifter i de kommende fem år. De fibre, BT skal bruge i de fem år, listen dækker, lægges til grund ved vurderingen af den skattepligtige værdi, fordi indtægterne fra de pågældende fibre indgår i vurderingen af indtægter og udgifter. Der skal derfor betales ejendomsskatter for optiske fibre fra det tidspunkt, hvor listen gælder, og ikke først fra det tidspunkt, hvor fibrene tages i brug. Der tages desuden hensyn til fysiske udvidelser af BT's faste ejendom ved hjælp af ordningen med årlig regulering i forhold til udviklingen i BT's markedsandel (se betragtning 96-100).
(111)
De britiske myndigheder anerkender, at værdiansættelsesmetoderne nødvendigvis kræver, at ibrugtagningen af nye fibre behandles anderledes, men påpeger, at resultatet af værdiansættelsen i sidste ende i begge tilfælde er, at den værdi, fibrene har for brugeren, kommer til udtryk i den skattepligtige værdi.
V. BEMÆRKNINGER FRA OFCOM
(112)
OFCOM er den uafhængige tilsyns- og konkurrencemyndighed for den britiske kommunikationssektor. Bemærkningerne fra de britiske myndigheder blev fremlagt af den britiske centralforvaltning og er ikke udtryk for OFCOM's holdning. Derfor bad Kommissionen ved brev af 26. juli 2005 OFCOM om at forelægge sine bemærkninger til beslutningen om at indlede proceduren. OFCOM fremlagde sine bemærkninger ved brev af 21. september 2005.
(113)
OFCOM så på, hvorvidt forskellene med hensyn til metode og fremgangsmåde kan have påvirket konkurrencevilkårene. OFCOM's generelle konklusion var, at skattesystemet for udenlandsk fast ejendom ikke i øjeblikket har en negativ effekt på konkurrencevilkårene på telemarkedet.
(114)
Forholdet mellem skatter og indtægter er efter OFCOM's opfattelse ikke relevant ved vurderingen af, om skattesystemet for udenlandsk fast ejendom er fair. OFCOM anfører, at skatter fastsættes ud fra de forventede markedslejeværdier, som formentlig vil afspejle, om aktiverne udnyttes effektivt. Udnyttes et aktivt ikke effektivt af et selskab, kan skatter udgøre en stor del af indtægterne. Forholdet mellem skatter og indtægter kan for et fibernet således f.eks. afhænge af, hvor store datamængder det håndterer. De forskelle, der er i forholdet mellem skatter og indtægter for forskellige selskaber, kan således blot afspejle forskellene i værdien af de ydelser, de leverer til kunderne ved hjælp af sammenlignelige skattepligtige aktiver.
(115)
OFCOM beregnede desuden forholdet mellem skatter og indtægter for en række teleoperatører i Det Forenede Kongerige:
Skatter i 2005 (mio. GBP)
Indtægter i 2005
(mio. GBP)
Forhold mellem skatter og indtægter
( %)
BT
238,31
18 623
1,28
NTL
24,26
1 930
1,26
Telewest
15,49
1 300
1,19
C&W
16,37
1 602
1,02
Kingston
3,35
364
0,92
Energis
3,27
720
0,45
Global Crossing
3,13
270
1,16
Easynet
1,77
78
2,28
Thus
2,41
341
0,71
Your Communication
1,09
186
0,59
Fibernet
1,08
47
2,32
Gamma Telecom
0,46
72
0,63
(116)
OFCOM beregnede for Vtesses vedkommende også forholdet for 2003, som var det eneste år, myndigheden havde oplysninger om. Forholdet var 2,1 %. Tallene viser, at forholdet mellem skatter og indtægter varierer markant og uden synlig sammenhæng med omfanget af indtægter. OFCOM konkluderede ikke kun, at dette forhold ikke kan bruges til at vurdere, om skattesystemet for udenlandsk fast ejendom er fair, men nåede også frem til, at argumentet, at BT generelt betaler mindre i skat i forhold til indtægterne end sine konkurrenter, ikke synes at være korrekt.
(117)
OFCOM påpeger, at det er vanskeligt at sammenligne meget forskellige teleoperatører korrekt (den gennemsnitlige skattepligtige værdi af 1 km af et fibernet kan f.eks. variere betydeligt alt efter de forhold, der kendetegner nettet, og antallet af fibre på den pågældende strækning). OFCOM foreslog dog en række alternative metoder til at sammenligne BT's beskatning med konkurrenternes. OFCOM beregnede således f.eks. forholdet mellem skattepligtig værdi pr. tilslutning for BT og de tre selskaber, der ligner BT mest med hensyn til lokalt accessnet, dvs. Kingston, NTL og Telewest. Alle fire selskaber udbyder primært lokal access. BT og Kingston værdiansættes efter indtægts- og udgiftsmetoden, og NTL og Telewest værdiansættes efter en metode afledt af den erhvervsmæssige basismetode. Resultaterne af OFCOM's beregninger fremgår af skemaet nedenfor. De skattepligtige værdier pr. tilslutning varierer ifølge OFCOM ikke meget fra operatør til operatør.
Skattepligtig værdi pr. tilslutning
BT
21 GBP
NTL
22 GBP
Telewest
21 GBP
Kingston Communication
26 GBP
(118)
OFCOM konkluderer derfor, at der alt i alt kun ikke er lidt dokumentation, der støtter det argument, at BT betaler betydeligt mindre end fiberbackboneoperatører.
(119)
OFCOM så også på, om skattesystemet fører til en unødvendig skævhed med hensyn til marginalbeskatningen. Hvad det angår, anfører OFCOM, at indtægts- og udgiftsmetoden bygger på fremskrevne indtægter og udgifter, og at den derfor begrebsmæssigt omfatter ethvert etableret net, der etableres i forbindelse med de pågældende forretningsplaner. Ved indtægts- og udgiftsmetoden ses der ikke kun på, hvilken tilstand BT's net befandt sig i, da femårsperioden begyndte, men metoden tager hensyn til de ændringer, der skal foretages i de følgende fem år, og omfatter nyvurderinger hvert år for at identificere og beskatte væsentlige ændringer i BT's faste ejendom. Selv om de ekstra skatter mærkes mere af mindre operatører, fordi hvert fiber, der tages i brug, resulterer i en konkret ekstra byrde i form af skatter, betyder det efter OFCOM's opfattelse ikke, at BT's skattepligtige værdi ikke omfatter beløb til tilsvarende ændringer. OFCOM konkluderede, at den ikke har nogen dokumentation for, at BT modsat teleoperatører, der vurderes efter lejemetoden, ikke betaler nogen ekstra skatter, når det tager et fiber i brug. Systemet synes i alle tilfælde at give et i alt væsentligt parallelt resultat på lang sigt, selv om metoderne er forskellige, og der ikke er megen gennemsigtighed.
VI. RETLIG VURDERING
(120)
I henhold til EF-traktatens artikel 87, stk. 1, »er statsstøtte eller støtte, som ydes ved hjælp af statsmidler under enhver tænkelig form, og som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner, uforenelig med fællesmarkedet i det omfang, den påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne.« En foranstaltning udgør derfor statsstøtte i henhold til EF-traktatens artikel 87, stk. 1, hvis den opfylder følgende fire betingelser:
-
Den begunstiger selektivt modtageren eller modtagerne.
-
Den ydes af staten ved hjælp af statsmidler.
-
Den fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene.
-
Den vil formentlig påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne.
(121)
For at kunne fastslå, om den ejendomsskat, der blev pålagt BT og Kingston, har begunstiget de to selskaber økonomisk, skal Kommissionen undersøge to forhold:
-
Den skal indledningsvist fastslå, om ejendomsskattereglerne er blevet anvendt korrekt på BT og Kingston, og særlig, om det var berettiget at anvende indtægts- og udgiftsmetoden, og om metoden blev anvendt korrekt.
-
Den skal dernæst undersøge, om det forhold, at indtægts- og udgiftsmetoden blev anvendt på BT og Kingston, begunstiger de to selskaber i forhold til deres konkurrenter, som værdiansættes ved hjælp af lejemetoden.
6.1. Korrekt anvendelse af ejendomsskattereglerne på BT og Kingston
6.1.1. Valg af metode til at værdiansætte BT og Kingston
(122)
Allerførst blev det undersøgt, om de britiske myndigheder gjorde ret i at anvende indtægts- og udgiftsmetoden på BT og Kingston i stedet for lejemetoden, som synes at være den metode, der generelt anvendes i telesektoren. Spørgsmålet er, om der var nok lejeoplysninger til at vurdere BT's og Kingstons net under hensyn til lejeoplysningerne for perioden 1995-2000, 2000-2005 og 2005-2010.
(123)
Kommissionen foreslog i beslutningen om at indlede proceduren, at de interne afregningspriser mellem BT's detail- og engrosvirksomhed samt de lejeafgifter, BT fik af sin egen infrastruktur, kunne lægges til grund ved lejemetoden. En af de tredjeparter, der fremsatte bemærkninger til beslutningen, nemlig Altnet, foreslog særlige kilder til at opnå lejeoplysninger, f.eks. BT's engrospriser for leje af kredsløb og de offentliggjorte priser for ubundtet adgang til abonnentledninger, som kunne anvendes til at fastslå lejeværdien af dets kobberkabler.
(124)
Med hensyn hertil har BT og de britiske myndigheder anført, at lejemetoden ikke kunne anvendes til at vurdere BT's og Kingstons faste ejendom. Det skal indledningsvist bemærkes, at de oplysninger, der ifølge Kommissionen og Altnet kunne anvendes, ikke forelå for de første to værdiansættelsesperioder (dvs. 1995-2000 og 2000-2005). Det gælder priserne for ubundtet adgang til abonnentledninger, som blev anvendt fra den 31. maj 2001, og de lovpligtige regnskaber, som viste afregningspriserne for BT's accesstjenester. Hertil kommer, at oplysningerne, selv når de forelå, f.eks. for den seneste værdiansættelsesperiode (2005-2010), ikke var relevante og ikke kunne bruges til at værdiansætte BT's og Kingstons meget specifikke net. De britiske myndigheder har således f.eks. anført, at engrosprisen for andre teleoperatører og prisen for ubundtet adgang til abonnentledninger er betaling for en ydelse og ifølge gældende retspraksis om ejendomsskat ikke kan betragtes som lejeoplysninger, der kan bruges til at værdiansætte den pågældende del af BT's net. Priserne reguleres desuden af OFCOM og er som sådan ikke frie markedslejer. De pågældende afgifter kan derfor kun tillægges beskeden betydning som bevis for den skattepligtige værdi. Der foreligger derfor ingen faktiske markedsoplysninger om accessdelen af BT's eller Kingstons net, som er det unikke ved deres net.
(125)
Selv når der findes lejeoplysninger, der er afledt af andre teleoperatører, f.eks. optiske fibre, synes forskellen mellem de pågældende operatørers brug af optiske fibre og BT's og Kingstons brug heraf desuden at indebære, at de pågældende lejeoplysninger ikke i alle henseender er relevante til at værdiansætte sidstnævnte selskabers faste ejendom. Den fiberleje, Vtesse har oplyst, bygger på markedsoplysninger for mellemcentrale fibernet, der betjener nogle få særlig værdifulde kunder med stort forbrug. BT og Kingston har primært accessnet, der i BT's tilfælde betjener millioner af privatpersoner. Deres optiske fibernet fungerer primært som backbonenet, der forbinder deres abonnentnet. Deres net er derfor enestående og kan ikke sammenlignes med noget andet net i Det Forenede Kongerige, herunder store net som f.eks. det, Cable & Wireless har. Det er korrekt, at BT kan bruge dele af sit net til at levere ydelser, der konkurrerer med Vtesse, men det er fysisk og funktionelt ikke muligt at adskille dem fra BT's net som helhed. De to former for net opfylder derfor ikke samme funktion og har formentlig ikke samme lejeværdi. Denne opfattelse bekræftes bl.a. af OFCOM, som påpegede, at den gennemsnitlige værdi af 1 km af et fibernet kan variere betydeligt alt efter de forhold, der kendetegner nettet, og at BT's basisnets topologi formentlig adskiller sig markant fra topologien hos en backboneoperatør, der betjener erhvervsmarkedet.
(126)
VOA har også fastslået, at det ikke er muligt at anvende lejemetoden på de dele af BT's eller Kingstons faste ejendom, for hvilke der muligvis forelå lejeoplysninger, og indtægts- og udgiftsmetoden på resten. Årsagen er, at indtægts- og udgiftsmetoden kun kan anvendes på den samlede faste ejendom, og det er ikke muligt at adskille dele af de pågældende selskabers faste ejendom, f.eks. deres optiske fibernet, eftersom den faste ejendom skal vurderes samlet ifølge britisk retspraksis, da de enkelte dele er fuldt integreret i resten af nettet (37).
(127)
VOA's uvildige sagkyndige konkluderede derfor, at lejemetoden ikke kan anvendes på BT og Kingston. Konklusionen, at indtægts- og udgiftsmetoden var den rette metode, blev bekræftet af Valuation Tribunal (38). Efter Kommissionens opfattelse er der intet afgørende bevis for, at det modsatte er tilfældet. Kommissionen konkluderer derfor, at der ikke forelå nok lejeoplysninger til at vurdere BT's og Kingstons net i de pågældende perioder, og at det derfor var berettiget at anvende indtægts- og udgiftsmetoden til at vurdere den skattepligtige værdi af deres net.
6.1.2. Korrekt anvendelse af indtægts- og udgiftsmetoden på BT og Kingston
(128)
Næste spørgsmål er, om indtægts- og udgiftsmetoden blev anvendt korrekt på BT og Kingston. At dømme ud fra de britiske myndigheders udførlige redegørelser, jf. betragtning 74-93, blev metoden, så vidt Kommissionen kan se, anvendt i tråd med de almindelige regler for indtægts- og udgiftsmetoden som fastsat i The Receipts and Expenditure Method of Valuation for Non-Domestic Rating, A Guidance Note, en vejledning udgivet af RICS (39). Muligheden af at lægge de forventede indtægter og udgifter i en femårsperiode til grund, som det skete i BT's tilfælde, nævnes ikke udtrykkeligt i RICS-vejledningen. Den anslåede fremtidige rentabilitet nævnes dog i vejledningen i forbindelse med, hvad en hypotetisk lejer er rede til at betale under hensyn til de konjunkturændringer, der kan forudses på værdiansættelsestidspunktet. Der blev desuden også anvendt en metode, der byggede på de forventede indtægter og udgifter over en vis årrække, til at vurdere de skattepligtige værdier af gas- og eloperatørers faste ejendom, og metoden er derfor ikke specifik for BT. Der var i telesektoren udsigt til øget konkurrence og betydelig vækst i konkurrenternes net, og i BT's tilfælde var det derfor rimeligt at anvende de forventede indtægter og udgifter over en femårsperiode til at vurdere den hypotetiske leje, som en lejer, der havde rimelig udsigt til fortsat at kunne bruge ejendommen, ville være rede til at betale for BT's net. Omvendt var stabiliteten på det marked, hvor Kingston er aktivt, og hvor der er begrænset konkurrence, grunden til, at det ikke blev anset for nødvendigt med en femårsfremskrivning.
(129)
Med hensyn til aftalen om perioden 1995-2000 har de britiske myndigheder redegjort udførligt for, hvorfor den endelige skattepligtige værdi (445 mio. GBP i England og 25 mio. GBP i Wales) var lavere end den skattepligtige værdi, som Valuation Tribunal oprindelig havde fastsat i sin afgørelse af 19. marts 1998 (523 mio. GBP for England og 30 mio. GBP for Wales). Disse redegørelser, som er sammenfattet i betragtning 88-92, viser, at den endelige lavere skattepligtige værdi af BT's net ikke blev aftalt mellem VOA og BT som hævdet af Vtesse, men blev fastsat på grundlag af reviderede og mere præcise oplysninger, som BT fremlagde efter, at Valuation Tribunal havde truffet sin afgørelse, og som ikke forelå på værdiansættelsestidspunktet i 1997, og på grundlag af mere præcise værdiansættelsesmetoder efter afgørelsen fra Valuation Tribunal.
(130)
Med hensyn til et spørgsmål, der blev rejst i beslutningen om at indlede proceduren, bør det også bemærkes, at de britiske myndigheder ved indtægts- og udgiftsmetoden tager hensyn til BT's rentabilitet. Som anført i betragtning 93 skal en værdiansættelse efter indtægts- og udgiftsmetoden bygge på en formodet gennemsnitlig effektivitet, og de britiske myndigheder har godtgjort, at BT opfylder dette kriterium. Kommissionen bemærker også, at der er taget behørigt hensyn til forsyningspligten, idet både udgifter og indtægter i forbindelse med denne pligt er taget i betragtning ved den samlede værdiansættelse.
(131)
Med hensyn til anvendelsen af en reguleringsordning, der bygger på udviklingen i markedsandele (se betragtning 96-99), og som ophørte i 2005, viser de fremlagte oplysninger, at ordningen var baseret på ad hoc-justering. Det er Kommissionens opfattelse, at VOA i henhold til tillæg 6 til LGFA er retligt forpligtet til at justere et selskabs skattepligtige værdi, hvis omstændighederne ændrer sig væsentligt, og til at tage hensyn til de ændrede omstændigheder, som om de havde været til stede på værdiansættelsestidspunktet. I betragtning af BT's nets størrelse og betingelserne på telemarkedet, hvor der er flere og flere konkurrerende net, er det klart, at der dagligt sker væsentlige ændringer i omstændighederne, og at det derfor er svært at tage hensyn hertil, særlig ved indtægts- og udgiftsmetoden. Ordningen er baseret på markedsandele og skal afspejle de fysiske udvidelser af BT's net (hvilket bør øge markedsandelen) og udbygninger af konkurrenternes net (hvilket bør mindske BT's markedsandel). Reguleringsordningen sikrer derfor efter alt at dømme en passende hensyntagen til væsentlige ændringer i omstændighederne og kan være berettiget af hensyn til de forhold, der kendetegner BT's net og telemarkederne.
(132)
Brugen af denne reguleringsordning har resulteret i udsving i udviklingen i BT's skattepligtige værdi. I 1999, dvs. sidste år af perioden 1995-2000, var BT's skattepligtige værdi i England og Wales således f.eks. 366 mio. GBP. I 2000, dvs. første år af perioden 2000-2005, blev dets skattepligtige værdi fastsat til 493 mio. GBP. Udsvingene skyldes ejendomsskattens art og den økonomiske situation i telesektoren i Det Forenede Kongerige (40).
(133)
Det skal indledningsvist påpeges, at BT's net i overensstemmelse med de retlige krav for værdiansættelsen for 1995 blev værdiansat således, som det fysisk eksisterede den 1. april 1995, men ud fra en formodning om, at det eksisterede i den pågældende tilstand under de økonomiske betingelser, der var til stede den 1. april 1993. Væsentlige ændringer i omstændighederne blev også behandlet, som om de var sket den 1. april 1993. Ved værdiansættelsen for 2000 blev der gået frem på samme måde, men ud fra en formodning om, at den faste ejendom blev udlejet under de økonomiske betingelser, der var til stede den 1. april 1998. Dette gælder også for Kingston.
(134)
Den skattepligtige værdi i 1999 er således værdien af den faste ejendom, således som den fysisk eksisterede i 1999, men under de økonomiske betingelser i 1993, dvs. til 1993-priser og på et telemarked i den størrelsesorden, det havde i 1993. For året efter, dvs. 2000, blev den skattepligtige værdi dog beregnet på grundlag af de økonomiske betingelser, priserne og telemarkedets størrelse i 1998. Tilsvarende blev den skattepligtige værdi for 2004 fastsat ud fra de økonomiske betingelser på markedet i 1998, mens værdiansættelsen for 2005 skete ud fra markedsbetingelserne i 2003 (41).
(135)
De britiske myndigheder har anført, at de økonomiske betingelser i telesektoren var meget forskellige i 1993, 1998 og 2003. For det første voksede telemarkedet kraftigt mellem 1993 og 1998 og mellem 1998 og 2003. BT's fysiske net i 2000 blev derfor vurderet ud fra et marked, der var større end det marked, BT's fysiske net blev vurderet ud fra i 1999. Det betød nødvendigvis, at dets skattepligtige værdi i 2000 formentlig var langt større end i 1999. Desuden blev der i 1993 indledt en omfattende liberalisering af telesektoren, hvilket formentlig ville have meget stor effekt på BT's markedsposition. Det bekræftes af, at BT's markedsandel faldt fra 87 % til under 70 % i det pågældende tidsrum. Denne prognose resulterede i en nedsættelse af BT's skattepligtige værdi hvert år i den pågældende periode. Omvendt blev der i 1998 forventet mindre konkurrence, hvilket også bekræftes af BT's forholdsvist stabile markedsandel på ca. 70 % i perioden 2000-2005. Denne prognose ville formentligt resultere i en forhøjelse af BT's værdiansættelse i denne periode.
(136)
Hertil kom, at de mest værdifulde dele af BT's og Kingstons net er deres lokale accessnet, hvis værdi er faldet betragtelig med brugen af DSL-bredbåndsteknologi. Denne udvikling, som ikke i fuldt omfang var til at forudse i 1993, resulterede i en forhøjelse af værdiansættelsen af BT's og Kingstons net og kan være grunden til, at deres værdiansættelse steg kraftigt i 2000 og 2005.
(137)
Kommissionen noterer sig også, at det forhold, at der kun kan tages hensyn til fysiske ændringer i de økonomiske betingelser, der forelå på værdiansættelsestidspunktet, kan være årsagen til, at BT's skattepligtige værdi faldt i de perioder, hvor listen for 1995-2000 og 2000-2005 var gældende, selv om BT's indtægter eller overskud var stabile eller steg. Faktorer som markedsfremgang, højere priser, teknologisk udvikling eller ændringer i efterspørgselsmønstret, som kan have en positiv effekt på BT's resultater, kan VOA faktisk ikke tage hensyn til ved den årlige regulering af listen.
(138)
Endelig noterer Kommissionen sig, at en ny årlig reguleringsordning, som anvendes for perioden 2005-2010, ikke mere bygger på udviklingen i markedsandele, men vil bestå i en årlig vurdering af alle indtægter og udgifter. De britiske myndigheder har anført, at den pågældende ordning vil afspejle samtlige fysiske ændringer, herunder nytilsluttede fibre. Da denne reguleringsordning imidlertid ikke ligger endelig fast, har Kommissionen ikke haft mulighed for at undersøge den, og den endelige konklusion i denne beslutning vil derfor kun omfatte perioden 1995-2005.
(139)
Kommissionen konkluderer, at de britiske myndigheder anvendte den rette værdiansættelsesmetode på BT og Kingston, og at de generelle principper for anvendelsen af indtægts- og udgiftsmetoden blev overholdt af de britiske myndigheder, da de anvendte metoden på BT og Kingston.
6.2. Indebærer indtægts- og udgiftsmetoden en begunstigelse i forhold til lejemetoden?
6.2.1. Resulterer indtægts- og udgiftsmetoden i en generel undervurdering af BT's og Kingstons net?
(140)
Det næste spørgsmål, der skal vurderes, er, om brugen af indtægts- og udgiftsmetoden på BT og Kingston begunstiger de to selskaber i forhold til deres konkurrenter, som værdiansættes efter lejemetoden. Spørgsmålet er, om det er sandsynligt, at en sådan forskellig behandling giver et andet resultat end det, man ville opnå, hvis selskaberne blev værdiansat efter samme metode. Kommissionen er enig med de britiske myndigheder i, at en eventuel begunstigelse af BT og Kingston kunne påvises således:
a)
ved at påvise, at det var muligt at bruge lejemetoden på BT og Kingston, og at dette ville resultere i en højere skattepligtig værdi end ved indtægts- og udgiftsmetoden, eller
b)
ved at påvise, at det var muligt at bruge indtægts- og udgiftsmetoden på de øvrige teleoperatører, og at dette systematisk ville give en lavere skattepligtig værdi end den, der opnås ved lejemetoden, eller
c)
ved at påvise, at teleoperatører, der værdiansættes efter lejemetoden, ville blive beskattet hårdere end BT og Kingston, hvis man anvender andre korrekte og relevante sammenligninger.
(141)
For at kunne påvise en mulig begunstigelse af BT og Kingston, jf. litra a), kræves det, at lejemetoden kan anvendes på BT og Kingston. Af de grunde, der er anført i betragtning 124-127, er der ikke nok lejeoplysninger til at vurdere deres faste ejendoms skattepligtige værdi. Kommissionen konkluderer derfor, at det ikke er muligt at konstatere, at BT's og Kingstons skattepligtige værdi havde været højere, hvis lejemetoden var blevet anvendt på dem.
(142)
For at kunne påvise en begunstigelse af BT og Kingston, jf. litra b), er det nødvendigt at anvende indtægts- og udgiftsmetoden på et repræsentativt udvalg af teleoperatører, der er værdiansat efter lejemetoden. Kommissionen er ikke selv i stand til at foretage sådanne værdiansættelser. VOA har desuden anført, at det ikke kan foretage værdiansættelserne efter indtægts- og udgiftsmetoden uden at have selskabernes forretningsplaner. Det bemærkes endvidere, at ingen af tredjeparterne har fremlagt dokumentation for, at brugen af indtægts- og udgiftsmetoden ville give en lavere værdiansættelse af deres faste ejendom: UKCTA anførte i sine bemærkninger, at det ikke var i stand til at beregne, hvor meget dets medlemmer ville have betalt i skatter ved indtægts- og udgiftsmetoden.
(143)
Ud fra disse betragtninger må Kommissionen derfor konkludere, at metoden i litra b) ikke kan anvendes til at påvise en eventuel begunstigelse af BT og Kingston.
(144)
Den metode, der er beskrevet i litra c), består i at foretage relevante sammenligninger for at fastslå, at BT og Kingston beskattes for lavt ved indtægts- og udgiftsmetoden. Metoden blev foreslået af Kommissionen i beslutningen om at indlede proceduren: Ifølge de oplysninger, der forelå på daværende tidspunkt, betalte BT 2 % af sine indtægter i ejendomsskat, mens Vtesse betalte det dobbelte eller tredobbelte.
(145)
For så vidt angår brugen af forholdet mellem skatter og indtægter, skal Kommissionen indledningsvist bemærke, at teleoperatørernes indtægter ifølge Vtesses bemærkninger bør justeres for at kunne sammenligne forholdet mellem BT's skatter og indtægter direkte med forholdet mellem andre teleoperatørers skatter og indtægter. Vtesse gør gældende, at de fleste operatører betaler høje transport- og termineringsafgifter til BT, og at disse afgifter ikke står i forhold til de pågældende operatørers skattepligtige aktiver og derfor ikke bør bruges til at sammenligne skattebyrden.
(146)
Denne argumentation kan ikke tiltrædes. Det forhold, der skal sammenlignes, bør relatere skatterne enten til bruttoindtægterne eller nettoindtægterne. Den mellemløsning, Vtesse foreslår, nemlig at fratrække en række specifikke udgifter, f.eks. til samtrafik, og ikke andre, synes ikke begrundet. For det første er det ikke korrekt at hævde som Vtesse, at transport- og termineringsafgifterne ikke står i forhold til den pågældende operatørs skattepligtige aktiver: Disse afgifter er tværtimod nødvendige for access og terminering af visse opkald over deres net, og de står derfor i umiddelbart forhold til driften af de pågældende net. For det andet har disse afgifter umiddelbar indvirkning på den hypotetiske leje, som en potentiel lejer ville være rede til at betale for det pågældende net, da de er en del af omkostningerne ved at bruge nettet. Endelig udgør disse samtrafikafgifter også en væsentlig del af BT's indtægter, og de bidrager derfor helt klart til at øge BT's skattepligtige værdi. Eftersom afgifterne har indvirkning på den hypotetiske leje og på alle de berørte teleoperatørers skattepligtige værdi, er der ingen grund til at fratrække dem fra teleoperatørernes indtægter, når forholdet mellem skatter og indtægter skal sammenlignes.
(147)
Med hensyn til, om forholdet mellem skatter og indtægter er relevant, bemærker Kommissionen, at forholdet mellem skatter og indtægter efter VOA's og OFCOM's opfattelse ikke er relevant til at vurdere skattebyrden for de enkelte operatører. På baggrund af deres bemærkninger og indvendinger kan Kommissionen tilslutte sig, at dette forhold ikke er et egnet redskab til at vurdere, om skattesystemet er fair, idet der er tale om en skat af ejendomsværdien og ikke af indkomst eller værditilvækst (42). Som det særlig gøres gældende af OFCOM, vil dette forhold efter alt at dømme variere alt efter værdien af de ydelser, operatørerne tilbyder kunderne ved hjælp af sammenlignelige skattepligtige aktiver, og alt efter hvor effektivt de udnytter deres aktiver. Kommissionen kan derfor konkludere, at dette forhold i bedste fald er retningsvisende, og at det ikke gør det muligt at drage nogen endelig konklusion.
(148)
Selv om der skulle tages hensyn til dette forhold, åbner det i øvrigt ikke mulighed for at drage nogen brugbar konklusion. Ifølge de tal, som OFCOM har fremlagt for tolv teleoperatører, varierer forholdet mellem skatter og indtægter fra 0,59 % (Your Communication) til 2,32 % (Fibernet), mens BT og Kingston ligger mellem disse tal med hhv. 1,28 % og 0,92 %. Hverken BT eller Kingston betaler efter alt at dømme en væsentligt mindre andel af deres indtægter i ejendomsskat end de fleste øvrige teleoperatører. I denne forbindelse skal det desuden bemærkes, at der ikke er enighed om, hvordan forholdet mellem skatter og indtægter skal beregnes i Vtesses tilfælde. Vtesse gør gældende, at forholdet var 13,46 % for 2004. Dette tal var baseret på en skattepligtig værdi på 429 000 GBP (hvilket gav skatter på 195 624 GBP) og »løbende indtægter« på 1 453 146 GBP. Ifølge de britiske myndigheder blev Vtesses skattepligtige værdi imidlertid efterfølgende nedsat til 145 000 GBP for 2004 (hvilket gav skatter på 66 120 GBP), da det viste sig, at selskabet ikke gjorde brug af en fast ejendom i Hounslow, som var værdiansat til 284 000 GBP. Det fremgår desuden af Vtesses årsberetning og regnskaber for det år, der sluttede den 31. december 2004, at det i 2004 havde en omsætning på i alt 4 744 228 GBP. Tages der udgangspunkt i dets samlede omsætning, som er det tal, OFCOM lagde til grund ved sammenligningen med andre teleoperatører, falder forholdet mellem skatter og indtægter for Vtesses vedkommende i 2004 til 1,4 % eller 2,2 %, hvis man medregner de skatter, Vtesse betalte for sine kontorlokaler, som er værdiansat særskilt. Disse tal svarer i højere grad til de konklusioner, der blev draget af OFCOM, som nåede frem til, at Vtesse havde betalt 2,1 % af sine indtægter i skat i 2003. At dømme ud fra disse tal er der ingen klar forskel mellem BT's og Vtesses skattebyrde.
(149)
OFCOM og de britiske myndigheder har foreslået andre metoder til at sammenligne de forskellige teleoperatørers skattebyrde. OFCOM foreslog, at forholdet mellem skattepligtig værdi og tilslutninger bør sammenlignes for BT, Kingston, NTL og Telewest. Forholdet er næsten det samme for disse fire selskaber. Kingston er faktisk værdiansat lidt højere end de øvrige operatører, hvilket kan skyldes, at det er betydeligt mindre end de øvrige og derfor muligvis ikke har samme stordriftsfordele. Den sammenligning, der foreslås af OFCOM, er særlig relevant, når man betænker lighedspunkterne mellem de pågældende fire selskaber, da lokale accessnettjenester er en vigtig del af deres samlede virksomhed. Det er dog korrekt, at NTL og Telewest værdiansættes efter en metode, der er afledt af den erhvervsmæssige basismetode. Det pågældende forhold er derfor ikke umiddelbart relevant til at vurdere den påståede forskel mellem værdiansættelserne efter lejemetoden og indtægts- og udgiftsmetoden. Det viser dog, at man når frem til lignende resultater med forskellige metoder og ved at sammenligne BT og Kingston med selskaber, der er mere direkte sammenlignelige end Vtesse, og det synes at bekræfte VOA's holdning, at alle værdiansættelsesmetoder i princippet bør føre til samme resultat.
(150)
De britiske myndigheder gjorde gældende, at BT det sidste år, hvor listen for 2000 var gældende, tegnede sig for ca. 70 % af den samlede skattepligtige værdi af fastnetsektoren og ca. 71,6 % af indtægterne fra fastnetopkald og access ifølge tal fra OFCOM (43). Kommissionen anerkender, at det kan føre til mere relevante konklusioner at sammenligne BT med alle Altnet-operatører under et end at sammenligne BT med særskilte små operatører som f.eks. Vtesse. Heraf følger, at BT betaler en andel af den samlede skattepligtige værdi af fastnetsektoren, der i vidt omfang svarer til dets andel af fastnetmarkedet. Det skal dog påpeges, at der også i dette tilfælde er tale om en sammenligning mellem skatter og indtægter, og at det kun er mindre relevant og i bedste fald kan være retningsvisende.
(151)
Det skal bemærkes, at Vtesse anbefaler, at man i stedet for BT's markedsandel af de samlede indtægter fra opkald og access lægger dets markedsandel af indtægterne fra access til grund. BT sidder på over 80 % af dette marked. Efter Vtesses opfattelse er dette et yderligere bevis på, at BT's faste ejendom er værdiansat for lavt, da BT kun tegner sig for 70 % af den samlede skattepligtige værdi af fastnetsektoren. Kommissionen er ikke enig heri. For det første er BT's andel af de samlede indtægter fra opkald og access efter alt at dømme en mere passende reference til at vurdere ejendomsskattebyrden: Indtægterne fra opkald udgør en større del af BT's samlede indtægter end indtægterne fra access (44). Indtægterne fra opkald har derfor meget stor indvirkning på den hypotetiske leje og den skattepligtige værdi af BT's net, og de bør tages i betragtning ved enhver sammenligning mellem indtægter og skattepligtig værdi. Selv om man kun tog hensyn til BT's andel af accessindtægterne, er forskellen mellem denne andel (80 %) og BT's andel af den samlede skattepligtige værdi af fastnetsektoren (70 %) på et givent tidspunkt i øvrigt ikke sådan, at man kan betvivle størrelsen af BT's skattepligtige værdi, især ikke når det betænkes, at enhver sammenligning mellem skatter og indtægter har begrænset værdi.
(152)
Vtesse foreslår en anden metode til at påvise, at BT begunstiges. Metoden går ud på at henholde sig til den påståede forskel, der er mellem de skattepligtige værdier pr. enhed af de forskellige bestanddele (f.eks. optiske fibre, tilslutninger og bygninger) af BT's net og de værdier pr. enhed, der anvendes på andre teleoperatører. Heraf konkluderer Vtesse, at indtægts- og udgiftsmetoden har ført til en lavere værdiansættelse af BT's faste ejendom end ved lejemetoden. Vtesse anfører f.eks., at BT beskattes med 34 GBP pr. m2 for bygninger (mod 115 GBP pr. m2 for andre teleoperatører) og med 74 GBP pr. km for optiske fibre (mod 1 000/1 200 GBP pr. optisk fiberpar for andre operatører) og med 19 GBP pr. tilslutning om året, hvilket skal sammenholdes med de 122 GBP, som operatørerne årligt betaler i afgift for ubundtet adgang til abonnentledninger.
(153)
Denne fremgangsmåde er ikke relevant af flere årsager. For det første har de britiske myndigheder overbevisende gjort gældende, at disse tal, hvis de var korrekte, ikke umiddelbart kan sammenlignes. Af de grunde, der allerede er anført i betragtning 125, er BT's og Kingstons optiske fibernet af en anden art end - og kan derfor ikke sammenlignes med - andre operatørers net. Det er derfor ikke muligt at anvende lejeoplysninger, der er afledt af andre operatørers optiske fibernet, på BT eller Kingston. Vtesses beregninger og sammenligninger er i alle tilfælde forkerte.
(154)
En relevant sammenligning ville for det første kræve, at der udelukkende tages hensyn til de af BT's fibre, der er i brug, da det kun er disse fibre, der beskattes. Endnu vigtigere er det dog, at Vtesse sammenlignede BT's gennemsnitlige skattepligtige værdi pr. km optisk fiber med lejeværdien af et fiberpar pr. strækning. Lejeværdien af et optisk fiber vil, som den blev anvendt af VOA, faktisk variere afhængigt af antallet af optiske fibre pr. strækning. Jo flere fibre der er pr. strækning, desto lavere vil lejeværdien være (45). Går man ud fra det lejeniveau, der blev anvendt for ibrugtagne fibre fra og med 2005, vil lejeværdien af to optiske fibre (dvs. et enkelt fiberpar) pr. strækningskilometer for net på over 3 000 km (46) efter alt at dømme være 450 GBP (47). Lejeværdien af tre optiske fibre pr. strækningskilometer vil være 540 GBP, dvs. 180 GBP pr. optisk fiber (48). I den lavere ende af skalaen vil lejeværdien af 48 optiske fibre pr. strækningskilometer være 1 728 GBP, dvs. 36 GBP pr. optisk fiber (49). VOA gør gældende, at disse værdier er markedsbaserede (50).
(155)
BT's basisnet består i gennemsnit naturligvis af flere dusin tilsluttede fibre pr. strækning. BT's skattepligtige værdi pr. km optisk fiber bør derfor sammenlignes med den lavere ende af den liste, VOA har anvendt. Modsat hvad Vtesse gør gældende, synes en sammenligning mellem BT's skattepligtige værdi pr. km optisk fiber og de lejeværdier, der blev anvendt af VOA, ikke at vise, at der er nogen væsentlig forskel, eller at BT's net er værdiansat for lavt.
(156)
Med hensyn til sammenligningen mellem prisen for ubundtet adgang til abonnentledninger og BT's skattepligtige værdi pr. tilslutning skal det indledningsvist bemærkes, at prisen for ubundtet adgang til abonnentledninger ifølge de britiske myndigheder ikke er identisk med lejen for de skattepligtige aktiver, da en væsentlig del af prisen dækker system- og vedligeholdelsesomkostninger, fakturering og omkostninger i forbindelse med brugen af BT's ikke-skattepligtige anlæg og maskiner. Den kan derfor ikke umiddelbart sammenlignes med den retlige definition af skattepligtig værdi. For det andet har de britiske myndigheder anført, at nogle abonnentledninger faktisk har en høj værdi, mens andre har en lav værdi eller endda en negativ værdi. På den anden side skal leveringen af abonnentledninger ifølge OFCOM stimulere konkurrencen på bredbåndsområdet (51). Den ubundtede adgang til abonnentledninger bliver derfor også berørt af efterspørgslen efter bredbåndsydelser, og der er ingen efterspørgsel efter bredbåndsydelser på en stor del af BT's abonnentledninger, som kun bruges til telefoni. Prisen for ubundtet adgang til abonnentledninger er derfor ikke udtryk for den gennemsnitlige værdi af alle BT's tilslutninger, og en sammenligning af BT's skattepligtige værdi pr. tilslutning og prisen for ubundtet adgang til abonnentledninger gør det ikke muligt at drage nogen konklusion. Som OFCOM godtgjorde i sine bemærkninger til beslutningen om at indlede proceduren, er dette forhold næsten identisk for BT, NTL og Telewest, selv om der blev anvendt en anden værdiansættelsesmetode på de to sidstnævnte selskaber. Af de grunde, der er anført ovenfor, synes forholdet for NTL's og Telewests vedkommende at være en mere relevant reference end de priser for ubundtet adgang, Vtesse har anført, og sammenligningen af de pågældende forhold viser ikke, at der er nogen forskel mellem de enkelte operatører. Det skal desuden bemærkes, at VOA ved sin vurdering overvejer at anvende en skattepligtig værdi på mellem 15 GBP og 20 GBP pr. ubundtet abonnentledning (52), hvilket også stemmer også med værdiansættelsen af BT's skattepligtige værdi pr. tilslutning.
(157)
Med hensyn til den påståede forskel i skattepligtig værdi pr. m2 for bygninger skal Kommissionen indledningsvist bemærke, at det korrekte tal, der kan udledes af Telereal-transaktionen (53), ikke er 35 GBP pr. m2 som påstået af Vtesse, men 51 GBP pr. m2, hvis man foretager en beregning svarende til den, der blev foretaget af Vtesse. Vtesse sammenligner desuden tallet med en påstået værdi på 115 GBP pr. m2 for andre teleoperatører. Grundlaget og sammenligneligheden er ikke umiddelbart til at se, og tallet afspejler ikke de udsving, der formentlig vil være, især på grund af de forskellige teleoperatørers geografiske placering. De britiske myndigheder har anført, at BT's ejendomsporteføljer omfatter hele Det Forenede Kongerige, herunder de fattigste og mest fjerntliggende områder, hvilket har en negativ effekt på den gennemsnitlige lejeværdi af selskabets ejendomme.
(158)
Det skal desuden påpeges, at BT's bygninger til almen brug, f.eks. kontor- og lagerlokaler, som ikke har nogen sammenhæng med eller forbindelse til nettet, værdiansættes lokalt og særskilt ved hjælp af lejemetoden. De havde i 2000 en skattepligtig værdi på 180 mio. GBP. Bygninger til drift og specialiserede formål, f.eks. telefoncentraler, betragtes som en del af BT's net og værdiansættes centralt af VOA ved hjælp af indtægts- og udgiftsmetoden. BT betalte 280 mio. GBP i leje til Telereal efter transaktionen. Den samlede skattepligtige værdi af BT's bygninger omfatter både den skattepligtige værdi af BT's særskilt vurderede bygninger, som udgjorde ca. 180 mio. GBP i 2000, og den skattepligtige værdi af de bygninger, der var medregnet i den samlede værdiansættelse af nettet, som det ikke er muligt at angive særskilt, men som udgør en væsentlig del af den skattepligtige værdi på 560 mio. GBP af BT's net i Det Forenede Kongerige. Det fremgår ikke af disse tal, at der skulle være en væsentlig forskel mellem den faktiske markedsværdi af BT's bygninger ifølge Telereal-transaktionen (54) og deres skattepligtige værdi som beregnet af VOA (55). Tallene kan derfor ikke anvendes som dokumentation for, at den skattepligtige værdi er sat for lavt.
(159)
Vtesse fremførte et yderligere argument i lyset af Telereal-transaktionen. Ifølge Vtesse udgjorde den leje, BT betalte til Telereal for selskabets bygninger, ca. 50 % af dets skattepligtige værdi i 2001, selv om størstedelen af den skattepligtige værdi primært bør henføres til dets net og ikke bygningerne. Heraf slutter Vtesse efter alt at dømme, at BT's net må være værdiansat for lavt. Dette argument bygger imidlertid på falske præmisser, idet en del af de ejendomme, der indgik i Telereal-handlen, er dem, der blev værdiansat særskilt til 180 mio. GBP. BT's samlede skattepligtige værdi for hele Det Forenede Kongerige på det tidspunkt, hvor handlen fandt sted, svarede derfor til 560 mio. GBP for nettet og de dermed forbundne aktiver plus 180 mio. GBP for de særskilt værdiansatte bygninger, dvs. i alt 740 mio. GBP. Lejen på 280 mio. GBP, som BT betalte til Telereal, udgør 38 % af dets samlede skattepligtige værdi. Der kan ikke drages nogen relevant konklusion på grundlag af dette tal.
(160)
En metode, hvor dele af BT's faste ejendom adskilles og værdiansættes særskilt, synes i alle tilfælde at være diskutabel. Ifølge britisk retspraksis skal VOA værdiansætte teleoperatørers faste ejendom som en helhed. Denne regel gælder for alle operatører uden forskel. Det er ved enhver ejendomsvurdering sådan, at markedslejen for en hel ejendom normalt ikke er identisk med summen af markedslejerne for de enkelte dele af ejendommen: Den er tit lavere (56), men kan under visse omstændigheder også være højere. Det er derfor sandsynligt, at markedslejen for BT's ejendomsportefølje isoleret betragtet vil være forskellig fra dens værdi, når den er medregnet i BT's faste ejendom.
(161)
Der er derfor ingen klar dokumentation for, at indtægts- og udgiftsmetoden generelt ville resultere i en lavere skattepligtig værdi end lejemetoden, eller at VOA, når det anvender indtægts- og udgiftsmetoden på BT og Kingston, begik fejl og fastsatte den skattepligtige værdi af deres faste ejendom for lavt.
6.2.2. Indebærer indtægts- og udgiftsmetoden en begunstigelse ved marginalbeskatningen?
(162)
Det bør indledningsvist bemærkes, at spørgsmålet om marginalbeskatning, dvs. beskatning af nytilsluttede fibre, kun er relevant for den skattemæssige vurdering af BT, men ikke for Kingston. Som anført i betragtning 22 ejer Kingston et datterselskab, Torch Communications Ltd, der driver et fiberoptisk backbonenet uden for Kingstons lokale accessnet, og som værdiansættes efter lejemetoden. Det betyder, at Torch Communications Ltd beskattes fuldt af nytilsluttede fibre. Indtægts- og udgiftsmetoden anvendes kun for den del af Kingstons net, der i alt væsentligt er et lokalt accessnet. Som allerede anført (57) er der ingen reguleringsordning for dets faste ejendom. Hermed tages der hensyn til, at der ifølge de britiske myndigheder ikke er nogen konkurrent, der har bygget net i Kingston upon Hull og omegn, og at Kingston allerede havde en netdækning på næsten 100 % i området, så det ikke udbyggede sit net. Der var derfor ingen væsentlig ændring i omstændighederne, som kunne have ændret den skattepligtige værdi af Kingstons net væsentligt. Kommissionen godtager dette argument og noterer sig, at der ikke er nogen tredjemand, der har gjort gældende, at Kingston blev begunstiget ved marginalbeskatningen.
(163)
I BT's tilfælde betyder den omstændighed, at der ikke er belæg for en begunstigelse ved den samlede værdiansættelse af BT's faste ejendom, ikke nødvendigvis, at marginalbeskatningen, dvs. på nytilsluttede fibre, ikke kan have begunstiget selskabet. Ifølge bemærkningerne fra flere tredjeparter kan forskellen i den måde, hvorpå BT og de øvrige teleoperatører beskattes, når de tager et nyt fiber i brug, faktisk fordreje konkurrencevilkårene, når selskaberne konkurrerer om samme aftale. Dette problem rejser det mere overordnede spørgsmål om de reguleringer af den skattepligtige værdi, der foretages årligt af VOA.
(164)
Når en teleoperatør, som værdiansættes efter lejemetoden, tilslutter og tager et nyt fiber i brug, stiger hans skattepligtige værdi som nævnt ovenfor med den skattepligtige værdi af det pågældende nye fiber. Det modsatte sker, når han slukker for og frakobler et fiber: I dette tilfælde fratrækkes fibrenes skattepligtige værdi. Teleoperatører, der værdiansættes efter indtægts- og udgiftsmetoden, er ikke omfattet af en sådan nøje regulering. I BT's tilfælde er de årlige reguleringer baseret på en ordning med justering efter markedsandelen: Ændringer i BT's markedsandele antages at afspejle ændringer i dets nets værdi. Det er derfor spørgsmålet, om det er sandsynligt, at forskellen i den måde, hvorpå der tages hensyn til ændringer i nettene, f.eks. tilslutning af nye fibre, begunstiger BT.
(165)
Det er Kommissionens opfattelse, at VOA ud fra BT's forretningsplaner vurderer, hvilken hypotetisk leje BT kan forvente at få for sin faste ejendom i betragtning af de forventede indtægter og udgifter fra brugen af de pågældende ejendomme. Værdiansættelsen vil derfor omfatte enhver udbygning af nettet, herunder tilslutningen af nye optisk fibre, som er nødvendig for at kunne dække den forventede efterspørgsel. Tilslutningen af nye optiske fibre forudberegnes og tages derfor i betragtning af VOA, uanset om BT lejer eller ejer de pågældende fibre (58). Denne værdiansættelsesmetode indebærer, at BT modsat teleoperatører, der værdiansættes efter lejemetoden, også beskattes for mørke fibre, da det formodes, at en række af disse mørke fibre tages i brug i løbet af den efterfølgende femårige værdiansættelsesperiode. Endelig er formålet med den årlige revurdering på basis af evalueringen af BT's markedsandele at identificere væsentlige ændringer i BT's net (59).
(166)
Det er derfor ikke korrekt at hævde, at BT ikke betaler nogen ekstra skatter, således som klageren og tredjeparter som Altnet har gjort gældende. Med et net i England, der i øjeblikket har en skattepligtig værdi på 530 mio. GBP, og som værdiansættes som en helhed, har en lille ændring som den yderligere tilslutning af et fiber formentlig en mindre mærkbar indvirkning på BT end på en lille operatør som Vtesse. Desuden opvejes stigninger i værdien af BT's net af faktorer, der nedsætter værdien, f.eks. kapacitetsudvidelser hos konkurrenterne. Det gør effekten af tilslutningen af nye fibre fra BT's side endnu mindre mærkbar. Det betyder dog ikke, at disse nytilsluttede fibre ikke beskattes.
(167)
Vtesse gør også gældende, at dets skattebyrde udgjorde 16 % af de forventede løbende indtægter ved et typisk bud som f.eks. buddet på levering af backbone- og accessforbindelser til Kent MAN (60). Med hensyn til samme bud gør det gældende, at BT højst blev beskattet med 2 %, hvilket svarer til BT's påståede gennemsnitlige forhold mellem skatter og indtægter. Vtesse konkluderer, at BT betaler langt mindre i skatter på en sammenlignelig - og i dette tilfælde identisk - transaktion, og at det derfor opnår en klar fordel.
(168)
Dette argument kan ikke tiltrædes. For det første er det ikke korrekt at hævde, at BT, da forholdet mellem dets skatter og indtægter i gennemsnit er 2 % (61), blev beskattet med 2 % ved dette bud. Forholdet er beregnet ud fra BT's samlede skattepligtige værdi, hvortil der blev lagt værdien af de fibre, som BT tog i brug i forlængelse af Kent MAN-aftalen, enten ved fremskrivning eller på grundlag af ordningen med regulering i forhold til markedsandelen. For at kunne foretage en passende og korrekt sammenligning med Vtesses skattebyrde ved dette bud er det nødvendigt at fastslå, hvor meget den pågældende aftale øgede den skattepligtige værdi af BT's net, enten ved fremskrivning eller på grundlag af den årlige reguleringsordning. Når værdiansættelsen sker ved fremskrivning, beregnes der en samlet værdi, som ikke gør det muligt at identificere særskilte aftaler. Det er derfor ikke muligt at fastslå, hvor meget Kent MAN-aftalen har øget den skattepligtige værdi af BT's net. Det er i alle tilfælde ikke muligt at drage nogen endelig konklusion om, hvorvidt der er tale om begunstigelse og dermed statsstøtte. Vtesses skattebyrde ved det pågældende bud kan ikke bruges referenceværdi til at vurdere, om der er tale om en begunstigelse af BT i henhold til EF-traktatens artikel 87, stk. 1. Skattebyrden vil formentlig variere alt efter den valgte tekniske løsning, omkostningsstrukturen hos de selskaber, der afgiver bud, og længden af det optiske fibernet, operatørerne agter at bruge til at levere ydelser, men frem for alt afhængigt af, om der skal tilsluttes nye fibre (62). Efter lejemetoden vil en teleoperatør, som leverer ydelsen ved hjælp af et fiber, der allerede er i brug, derfor ikke skulle betale højere skatter (63).
(169)
Dette gælder også for Vtesses argumentation angående en sammenligning mellem priserne for BT's udvidede engrosydelser og de priser, en operatør, der værdiansættes efter lejemetoden, ville skulle betale, hvis han tog optiske fibre i brug med det formål at levere samme ydelse. Vtesse gør gældende, at en sådan operatør - alt efter de udvidede engrosydelsers kapacitet og dækningsgrad - muligvis ville skulle betale skatter på indtil 87 % af BT's pris, og Vtesse betragter dette som et yderligere bevis på, at BT's optiske net er værdiansat for lavt eller ikke marginalbeskattes korrekt. Argumentet bygger imidlertid på en formodning om, at den hypotetiske operatør har et enkelt par fibre i brug på samme strækning, som BT har valgt. Hvis den pågældende operatør anvender et fiber, der allerede er i brug, til at levere udvidede engrosydelser, skal der imidlertid ikke betales nogen ekstra skatter efter lejemetoden. Hvis den berørte operatør tager nye fibre i brug på en strækning, hvor han allerede har flere optiske fibre i brug, vil marginalomkostningerne ved transaktionen desuden være meget lavere, fordi skatterne pr. fiber er lavere, jo flere optiske fibre der er pr. strækning. Også i dette tilfælde er det ikke muligt at drage nogen konklusion ud fra dette argument.
(170)
I betragtning heraf er påstanden, at BT ikke marginalbeskattes, ikke korrekt. Selv hvis man, som det gøres gældende af Vtesse, koncentrerer sig om beskatningen af de aftaler, hvor Vtesse og BT er konkurrenter, sker der efter alt at dømme ikke nogen åbenlys begunstigelse af BT: Selskabet beskattes for nytilsluttede fibre, om end det sker anderledes og mindre gennemsigtigt. Kommissionen noterer sig også, at BT, fordi indtægts- og udgiftsmetoden bygger på forventede indtægter, beskattes for mørke fibre, idet det antages, at de pågældende fibre skal tages i brug for at dække den forventede efterspørgsel. Modsat andre teleoperatører, som kun beskattes, når de tager et fiber i brug, beskattes BT derfor også for mørke fibre.
(171)
Kommissionen er derfor enig med OFCOM i, at reguleringsordningen på lang sigt synes at føre til et i alt væsentligt parallelt resultat i hvert tilfælde, selv om det sker på en forskellig og meget ugennemsigtig måde.
(172)
At der ikke er noget åbenlyst konkurrencemæssigt problem, bekræftes også, når man sammenligner markedsandelene inden for levering af hurtige bredbåndsydelser til erhvervskunder, hvor BT og Vtesse (64) er direkte konkurrenter. Ifølge tal fra BT har BT en markedsandel på 12 % på dette marked, og det er kun det fjerdestørste selskab. Ifølge tal fra OFCOM sidder BT på [10-15] (65) % af markedet for levering af traditionelle lejede forbindelser på 622 Mbit/sekund og mere (66). Selv om BT er det etablerede teleselskab, havde det efter alt at dømme en forholdsvist lille markedsandel på det pågældende marked. Man må antage, at BT, hvis det virkelig opnåede en så stor fordel i form af en fritagelse for marginalbeskatningen af nye fibre, havde haft en meget større markedsandel. De oplysninger, Kommissionen råder over, bekræfter derfor ikke den påstand, at BT har en konkurrencemæssig fordel, som gør det meget svært for andre teleoperatører at konkurrere med det på det pågældende marked (67).
(173)
Med hensyn til reguleringerne gjorde Kommissionen endelig også gældende i sin beslutning om at indlede proceduren, at den finder det betænkeligt, at der sker en nedjustering i BT's tilfælde, men at der efter alt at dømme ikke foretages en tilsvarende systematisk gennemgang af markedsvilkårene for konkurrenterne. I lyset af redegørelserne fra de britiske myndigheder og BT finder Kommissionen det godtgjort, at disse betænkeligheder er ubegrundede. Der sker ikke kun nedjusteringer i BT's tilfælde: Som allerede anført er den reguleringsordning, der anvendes på BT, baseret på udviklingen i selskabets markedsandele. Det er korrekt, at dets markedsandele og derfor dets skattepligtige værdi faldt i en årrække, hvilket afspejlede et værditab som følge af øget konkurrence. I 2003 og 2004 steg dets skattepligtige værdi dog med hhv. 4 mio. GBP og 7,1 mio. GBP. Konkurrenterne kan opnå - og har da også opnået - nedjusteringer: F.eks. fik de nedsat den skattepligtige værdi af deres optiske fibernet med 15 % pr. 1. april 2001 og med 25 % pr. 1. april 2002 for at tage hensyn til overudbuddet på markedet. Det indebar, at den skattepligtige værdi af et fiberpar faldt fra 1 000 GBP pr. km uden for London-området i 2000 til 850 GBP pr. km i 2001 og 750 GBP i perioden mellem 2002 og 2004. Ifølge listen for 2005-2010 faldt den skattepligtige værdi pr. km fiberpar yderligere til 500 GBP. Det betyder, at en operatør, hvis optiske fibernet var uændret i det pågældende tidsrum, ville have fået nedsat sin skattepligtige værdi med 50 %.
(174)
Afslutningsvist bør det fastholdes, at ejendomsskatterne er en skat, der opkræves af værdien af den pågældende ejendom. Der er ikke tale om en skat af overskud eller indtægter. Ejendomsskatterne opkræves normalt af alle udenlandske ejendomme og pålægges derfor alle telenet. Ifølge britisk retspraksis værdiansættes alle telenet i deres helhed. Der findes forskellige metoder til at værdiansætte de pågældende ejendomme. Når det er muligt at anvende alle metoder, skulle de føre til samme værdiansættelse. Hvilken værdiansættelsesmetode der bruges, afhænger af de konkrete omstændigheder.
(175)
VOA har efter alt at dømme anvendt de almindelige bestemmelser for ejendomsskat på BT og Kingston i overensstemmelse med lovgivningen og retspraksis. BT's og Kingstons faste ejendom værdiansættes tydeligvis - og de pågældende skattepligtige værdier reguleres - ved hjælp af en anden metode end den, der anvendes på deres konkurrenter. Kommissionen kan dog konkludere, at der ikke findes noget bevis for, at brugen af en anden metode ikke er berettiget i betragtning af de objektive forskelle, der er mellem de pågældende selskaber og deres konkurrenter, og i betragtning af det omfattende bevismateriale, VOA råder over.
(176)
Der foreligger intet bevis for, at den omstændighed, at der blev anvendt en anden værdiansættelsesmetode på BT og Kingston, har begunstiget disse selskaber på nogen måde i forhold til deres konkurrenter. Da der ikke er noget bevis for, at der er sket en begunstigelse, konkluderer Kommissionen, at skattesystemet for udenlandsk fast ejendom ikke har ført til, at BT og/eller Kingston har opnået statsstøtte i henhold til EF-traktatens artikel 87, stk. 1, i det tidsrum, Kommissionen har undersøgt, dvs. 1995-2005 -
VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:
Artikel 1
Det Forenede Kongeriges opkrævning af skat af udenlandsk ejendom fra BT plc og Kingston Communications plc fra 1995 og indtil udgangen af 2005 udgør ikke støtte i henhold til EF-traktatens artikel 87, stk. 1.
Artikel 2
Denne beslutning er rettet til Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland.
Udfærdiget i Bruxelles, den 12. oktober 2006.
KOMISSION PÄÄTÖS,
tehty 12 päivänä lokakuuta 2006,
Yhdistyneen kuningaskunnan soveltamasta liikekiinteistöjä koskevasta verosta, jota kannetaan teletoiminnan infrastruktuurista Yhdistyneessä kuningaskunnassa (C 4/2005 (ex NN 57/2004, ex CP 26/2004))
(tiedoksiannettu numerolla C(2006) 4378)
(Ainoastaan englanninkielinen teksti on todistusvoimainen)
(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
(2006/951/EY)
EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, JOKA
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 88 artiklan 2 kohdan,
ottaa huomioon Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 62 artiklan 1 kohdan a alakohdan,
on mainittujen artiklojen mukaisesti kehottanut asianomaisia osapuolia esittämään huomautuksensa (1) ja ottanut huomioon nämä huomautukset,
sekä katsoo seuraavaa:
I MENETTELY
(1)
Komissio vastaanotti 17 päivänä helmikuuta 2004 brittiläisen teleoperaattorin Vtesse Networks Ltd:n (jäljempänä ”Vtesse”) tekemän 2004 kantelun, jonka mukaan vakiintuneelle teleoperaattorille British Telecom Plc:lle (jäljempänä ”BT”) on mahdollisesti myönnetty veroetua.
(2)
Komissio ilmoitti Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaisille 19 päivänä tammikuuta 2005 päivätyllä kirjeellä päätöksestään aloittaa EY:n perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdan mukainen muodollinen menettely, joka koskee nyt tarkasteltavana olevaa toimenpidettä (jäljempänä ”menettelyn aloittamista koskeva päätös”). Komission päätös menettelyn aloittamisesta julkaistiin 12 päivänä maaliskuuta 2005Euroopan unionin virallisessa lehdessä (2) . Komissio on kehottanut asianomaisia osapuolia esittämään huomautuksensa kyseisestä toimenpiteestä.
(3)
Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset ottivat määräajan pidennyksen jälkeen kantaa menettelyn aloittamista koskevaan päätökseen 4 päivänä huhtikuuta 2005 päivätyllä kirjeellä.
(4)
Komissio sai huomautuksia seuraavilta tahoilta:
-
AboveNet Communications UK Ltd. (”AboveNet”), 29 päivänä huhtikuuta 2005 päivätty kirje
-
Altnet Task Force (”Altnet”), 2 päivänä toukokuuta 2005 päivätty kirje
-
Broadband Stakeholders Group, 13 päivänä toukokuuta 2005 päivätty kirje
-
BT, 18 päivänä toukokuuta 2005 päivätty kirje
-
Cable and Wireless Group plc (”Cable and Wireless”), 29 päivänä kesäkuuta 2005 päivätty kirje
-
Communications Management Association, 30 päivänä maaliskuuta 2005 päivätty kirje
-
Easynet Group Plc (”Easynet”), 3 päivänä toukokuuta 2005 päivätty kirje
-
Gamma Telecom Ltd, 1 päivänä joulukuuta 2005 päivätty kirje
-
Hutchinson Network Services UK Ltd (”Geo”), 6 päivänä toukokuuta 2005 päivätty kirje
-
Global Crossing Ltd, 6 päivänä toukokuuta 2005 päivätty kirje
-
GVA Grimley, 27 päivänä huhtikuuta 2005 päivätty kirje
-
Kingston Communications Plc, 29 päivänä huhtikuuta 2005 päivätty kirje
-
NTL Group Ltd, 29 päivänä huhtikuuta 2005 päivätty kirje
-
Telewest Broadband Ltd, 28 päivänä huhtikuuta 2005 päivätty kirje
-
Thus Plc, 4 päivänä toukokuuta 2005 päivätty kirje
-
UK Competitive Telecommunications Association (”UKCTA”), 25 päivänä huhtikuuta 2005 päivätty kirje
-
Vanco Ltd, 19 päivänä huhtikuuta 2005 päivätty kirje
-
Viatel UK Ltd, 6 päivänä heinäkuuta 2005 päivätty kirje
-
Vtesse toimitti huomautuksia ja lisätietoja useilla kirjeillä ja sähköpostiviesteillä seuraavina päivinä: 28 päivänä tammikuuta 2005, 4 päivänä helmikuuta 2005, 16 päivänä helmikuuta 2005, 22 päivänä helmikuuta 2005, 15 päivänä maaliskuuta 2005, 29 päivänä maaliskuuta 2005, 28 päivänä huhtikuuta 2005, 28 päivänä heinäkuuta 2005, 17 päivänä elokuuta 2005, 2 päivänä syyskuuta 2005, 4 päivänä marraskuuta 2005, 23 päivänä marraskuuta 2005, 30 päivänä marraskuuta 2005, 1 päivänä joulukuuta 2005, 11 päivänä tammikuuta 2006, 19 päivänä tammikuuta 2006, 16 päivänä maaliskuuta 2006, 20 päivänä maaliskuuta 2006 ja 8 päivänä heinäkuuta 2006
-
Nimetön kirje, päivätty 1 päivänä helmikuuta 2005
(5)
Komissio toimitti nämä huomautukset Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaisille 20 päivänä kesäkuuta 2005, 4 päivänä elokuuta 2005 ja 9 päivänä elokuuta 2005 päivätyillä kirjeillä antaakseen mahdollisuuden toimittaa vastine. Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset esittivät huomautuksensa 10 päivänä lokakuuta ja 22 päivänä marraskuuta 2005 päivätyillä kirjeillä.
(6)
Komissio pyysi 26 päivänä heinäkuuta 2005 OFCOM:ia (teletoiminnan sääntelystä Yhdistyneessä kuningaskunnassa vastaava riippumaton viranomainen) toimittamaan huomautuksensa menettelyn aloittamista koskevasta päätöksestä. OFCOM vastasi pyyntöön 21 päivänä syyskuuta 2005 päivätyllä kirjeellä. OFCOM toimitti lisätietoja 7 päivänä joulukuuta 2005, 6 päivänä tammikuuta 2006 ja 21 päivänä maaliskuuta 2006.
(7)
BT:n edustajien kanssa järjestettiin kaksi kokousta (14 päivänä heinäkuuta 2005 ja 4 päivänä lokakuuta 2005). BT toimitti lisätietoja 23 päivänä marraskuuta 2005 ja 23 päivänä maaliskuuta 2006.
(8)
Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaisten kanssa järjestettiin kolme kokousta (16 päivänä maaliskuuta 2005, 9 päivänä syyskuuta 2005 ja 4 päivänä heinäkuuta 2006).
(9)
Komissio pyysi Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaisilta lisätietoja 26 päivänä syyskuuta 2005 päivätyllä kirjeellä, johon saatiin vastaus 18 päivänä marraskuuta 2005 päivätyllä kirjeellä. Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset toimittivat lisätietoja 23 päivänä marraskuuta 2005, 23 päivänä tammikuuta 2006, 21 päivänä helmikuuta 2006, 13 päivänä maaliskuuta 2006, 21 päivänä maaliskuuta 2006, 27 päivänä maaliskuuta 2006, 20 päivänä huhtikuuta 2006, 2 päivänä toukokuuta 2006, 4 päivänä heinäkuuta 2006 ja 20 päivänä heinäkuuta 2006 päivätyillä kirjeillä.
(10)
Kantelijana toimivan Vtessen edustajien kanssa järjestettiin kokous 23 päivänä marraskuuta 2005.
II TOIMENPITEEN YKSITYISKOHTAINEN KUVAUS
A Toimenpiteen kuvaus
(11)
Yhdistyneessä kuningaskunnassa peritään kiinteistöveroa liikekiinteistöistä. Sillä pyritään kattamaan paikallisviranomaisten tarjoamista palveluista aiheutuneita kustannuksia. Liikekiinteistöjen verotusta sääntelevä ensisijainen säädös on Englannissa ja Walesissa Local Government Finance Act 1988 (”LGFA 1988”). Järjestelmän täytäntöönpanoa säännellään lisäksi muilla säädöksillä ja oikeuskäytännöllä.
(12)
Kiinteistöyksikköä, jonka arvo määritetään verotusta varten, kutsutaan verotettavaksi omaisuudeksi (rateable hereditament), johon sisältyvät maa-alueet, rakennukset sekä verotettavat koneet ja laitteet. Veron maksamisesta on vastuussa verotettavan haltija eli henkilö, jolla on ns. ensisijainen määräysvalta omaisuuteen. Määräysvalta määritetään oikeuskäytännössä haltijalle kaupallisia etuja tuottavaksi omaisuuden tosiasialliseksi, yksinomaiseksi ja pysyväksi hallinnaksi.
(13)
Valtiovarainministeriö määrittää vuosittain kaikkiin toimijoihin ja liikekiinteistöihin samansuuruisena sovellettavan verokannan. Verovuonna 2004-2005 verokanta oli Englannissa 45,6 prosenttia ja Walesissa 45,2 prosenttia. Veroperustana toimiva verotusarvo (rateable value) on teoreettinen vuotuinen vuokra, joka kiinteistöstä voitaisiin kohtuudella olettaa saatavan, jos se vuokrattaisiin vuosittain avoimilla markkinaehdoilla tiettynä arviointipäivänä. Täydellinen määritelmä on LGFA 1988 -säädöksessä (Schedule 6) (3).
(14)
Teoreettisen vuosivuokran määrittämisestä vastaa arviointivirasto (Valuation Office Agency, VOA), joka on keskushallintoon kuuluvan kansallisen veroviraston (Inland Revenue) täytäntöönpanovirasto. Kiinteistöjen verotusarvot määritetään viiden vuoden välein. Ajanjaksolla 1995-2000 verotusarvo oli kiinteistön teoreettinen vuosivuokra, joka olisi saatu markkinoilta 1. huhtikuuta 1993. Tätä ajankohtaa kutsutaan ”edeltäväksi arvostuspäiväksi” (antecedent valuation date). Ajanjaksolla 2000-2005 edeltävä arvostuspäivä oli 1. huhtikuuta 1998. Parhaillaan on käynnissä ajanjakso 2005-2010, jonka edeltävä arvostuspäivä on 1. huhtikuuta 2003. Edeltävän arvostuspäivän ja määritetyn verotusarvon voimaantulopäivän välisellä erolla pyritään antamaan arviointivirastolle mahdollisuus määrittää verotusarvot edeltävästä arvostuspäivästä käytettävissä olevien toteennäytettyjen tietojen perusteella.
(15)
Arviointivirasto voi käyttää neljää menetelmää laskiessaan omaisuuden verotusarvoa eli teoreettista vuosivuokraa. Menetelmien järjestys määräytyy menettelyn aloittamisesta tehtävän päätöksen mukaan:
a)
Jos kiinteistön vuokrausarvosta on saatavilla käytännön tietoa, sovelletaan vuokrausmenetelmää (rental method).
b)
Jos käytännön vuokratietoja ei ole, voidaan tehdä vertailu vastaavien kiinteistöjen vuokratietoihin. Tämä on ns. tone of the list -menetelmä. Tässä päätöksessä sekä vuokrausmenetelmästä että tone of the list - menetelmästä, jotka molemmat perustuvat markkinatietoihin, käytetään yksinkertaisuuden vuoksi yhteisnimitystä ”vuokrausmenetelmä”.
c)
Tulot ja menot -menetelmää (receipt and expenditure method) sovelletaan kiinteistöihin, joita vuokrataan harvoin tai joita on markkinoilla vähän (erityisesti yleishyödylliset laitokset). Sillä pyritään jäljittelemään oletetun vuokralaisen ajatusprosessia, jolla tämä arvioi kaupallisen hankkeen kannattavuutta, kun siihen liittyy kiinteistön vuokraaminen. Vuokralainen arvioisi ensin tulevat tulonsa ja vähentäisi niitä vastaavat menot. Tämän jälkeen vuokralainen vähentäisi loppusummasta haluamansa tuoton sijoitetulle pääomalle. Jäljelle jäävä summa olisi enimmäisvuokra jonka hän pystyisi maksamaan.
d)
Yrittäjän perusmenetelmässä (contractor's basis method) käytetään liikekiinteistön jälleenhankintahintaa: vuokralainen ei haluaisi maksaa kiinteistöstä vuosittain enempää vuokraa kuin mitä vastaavan kiinteistön rakentamiseen lainatusta pääomasta perittäisiin vuosittain korkoa. Tätä menetelmää sovelletaan yleensä kiinteistöihin, joita ei vuokrata tai jotka eivät tuota voittoa (esim. sairaalat).
(16)
Veroa kannetaan yrityksiltä kiinteistöveron muodossa teletoiminnan infrastruktuurista samaan tapaan kuin muistakin liikekiinteistöistä. Verotusarvojen arvioinnista annetuista säädöksissä (Valuation for Rating (Plant and Machinery) (England) Regulations 2000 (4) säädetään, että teletoiminnan infrastruktuurissa veronalaisia koneita ja laitteita ovat ”kaapelit, optiset kuidut, johdot, johtimet sekä niiden muodostamat järjestelmät ..., joita käytetään tai on tarkoitus käyttää viestintäsignaalien lähettämiseen”.
(17)
Teletoiminnan kiinteistöistä on kannettu veroa vuodesta 1855. BT:n vuonna 1984 tapahtuneen yksityistämisen jälkeen veroa on kannettu myös yksityistetyn yhtiön infrastruktuurista. Veroa kannettiin myös Mercury Communications -yhtiöltä, joka oli BT:n ainoa kilpailija 1980-luvun duopolimarkkinoiden aikana. Kaudella 1990-1995 veron määrä määritettiin soveltamalla tiettyä ”vakiokaavaa”. Kun teletoimintaa alettiin vapauttaa kilpailulle asteittain vuodesta 1992, veroa alettiin kantaa kaikesta televiestintäinfrastruktuurista.
(18)
Arviointivirasto sovelsi BT:hen tulot ja menot -menetelmää ajanjaksolla 1995-2000. Tätä arvonmääritystä mukautettiin BT:n kanssa tehdyn sovitteluratkaisun jälkeen. Yhtiö oli itse määrittänyt kiinteistöjensä arvon yrittäjän perusmenetelmän mukaisesti ja tehnyt alkuperäisestä arviosta valituksen arvioinneista vastaavaan tuomioistuimeen (Central London Valuation Tribunal) ja maaoikeuteen (Lands Tribunal). BT ja arviointivirasto tekivät asiasta sopimuksen vuonna 2000. Sopimuksen mukaan BT:n verkkoihin liittyvän omaisuuden verotusarvo oli 445 miljoonaa Englannin puntaa Englannissa ja 25 miljoonaa Englannin puntaa Walesissa verovuonna 1995-1996. Soveltamalla 43,2 prosentin kerrointa BT:n oli maksettava verovuodelta veroa 203 miljoonaa Englannin puntaa eli 2 prosenttia yrityksen vuosituloista.
(19)
Verokaudella 2000-2005 arviointivirasto määritti BT:n omaisuuden arvoksi 467 miljoonaa Englannin puntaa Englannissa ja 26 miljoonaa Englannin puntaa Walesissa. Arvonmääritys toteutettiin tulot ja menot -menetelmällä, ja se perustui vuoden 1995 veroluetteloa laadittaessa sovittuihin periaatteisiin ja arvoihin. Arviointivirasto sovelsi BT:n verkko-omaisuuteen tulot ja menot -menetelmää myös kaudella 2005-2010.
(20)
Verotusarvoja tarkistetaan periaatteessa viiden vuoden välein. Menettelyn aloittamisesta tekemässään päätöksessä komissio kuitenkin toteaa, että verotusarvoja on jälkikäteen tarkistettu alaspäin, koska yhtiö on menettänyt markkinaosuutta kiinteän verkon televiestinnän markkinoilla Yhdistyneessä kuningaskunnassa kilpailevien televerkkojen tullessa markkinoille. Menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä todetaan, että verotusarvoja ei ilmeisesti ole tarkistettu ylöspäin, kun verkkoja on laajennettu tai ajanmukaistettu.
(21)
Kingston Communications plc (”Kingston”) on Hullin alueen vakiintunut teleoperaattori ja ainoan paikallisverkon omistaja. Kun useimpia julkisessa omistuksessa olleita televiestintäverkkoja yksityistettiin Yhdistyneessä kuningaskunnassa 1980-luvun lopulla, yhtiö pysyi kunnan omistuksessa, kunnes osakkeita alettiin myydä yleisölle vuonna 1999. Ainoa merkittävä yksittäinen osakkeenomistaja on Hullin kaupunginvaltuusto. Kingston oli BT:n lisäksi ainoa teleoperaattori, jonka kiinteistövero määritettiin tulot ja menot -menetelmällä.
(22)
Kingstonilla on kuitenkin myös tytäryhtiö, Torch Communications Ltd, joka on rakentanut optisen runkoverkon Kingstonin paikallisliityntäverkon eli Hullin taajama-alueen ulkopuolelle. Torch ylläpitää kyseistä runkoverkkoa erillisenä tytäryhtiönä. Tämän vuoksi Torchin runkoverkon verotusarvo voidaan määrittää erikseen vuokrausmenetelmällä.
(23)
Tässä asiassa Vtesse on kantelija. Yritys tarjoaa kuituverkkopalveluja liike-elämälle, ja sen valikoimaan kuuluvat suuren kapasiteetin vuokrayhteydet vähittäisasiakkaille, pääasiassa suurille yrityskäyttäjille. Se kilpailee suoraan BT:n kanssa vuokrayhteyksien markkinoilla. Vtesse liittää asiakkaita verkkoon vuokraamalla ”pimeitä” valokuituyhteyksiä muilta runkoverkko-operaattoreilta ja täydentää niitä omalla infrastruktuurillaan. Ulkopuolisilta vuokrattu omaisuus lasketaan mukaan Vtessen verotettavaan omaisuuteen. Arviointivirasto on päättänyt määrittää Vtessen verotusarvon tone of the list -menetelmällä, jota sovelletaan aina, kun uutta kuitukaapelia vuokrataan ja otetaan käyttöön.
(24)
Toteutuneiden vuokrien perusteella arviointivirasto on määrittänyt vuokrausmenetelmällä optisen kuitukaapeliparin vuotuiseksi verotusarvoksi 1 200 Englannin puntaa per kilometri suur-Lontoon alueella ja 1 000 Englannin puntaa per kilometri muualla Yhdistyneessä kuningaskunnassa verokaudella 2000-2005. Lisäksi arviointivirasto myönsi vuonna 2001 ns. ylitarjonta-alennuksen vuokrausmenetelmän mukaisesti verotetuille kuitukaapelin tarjoajille. Alennus oli 15 prosenttia 1. huhtikuuta 2001 sovelletusta verotusarvosta ja 25 prosenttia 1. huhtikuuta 2002 sovelletusta verotusarvosta. Alennuksella pyrittiin ottamaan huomioon kuitukaapeleihin tehdyt liian suuret investoinnit teletoiminnan nousukaudella 1990-luvun lopussa sekä seurauksena ollut ylitarjonnan aiheuttama omaisuuserien arvon jyrkkä aleneminen. Yli 3 000 kilometrin pituisille verkoille myönnetään 10 prosentin lisäalennus. Näiden alennusten jälkeen valokaapeliparin vuokrausarvo aleni 900 Englannin puntaan Lontoon alueella ja muualla maassa 750 Englannin puntaan vuosina 2002-2004. Kaudella 2005-2010 kuituparin vuokrausarvoksi asetettiin 600 Englannin puntaa per kilometri Lontoon kaupungin alueella ja 500 Englannin puntaa per kilometri muualla maassa (5) . Vtessen mukaan sille määrätyt verot olivat verovuonna 2003-2004 noin 7 prosenttia yhtiön juoksevista tuloista.
(25)
Verotusarvojen tarkistamisesta voidaan todeta, että tone of the list -verokantaa sovelletaan kaikkiin vuokrattaviin ja käyttöön otettaviin kuitukaapeleihin. Vtessen on ilmoitettava säännöllisin väliajoin arviointivirastolle verkon laajennuksista, jotta omaisuuden verotusarvoa voidaan tarkistaa. Tämän vuoksi Vtesse väittää, että hankkiessaan asiakkaille tarjottavien palvelujen edellyttämää kuitukaapelia sille määrätään vero, joka voi olla jopa 20-30 prosenttia uuden asiakassopimuksen tuottamista tuloista.
(26)
Muiden markkinoilla toimivien teleoperaattorien omaisuuden verotusarvo määritetään vuokrausmenetelmällä. Poikkeuksen muodostavat kaapelitelevisiotoiminnan harjoittajat, joita verotetaan yrittäjän perusmenetelmästä johdetulla menetelmällä (6).
B Syyt muodollisen tutkintamenettelyn aloittamiseen
(27)
Komissio katsoo menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessään, että erilainen kiinteistöveron soveltaminen BT:hen ja Kingstoniin saattaa tuottaa etua kyseisille yrityksille. Yritykset näyttävät hyötyvän veroperustan keventämisestä suhteessa muihin yrityksiin. Tähän viittaa se, että BT maksoi kyseistä veroa noin kaksi prosenttia tuloistaan, kun taas Vtesse ja muut kilpailijat voivat joutua maksamaan veroa noin seitsemän prosenttia tuloistaan. Liiketoimintaa laajennettaessa toteutunut veron osuus voi olla enimmillään 20-30 prosenttia.
(28)
Menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä todetaan, että tämä ilmeisen syrjivä verotusmenettely saattaa johtua siitä, että BT:hen ja Kingstoniin sovelletaan tiettyä omaisuuserien arvostusmenettelyä. Muita teleoperaattoreita sen sijaan verotetaan vuokrausmenetelmän mukaisesti lukuun ottamatta kaapelitelevisiotoiminnan harjoittajia, joihin sovelletaan yrittäjän perusmenetelmästä johdettua menetelmää. Järjestelmä ei ole täysin yhdenmukainen, ja arviointivirasto voi käyttää harkintavaltaa soveltaessaan yleisiä säännöksiä yksittäisiin operaattoreihin. BT ja Kingston ovat saattaneet saada etua, koska arviointivirasto käytti harkintavaltaansa neuvotellessaan verotusarvoja koskevasta sopimuksesta BT:n kanssa.
(29)
Menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä kyseenalaistettiin näkemys, jonka mukaan vuokrausmenetelmää ei voida soveltaa BT:n ja Kingstonin omaisuuteen. Päätöksessä ehdotetaan, että verkon arvoa määritettäessä viitearvona voitaisiin käyttää vuokraa, jonka BT saa vuokratessaan omaa infrastruktuuriaan ulkopuolisille. Lisäksi BT:n vähittäiskauppayksiköt käytännössä vuokraavat infrastruktuuria ja ostavat verkkopalveluja BT:n infrastruktuuria hallinnoivalta liiketoimintayksiköltä BT Wholesale Ltd:ltä (”BT Wholesale”). Vuokrausarvo voitaisiin arvioida BT:n vähittäiskauppayksiköiden ja BT Wholesalen sisäisten siirtohintojen perusteella. Lisäksi markkinoiden vapauttaminen ja verkkoelementtien tarjonnan eriyttäminen ovat synnyttäneet lukuisia tukkumarkkinoiden tuotteita, joita voitaisiin käyttää viitearvoina määritettäessä BT:n ja Kingstonin verkkojen infrastruktuurielementtien vuokrausarvoa. Lisäksi on väitetty, että muilla kuin BT:llä ei ole läheskään niin suurta ja monipuolista verkkoa, että se voisi toimia vertailuarvona. Menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä ehdotetaan, että myös televiestintämarkkinoilla aktiivisesti toimivien kaapelitelevisioyhtiöiden verotusarvoja voitaisiin käyttää vertailuarvoina.
(30)
Tulot ja menot -menetelmästä komissio toteaa, että kyseisessä menetelmässä omaisuuserien vuokrausarvo määritetään omaisuuserien käytöstä saatavien tulojen perusteella. Lopputulos riippuu siis siitä, kuinka kannattavasti näitä omaisuuseriä käytetään, mikä puolestaan saattaa asettaa eriarvoiseen asemaan ne teleoperaattorit, joiden omaisuuserien verotusarvo määritetään muilla menetelmillä. Komission mielestä on epäselvää, tehtiinkö tulot ja menot -menetelmää sovellettaessa BT:tä ja Kingstonia koskeviin laskelmiin tarvittavat mukautukset, jotta voidaan olettaa, että yritysten omaisuuseriä käytetään täydellä kapasiteetilla ja kannattavuudella. Komissio haluaa myös tietää, kuinka BT:n yleispalveluvelvoitteet otetaan huomioon arvioitaessa omaisuuserien verotusarvoa.
(31)
Menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä kyseenalaistettiin myös menetelmä, jota käytetään tarkistettaessa verotusarvoja. Päätöksessä todetaan, että BT hyötyy verotusarvoja pienentävästä järjestelmästä, mutta kilpailijoiden markkinaolosuhteita ei ilmeisesti tarkastella yhtä järjestelmällisesti. BT näyttää saavan etua siitä, että yhtiön infrastruktuurin arvon nousua eri viisivuotiskausien välillä ei oteta huomioon, mutta kilpailijoiden verotaakka kasvaa niiden hankkiessa verkon arvoa nostavaa omaisuutta.
(32)
Menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä korostetaan, että arviointivirastolla on ilmeisesti paljon harkintavaltaa, minkä vuoksi se voi neuvotella erilaisista ratkaisuista. Päätöksessä todetaan erityisesti, että BT:n kanssa tehdyn sopimuksen pitäisi olla syrjimättömyysperiaatteen mukainen, eikä se saa asettaa muita teleoperaattoreita huonompaan asemaan.
III ASIANOSAISTEN HUOMAUTUKSET
A Muiden asianosaisten kuin BT:n ja Kingstonin huomautukset
(33)
Muiden asianosaisten kuin BT:n tai Kingstonin toimittamissa huomautuksissa pääasiassa tuetaan näkemystä, jonka mukaan kiinteistöveron erilainen soveltaminen BT:hen ja Kingstoniin saattaa tuottaa yhtiöille etua.
(34)
Vtesse on huomauttanut, että arviointituomioistuimen tehtyä maaliskuussa 1998 päätöksen, jossa vahvistettiin tulot ja menot -menetelmän soveltaminen BT:n verkkoon ja yhteensä 553 miljoonan Englannin punnan verotusarvo Englannissa ja Walesissa sijaitsevalle omaisuudelle, BT valitti päätöksestä maaoikeuteen. BT ja arviointivirasto sopivat ennen valituksen käsittelyä, että verotusarvoa alennetaan 15 prosenttia 470 miljoonaan Englannin puntaan. Vtessen mukaan BT ja arviointivirasto sopivat loppusummasta, johon pääsemiseksi virasto muutti yksittäisiä omaisuusarvoja.
(35)
Vtesse on esittänyt perusteita sille, että BT:n omaisuuden arvo on määritetty liian pieneksi tulot ja menot -menetelmällä. Jos oletetaan, että BT:n koko verkon verotusarvo kohdistetaan yhtiön optiselle kaapeliverkolle (7) (pituus 7 300 000 kilometriä vuonna 2005), kaapelikilometrin vuotuinen verotusarvo on 74 Englannin puntaa. Vtessen mukaan tätä lukua on verrattava vuokrausmenetelmällä arvioitavien teleoperaattorien valokuitukaapeliparin vuotuisiin verotusarvoihin, jotka ovat 1 000- 1 200 Englannin puntaa per kilometri. Vastaavasti jos BT:n valokuitukaapelin arvoksi annetaan nolla, ja yhtiöllä on 29 miljoonaa loppukäyttäjien liittymää, vuotuinen tilaajayhteyskohtainen vuokra on 18,57 Englannin puntaa. Tätä lukua on verrattava 122 Englannin punnan vuosikorvaukseen, jonka teleoperaattorit maksavat BT:n eriytettyjen tilaajayhteyksien käyttöoikeudesta (8).
(36)
Vtesse huomauttaa myös, että BT siirsi vuonna 2001 pääosan vuokratusta ja vapaana olevasta kiinteistöomaisuudestaan Telerealille, joka on Land Securities- ja William Pears Group -yhtiöiden perustama yhteisyritys. Kauppahinta oli 2,4 miljardia Englannin puntaa. Kauppaan kuului yhteensä 5,5 miljoonaa neliömetriä kiinteistöjä. Kaupan myötä BT maksoi vuonna 2001 vuokraa vapaana olevasta kiinteistöomaisuudesta 190 miljoonaa Englannin puntaa sekä vuokratusta omaisuudesta 90 miljoonaa. Tämän liiketoimen perusteella Vtesse päättelee, että BT maksaa rakennuksistaan vuokraa 35 Englannin puntaa per neliömetri, kun taas muiden teleoperaattoreiden liikekiinteistöjen veroperustana on 115 Englannin punnan keskimääräinen vuokra neliömetriä kohti. Vtesse väittää, että todellinen vuokra (280 miljoonaa Englannin puntaa), jonka BT maksoi rakennuksistaan Telerealille vuonna 2001, oli yli 50 prosenttia kyseisen vuoden verotusarvosta, vaikka suurin osa verotusarvosta pitäisi perustua verkon eikä rakennusten arvoon. Vtessen näkemyksen mukaan BT:n verkon arvo määritetään siis liian pieneksi tulot ja menot -menetelmällä.
(37)
Vtessen toimittamien tietojen mukaan BT:n verkon osien ja muiden teleoperaattoreiden verkkojen osien verotusarvojen väliset erot osoittavat, että BT:n omaisuuden arvo on määritetty tulot ja menot -menetelmällä pienemmäksi kuin vuokrausmenetelmällä.
(38)
Vtesse on toimittanut muitakin tietoja, joilla vertaillaan BT:n ja muiden teleoperaattoreiden suhteellista taakkaa yritysverotuksessa. Vtesse kannattaa verot-tulot -suhdetta, jonka se toteaa omalla kohdallaan olleen 13,46 prosenttia vuonna 2004. Yrityksen mukaan tätä suhdetta on mukautettava, jotta vertailu BT:n kanssa olisi mahdollista. Vtesse toteaa, että useimmat operaattorit maksavat huomattavia siirtoverkko- ja terminointimaksuja. Koska kyseiset liikennemaksut eivät liity verotettavaan omaisuuteen, maksut pitäisi vähentää tuloista verotusarvon ja tulojen suhdetta laskettaessa. Vtessen kanssa samaa mieltä on Gamma Telekom, joka katsoo samojen syiden vuoksi, että asianmukaisin suhdeluku verotaakkaa vertailtaessa on verojen suhde arvonlisään.
(39)
Vtesse on lisäksi vertaillut BT:n tukkuliittymäpalvelujen (Wholesale Extension Services, WES) hintoja veroihin, jotka vuokrausmenetelmällä arvioidun operaattorin olisi maksettava, jos se käyttäisi optisia kuituja saman palvelun tarjoamiseen. Vtessen mukaan tukkuliittymäpalvelujen kapasiteetista ja etäisyyksistä riippuen tällainen operaattori voisi joutua maksamaan veroa jopa 87 prosenttia BT:n veloittamasta hinnasta. Vtessen näkemyksen mukaan myös tämä osoittaa, että BT:n optisen verkon arvo on määritetty liian pieneksi: jos verkon arvo määritettäisiin samalla tavalla, BT:n pitäisi veloittaa enemmän tukkuliittymäpalveluistaan, jotta se pystyisi kattamaan siltä perittyjen verojen todelliset kustannukset.
(40)
Vtesse väittää myös, että verojen ja tulojen suhde on erityisen suuri Vtessen kaltaisille uusille markkinatulokkaille. Vakiintuneemmat yritykset voivat välittää kuitukaapelien kautta maksimimäärän tietoliikennettä, jotta vuokra- ja verokustannukset voidaan jakaa mahdollisimman monelle asiakkaalle. Tämä rajoitus ei koske BT:tä, koska väitteen mukaan siihen ei sovelleta marginaaliverotusta. Näin ollen vakiintuneiden yritysten verojen suhde tuloihin pienenee pitkällä aikavälillä.
(41)
Marginaaliverotuksen osalta Vtesse korostaa, että sen epäedullinen asema johtuu siitä, että BT:tä verotetaan jakamattomana verkkona, kun taas Vtesseä verotetaan jokaisesta yksittäisestä metristä optista kaapelia, jonka yritys ottaa käyttöön. Yrityksen mukaan analysoinnissa käytettävän yksikön tulisi olla yksittäinen sopimus markkinoilla, joilla Vtesse ja BT kilpailevat. Vtesse on toimittanut tarkempia lukuja sopimusten marginaaliverotuksen erojen vaikutuksista: yritys on käyttänyt esimerkkinä Kent MAN -yhtiön käynnistämää tarjouskilpailua runko- ja liityntäyhteyksistä, ja toteaa että joutuisi maksamaan kyseisen tarjouksen osalta veroa 16 prosenttia tuloistaan. Vtesse väittää, että BT:tä ei verotettu saman tarjouksen osalta marginaalisesti vaan verojen määräksi laskettiin keskimäärin 2 prosenttia tuloista. Kyseisen eron vuoksi Vtesse sanoo hävinneensä tarjouskilpailun yhteenliittymälle, johon BT kuuluu.
(42)
Vtesse toteaa myös, että BT on vastikään vuokrannut noin 2 000 reittikilometriä optista kuitua Vtessen toimittajiin kuuluvan Geon verkosta. Vuokrasopimuksen kaupalliset ehdot ovat luultavasti samat kuin Vtessellä. Vtessen näkemyksen mukaan kyseisiä kuitukaapeleita olisi pidettävä BT:n hallussa olevina. Vtesse epäilee, että tätä BT:n verkon osaa ei otettu huomioon BT:n omaisuuden verotusarvoa määritettäessä ja katsoo, että BT:n verotettavaa omaisuutta olisi arvioitava samalla tavoin kuin Vtessen omaisuutta yrityksen vuokratessa kuitukaapeleita samalta operaattorilta.
(43)
Useita kiinteän verkon teleoperaattoreita edustava Altnet Task Force katsoo, että tulot ja menot -menetelmää pitäisi soveltaa ainoastaan säänneltyihin monopoleihin, joista ei ole juurikaan käytettävissä vertailukelpoista tietoa vuokratasosta. Altnet Task Force on myös sitä mieltä, että arviointivirastolla olisi ollut runsaasti tietoa vuokrausarvoista pystyäkseen arvioimaan BT:n omaisuutta vuokrausmenetelmällä. Tietoa antavat esimerkiksi BT:n tukkutason yhteyksien vuokratariffit ja BT:n julkistamat eriytettyjen tilaajayhteystuotteiden hinnat, joilla olisi voitu arvioida sen kuparikaapelien vuokrausarvo. Järjestö katsoo myös, että vuokrausmenetelmä lisää kasautuvasti operaattorien verotaakkaa. Tulot ja menot -menetelmällä ei ole tätä vaikutusta, koska infrastruktuurin arvo määritetään etukäteen, ja BT:n päätöksillä ottaa pimeitä valokaapeleita käyttöön ei ole verovaikutusta. Altnetin mukaan näiden vääristymien vaikutuksia pahensi se tosiasia, että BT:n ja arviointiviraston tekemän sopimuksen voimassaoloaika oli kaksi arviointikautta. Markkinoita hallitseva yhtiö sai huomattavan edun, koska se pystyi arvioimaan verojensa määrän suuremmalla varmuudella kuin Altnet-järjestöön kuuluvat yritykset, joiden oli läpikäytävä kalliita ja pitkään kestäviä valitus- ja neuvotteluprosesseja. Altnetin mukaan BT:llä on vähintään 80 prosention markkinaosuus, mutta sen osuus televerkkojen kokonaisverotaakasta on ainoastaan 74 prosenttia.
(44)
Global Crossing -yhtiö vahvistaa, että veronlisäys (vastikään käyttöön otetuista kuitukaapeleista) suosii BT:tä, koska Global Crossingin ottaessa uuden kuitukaapelin käyttöön lisäveroa kannetaan koko yhteyden pituudelta asiakkaan sijaintipaikasta yrityksen verkon liityntäpisteeseen. Global Crossing väittää menettäneensä liiketoimintaa BT:lle tämän syrjivän verokohtelun vuoksi.
(45)
Thus plc ja Viatel (UK) Ltd. väittävät myös, että niiden verovastuu kasvaa, kun uusia asiakkaita kytketään niiden verkkoihin. Sen sijaan niiden pääkilpailijan BT:n verovastuu ei kasva. Samalla kannalla on Above Net, joka väittää menettäneensä liiketoimintaa BT:lle. Tämä saattaa johtua BT:n liian kevyeksi väitetystä verotuksesta.
(46)
UKTCA on toimialajärjestö, joka edustaa BT:n kanssa puheensiirto- ja datapalveluiden alalla kilpailevien kiinteän verkon teleoperaattoreiden etuja. Se katsoo, että kiinteistöverojärjestelmässä on vakava läpinäkyvyyden puute, koska sille ovat tyypillisiä verkko-operaattorien ja veroviranomaisten väliset luottamukselliset kahdenväliset sopimukset. UKTCA:n mielestä BT:n tekemä sopimus on taannut yritykselle varman ja vakaan toimintaympäristön kymmeneksi vuodeksi. Sen sijaan muut operaattorit eivät ole voineet olla yhtä varmoja tulevaisuudestaan. Järjestön mukaan kiinteistöverojärjestelmä on vankistanut BT:n hallitsevaa asemaa, koska BT:tä on verotettu lievemmin eikä markkinoille tulevilla uusilla yrityksillä ole mahdollisuutta kilpailla tasapuolisesti. BT:n asemaa on vahvistanut myös se, että toisin kuin muilla kilpailijoilla BT:n maksamat verot eivät lisäänny välittömästi, kun se ottaa käyttöön uusia valokuitukaapeleita. UKCTA on kuitenkin todennut vastauksena komission esittämään tietopyyntöön, että on mahdotonta määrittää, kuinka paljon veroa Altnetin operaattorit olisivat joutuneet maksamaan, jos niiden verotusarvot olisi määritetty samoilla perusteilla kuin BT:n verotusarvot.
(47)
GVA Grimley, televiestintäyhtiöiden verotuksen alalla toimiva konsulttiyhtiö, kritisoi BT:hen sovellettavaa mukautusjärjestelmää, joka ottaa huomioon yrityksen markkinaosuuden muutokset ja jota ei sovelleta läpinäkyvästi. GVA Grimley väittää, että kaikkien muiden tulot ja menot -menetelmällä arvioitavien omaisuuserien osalta verotusarvot määritetään viiden vuoden välein ilman markkinaosuuden mukautusjärjestelmää. Lisäksi GVA Grimley pitää kyseenalaisena tapaa, jolla markkinaosuuden mukautusjärjestelmää sovelletaan BT:hen, koska tuntuu ristiriitaiselta, että BT:n omaisuuden verotusarvo on alentunut vuosina 1995-1999, vaikka liikevaihto on kasvanut ja kannattavuus parantunut. Konsulttiyhtiö väittää myös, että arviointiviraston ilmoituksen mukaan eriytetyn kuparijohdinparin verotusarvo on noin 50 Englannin puntaa, kun taas BT:n tilaajayhteyksien verotusarvoksi on määritetty noin 16 Englannin puntaa (BT:n kokonaisverotusarvo jaettuna tilaajayhteyksien kokonaismäärällä). Tämän erotuksen perusteella BT:n verkon verotusarvoa voidaan pitää liian alhaisena.
(48)
Jotkin edellä mainitut huomautuksia lähettäneet tahot sekä eräät muut, kuten Telewest Broadband, Cable and Wireless ja Easynet ovat ottaneet esille yritysveroihin liittyviä ongelmia, jotka eivät näytä liittyvän suoranaisesti menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä esitettyihin tosiseikkoihin. Jotkin kyseisistä yrityksistä pitävät ongelmallisena kiinteistöveron soveltamista tilaajayhteyksien eriyttämisen yhteydessä. Niiden mielestä kannettavat verot ovat liian suuria (9) , mikä vaikeuttaa investointien tekemistä. Yritykset pitävät myös viiden vuoden ajanjaksoja yhteensopimattomina televiestintämarkkinoiden rakenteen ja teknologisen kehityksen nopeuden kanssa (10) . Yksi yritys väittää myös, että joiltakin yrityksiltä ei kanneta veroja (11).
B BT:n ja Kingstonin huomautukset
(49)
BT toteaa ensinnäkin, että toisin kuin menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä todetaan, arvostusmenetelmien välillä ei ole yleisesti tunnustettua hierarkkista järjestystä. Ei voida myöskään todeta, että vuokrausmenetelmä on aina asianmukaisin menetelmä, vaikka vuokratietoja olisi saatavilla. Arviointiviraston soveltama menetelmä riippuu arvioitavana olevasta kiinteistöstä ja käytettävissä olevista tiedoista. Näin ollen arviointivirasto ei voi vapaasti valita sovellettavaa menetelmää.
(50)
Vaikka BT:n omaisuuden verotusarvo on määritetty eri tavalla, se ei johda muiden veroa maksavien yritysten syrjintään. Lainsäädännölliset edellytykset ovat samat, ja kaikilla menetelmillä pyritään arvioimaan teoreettinen vuokra, jolla asianomainen liikeomaisuus pystyttäisiin antamaan vuokralle vuoden ajaksi.
(51)
BT:n mukaan ei ole mitään todisteita siitä, että BT:n omaisuudelle määritetty verotusarvo olisi antanut yritykselle etua pienemmän veroperustan muodossa suhteessa kilpailijoihin. BT:n mukaan komissio on perustellut väitettään ainoastaan vertailemalla verotusarvoja suhteessa liikevaihtoon.
(52)
BT toteaa myös arviointiviraston tehneen sen oikean päätelmän, että tulot ja menot -menetelmä on ainoa asianmukainen menetelmä BT:n verkon arvioimisessa. Tämä johtuu pääasiassa siitä, että vuokratietoja ei ole niin paljon, että BT:n koko omaisuuden verotusarvo voitaisiin arvioida vuokrausmenetelmällä. Vuosina 1995 ja 2000 suoritettujen arvonmääritysten aikana ei ollut käytettävissä tilaajayhteyksiä (12) eikä tukkutason vuokraustoimintaa (13) koskevia tietoja.
(53)
BT kiistää, että muutoksenhakujärjestelmä olisi puolueellinen tai että sitä olisi sovellettu puolueellisesti BT:hen. Kaikilla yrityksillä on oikeus hakea verotukseen muutosta ja pyrkiä sopimukseen viranomaisten kanssa. BT:n omaisuuden verotusarvon määrittämisestä tehtiin valitus vuonna 1995. Valituksen käsittely arviointituomioistuimessa ei ole epätavallinen toimenpide eikä arviointivirasto pysty käyttämään asiassa harkintavaltaa. Sopimuksen tekeminen viranomaisten kanssa ei vaikuta arviointiviraston lakisääteiseen velvollisuuteen määrittää teoreettisen vuokrasopimuksen mukainen omaisuuden vuotuinen vuokrausarvo. BT:n mukaan ei voida myöskään väittää, että vuoden 1995 arviointia käytettiin perustana määritettäessä vuoden 2000 verotusarvoja, tai että näin BT:lle olisi myönnetty varma ja vakaa toimintaympäristö kymmeneksi vuodeksi. Vuoden 1995 verotusarvoja koskeva sopimus tehtiin vasta vuonna 2000 oikeusprosessien viivästymisen vuoksi. Tämän vuoksi BT ei saanut viiteen vuoteen varmuutta vuoden 1995 verotusarvoista. Vuoden 2000 verotusarvoista sovittiin myös vuonna 2000.
(54)
BT selventää, että viiden vuoden ajanjakson aikana verotusarvoja voidaan tarkistaa, jos olosuhteet muuttuvat olennaisesti. Markkinaosuuteen perustuvaa mukauttamismenetelmää pidettiin tehokkaana keinona ottaa vuosittain huomioon olosuhteiden olennaisen muuttumisen nettovaikutus (14).
(55)
Tämän vuoksi BT pitää virheellisenä menettelyn aloittamista koskevassa komission päätöksessä esitettyä väitettä, jonka mukaan BT:n infrastruktuurin arvonnousua ei ole otettu huomioon. BT:n verotusarvoja on yrityksen mukaan todellisuudessa sekä pienennetty että suurennettu sen mukaan, missä suhteessa omaisuuden arvoa pienentävät ja suurentavat tekijät ovat toisiinsa (15).
(56)
BT:n mukaan Vtesseen sovellettava tarkistusmenetelmä on erilainen, mutta näyttää perustuvan samoihin periaatteisiin. Käyttöön otetut uudet valokuitukaapelit lisätään yrityksen omaisuuteen ja arvostetaan sen osana. Vtessen tapauksessa markkinaosuus ei ole asianmukainen tapa arvioida verotusarvon muuttumista, koska muutokset ovat todennäköisesti varsin huomaamattomia Vtessen pienten markkinaosuuksien vuoksi.
(57)
Lopuksi BT toteaa, että jos komissio päättää BT:n saaneen valtiontukea, sitä ei voida periä takaisin, koska BT on voinut perustellusti luottaa siihen, että kyseinen tuki on ollut laillista tai (vaihtoehtoisesti) että se on voimassa olevaa tukea.
(58)
Kingston väittää, että komissio ei pysty perustelemaan edun olemassaoloa sillä, että BT ja Kingston olisivat hyötyneet verotaakan valikoidusta keventämisestä, eikä sillä, että muiden teleoperaattoreiden verotaakka olisi kasvanut poikkeuksellisen paljon. Kingston toteaa, että komissiolla ei ole mitään käsitystä siitä, kuinka yrityksen verotusarvot on määritetty.
(59)
Kingstonin näkemyksen mukaan BT:lle myönnettyyn etuun viittaa ainoastaan se seikka, että BT:llä ja Vtessellä on erilainen verojen ja tulojen suhdeluku. Tällä suhdeluvulla ei kuitenkaan ole merkitystä kiinteistöverotuksessa, koska se ei liity tulojen verottamiseen. Jotta kyseisellä suhdeluvulla olisi merkitystä, Vtessen ja Kingstonin pitäisi olla täysin vertailukelpoisia yrityksiä. Sitä ne eivät kuitenkaan ole, koska yritysten koko, liikevaihto ja taloudellinen toiminta ovat erilaisia. Kingston arvioi Vtessen verot-tulot -suhteen olevan 0,39 prosenttia. Oman suhdelukunsa yritys arvioi olevan 4,5 prosenttia (16).
(60)
Yrityksen mukaan useiden menetelmien soveltaminen ei tuota sille valikoivaa etua. Kingstonin mukaan arviointivirasto voi käyttää rajoitetuttua harkintavaltaa arviointiprosessin aikana. Valittava menetelmä riippuu verotettavan omaisuuden ominaisuuksista ja käytettävisssä olevista tiedoista, minkä lisäksi on otettava huomioon huomattava määrä oikeuskäytäntöä. Kingstonin mukaan on mahdotonta osoittaa, että tulot ja menot -menetelmä suosii Kingstonia tai BT:tä, koska vuokrausmenetelmää ei voida soveltaa niihin. Toisaalta tulot ja menot -menetelmää ei voida soveltaa Vtesseen, koska sen toiminta ei ole voitollista.
(61)
Kingston toteaa myös, että kilpailun vääristymisestä suhteessa muihin kilpailijayrityksiin ei ole todisteita. Kingston esittää täydentävänä oikeudellisena argumenttina, että Yhdistyneessä kuningaskunnassa sovellettavasta verojärjestelmästä johtuvaa potentiaalista tukea olisi pidettävä voimassa olevana tukena.
IV YHDISTYNEEN KUNINGASKUNNAN HUOMAUTUKSET
(62)
Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaisten mukaan Englannissa ja Walesissa sovellettava verojärjestelmä on yhdenmukainen lainsäädäntöön perustuva järjestelmä, jota sovelletaan kaikkeen liikeomaisuuteen. Järjestelmän tavoite on luoda vertailuperuste, jolla yrityskiinteistöjen arvo määritetään. Vertailuperusteena käytetään vuokraa, joka omaisuudesta arvioidaan saatavan vuoden aikana ottaen huomioon tietyt lainsäädännölliset oletukset, jotka koskevat omaisuuden kuntoa ja oletetun vuokrasuhteen ehtoja.
(63)
Arvonmäärityksestä vastaa arviointivirasto, jonka palveluksessa on virallisesti hyväksyttyjä tarkastajia. Laissa edellytetään, että arviointivirasto toimii riippumattomana asiantuntijana. Arviointiviraston päätöksiä tarkastelee riippumaton arviointituomioistuin. Seuraavia oikeusasteita ovat maaoikeus ja muutoksenhakutuomioistuin.
(64)
Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset toteavat myös, että arviointivirasto voi soveltaa oletetun vuokran arvioinnissa useita menetelmiä. Kaikilla arviointimenetelmillä on sama tavoite eli oletetun vuokrasopimuksen määrittäminen. Asianmukaisesti soveltamalla kaikilla arviointimenetelmillä pitäisi päästä samaan lopputulokseen. Menetelmiä on useita, koska verotusarvoja on arvioitava hyvin erilaisissa olosuhteissa. Asianmukaista arviointimenetelmää ei voida valita vapaasti, vaan on otettava huomioon arvioitavan omaisuuden ominaispiirteet ja käytettävissä olevat muut tiedot. Esimerkiksi jos kiinteistön hallinnalla ei pyritä tekemään voittoa (sairaalat, koulut jne.), tulot ja menot -menetelmää ei voida soveltaa. Näissä tapauksissa arviointivirasto pitää todennäköisesti yrittäjän perusmenetelmää asianmukaisimpana menetelmänä.
4.1 BT:hen ja Kingstoniin sovellettavan menetelmän valinta
(65)
Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset toteavat, että BT:n ja Kingstonin omaisuus voitiin arvioida ainoastaan tulot ja menot -menetelmällä. Viranomaiset väittävät, että yritysten omaisuuden verotusarvon määrittänyt arviointiviraston riippumaton asiantuntijaryhmä (17) totesi, että käytettävissä olevien tietojen puutteellisuuden vuoksi BT:n ja Kingstonin omaisuuden verotusarvoa ei voitu arvioida vuokrausmenetelmällä millään kaudella, mukaan lukien vuodet 2005-2010. Arviointituomioistuin hyväksyi tämän näkemyksen käsiteltävänä olleessa asiassa (18) . Viranomaisten mukaan ainoastaan tulot ja menot -menetelmällä voidaan ottaa huomioon BT:n saama etu, joka johtuu yrityksen koosta ja toiminnan laaja-alaisuudesta.
(66)
Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset väittävät, että vuokrausmenetelmää ei voitu soveltaa BT:hen eikä Kingstoniin. Viranomaiset toteavat ensinnäkin, että vuokratietojen saatavuutta on arvioitava silloin, kun verotusarvoja määritetään. Esimerkiksi vuokrausmenetelmän soveltamista kaudella 1995-2000 oli arvioitava niiden tietojen perusteella, jotka olivat käytettävissä ”edeltävänä arvostuspäivänä” eli 1. huhtikuuta 1993. Tämän vuoksi Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset väittävät, että kolmannet ja komissio ovat väärässä olettaessaan, että nyt käytettävissä olevilla markkinatiedoilla on merkitystä arvioitaessa, olisiko vuosien 1995 ja 2000 veroluettelot voitu laatia vuokrausmenetelmää soveltamalla.
(67)
Tämän vuoksi vuoden 1995 veroluetteloita laadittaessa voitiin ottaa huomioon ainoastaan vuonna 1993 käytössä olleet tiedot. Menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä komissio ehdotti kahta vaihtoehtoista vuokratietojen lähdettä: vuokra, jonka BT saa antaessaan omaa infrastruktuuriaan vuokralle, tai vaihtoehtoisesti BT:n vähittäis- ja tukkuliiketoiminnan väliset siirtohinnat. Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaisten mukaan arviointivirasto ei voinut soveltaa kumpaakaan lähestymistapaa vuonna 1993. BT oli antanut vuoteen 1993 mennessä vuokralle hyvin pienen osan infrastruktuuristaan, eikä yrityksen rakenteessa ollut eroteltu vähittäis- ja tukkuliiketoimintaa.
(68)
Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset myöntävät, että vuoden 1998 tietojen perusteella laadittua vuoden 2000 veroluetteloa varten oli rajoitettu määrä optisia verkkoja koskevaa vuokratietoa. Kyseisten verkkojen tarjoaminen operaattoreille oli tuolloin alkanut ns. luovuttamatonta käyttöoikeutta koskevilla sopimuksilla (Indefeasible Rights of Use (IRU)). Tietoja oli kuitenkin vähän, ja ne koskivat ainoastaan suuren volyymin palveluissa käytettäviä valokuituverkkoja. Tietojen avulla voitiin arvioida hyvin pientä osaa BT:n omaisuudesta. Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset myöntävät myös, että BT:n liiketoiminta oli jaettu vähittäis- ja tukkuliiketoiminnan divisiooniin vuonna 1998, mutta BT:lle erittäin tärkeää liityntäverkkoliiketoimintaa harjoitettiin ”päästä päähän” -periaatteella (end to end), eikä siirtoja toisiin divisiooniin tehty. Tämän vuoksi BT:n verkkoa ei voitu kokonaisuudessaan arvioida siirtomaksujen avulla.
(69)
Myös vuoden 2005 veroluetteloon pätevät samat edellä mainitut tosiseikat. Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset eivät myöskään yhdy Altnetin näkemykseen, jonka mukaan tilaajayhteyksien eriytetyistä tariffeista saataisiin vuokratietoja, joiden perusteella BT:n omaisuutta voidaan arvioida. Esimerkiksi tukkutason linjayhteyksien vuokratariffi oli käytettävissä elokuussa 2002. BT:n on tarjottava tätä tuotetta muille teleoperaattoreille, jotka voivat sekä vuokrata linjayhteyksiä edelleen että tarjota puhelupalveluja asiakkaille BT:n paikallisverkossa. Maksu, jonka telepalvelujen tarjoaja suorittaa BT:lle vastikkeena, ei kuitenkaan vastaa paikallisverkon käytöstä perittävää vuokraa. Se on korvaus palvelusta, koska BT:n on huolehdittava muun muassa yhteyden teknisestä ylläpidosta, telekeskusten sijoitustiloista, laskutuksesta, tutkimuksesta ja kehityksestä, vikojen korjaamisesta, linjanjakolaitteistoista (pair gain) ja sähköenergian saatavuudesta. Tämän vuoksi Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset väittävät, että vastoin Vtessen ja Altnetin olettamusta teleoperaattoreiden BT:lle suorittaman maksun ei voida katsoa vastaavan linjakohtaista vuokraa tilaajayhteydestä. Viranomaiset ovat tehneet saman päätelmän puhelu- ja liityntätariffista (Calls and Access tariff), joka oli tukkutason yhteyksien vuokratariffin edeltäjä. Sitä sovellettiin vuodesta 1998, ja se kattoi samat palvelut kuin tukkutason yhteyksien vuokratariffi. OFCOM sääntelee BT:n tukkutason linjojen vuokratariffia sekä eriytetyistä tilaajayhteyksistä perittävää maksua. Ne eivät ole läpinäkyviä markkinavuokria, minkä vuoksi niillä on vähäinen painoarvo kerättäessä tietoja vuokrausarvoista (19) . Tämän vuoksi arviointivirasto väittää, että sillä ei ole vuokratietoja BT:n ja Kingstonin paikallisliityntäverkoista, jotka ovat niiden verkkojen keskeiset osat.
(70)
Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset toteavat myös, että vuokratietoja, joita käytettiin sovellettaessa vuokrausmenetelmää muihin teleoperaattoreihin, ei voida käyttää BT:n ja Kingstonin omaisuuden verotusarvojen määrittämiseen. BT ja Kingston ovat täysin vertailukelvottomia suhteessa muihin teleoperaattoreihin. BT:n ja Kingstonin verkot ovat pääasiassa paikallisliityntäverkkoja, ja esimerkiksi BT tarjoaa palveluja miljoonille yksityishenkilöille. Useimpien muiden teleoperaattorien verkot ovat pääasiassa runkoverkkoja, joilla palvellaan lukumäärältään pientä asiakasjoukkoa, joiden kanssa harjoitettavan liiketoiminnan arvo ja volyymit ovat suuria. Omaisuuden arvo riippuu useista tekijöistä, kuten sen käyttötarkoituksesta, fyysisistä ominaisuuksista, laaja-alaisuudesta sekä sääntely-ympäristöstä, missä omaisuutta käytetään. Koska yritysten omaisuuserät ovat erilaisia eikä niitä voi vertailla, muiden teleoperaattorien omaisuutta (esim. valokuituverkot) koskevia vuokratietoja ei voi soveltaa sellaisenaan BT:hen eikä Kingstoniin. Samasta syystä Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset väittävät, että toisin kuin komissio ehdottaa menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessään, kaapelitelevisiotoimintaa harjoittavien yritysten vuokratietoja ei voida soveltaa BT:hen eikä Kingstoniin.
(71)
Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset eivät pidä toteuttamiskelpoisena ehdotusta, jonka mukaan osa BT:n omaisuudesta olisi voitu arvioida muista verkoista saatavilla vuokratiedoilla, minkä jälkeen muun omaisuuden arvo olisi määritetty tulot ja menot -menetelmällä. Tähän lähestymistapaan sisältyy oletus, että BT:llä on jokaista liiketoiminta-aluettaan varten selkeät erilliset televerkon osat. Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset kuitenkin toteavat, että yritysverotuksen soveltamista koskevan brittiläisen oikeuskäytännön (20) mukaan BT:n ja Kingstonin verkkojen kaltaisen samaan tarkoitukseen käytettävän rinnakkaisen omaisuuden arvo on määritettävä yhtenä omaisuuseränä. Samaan tarkoitukseen käytettävän omaisuuden pilkkominen vääristäisi omaisuuden arvoa, koska osien summa ei yleensä ole sama kuin koko yhtenäisen omaisuuden arvo.
(72)
Erityisesti ei ole mahdollista erotella BT:n runkoyhteysverkostoa, suuren volyymin valokuituverkkoa, joka kilpailee Vtessen verkon kanssa, ja arvioida sen verotusarvoa kilpailevien teleoperaattorien maksamien vuokrien valossa. Tämä johtuu siitä, että samaa infrastruktuuria käytetään myös alhaisen volyymin puhelinpalveluissa, joita tarjotaan BT:n 29 miljoonalle kotitalousasiakkaalle. Koska BT:n ja Kingstonin verkot on integroitu fyysisesti ja toiminnallisesti, niitä ei voida ja jakaa itsenäisiin yksiköihin, jotka voitaisiin yksitellen vuokrata tai ottaa käyttöön.
(73)
Vaikka olisi mahdollista määrittää BT:n ja Kingstonin omaisuuden osien arvo muulla kuin tulot ja menot -menetelmällä, jäljelle jäävän omaisuuden arvon määrittäminen olisi hankalaa, koska tulot ja menot -menetelmää voidaan soveltaa ainoastaan yritysten koko televerkkoon.
4.2 Tulot ja menot -menetelmän soveltaminen BT:hen ja Kingstoniin
(74)
Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset ovat toimittaneet yksityiskohtaisen selvityksen siitä, kuinka tulot ja menot -menetelmää sovelletaan BT:hen ja Kingstoniin.
(75)
Arvon määrittämisen suorittavat riippumattomat asiantuntijat tulot ja menot -menetelmän soveltamista koskevien yleisten sääntöjen mukaisesti (21) . Mallintaminen ja siihen liittyvät laskelmat ovat monimutkaisia toimenpiteitä, mutta seuraavissa kappaleissa pyritään kuvailemaan tiivistetysti, kuinka verotusarvot määritettiin kaudelle 1995-2000.
(76)
Tulot ja menot -menetelmässä arvioidaan tulot, jotka BT:n omaisuuden veronalaisesta käytöstä saadaan, ja vähennetään tulojen saamiseksi maksetut menot. Arviointivirasto palkkasi National Economic Research Associates -yrityksestä (NERA) erikoistuneita konsultteja laatimaan mallin, jolla arvioitiin BT:n tulevaa liikevaihtoa ja operatiivisia kustannuksia viideltä vuodelta. Arvioinnin kohteena olivat BT:n keskusveroluetteloon kuuluvan Englannissa ja Walesissa sijaitsevan omaisuuden käyttö sekä muu osa verkosta Skotlannissa ja Pohjois-Irlannissa. Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset toimittivat tiivistelmätiedot NERA-mallista sekä siihen liittyvistä taulukoista vuosia 1995, 2000 ja 2005 koskevien arvonmääritysten osalta.
(77)
NERA-mallilla pyritään ennustamaan BT:n Yhdistyneessä kuningaskunnassa sijaitsevaan verkkoon liittyviä tuloja ja operatiivisia kustannuksia viiden vuoden verokauteen liittyvillä oletuksilla. Oletuksen mukaan BT:n verkon veronalainen osuus vuokrataan 1. huhtikuuta 1993, mutta BT:n verkon, kilpailevien verkkojen ja muun aineellisen toimintaympäristön tila määritetään 1. huhtikuuta 1995. NERA-malli käytti perustana edeltävää arvostuspäivää edeltävän vuoden toteutuneita tuloja ja operatiivisia kustannuksia, koska ne olisivat olleet oletetusta vuokrasopimuksesta neuvottelevan osapuolen tiedossa. Käytössä olleista pitkän aikavälin tilastotiedoista tehtyjä havaintoja käytettiin määritettäessä joustotekijöitä, joilla ennustetaan muutoksia koko telemarkkinoilla sekä BT:n markkinaosuuden kehitystä viiden vuoden aikana.
(78)
BT:n osalta arviointivirasto päätti käyttää viiden vuoden ajalta ennustettuja tuloja ja menoja tavanomaisen yhden vuoden sijaan. Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaisten mukaan tietyissä olosuhteissa tulot ja menot -menetelmän soveltaminen saattaa edellyttää kannattavuuden arviointia usealta tulevalta vuodelta, jos yhden vuoden liiketoiminnan tulos ei anna riittävän edustavaa kuvaa pidemmältä aikaväliltä. BT:n osalta arviointivirasto ennusti, että edeltävästä arvostuspäivästä eteenpäin yrityksen kannattavuuteen vaikuttavat lisääntyvä kilpailu, hintasääntely, kilpailijoiden verkkojen huomattava kasvu sekä muutokset tarjottavissa palveluissa. Näiden syiden vuoksi kannattavuutta oli ennustettava viiden vuoden ajalta, jotta voitiin määrittää vuokra, jonka oletettu vuokralainen olisi valmis maksamaan kyseiseltä kaudelta BT:n verkosta (22).
(79)
Kun viiden vuoden tulot ja menot on arvioitu, tulot ja menot -menetelmässä vähennetään seuraavaksi oletetun vuokralaisen arvioidut pääomamenot viiden vuoden ennustekaudelta omaisuuseristä, jotka eivät kuulu verotettavaan omaisuuteen, mutta joita tarvitaan tulojen ansainnassa tulevaisuudessa. Nämä omaisuuserät jakautuvat kahteen ryhmään: a) muut kuin verotettavat koneet ja laitteet, jotka on hankittava viiden vuoden aikana joko korvaamaan nykyisiä koneita ja laitteita tai muuhun tarkoitukseen; b) verkkoon tehtävät laajennukset, jotka eivät olleet käytössä 1. huhtikuuta 1995, mutta jotka oli suunniteltu toteutettavaksi viiden vuoden kuluessa.
(80)
Seuraavaksi on arvioitava käyttöpääoman muutokset jokaisena ennustejaksoon kuuluvana viitenä vuotena. Vuotuinen käyttöpääoman muutos vähennetään tuloista, joista on vähennetty menot, ja edellä mainituista pääomamenoista. Tämä muodostaa jaollisen loppusumman, josta ilmenevät kokonaisvuokra ja vuokralaisen edellyttämä kassavirta. Seuraavaksi arvioidaan vuokralaisen edellyttämä kassavirta.
(81)
Tämä on vuokralaisen haluama tuotto pääomalleen vuoden alussa. Tuottovaatimusta mukautetaan pääoman muuttuessa vuoden aikana. Vuokralaisen pääoma oletetun vuokrasuhteen alussa muodostuu käyttöpääomasta ja aineellisista hyödykkeistä. Vuokralaisen kokonaispääoman muutokset arvioidaan jokaiselta vuodelta. Aineellisten hyödykkeiden arvo muuttuu joka vuosi, koska jälleenhankintakustannukset, käytössä olevista omaisuuseristä tehtävät poistot sekä korvaavien ja uusien omaisuuserien hankinnat muuttuvat. Näistä muutoksista on tehty ennusteet viiden vuoden ajanjaksolle.
(82)
Vuokralaisen katsotaan edellyttävän 16,2 prosentin nimellistuottoa (23) . Tämä on arvio BT:n nimellisestä keskimääräisestä pääomakustannuksesta (weighted average cost of capital, WACC) ennen veroja 1. huhtikuuta 1993, joka on relevantti edeltävä arvostuspäivä. Näin lasketaan vuokralaisen edellyttämä kassavirta vuoden lopussa. Koska liiketoiminnan tulot ja menot sekä pääomamenot toteutuvat koko vuoden aikana ja vuokraa maksetaan vuoden aikana, vuoden lopun vaadittu kassavirta määritetään vuoden puolivälissä soveltamalla 6:lle kuukaudelle 16,2 prosentin nykyarvotekijää.
(83)
Vuokralaisen edellyttämä kassavirta vähennetään jaollisesta loppusummasta, jolloin saadaan kunkin vuoden jäännöskassavirta, joka syntyy vuoden aikana toteutuneista liiketoimista. Kunkin vuoden kassavirta (korkokanta 16,2 prosenttia) lasketaan yhteen ja jaetaan nykyarvotekijöillä (yhtä kuin viiden vuoden ostot 16,2 prosentin korkokannalla).
(84)
Lopputulos on 700 636 855 Englannin puntaa. Tämä vastaa arvioitua vuokratarjousta, jonka oletettu vuokralainen voi tehdä saadakseen 16,2 prosentin tuoton pääomainvestoinnille, joka on tehtävä, jotta investointi tuottaa tarjousta esitettäessä arvioidut tulot. Arvonmäärityksen viimeistä edellisessä vaiheessa yrityksen omaisuuden kokonaisarvo Yhdistyneessä kuningaskunnassa (yli 700 miljoonaa Englannin puntaa) kohdistetaan Englantiin ja Walesiin. Koska käytettävissä ei ole välitöntä tietoa teleliikenteen määrästä Yhdistyneen kuningaskunnan eri osissa, tarkimpaan lopputulokseen on oletettu päästävän ottamalla huomioon taloudellisen toiminnan jakautuminen Yhdistyneen kuningaskunnan eri osien välillä. Näiden tietojen perusteella 84,8 prosenttia verotusarvosta kohdistettiin Englantiin ja 4,2 prosenttia Walesiin.
(85)
Lopputulokseen sisältyy lukuisia kiinteistöjä, jotka BT omistaa ja jotka ovat sen käytössä, mutta joita ei ole sisällytetty keskusveroluetteloon merkittyyn omaisuuteen. Näiden kiinteistöjen verotusarvo voidaan määrittää suoraan vuokrausmenetelmällä, ja lopputulos on 149 167 870 Englannin puntaa Englannissa ja 3 822 485 Englannin puntaa Walesissa. Viimeisenä toimenpiteenä vähennetään kyseiset erikseen määritetyt verotusarvot, jotta saadaan keskusveroluetteloon merkityn omaisuuden lopullinen verotusarvo, joka oli Englannissa 445 miljoonaa Englannin puntaa ja Walesissa 25 miljoonaa Englannin puntaa.
(86)
Samaa menetelmää sovellettiin seuraavana kahtena arviointikautena. Verokaudella 2000-2005 käytettiin BT:n tilikauden 1997/1998 tilinpäätöstietoja ja verokaudella 2005-2010 tilikauden 2002/2003 tilinpäätöstietoja. Arviointivirasto käytti vuokralaisen edellyttämänä investoinnin tuottoprosenttina 14,25 prosenttia vuosille 2000-2005 ja 12,25 prosentin tuottoprosenttia vuosille 2005-2010. Tuottoprosentin pieneneminen johtuu inflaation vaikutuksesta.
(87)
Tulot ja menot -menetelmää soveltamalla BT:n omaisuudelle on saatu seuraavat verotusarvot vuodesta 1995.
Luettelo
Englanti
Wales
1995-2000
445 miljoonaa Englannin puntaa
25 miljoonaa Englannin puntaa
2000-2005
467 miljoonaa Englannin puntaa
26 miljoonaa Englannin puntaa
2005-2010
530 miljoonaa Englannin puntaa
24 miljoonaa Englannin puntaa
(88)
Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset toteavat vuosien 1995-2000 arvonmääritysten osalta, että tulot ja menot -menetelmän soveltaminen BT:hen perustui sopimukseen, joka puolestaan oli seurausta yli viisi vuotta kestäneistä oikeusprosesseista ja neuvotteluista. Arviointivirastolla on oikeus tehdä sopimuksia, ja tämä on yleinen menettely kiinteistöveroa sovellettaessa (24) . Virasto voi tehdä ainostaan sellaisen sopimuksen, joka vastaa omaisuuden asianmukaista verotusarvoa. Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset korostavat, että BT:n kanssa tehdyssä sopimuksessa vahvistetaan se tosiseikka, että BT:n omaisuuden arvo on määritettävä tulot ja menot -menetelmällä eikä yrittäjän perusmenetelmällä, jonka BT olisi halunnut valita. Näin omaisuuden verotusarvo määritettiin selvästi BT:n esittämää arvoa suuremmaksi.
(89)
Vtesse väittää, että arviointituomioistuimen päätöksen (25) jälkeen arviointivirasto ja BT määrittivät BT:n verkolle verotusarvon, joka on 15 prosenttia alhaisempi kuin arviointiviraston alun perin määrittämä verotusarvo. Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset toteavat eron johtuvan siitä, että arviointituomioistuimen päätöksen jälkeen tehty arvonmääritys perustui syvällisempään analyysiin. Arviointivirastolle esitettyä ensimmäistä arvonmääritystä tehtäessä arviointivirasto ja sen taloudellinen konsultti NERA eivät saaneet käyttöönsä täydellisiä tietoja BT:n aiemmista tuloista, hinnoista, toimintavolyymeista eikä kustannuksista. Erityisen ongelmallista oli se, että virastolla ei ollut oikeutta vaatia BT:tä esittämään kyseiset tiedot. BT valitti päätöksestä maaoikeuteen. Käsittely maaoikeudessa oli kokonaan uusi oikeuskäsittely (de novo) (26) . Menettelyn tässä vaiheessa arviointivirasto pystyi lisäksi antamaan tiedonsaantia koskevia velvoittavia määräyksiä ja hankkimaan tarvittavat tiedot BT:ltä. Arviointivirasto ja NERA pystyivät saamaan erityisesti vuonna 2000 tehtyä arvonmääritystä varten merkittävän määrän tietoja, jotka eivät olleet käytettävissä vuonna 1997, kuten esimerkiksi täydellinen erittely BT:n tuloista ja menoista tilikaudella 1992/1993, BT:n ennen edeltävää arvostuspäivää laatima viisivuotisjärjestelmä sekä aiempia tilikausia koskevat tiedot liittymä- ja puheluvolyymeista ja hinnoista sekä vuokrayhteyksien volyymeista ja hinnoista. Nämä uudet tiedot vaikuttivat arvonmääritysprosessin kaikkiin vaiheisiin mukaan luettuina ennusteet tuloista ja operatiivisista kustannuksista, tulevista pääomamaenoista sekä oletetun vuokralaisen edellyttämästä tuotosta.
(90)
Osa muutoksista kasvatti verotusarvoa. Tämä koskee erityisesti seuraavia tekijöitä:
-
Arviointivirasto käytti lopulta vuokralaisen edellyttämänä tuottona 12,27 prosentin reaalituottoa, eikä arviointituomioistuimen alun perin käyttämää 12,5 prosentin tuottoa.
-
Pääomatuloa vuokralaisen muusta kuin veronlaisesta omaisuudesta tarkistettiin selvästi alaspäin. Tämä johtui erityisesti BT:n vuoden 1993 liiketoimintasuunnitelmasta saaduista tiedoista, jotka eivät olleet käytettävissä vuonna 1997.
-
Tilikauden 1992/1993 osalta yksittäisen irtisanomisen aiheuttamaa kustannusta alennettiin 50 000 Englannin punnasta 33 000 Englannin puntaan.
(91)
Kaikkein eniten verotusarvoja pienensi tulevia tuloja ja kustannuksia koskevan ennusteen muuttuminen. Vuonna 1997 käytettyihin ennusteisiin verrattuna tarkistetussa versiossa ennakoitiin suurempia voittoja ensimmäisenä vuonna, mutta supistuvia voittoja seuraavina vuosina. Muutokset liittyivät erityisesti seuraaviin tekijöihin:
-
Hintakattoa koskevaa x-tekijää (27) muutettiin tilikauden 1997/1998 osalta -4,5 prosentista -7,5 prosenttiin, koska edeltävänä arvostuspäivänä ei voitu kohtuudella ennakoida vuonna 1997 tapahtunutta muutosta -4,5 prosenttiin, jota käytettiin arvonmäärityksessä vuonna 1997.
-
Minuuttikohtaisen liittymäalijäämämaksun (28) vuotuista alennusta koskevaa ennustetta korotettiin - 3 prosentista - 12 prosenttiin, koska vuonna 1997 tehdyssä ennusteessa ei otettu riittävän hyvin huomioon liittymäalijäämien määrää, koska keskuslinjojen hinnat nousivat kustannuksia nopeammin.
-
Vuonna 1997 suoritetun arvonmäärityksen yhteydessä arviointivirasto ja NERA olettivat, että sisämaan vuokrayhteyksien hinnat nousisivat inflaation myötä. BT:n myöhemmin toimittamat tiedot vuokrayhteyksien hintakehityksestä eivät tukeneet tätä oletusta, ja vuoden 2000 arvonmäärityksen yhteydessä näiden hintojen oletettiin pysyvän vakaina.
-
Vuoden 2000 arvonmäärityksessä otettiin huomioon myös ylimääräiset ulkoistamiskustannukset.
(92)
Näiden tekijöiden yhteisvaikutuksen myötä lopullinen verotusarvo oli pienempi kuin arviointiviraston vuonna 1997 määrittämä arvo.
(93)
Komissio pohti menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessään, otetaanko tulot ja menot -menetelmässä asianmukaisesti huomioon menetelmän soveltamisalaan kuuluvien yritysten toiminnan mahdollinen tehottomuus ja keskimääräistä huonompi kannattavuus. Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaisten mukaan verotusarvoja määritettäessä yritysten oletetaan toimivan keskimääräisen tehokkaasti. Jos on näyttöä siitä, että yritys toimii keskimääräistä tehottomammin, verotusarvon määrittäjän on tulot ja menot -menetelmää sovellettaessa mukautettava oletettujen tulojen ja menojen määrää. Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaisten mukaan on näyttöä siitä, että BT:n toiminta on keskimääräisen tehokasta (29) , joten mukautuksia ei pidetty tarpeellisina omaisuuden verotusarvoa määritettäessä. Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaisten mukaan yleispalveluvelvoitetta ei oteta erikseen huomioon, kun BT:n omaisuuden verotusarvoa määritetään. Yleispalveluvelvoitteen kustannukset sisällytetään televerkon laajentamisen aiheuttamiin ennustettuihin pääomamenoihin ja toimintakustannusten kokonaismäärään. Yleispalveluvelvoitteen mukaisesta asiakkaiden palvelusta saatavat lisääntyneet tulot ja mahdollinen tuotekuvan paraneminen on otettu huomioon arvioiduissa tuloissa.
(94)
Kingstoniin sovellettiin samankaltaista, mutta yksinkertaisempaa tulot ja menot -menetelmään perustuvaa lähestymistapaa. Kingstonille ei laadittu mallia, jolla ennustetaan omaisuuden käytöstä viiden vuoden aikana saatavaa liikevaihtoa. Tämä johtuu siitä, että Kingstonilla ei ole Hullin taajama-alueella kilpailijoita, jotka tarjoaisivat verkkopalveluja yksityisasiakkaille. Siellä ei myöskään ole kaapelitelevisiota, ja kaupallisten liittymien markkinoilla on vähän kilpailua. Viiden vuoden ennustetta ei pidetty tarpeellisena, koska Kingstonin asema Hullin markkinoilla on vakaa.
(95)
Vuodet 1995-2000 kattavalla arviointijaksolla keskityttiin sen sijaan toteutuneeseen liikevaihtoon ja operatiivisiin kustannuksiin edeltävää arvostuspäivää edeltäneiltä kolmelta vuodelta. Tämän perusteella arvioitiin, että oletettu vuokralainen voisi kohtuudella olettaa saavansa vuosittain noin 9,5 miljoonan Englannin punnan nettotulot ennen vuokranmaksua. Vuokralaisen edellyttämäksi tuotoksi on määritetty 12,5 prosenttia muun kuin veronalaisen omaisuuden arvosta (arvioitu arvo 64 milj. Englannin puntaa), jolloin nettotuloista vähennetään 8 miljoonaa Englannin puntaa. Jäljelle jää vuokran maksuun 1,5 miljoonaa Englannin puntaa, joka on Kingstonin omaisuuden verotusarvo kyseisenä ajanjaksona. Samaa menetelmää soveltaen ja vuosien 1998 ja 2003 tietoja käyttäen verotusarvo on 5,1 miljoonaa Englannin puntaa kaudella 2000-2005, ja 7 miljoonaa Englannin puntaa kaudella 2005-2010.
4.3 Tarkistusjärjestelmä
(96)
Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset ovat selventäneet myös BT:hen sovellettavaa tarkistusjärjestelmää. Viranomaisten mukaan vuoden 1998 LFGA-säädöksen 6 luvun (Schedule 6) mukaan BT:llä on muiden verovelvollisten tavoin oikeus verotusarvon muutokseen, jos olosuhteet muuttuvat olennaisesti viiden vuoden arviointijakson aikana. Olosuhteiden olennaisen muuttumisen katsotaan tapahtuvan edeltävänä arvostuspäivänä. BT:n osalta olosuhteiden huomattavia muutoksia tapahtuu joka päivä, kun verkkoa laajennetaan (arvoa nostava tekijä) tai kun kilpailevia verkkoja tulee markkinoille (arvoa alentava vaikutus) (30) . Tulot ja menot -menetelmässä käytettävä verotusarvo olisi periaatteessa määritettävä joka vuosi, jotta voidaan ottaa huomioon olosuhteiden olennaiset muutokset, jotka olisivat vaikuttaneet BT:n viisivuotissuunnitelmaan edeltävänä arvostuspäivänä. Tällaisen monimutkaisen järjestelmän sijaan Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset ja BT sopivat epäsuorasta mukautusmenetelmästä, joka perustuu BT:n markkinaosuuden kehityksen vertailuun käyttäen vertailukohtana yrityksen markkinaosuutta sinä vuonna, joka edeltää veroluettelon voimaantuloajankohtaa. Käytettävät tiedot ovat OFCOMin julkaisemia.
(97)
Tähän menetelmään perustuva markkinaosuus laskettiin jakamalla BT:n kaikkien relevanttien tuloluokkien tulot Yhdistyneen kuningaskunnan kiinteän verkon puhelumarkkinoiden kokonaistuloilla kyseisissä luokissa. Relevantteihin luokkiin kuuluvat: a) paikallispuhelut; b) maan sisäiset kaukopuhelut; c) ulkomaanpuhelut; d) puhelut matkapuhelinliittymiin; e) muut puhelut; f) keskuslinjayhteydet; g) keskuslinjojen vuokraus; h) sisämaassa yksityisesti vuokratut yhteydet (BT ja Vtesse kilpailevat näillä markkinoilla); i) sisämaassa yksityisesti vuokratut liittymät; j) kansainväliset yksityisesti vuokratut yhteydet; k) yhteenliittävät yhteydet ja l) teleksiliittymät (ainoastaan vuoden 1995 veroluettelossa).
(98)
Esimerkiksi vuoden 2000-2005 veroluetteloa varten laskettu BT:n markkinaosuus oli 68,47 prosenttia vuonna 2000. Yrityksen omaisuuden verotusarvo oli 467 miljoonaa Englannin puntaa Englannissa ja 26 miljoonaa Englannin puntaa Walesissa vuonna 2000. Vuonna 2001 BT:n markkinaosuus oli supistunut 65,03 prosenttiin. Vuodelle 2001 määritetty verotusarvo oli siis 467 milj. Englannin puntaa x 65,03 %/68,47 % = 443 milj. Englannin puntaa Englannissa ja 26 milj. Englannin puntaa x 65,03 %/68,47 % = 24,7 milj. Englannin puntaa Walesissa. Seuraavana vuonna markkinaosuus oli OFCOMin tietojen mukaan supistunut hieman, mutta BT:n omaisuuden verotusarvoa ei pienennetty. Tilikausilla 2003/2004 BT:n markkinaosuus kasvoi 67,6 prosenttiin ja tilikaudella 2004/2005 68,0 prosenttiin. Kun oli suoritettu vertailu viitearvona olleeseen vuoden 2000 markkinaosuuteen (31) , verotusarvoiksi määritettiin 447,5 milj. Englannin puntaa (2003/2004) ja 450,6 milj. Englannin puntaa (2004/2005) (32).
(99)
Tällä menetelmällä saatiin seuraavat luvut verokausille 1995-2000 ja 2000-2005.
BT
Veroluettelo
Englanti
Wales
1.4.1995
1995
445 miljoonaa Englannin puntaa
25 miljoonaa Englannin puntaa
1.4.1996
1995
412 miljoonaa Englannin puntaa
23 miljoonaa Englannin puntaa
1.4.1997
1995
392 miljoonaa Englannin puntaa
22 miljoonaa Englannin puntaa
1.4.1998
1995
366 miljoonaa Englannin puntaa
20 miljoonaa Englannin puntaa
1.4.1999
1995
347 miljoonaa Englannin puntaa
19 miljoonaa Englannin puntaa
1.4.2000
2000
467 miljoonaa Englannin puntaa
26 miljoonaa Englannin puntaa
1.4.2001
2000
443,5 miljoonaa Englannin puntaa
24,7 miljoonaa Englannin puntaa
1.4.2002
2000
443,5 miljoonaa Englannin puntaa
24,7 miljoonaa Englannin puntaa
1.4.2003
2000
447,5 miljoonaa Englannin puntaa
24,9 miljoonaa Englannin puntaa
1.4.2004
2000
450,6 miljoonaa Englannin puntaa
25,1 miljoonaa Englannin puntaa
(100)
Verokauden 2005-2010 osalta Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset toteavat, että OFCOMilta saatujen liian vähäisten tietojen vuoksi aiemmilla kahdella verokaudella sovellettua tarkistusjärjestelmää ei enää sovelleta (33) . Sen sijaan Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset aikovat soveltaa vuosittain tulot ja menot -menetelmää, joka ottaa huomioon kaikki syyisisessä toimintaympäristössä tapahtuneet muutokset, mukaan luettuina käyttöön otetut uudet valokuitukaapelit. Menetelmässä käytetyt taloudelliset olosuhteet sen sijaan vastaavat edeltävän arvostuspäivän olosuhteita (34) . Tämän järjestelmän valmistelu on vielä kesken.
(101)
Kingstoniin ei ole sovellettu tarkistusjärjestelmää. Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaisten mukaan vuosien 1995 ja 2000 veroluetteloihin ei tehty muutoksia, koska Kingstonin kilpailijat eivät rakentaneet verkkoja Hullin taajama-alueelle eikä Kingston laajentanut omaa verkkoaan, koska sen kattavuus oli kyseisellä alueella lähes 100 prosenttia.
4.4 Edun olemassaolo
(102)
Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset korostavat, että kaikilla arvostusmenetelmillä pitäisi päästä samaan lopputulokseen: teoreettiseen vuokraan, joka omaisuudesta maksettaisiin. Vaikka BT:hen ja Kingstoniin sovellettiin eri arvostusmenetelmää kuin muihin teleoperaattoreihin, tämä ei merkitse sitä, että ensin mainituille olisi koitunut etua.
(103)
Viranomaisten näkemyksen mukaan valikoivan edun olemassaolo voitaisiin osoittaa kahdella tavalla:
a)
osoitetaan, että tulot ja menot -menetelmän soveltaminen muihin teleoperaattoreihin kuin BT:hen ja Kingstoniin tuottaa alemman verotusarvon kuin vuokrausmenetelmä, minkä perusteella tulot ja menot -menetelmän voidaan todeta olevan virheellinen tai tuottavan järjestelmällisesti liian alhaisia verotusarvoja; tai
b)
osoitetaan asianmukaisilla ja relevanteilla vertailuilla, että muiden teleoperaattorien verotusarvot ovat olleet suhteettoman suuria BT:hen ja Kingstoniin verrattuna.
(104)
Jotta a alakohdan väite voidaan todistaa, muiden teleoperaattorien verotusarvot on määritettävä tulot ja menot -menetelmällä, jotta kyseistä menetelmää voidaan vertailla vuokrausmenetelmään. Yhdenkään muun teleoperaattorin omaisuuden verotusarvoa ei ole määritetty tulot ja menot -menetelmällä ja Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset olettavat, että Altnetin jäsenet ja Vtesse olisivat ottaneet asian esille, jos niiden verkon verotusarvo olisi pienempi tulot ja menot -menetelmällä laskettuna (35) . Arviointivirastolla ei ole kyseisten teleoperaattorien liiketoimintasuunnitelmia. Tämän vuoksi se ei pysty arvioimaan tuloja ja menoja, jotka operaattorit saavat verkkojensa käytöstä, eikä määrittämään vuokraa, jonka ne olisivat valmiit maksamaan verkkojen käytöstä tulot ja menot -menetelmän mukaisesti.
(105)
Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset toteavat b alakohdasta, että Vtesse ja komissio ovat ehdottaneet vertailun tekemistä siitä, minkä prosenttiosuuden Vtesse, BT ja Kingston maksavat tuloistaan kiinteistöveroa. Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaisten mielestä tämä suhdeluku on merkityksetön. Viranomaisten mielestä veroa maksetaan kiinteistön arvosta eikä tuloista, voitoista tai myyntivoitoista. Kiinteistön arvo ei ole sidoksissa sitä hallussaan pitävän yksittäisen yrityksen liikevaihtoon. Kahdella yrityksellä voi olla identtiset kiinteistöt, mutta niiden liikevaihto voi vaihdella suuresti sen mukaan, minkä luonteista ja kuinka menestyksekästä niiden liiketoiminta on. Myös samaa liiketoimintaa harjoittavien vuokralaisten liikevaihdot voivat vaihdella suuresti toiminnan tehokkuuden mukaan. Tämän vuoksi liiketoiminnan tulojen perusteella ei voida päätellä, mille tasolle markkinavuokra saataisiin neuvoteltua. Verojen ja tulojen suhteessa esiintyvillä väitetyillä eroilla ei näin ollen ole merkitystä.
(106)
Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaisten mukaan BT:n ja Kingstonin oikeat kiinteistöverojen ja tulojen suhteet ovat seuraavat (36):
1995/1996
2000/2001
2005/2006
BT
3,0 %
2,7 %
3,6 %
Kingston
1,0 %
4,0 %
3,4 %
(107)
Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset toteavat, että ero BT:n toimittamien kiinteistöverojen ja tulojen suhdetta koskevien tietojen ja Vtessen BT:lle laskeman suhdeluvun (2 prosenttia) välinen ero johtuu siitä, että Vtesse suhteutti BT:n tulot koko Yhdistyneessä kuningaskunnassa sen verkon verotusarvoon Englannissa ja Walesissa. Vtesse ei ottanut huomioon erikseen arvioituja kiinteistöjä eikä BT:n Skotlannissa ja Pohjois-Irlannissa sijaitsevan omaisuuden arvoa. Vtessen ja Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaisten esittämien suhdelukujen välinen ero selittyy myös sillä, että Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset käyttivät verojen ja tulojen välisen suhteen laskennassa BT:n ja Kingstonin tarkistettuja tuloja, joita mukautettiin asian kannalta merkityksettömien tulojen erottelemiseksi ja jotka normalisoitiin vastaamaan ennustettuja tulevia trendejä.
(108)
Vaikka tuloista laskettujen verojen prosenttiosuuden käytölle olisi perusteita, Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset väittävät, että Vtessen toimittamat luvut, joita komissio käytti menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessään, eivät todista BT:lle koituneen etua. Sitä vastoin viranomaiset toteavat, että verrattaessa Altnetin teleoperaattoreita kokonaisuudessaan BT:hen kiinteistöverojen prosenttiosuus tuloista osoittaa, että BT ei maksa veroa vähemmän kuin Altnetin operaattorit. Vuoden 2000 veroluetteloa koskevana viimeisenä vuotena BT:llä oli noin 70 prosenttia kiinteän verkon teletoiminnan kokonaisverotusarvosta ja noin 71,6 prosenttia puhelu- ja liityntämarkkinoiden tuloista sekä pienempi prosenttiosuus muista kiinteän verkon tuloista. Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaisten mukaan nämä numerotiedot osoittavat, että vuosien 1995 ja 2000 veroluetteloja koskeviin arvonmäärityksiin ei liity systeemisiä ongelmia.
(109)
Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset kiistävät, että uusien valokuitukaapelien erilaisesta verotusarvon määrityksestä koituisi etua BT:lle tai Kingstonille. Vuokrausmenetelmässä teleoperaattorien valokuitukaapelit tulevat veronalaisiksi, kun ne otetaan käyttöön. BT:hen ja Kingstoniin sovellettavassa tulot ja menot -menetelmässä uusia valokuitukaapeleita ei verota tällä tavoin.
(110)
Tulot ja menot -menetelmässä tulot ja menot ennustetaan tuleviksi viideksi vuodeksi. BT:n liiketoiminnassa veroluettelon viiden vuoden voimassaolon aikana tarvittavat valokuitukaapelit otetaan huomioon verotusarvoja määritettäessä, koska valokuitukaapelien tuottamat tulot sisällytetään tulot ja menot -arvostusmenetelmään. Yritysten on maksettava veroa optisista kaapeleista veroluettelon voimaantulopäivästä eikä vasta kaapelien käyttöönottopäivästä lähtien. BT:n omaisuuteen fyysisesti lisättävät kaapelit otetaan huomioon vuotuisessa tarkistusjärjestelmässä, joka perustuu johdanto-osan 96-100 kappaleessa kuvailtujen BT:n markkinaosuuksien kehitykseen.
(111)
Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset hyväksyvät sen tosiasian, että arvostusmenetelmiä sovellettaessa on omaksuttava erilainen lähestymistapa uusien valokuitukaapelien käyttöönoton osalta. Viranomaiset kuitenkin korostavat, että molemmissa tapauksissa päästään samaan lopputulokseen eli hallussapitäjän valokuitukaapeleista saama arvo otetaan huomioon verotusarvossa.
V OFCOMIN HUOMAUTUKSET
(112)
OFCOM on viestintäalan riippumaton sääntely- ja kilpailuviranomainen Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Yhdistyneen kuningaskunnan huomautukset tulivat maan keskushallinnon viranomaisilta, joten ne eivät edusta OFCOMin näkemyksiä. Tämän vuoksi komissio pyysi 26 päivänä heinäkuuta 2005 päivätyllä kirjeellä OFCOMia toimittamaan huomautuksensa menettelyn aloittamista koskevasta päätöksestä. OFCOM toimitti huomautuksensa 21 päivänä syyskuuta 2005 päivätyllä kirjeellä.
(113)
OFCOM on pohtinut, mitä vaikutuksia eri menetelmillä ja käytänteillä voi olla kilpailuedellytyksiin markkinoilla. OFCOm on tehnyt yleisen päätelmän, jonka mukaan liikekiinteistöjen voimassa oleva verotusjärjestelmä ei vaikuta haitallisesti televiestintämarkkinoiden kilpailuedellytyksiin.
(114)
OFCOMin näkemyksen mukaan kiinteistöveron ja tulojen välisellä suhteella ei voida arvioida liikekiinteistöjen verotusjärjestelmän oikeudenmukaisuutta. OFCOM huomauttaa, että kiinteistöveron määritys perustuu oletettuihin markkinavuokriin, jotka todennäköisesti perustuvat omaisuuden tehokkaaseen käyttöön. Verot voivat muodostaa merkittävän osan omaisuuserän tuottamista tuloista, jos yritys käyttää sitä tehottomasti. Esimerkiksi valokuitukaapeliverkon verojen ja tulojen suhde voi riippua siitä, kuinka paljon dataliikennettä sen kautta välitetään. Eri yritysten kiinteistöveron ja tulojen välinen suhde saattaa siis vaihdella pelkästään sen perusteella, kuinka arvokkaita ovat palvelut, joita tuotetaan asiakkaille samankaltaista veronalaista omaisuutta käyttäen.
(115)
OFCOM on myös laskenut kiinteistöveron ja tulojen välisen suhteen useille Yhdistyneessä kuningaskunnassa toimiville teleoperaattoreille:
Verot vuonna 2005 (milj. Englannin puntaa)
Tulot 2005
(milj. Englannin puntaa)
Verot/tulot
( %)
BT
238,31
18 623
1,28
NTL
24,26
1 930
1,26
Telewest
15,49
1 300
1,19
C&W
16,37
1 602
1,02
Kingston
3,35
364
0,92
Energis
3,27
720
0,45
Global Crossing
3,13
270
1,16
Easynet
1,77
78
2,28
Thus
2,41
341
0,71
Your Communication
1,09
186
0,59
Fibernet
1,08
47
2,32
Gamma Telecom
0,46
72
0,63
(116)
OFCOM on myös laskenut Vtessen suhdeluvun vuodelta 2003. Tämä on ainoa vuosi, jota koskevat tiedot sillä on käytettävissä. Vtessellä kiinteistöveron suhde tuloihin oli 2,1 prosenttia. Nämä numerotiedot osoittavat, että veron suhde tuloihin vaihtelee selvästi eikä se riipu johdonmukaisesti tulojen määrästä. OFCOM on päätellyt, että kyseinen suhdeluku johtaa virheellisiin päätelmiin arvioitaessa liikekiinteistöjen verotuksen oikeudenmukaisuutta. Sen mukaan ei voida myöskään väittää, että BT maksaa yleisesti ottaen kilpailijota vähemmän veroja suhteessa tuloihin.
(117)
OFCOM korostaa, että eri teleoperaattorien välillä on vaikea tehdä asianmukaisia vertailuja (esimerkiksi valokuitukaapeliverkon keskimääräinen verotusarvo reittikilometriä kohti voi vaihdella suuresti sen mukaan, minkätyyppisestä verkosta on kyse ja kuinka monta valokuitukaapelia kyseisellä reitillä on käytössä). OFCOM on kuitenkin ehdottanut joitakin vaihtoehtoisia tapoja, joilla BT:n ja sen kilpailijoiden verotaakkaa voidaan vertailla. OFCOM laski muun muassa liittymäkohtaisen verotusarvon BT:lle ja kolmelle muulle yritykselle, joiden toiminta on samankaltaista paikallisliityntäverkon osalta (Kingston, NTL ja Telewest). Kaikki neljä yritystä ovat pääasiassa paikallisliittymien tarjoajia. BT:n ja Kingstonin omaisuuden verotusarvo määritetään tulot ja menot -menetelmällä, kun taas NTL- ja Telewest -yrityksiin sovelletaan yrittäjän perusmenetelmästä johdettua menetelmää. OFCOMin laskelmien tulokset esitetään seuraavassa taulukossa. OFCOMin näkemyksen mukaan operaattorien liittymäkohtaiset verotusarvot eivät vaihtele kovin paljon.
Verotusarvo/liittymä
BT
21 Engl. puntaa
NTL
22 Engl. puntaa
Telewest
21 Engl. puntaa
Kingston Communication
26 Engl. puntaa
(118)
OFCOM toteaa, että yleisesti ottaen ei ole juurikaan näyttöä siitä, että BT maksaisi miltään osin selvästi vähemmän veroa kuin valokuitukaapelien runkoverkko-operaattorit.
(119)
OFCOM on myös analysoinut, aiheuttaako verojärjestelmä kohtuuttomia eroja marginaaliverotuksessa. OFCOM toteaa, että tulot ja menot -menetelmässä käytetään yrityksen ennustettuja tuloja ja menoja, ja ennusteisiin sisällytetään verkkoon tehtävät laajennukset ja muut työt, jotka liiketoimintasuunnitelman mukaan on tehtävä. Tulot ja menot -menetelmässä ei rajoituta pelkästään BT:n verkon ominaisuuksiin viisivuotiskauden alussa, vaan huomioon otetaan myös kauden aikana tehtävät muutokset. BT:n omaisuuteen tulleet olennaiset muutokset arvioidaan ja otetaan huomioon verotuksessa vuosittain. OFCOMin mukaan verotusarvon kasvu näkyy selvemmin pienillä operaattoreilla, kun kukin käyttöön otettu valokuitukaapeli johtaa verotusarvon korotukseen. Vastaavat muutokset otetaan huomioon myös BT:n omaisuuden verotusarvossa. OFCOM ei ole saanut käyttöönsä tietoja, jotka osoittaisivat, että toisin kuin vuokrausmenetelmän alaisuuteen kuuluvat teleoperaattorit, BT:n maksamien verojen määrä ei kasva sen ottaessa käyttöön uuden valokuitukaapelin. Järjestelmä näyttää johtavan pitkällä aikavälillä olennaisin osin samaan lopputulokseen, vaikka menettelyt ovat erilaisia eivätkä kovin läpinäkyviä.
VI OIKEUDELLINEN ARVIOINTI
(120)
EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdan mukaan ”jäsenvaltion myöntämä taikka valtion varoista muodossa tai toisessa myönnetty tuki, joka vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua suosimalla jotakin yritystä tai tuotannonalaa, ei sovellu yhteismarkkinoille, siltä osin kuin se vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.”Toimenpide on EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea, jos se täyttää seuraavat neljä edellytystä:
-
tuensaajalle myönnetään valikoivaa etua;
-
valtio myöntää tuen valtion varoista;
-
tuki vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua;
-
tuki vaikuttaa todennäköisesti jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.
(121)
Jotta voidaan määrittää, onko BT:hen ja Kingstoniin sovelletusta kiinteistöverosta koitunut kyseisille kahdelle yritykselle taloudellista etua, komissio tekee kaksiosaisen analyysin:
-
Ensin on määritettävä, onko kiinteistöverosäännöksiä sovellettu asianmukaisesti BT:hen ja Kingstoniin, ja erityisesti onko tulot ja menot -menetelmän soveltaminen perusteltua ja onko se toteutettu oikein.
-
Sen lisäksi on harkittava, koituuko tulot ja menot -menetelmän soveltamisesta etua BT:lle ja Kingstonille suhteessa kilpailijayrityksiin, joiden verotusarvot määritetään vuokrausmenetelmällä.
6.1 Kiinteistöverosäännösten asianmukainen soveltaminen BT:hen ja Kingstoniin
6.1.1 BT:hen ja Kingstoniin sovellettavan menetelmän valinta
(122)
Ensiksi on selvitettävä, onko asianmukaista että Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset ovat soveltaneet BT:hen ja Kingstoniin tulot ja menot -menetelmää vuokrausmenetelmän sijaan, vaikka viimeksi mainittu näyttää olevan televiestintäalalla yleisesti sovellettava menetelmä. On selvitettävä, oliko verokausia 1995-2000, 2000-2005 ja 2005-2010 varten käytettävissä riittävästi vuokratietoa, jolla BT:n ja Kingstonin verkkojen arvo olisi voitu arvioida.
(123)
Menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä komissio ehdotti, että perustan vuokrausmenetelmän soveltamiselle voisivat muodostaa BT:n vähittäis- ja tukkuliiketoiminnan väliset sisäiset siirtohinnat sekä vuokra, jonka BT saa antaessaan omaa infrastruktuuriaan vuokralle. Huomautuksia lähettäneistä kolmansista osapuolista Altnet Task Force ehdotti, että erityisinä vuokratietojen lähteinä voitaisiin käyttää BT:n tukkuyhteyksien vuokratariffeja tai sen julkistamia hintoja eriytetyille tilaajayhteyksille. Näin voitaisiin määrittää BT:n kuparikaapelien vuokrausarvo.
(124)
BT ja Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset ovat todenneet, että BT:n ja Kingstonin omaisuuden verotusarvoa ei voida arvioida vuokrausmenetelmällä. Komission ja Altnetin ehdottamia verotusarvon määrittämisessä käytettäviä tietoja ei ollut saatavilla kahta ensimmäistä verokautta varten (1995-2000 ja 2000-2005). Tämä koskee eriytettyjen tilaajayhteyksien vuokratariffeja, joita sovellettiin 31. päivästä toukokuuta 2001, ja lainsäädännön edellyttämiä kirjanpitotietoja, joista käyvät ilmi BT:n liityntäpalvelujen siirtomaksut. Lisäksi kun kyseiset tiedot saatiin viimeisintä verokautta (2005-2010) varten, niillä ei pystytty arvioimaan BT:n ja Kingstonin verkkojen erityispiirteitä. Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset ovat selventäneet, että tukkutason yhteyksien vuokratariffit ovat palvelusta suoritettavia maksuja, eikä niitä voida kiinteistöverotuksen vallitsevan oikeuskäytännön mukaan pitää vuokratietoina, joilla määritetään BT:n verkon osien verotusarvoja. Tariffit eivät myöskään ole ns. markkinavuokria, koska ne ovat OFCOMin sääntelemiä. Näillä hinnoilla ei siis ole juurikaan painoarvoa verotusarvoja määritettäessä. Tämän vuoksi BT:n ja Kingstonin verkkojen liityntäosista, jotka ovat tyypillisiä kyseisille verkoille, ei ole markkinatietoja.
(125)
Näyttää myös siltä, että kun esimerkiksi muiden teleoperaattoreiden valokuitukaapeleista on saatavilla vuokratietoja, käy ilmi että ne käyttävät kyseisiä valokaapeleita niin eri tavalla kuin BT ja Kingston, että vuokratiedoilla ei pystytä arvioimaan BT:n eikä Kingstonin omaisuuden verotusarvoa. Vtessen mainitsema valokuitukaapelin vuokra perustuu tietoihin valokaapelirunkoverkoista, jotka palvelevat pientä määrää asiakkaita, joiden kanssa harjoitettavan liiketoiminnan arvo ja volyymi ovat suuria. BT:n ja Kingstonin verkot ovat pääasiassa paikallisliityntäverkkoja, jotka palvelevat BT:n tapauksessa miljoonia yksityisasiakkaita. Niiden valokuituverkkojen tehtävä on toimia pääasiassa runkoverkkoina, joilla hoidetaan yhtiön paikallisliittymien yhteenliittäminen. Tämän vuoksi niiden verkot ovat ainutlaatuisia, eikä niitä voida verrata muihin verkkoihin Yhdistyneessä kuningaskunnassa, ei edes Cable & Wireless -yhtiön suuriin verkkoihin. On totta, että BT voi käyttää osia verkostaan Vtessen kanssa kilpailevien palvelujen tuottamiseen, mutta kyseisiä osia ei voida erottaa fyysisesti tai toiminnallisesti BT:n koko verkosta. Näin ollen mainituilla kahdella verkkotyypillä ei ole yleisesti ottaen samaa käyttötarkoitusta, eikä niillä todennäköisesti myöskään ole samaa vuokrausarvoa. Tämän näkemyksen on vahvistanut erityisesti OFCOM, joka on huomauttanut, että valokaapeliverkon reittikilometrin keskimääräinen arvo voi vaihdella suuresti sen mukaan, mitä ominaisuuksia siihen yhteydessä olevalla verkolla on. BT:n runkoverkko on todennäköisesti tyypiltään hyvin erilainen kuin yritysmarkkinoita palvelevan runkoverkko-operaattorin verkko.
(126)
Arviointivirastokaan ei pidä mahdollisena lähestymistapaa, jossa vuokrausmenetelmää sovelletaan BT:n ja Kingstonin omaisuuden niihin osiin, joista on vuokratietoja, ja tulot ja menot -menetelmää omaisuuden muihin osiin. Tämä johtuu siitä, että tulot ja menot -menetelmää voidaan soveltaa ainoastaan yrityksen koko omaisuuteen eikä sen osiin (esim. valokaapeliverkot). Brittiläisen oikeuskäytännön mukaan omaisuutta on arvioitava kokonaisuutena, koska kyseiset osat on integroitu kokonaan muuhun verkkoon (37).
(127)
Arviointiviraston riippumattomat asiantuntijat ovat todenneet, että vuokrausmenetelmää ei voida soveltaa BT:hen eikä Kingstoniin. Arviointituomioistuin on vahvistanut tulot ja menot -menetelmän olevan oikea menetelmä (38) . Komissio katsoo, että muuta todistusvoimaista näyttöä asiasta ei ole. Tämän vuoksi komissio toteaa, että asianomaisina ajanjaksoina ei ollut riittävästi vuokratietoja BT:n ja Kingstonin verkkojen arvon määrittämiseksi, minkä vuoksi yritysten verkkojen verotusarvo voitiin perustellusti määrittää tulot ja menot -menetelmällä.
6.1.2 Tulot ja menot -menetelmän asianmukainen soveltaminen BT:hen ja Kingstoniin
(128)
Lisäksi on ratkaistava, onko tulot ja menot -menetelmää sovellettu asianmukaisesti BT:hen ja Kingstoniin. Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaisten täydennettyjen huomautusten (johdanto-osan 74-93 kappale) perusteella komissio on tullut siihen käsitykseen, että menetelmää sovellettaessa on noudatettu tulot ja menot -menetelmän yleisiä säännöksiä, jotka esitetään liikekiinteistöjen arvonmäärityksestä tulot ja menot -menetelmän mukaisesti annetussa RICS:n ohjeistossa (39) . BT:n tapauksessa sovellettua tulojen ja menojen ennustamista viideltä tulevalta vuodelta ei käsitellä erikseen RICS:n ohjeistossa. Ohjeistossa kuitenkin viitataan arvioituun tulevaan kannattavuuteen harkittaessa oletetun vuokralaisen vuokratarjousta talouden sellaisten suhdannevaihtelujen valossa, jotka voidaan ennakoida edeltävänä arvostuspäivänä. BT:n lisäksi useiden vuosien ennustettuihin tuloihin ja menoihin perustuvaa menetelmää on käytetty myös arvioitaessa kaasu- ja sähköyhtiöiden omaisuuden verotusarvoa. Televiestintäalan kilpailu on lisääntynyt ja kilpailijoiden verkkojen koko on kasvanut huomattavasti, minkä vuoksi viiden vuoden ennustetuilla tuloilla ja menoilla voidaan riittävän hyvin arvioida oletettu vuokra, jonka kohtuullisen pitkäksi ajaksi sitoutuva vuokralainen olisi valmis maksamaan BT:n verkon käytöstä. Sitä vastoin Kingstonin toimintaympäristön vakauden ja vähäisen kilpailun vuoksi viiden vuoden ennusteita ei ole pidetty tarpeellisina.
(129)
Verokautta 1995-2000 koskevan sopimuksen osalta Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset ovat toimittaneet yksityiskohtaiset tiedot syistä, joiden vuoksi lopullinen verotusarvo (445 milj. Englannin puntaa Englannissa ja 25 milj. Englannin puntaa Walesissa) on pienempi kuin arviointituomioistuimen 19. maaliskuuta 1998 määrittämä verotusarvo (523 milj. Englannin puntaa Englannissa ja 30 milj. Englannin puntaa Walesissa). Nämä selvitykset (tiivistelmä johdanto-osan kappaleissa 88-92) osoittavat, että toisin kuin Vtesse väittää, BT:n verkon lopullisesta alennetusta verotusarvosta ei neuvoteltu arviointiviraston ja BT:n kesken vaan verotusarvon perustana olivat tarkistetut ja yksityiskohtaisemmat tiedot, jotka BT toimitti arviointituomioistuimen päätöksen nojalla. Nämä tiedot eivät olleet saatavilla, kun vuoden verotusarvoja määritettiin vuonna 1997. Arviointituomioistuimen päätöksen jälkeen pystyttiin lisäksi käyttämään tarkempia arvostusmenetelmiä.
(130)
Yhteen menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä esiin nousseeseen seikkaan liittyen on todettava, että tulot ja menot -menetelmää soveltaessaan Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset ottavat huomioon myös BT:n toiminnan kannattavuuden. Kuten johdanto-osan 93 kappaleessa todetaan, tulot ja menot -menetelmää sovellettaessa toiminnan oletetaan olevan keskimääräisen tehokasta. Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset ovat todenneet BT:n täyttävän tämän ehdon. Komissio toteaa myös, että yleispalveluvelvoite otetaan asianmukaisesti huomioon, koska sekä velvoitteesta johtuvat tuotot että kustannukset sisällytetään kokonaisarviointiin.
(131)
Johdanto-osan 96-99 kappaleessa kuvatusta markkinaosuuksiin perustuvasta tarkistusmekanismista, jonka soveltaminen lopetettiin vuonna 2005, saadut tiedot osoittavat, että kyseessä oli tilapäinen mukautusjärjestelmä. Komission näkemyksen mukaan arviointivirasto on LGFA-säädöksen 6 luvun (Schedule 6) mukaan velvollinen muuttamaan yrityksen omaisuuden verotusarvoa, jos sen toimintaolosuhteissa tapahtuu olennaisia muutoksia. Olennaisten muutosten katsotaan tulleen voimaan edeltävänä arvostuspäivänä. Kun otetaan huomioon BT:n verkon koko, olosuhteet televiestintämarkkinoilla ja kilpailevien verkkojen lisääntyvä tarjonta, olosuhteet muuttuvat olennaisesti käytännössä päivittäin. Muutoksia on tämän vuoksi vaikea ottaa huomioon erityisesti tulot ja menot -menetelmää sovellettaessa. Markkinaosuuteen perustuvassa menetelmässä on tarkoitus ottaa huomioon BT:n verkon fyysinen laajentuminen (minkä pitäisi kasvattaa BT:n markkinaosuutta) sekä kilpailijoiden verkkojen tulo markkinoille (minkä pitäisi supistaa BT:n markkinaosuutta). Tämä tarkistusjärjestelmä näyttää olevan riittävän hyvä tapa ottaa olosuhteiden olennainen muuttuminen huomioon, ja sen soveltamista voidaan perustella BT:n verkon ja televiestintämarkkinoiden ominaispiirteillä.
(132)
Tarkistusjärjestelmän soveltaminen on johtanut BT:n omaisuuden verotusarvojen vaihteluun. Esimerkiksi vuonna 1999 (verokauden 1995-2000 viimeinen vuosi) BT:n verotusarvo Englannissa ja Walesissa oli 366 miljoonaa Englannin puntaa. Vuonna 2000 (verokauden 2000-2005 ensimmäinen vuosi) verotusarvoksi määritettiin 493 miljoonaa Englannin puntaa. Tällaiset vaihtelut selittyvät kiinteistöverotuksen ominaispiirteillä ja televiestintäalan taloudellisen toimintaympäristön kehityksellä Yhdistyneessä kuningaskunnassa (40).
(133)
Ensinnäkin on huomattava, että säännösten mukaan vuonna 1995 BT:n verkon verotusarvoa määritettäessä sen fyysiset ominaisuudet sisällytettiin laskelmiin 1. päivän huhtikuuta 1995 mukaisesti, mutta taloudellinen toimintaympäristö otettiin huomioon sellaisena kuin se oli 1. huhtikuuta 1993. Myös olosuhteiden olennaisten muutosten katsottiin tapahtuneen 1. huhtikuuta 1993. Vuonna 2000 toteutetussa arvonmäärityksessä sovellettiin samaa menettelyä lukuun ottamatta sitä, että taloudellisen toimintaympäristön oletettiin olevan sama kuin 1. huhtikuuta 1998. Kingstonin omaisuuden verotusarvot määritettiin samoilla periaatteilla.
(134)
Tämä tarkoittaa sitä, että vuoden 1999 verotusarvo on omaisuuden arvo sellaisena kuin se oli vuonna 1999, mutta taloudellisen toimintaympäristön oletettiin olevan sama kuin vuonna 1993. Toisin sanoen laskelmissa käytettiin vuoden 1993 hintatasoa ja televiestintämarkkinoiden kokoa. Sen sijaan seuraavan vuoden (2000) verotusarvoa laskettaessa taloudellisen toimintaympäristön, hintatason ja televiestintämarkkinoiden oletettiin olevan vuoden 1998 tasolla. Vastaavasti vuoden 2004 verotusarvot määritettiin vuoden 1998 markkinaolojen mukaan, kun taas vuonna 2005 viitearvona olivat vuoden 2003 markkinat (41).
(135)
Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset ovat huomauttaneet, että televiestintäalan taloudellinen toimintaympäristö oli hyvin erilainen vuosina 1993, 1998 ja 2003. Televiestintämarkkinat ensinnäkin kasvoivat huomattavasti vuosina 1993-1998 ja vuosina 1998-2003. BT:n verkko arvioitiin vuonna 2000 markkinoilla, jotka olivat kasvaneet verrattuna vuonna 1999 suoritettuun edelliseen arviointiin. Tämän vuoksi vuoden 2000 verotusarvon voi olettaa olevan selvästi suurempi kuin vuonna 1999. Vuonna 1993 teleala oli avautumassa ennennäkemättömälle kilpailulle, ja sillä arveltiin olevan pitkälle ulottuva vaikutus BT:n asemaan. Tästä on osoituksena, että BT:n markkinaosuus laski kyseisenä ajanjaksona 87 prosentista alle 70 prosenttiin. Tämä oletus alensi BT:n omaisuuden verotusarvoa jokaisena yksittäisenä vuotena kyseisellä ajanjaksolla. Sitä vastoin vuonna 1998 kilpailun ei enää arvioitu lisääntyvän yhtä nopeasti, ja BT:n markkinaosuus pysytteli käytännössä suhteellisen vakaana eli noin 70 prosentissa vuosina 2000-2005. Tällä oletuksella oli BT:n verotusarvoja korottava vaikutus kyseisellä ajanjaksolla.
(136)
BT:n ja Kingstonin verkkojen arvokkaimman osan muodostavat paikallisliityntäverkot, joiden arvo nousi huomattavasti laajakaistaisen DSL-teknologian käyttöönoton myötä. Tämä kehitys, jota ei voitu täysimääräisesti ennakoida vuonna 1993, korotti BT:n ja Kingstonin verkkojen verotusarvoja huomattavasti vuosina 2000 ja 2005.
(137)
Komissio toteaa myös, että ainoastaan fyysiset muutokset voidaan ottaa huomioon arvioitaessa taloudellista toimintaympäristöä edeltävänä arvostuspäivänä. Tämä selittää sen, miksi BT:n verotusarvo laski vuosien 1995-2000 ja 2000-2005 veroluetteloissa huolimatta siitä, että yrityksen tulot ja voitot pysyivät samalla tasalla tai kasvoivat. Kun arviointivirasto tekee veroluetteloon vuosittaisia tarkistuksia, se ei voi ottaa huomioon markkinoiden kasvun, hintojen nousun, teknologisen kehityksen tai kysynnän muuttumisen kaltaisia tekijöitä, joilla voi olla positiivinen vaikutus BT:n liiketoiminnan tulokseen.
(138)
Komissio ottaa myös huomioon, että verokaudella 2005-2010 uusi vuositarkistus ei aiemmasta poiketen perustu markkinaosuuksien kehitykseen vaan tulot ja menot -menetelmän täysimääräiseen soveltamiseen. Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset ovat ilmoittaneet, että uudessa järjestelmässä huomioidaan kaikki fyysiset muutokset, mukaan lukien uusien valokuitukaapelien käyttöönotto. Komissio ei ole vielä voinut analysoida uutta tarkistusjärjestelmää, koska se ei ole vielä täysin valmis. Tämän päätöksen artiklaosassa olevat lopulliset päätelmät perustuvat tämän vuoksi ajanjaksoon 1995-2005.
(139)
Komission päätelmän mukaan Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset ovat soveltaneet BT:hen ja Kingstoniin asianmukaista arvostusmenetelmää, ja viranomaiset ovat noudattaneet tulot ja menot -menetelmän soveltamisen yleisiä periaatteita soveltaessaan menetelmää BT:hen ja Kingstoniin.
6.2 Aiheutuuko tulot ja menot -menetelmän soveltamisesta etua suhteessa vuokrausmenetelmään?
6.2.1 Johtaako tulot ja menot -menetelmän soveltaminen BT:n ja Kingstonin verkkojen yleiseen aliarvostukseen?
(140)
Seuraavaksi on harkittava, koituuko tulot ja menot -menetelmän soveltamisesta etua BT:lle ja Kingstonille suhteessa kilpailijayrityksiin, joiden verotusarvot määritetään vuokrausmenetelmällä. Ratkaistavaksi jää se, johtaako mainittujen yritysten erilainen verotusmenetelmä todennäköisesti eri lopputulokseen kuin se, että niiden verotusarvot määritettäisiin muiden yritysten tapaan vuokrausmenetelmällä. Komissio katsoo Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaisten huomautusten tapaan, että BT:lle ja Kingstonille koituva etu voitaisiin osoittaa seuraavilla tavoilla:
a)
osoitetaan, että vuokrausmenetelmää voitaisiin soveltaa BT:hen ja Kingstoniin, ja se johtaisi suurempaan verotusarvoon kuin tulot ja menot -menetelmä, tai
b)
osoitetaan, että tulot ja menot -menetelmää voidaan soveltaa muihin teleoperaattoreihin, ja se tuottaisi järjestelmällisesti pienempiä verotusarvoja kuin vuokrausmenetelmä, tai
c)
osoitetaan muilla asianmukaisilla vertailuilla, että vuokrausmenetelmän alaisia teleoperaattoreita verotetaan raskaammin kuin BT:tä ja Kingstonia.
(141)
BT:lle ja Kingstonille mahdollisesti koituvan edun osoittaminen a alakohdan mukaisesti edellyttää, että vuokrausmenetelmää voidaan soveltaa BT:hen ja Kingstoniin. Kuten edellä johdanto-osan 124-127 kappaleessa osoitetaan, yritysten omaisuuden arvioimiseksi ei ole riittävästi vuokratietoja. Tämän vuoksi komissio ei pysty todistamaan, että BT:n ja Kingstonin verotusarvot olisivat suuremmat, jos yrityksiin sovellettaisiin vuokrausmenetelmää.
(142)
Jotta BT:lle ja Kingstonille koituva mahdollinen etu voitaisiin osoittaa b alakohdan mukaisesti, tulot ja menot -menetelmää olisi sovellettava edustavaan otokseen teleoperaattoreita, joihin on tähän saakka sovellettu vuokrausmenetelmää. Komissiolla ei ole mahdollisuuksia suorittaa kyseisiä arvonmäärityksiä. Arviointivirasto on selittänyt, että yritysten omaisuuden verotusarvojen määrittäminen tulot ja menot -menetelmällä ei onnistu ilman niiden liiketoimintasuunnitelmia. On myös huomattava, että asianomaiset kolmannet osapuolet eivät ole toimittaneet todisteita siitä, että tulot ja menot -menetelmän soveltaminen johtaisi niiden omaisuuden verotusarvon alenemiseen. UKCTA on ilmoittanut, että se ei pysty laskemaan, kuinka paljon veroa sen jäsenet maksaisivat tulot ja menot -menetelmän mukaisesti.
(143)
Näiden seikkojen vuoksi komission on todettava, että BT:lle ja Kingstonille mahdollisesti koituvaa etua ei voida osoittaa b alakohdan mukaisesti.
(144)
Edellä c alakohdan mukaisessa menettelyssä pitäisi todistaa asianmukaisilla vertailuilla, että tulot ja menot -menetelmää soveltamalla BT:n ja Kingstonin verot jäävät liian pieniksi. Menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä komissio ehdotti juuri tällaista menettelyä: tuolloin käytettävissä olleiden tietojen mukaan BT maksoi kiinteistöveroa 2 prosenttia tuloistaan, kun taas Vtesse maksoi kiinteistöveroa suhteessa kaksi tai kolme kertaa enemmän.
(145)
Yleisesti ottaen komissio toteaa verojen ja tulojen suhteesta ja sen hyödyntämisestä menetelmissä, että Vtessen huomautusten mukaisesti teleoperaattorien tulojen määrään olisi tehtävä mukautuksia, jotta BT:n verot/tulot -suhdetta voidaan verrata suoraan muiden teleoperaattorien tuloihin ja menoihin. Vtesse väittää, että useimmat muut operaattorit maksavat BT:lle huomattavia palkkioita puhelinliikenteen terminoinnista ja muusta välittämisestä verkossa, ja että nämä palkkiot eivät liity kyseisten operaattorien verotettavaan omaisuuteen eikä niitä sen vuoksi pitäisi käyttää verotaakan vertailuissa.
(146)
Tätä väitettä ei voida hyväksyä. Vertailtavien suhdelukujen pitäisi suhteuttaa verot joko brutto- tai nettotuloihin. Vtessen ehdottama välimuoto, jossa ei oteta huomioon tiettyjä kustannuksia, kuten yhdysliikennemaksuja, ei vaikuta riittävän tarkalta menetelmältä. Ensinnäkään ei voida Vtessen tapaan väittää, että puhelinliikenteen terminoinnista ja muusta välityksestä perittävät maksut eivät liity teleoperaattorin verotettavaan omaisuuteen: kyseiset maksut ovat tarpeen, jotta osa niiden verkoissa välitetystä liikenteestä voidaan välittää kohde- ja lähdeverkoissa, ja tämän vuoksi ne liittyvät suoraan kyseisten verkkojen toimintaan. Toisaalta kyseiset maksut vaikuttavat välittömästi oletettuun vuokraan, jonka vuokralainen olisi teoriassa valmis maksamaan asianomaisesta verkosta, koska maksut muodostavat osan verkon käytöstä aiheutuvista kustannuksista. Lisäksi yhdysliikennemaksut muodostavat merkittävän osan BT:n tuloista ja ne nostavat selvästi BT:n omaisuuden verotusarvoa. Koska maksut vaikuttavat teoreettiseen vuokraan ja kaikkien asianomaisten teleoperaattorien omaisuuden verotusarvoihin, niitä ei voida perustellusti vähentää teleoperaattorien tuloista, kun verrataan verojen suhdetta tuloihin.
(147)
Kiinteistöveron ja tulojen välisen suhteen asianmukaisuudesta komissio toteaa, että arviointiviraston ja OFCOMin näkemyksen mukaan verojen ja tulojen välisellä suhteella ei ole merkitystä arvioitaessa eri operaattorien maksamia veroja. Edellä mainittujen tahojen toimittamien huomautusten ja vastaväitteiden perusteella komissio on yhtä mieltä siitä, että kyseisellä suhdeluvulla ei voida asianmukaisesti arvioida verojärjestelmän tasapuolisuutta, koska veroperuste on omaisuuden arvo eikä tulot tai tuotettu arvonlisä (42) . Erityisesti OFCOM on todennut, että tämä suhdeluku vaihtelee sen mukaan, mitä palveluja operaattorit tarjoavat asiakkailleen samankaltaista verotettavaa omaisuutta käyttäen, ja kuinka tehokkaasti ne käyttävät omaisuuttaan. Komissio toteaa, että kyseistä suhdelukua voidaan käyttää parhaimmillaankin vain suuntaa-antavana mittarina, eikä sen avulla voida tehdä lopullisia päätöksiä.
(148)
Lisäksi on todettava, että vaikka suhdelukua käytettäisiin, siitä ei voida tehdä käyttökelpoisia päätelmiä. OFCOMin toimittamien lukujen mukaan 12 teleoperaattorin verojen ja tulojen suhdeluku vaihtelee 0,59 prosentista (Your Communication) 2,32 prosenttiin (Fibernet). BT:n suhdeluku on 1,28 prosenttia ja Kingstonin 0,92 prosenttia. Näyttää siltä, että BT ja Kingston eivät maksa selvästi pienempää osaa tuloistaan veroina kuin useimmat muut teleoperaattorit. Lisäksi on huomattava, Vtessen verojen ja tulojen suhteen laskentaan liittyy jonkin verran epäselvyyttä. Vtesse väittää, että verojen ja tulojen suhde oli 13,46 prosenttia vuonna 2004. Tämä luku perustuu 429 000 Englannin punnan verotusarvoon (jolloin verot ovat 195 624 Englannin puntaa) ja 1 453 146 Englannin punnan ”juokseviin tuloihin” (recurring revenues). Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaisten mukaan Vtessen verotusarvoa kuitenkin alennettiin 145 000 Englannin puntaan (verojen määrä 66 120 Englannin puntaa) vuonna 2004, koska Vtessellä ei ilmeisesti ollutkaan käytössään Hounslowissa sijaitsevaa omaisuutta, jonka arvo oli 284 000 Englannin puntaa. Vtessen toimittamien 31.12.2004 päättyneen tilikauden tilinpäätöksen ja muiden tietojen perusteella näyttää siltä, että sen kokonaisliikevaihto oli 4 744 228 Englannin puntaa vuonna 2004. OFCOM on käyttänyt teleoperaattoreita vertaillessaan kyseistä Vtessen kokonaisliikevaihtoa, ja sen mukaan yrityksen verojen suhde liikevaihtoon vuonna 2004 on 1,4 prosenttia tai 2,3 prosenttia, jos lukuihin sisällytetään Vtessen erikseen arvostetuista toimitiloista maksama vero. Nämä luvut ovat lähempänä OFCOMin päätelmiä, joiden mukaan Vtesse maksoi vuonna 2003 veroa 2,1 prosenttia tuloistaan. Näiden lukujen perusteella BT:n ja Vtessen verorasituksessa ei ole suurta eroa.
(149)
OFCOM ja Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset ovat ehdottaneet muita tapoja, joilla eri teleoperaattorien verotaakkaa voidaan vertailla. OFCOMin mielestä pitäisi vertailla BT:n Kingstonin, NTL:n ja Telewestin yhteyskohtaista verotusarvoa. Näiden neljän yrityksen suhdeluvut ovat lähes samansuuruisia. Kingstonin suhdeluku on itse asiassa hieman suurempi kuin muilla operaattoreilla. Tämä saattaa johtua siitä, että se ei muita huomattavasti pienemmän kokonsa vuoksi pysty hyödyntämään samoja mittakaavaetuja. OFCOMin ehdottama vertailu on relevantti varsinkin siksi, että nämä neljä yhtiötä ovat varsin samankaltaisia, koska paikalliset liityntäverkkopalvelut ovat tärkeä osa niiden kokonaisliiketoimintaa. NTL:n ja Telewestin omaisuus on tosin arvostettu yrittäjän perusmenetelmästä johdetulla menetelmällä. Tämän vuoksi kyseisellä suhdeluvulla ei voida suoraan arvioida väitettyä eroa, jonka omaisuuden arvostaminen vuokrausmenetelmällä ja tulot ja menot -menetelmällä tuottaa. Se kuitenkin osoittaa, että eri menetelmien käyttö sekä BT:n ja Kingstonin vertaaminen sellaisiin yrityksiin, jotka ovat paremmin verrattavissa Vtessen kanssa, johtaa samankaltaiseen lopputulokseen. Tämä näyttää vahvistavan arviointiviraston väitteen, jonka mukaan periaatteessa kaikki arvostusmenetelmät johtavat samaan lopputulokseen.
(150)
Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset toteavat, että OFCOMin lukujen mukaan vuoden 2000 veroluettelon viimeisenä voimassaolovuonna BT:n osuus telealan kiinteän verkon kokonaisverotusarvosta oli noin 70 prosenttia. Kiinteän verkon puhelu- ja liittymätuloista BT:llä oli noin 71,6 prosentin osuus (43) . Komissio on samaa mieltä siitä, että BT:n vertailu kaikkien Altnet-operaattoreiden muodostamaan kokonaisuuteen saattaa tuottaa asianmukaisempia päätelmiä kuin BT:n vertaaminen Vtessen kaltaisiin yksittäisiin pienempiin operaattoreihin. Näyttää siltä, että BT:n maksamien verojen määrä vastaa varsin hyvin sen osuutta kiinteän verkon telemarkkinoista. On kuitenkin huomattava, että tässäkin tapauksessa vertaillaan veroja ja tuloja. Kuten on todettu, tällaisen vertailun tulos on parhaimmillaankin ainoastaan suuntaa-antava.
(151)
On huomattava, että Vtessen mukaan olisi analysoitava BT:n osuutta liittymätuloista eikä kaikista puhelu- ja liittymätuloista. BT:llä on 80 prosentin osuus kyseisistä markkinoista. Vtessen mukaan myös tämä todistaa BT:n omaisuuden määritetyn arvon olevan liian alhainen, koska BT:n osuus kiinteän verkon telemarkkinoiden kokonaisverotusarvosta on ainoastaan 70 prosenttia. Komissio ei voi yhtyä tähän näkemykseen. Ensinnäkin kannettavien verojen määrää voidaan paremmin arvioida tarkastelemalla BT:n osuutta puhelu- ja liittymätulojen kokonaismäärästä: BT:n kokonaistuloista suurempi osa tulee puheluista (44) . Tämän vuoksi puhelutuloilla on selvä vaikutus BT:n verkon oletettuun vuokraan ja verotusarvoon, minkä vuoksi ne olisi aina otettava huomioon vertailtaessa tuloja ja verotusarvoja. Vaikka vertailussa käytettäisiin ainoastaan BT:n osuutta liittymätuloista, kyseisen osuuden (80 prosenttia) ja BT:llä kiinteän verkon telemarkkinoista olevan osuuden (70 prosenttia) välinen ero tiettynä ajankohtana ei kyseenalaista BT:n omaisuuden verotusarvon oikeellisuutta varsinkaan siksi, että verojen ja tulojen vertailulla ei ole suurta merkitystä.
(152)
Vtesse on ehdottanut myös toista menetelmää, jolla BT:lle koituva etu voidaan osoittaa. Sen mukaan BT:n verkon eri osien (valokaapelit, liittymät, rakennukset jne.) yksikkökohtaiset verotusarvot poikkeavat muiden operaattorien vastaavista verotusarvoista. Tämän vertailun perusteella Vtesse päättelee, että BT:n omaisuuden verotusarvo saadaan tulot ja menot -menetelmällä pienemmäksi kuin vuokrausmenetelmällä. Vtesse esittää seuraavat todisteet: BT:n rakennusten verotusarvo on 34 Englannin puntaa per neliömetri, kun taas muiden teleoperaattorien verotusarvo on 115 Englannin puntaa per neliömetri; valokuitukaapeliparin kilometrikohtainen verotusarvo on 74 Englannin puntaa BT:llä ja 1 000- 1 200 Englannin puntaa muilla operaattoreilla; BT:n liittymäkohtainen verotusarvo on 19 Englannin puntaa, kun muut operaattorit maksavat vuosittain 122 Englannin puntaa eriytetyistä tilaajayhteyksistä.
(153)
Tätä lähestymistapaa ei voida pitää oikeana useista syistä. Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset ovat perustelleet uskottavasti, että vaikka kyseiset luvut olisi laskettu oikein, niitä ei voida verrata suoraan toisiinsa. Johdanto-osan 125 kappaleessa esitettyjen syiden vuoksi BT:n ja Kingstonin optisia verkkoja ei voida verrata muiden operaattorien verkkoihin. Muiden operaattorien optisten verkkojen vuokratietoja ei voida soveltaa BT:hen eikä Kingstoniin. Vtessen tekemät laskelmat ja vertailut ovat joka tapauksessa virheellisiä.
(154)
Vertailun olisi perustuttava pelkästään BT:n käytössä oleviin valokuitukaapeleihin, koska ainoastaan käytössä olevia verotetaan. Lisäksi Vtesse on vertaillut BT:n optisen kaapelin kilometrikohtaista keskimääräistä verotusarvoa kaapeliparin reittikohtaiseen verotusarvoon. Arviointiviraston soveltama optisen kaapelin verotusarvo itse asiassa vaihtelee sen mukaan, kuinka monta optista kaapelia reitillä on. Kaapelien vuokrausarvo alenee sen mukaan, kuinka monta niitä on reitillä (45) . Kun sovelletaan käyttöön otetun valokuitukaapelin vuokrausarvoa vuonna 2005, kahden optisen kaapelin (= yksi valokaapelipari) reittikilometrikohtainen vuokrausarvo näyttää olevan yli 3 000 kilometrin verkoissa (46) 450 Englannin puntaa (47) . Kolmen optisen kaapelin vuokrausarvo on 540 Englannin puntaa per reittikilometri, eli 180 Englannin puntaa per yksittäinen kaapeli (48) . Taulukon alapäässä 48 optisen kaapelin vuokrausarvo per reittikilometri on 1 728 Englannin puntaa eli 36 puntaa per kaapeli (49) . Arviointiviraston mukaan nämä arvot perustuvat markkinatietoihin (50).
(155)
BT:n runkoverkossa on luonnollisesti reittiä kohti tusinoittain käytössä olevia valokaapeleita. Tämä merkitsee sitä, että BT:n optisten kaapelien kilometrikohtaista verotusarvoa pitäisi verrata arviointiviraston käyttämän veroluettelon alapäähän. Näyttää siltä, että vastoin Vtessen väitteitä BT:n optisten kaapelien kilometrikohtaisen verotusarvon vertailu arviointiviraston käyttämiin vuokrausarvoihin ei osoita, että kyseisissä arvoissa olisi merkittäviä eroja tai että BT:n verkko olisi aliarvostettu.
(156)
Kun verrataan eriytettyjen tilaajayhteyksien tariffia ja BT:n liittymäkohtaista verotusarvoa, on ensinnäkin huomattava, että Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaisten mukaan eriytettyjen tilaajayhteyksien tariffi ei ole sama kuin verotettavan omaisuuserän vuokra, koska huomattava osa tariffista perustuu järjestelmän ja sen ylläpidon aiheuttamiin kustannuksiin, laskutukseen sekä BT:n muiden kuin veronalaisten koneiden ja laitteiden käyttökustannuksiin. Tariffi ei tämän vuoksi suoraan vastaa verotusarvon oikeudellista määritelmää. Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset ovat todenneet, että tilaajayhteyden arvo voi olla suuri, pieni tai jopa negatiivinen. Toisaalta OFCOMin mukaan eriytettyjen tilaajayhteyksien tarjoamisella pyritään lisäämään kilpailua laajakaistapalveluissa (51) . Laajakaistapalvelujen kysyntä vaikuttaa eriytettyihin tilaajayhteyksiin, ja suuressa osassa BT:n tilaajayhteyksiä ei ole kysyntää laajakaistapalveluille, koska kyseisiä yhteyksiä tarvitaan ainoastaan puheluihin. Tämän vuoksi eriytettyjen tilaajayhteyksien tariffi ei vastaa BT:n yhteyksien keskimääräistä arvoa, eikä BT:n liittymäkohtaisen verotusarvon ja eriytetyn tilaajayhteyden tariffin välisestä vertailusta voi tehdä johtopäätöksiä. Kuten OFCOM osoittaa menettelyn aloittamista koskevasta päätöksestä tekemissään huomautuksissa, BT:n, NTL:n ja Telewestin suhdeluvut ovat lähes samat huolimatta siitä, että kahteen viimeksi mainittuun yritykseen on sovellettu eri arvostusmenetelmää. Edellä mainittujen syiden vuoksi NTL:n ja Telewestin suhdeluvut näyttävät muodostavan paremman viitearvon kuin Vtessen mainitsemat eriytettyjen tilaajayhteyksien tariffit. Näiden suhdelukujen vertailusta ei käy ilmi operaattorien välisiä eroja. Lisäksi on huomattava, että arviointivirasto harkitsee soveltavansa 15-20 Englannin punnan verotusarvoa eriytettyä tilaajayhteyttä kohti (52) . Tämä vastaa BT:n yhteyskohtaista verotusarvoa.
(157)
Rakennusten neliömetrikohtaisessa verotusarvossa esiintyvien erojen osalta komissio toteaa, että Telereal-kauppaan (53) perustuva Vtessen laskentamenetelmää vastaavalla menetelmällä laskettu oikea numerotieto ei ole Vtessen väittämä 35 Englannin puntaa vaan 51 Englannin puntaa per neliömetri. Vtesse väittää myös, että muiden teleoperaattoreiden neliömetrikohtainen verotusarvo on 115 Englannin puntaa. Ei ole selvää, kuinka kyseinen luku on laskettu, eikä se myöskään ole suoraan vertailukelpoinen, koska on otettava huomioon erot, joita todennäköisesti aiheutuu erityisesti teleoperaattorien maantieteellisestä sijoittautumisesta. Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset ovat todenneet, että BT:n kiinteistösalkku kattaa koko Yhdistyneen kuningaskunnan, mukaan luettuina huonoimmassa asemassa olevat ja syrjäisimmät alueet. Tämä laskee yrityksen kiinteistöomaisuuden keskimääräistä vuokrausarvoa.
(158)
Erityisesti on huomattava, että BT:n yleisiä tarkoituksia varten hallussaan pitämät rakennukset, kuten toimistot ja varastot eivät liity sen televerkkoon, ja niiden arvo määritetään erikseen paikallisesti vuokrausmenetelmällä. Kyseisten rakennusten verotusarvo oli 180 miljoonaa Englannin puntaa vuonna 2000. Operatiiviseen liiketoimintaan liittyvien ja erikoiskäytössä olevien rakennusten (esim. puhelinkeskukset) katsotaan kuuluvan BT:n verkkoon, ja niiden verotusarvon määrittää keskitetysti arviointivirasto tulot ja menot -menetelmällä. BT maksoi kaupan jälkeen Telerealille vuokraa 280 miljoonaa Englannin puntaa. BT:n rakennusten kokonaisverotusarvoon sisältyvät sekä BT:n erikseen arvioitujen rakennusten verotusarvo (noin 180 milj. Englannin puntaa vuonna 2000) että verkon kokonaisarviointiin kuuluvien rakennusten verotusarvo, jota ei ole mahdollista eritellä. Se muodostaa kuitenkin merkittävän osan BT:n verkon 560 milj. Englannin punnan verotusarvosta koko Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Nämä luvut eivät viittaa siihen, että Telereal-kaupan mukainen BT:n rakennusten todellinen markkina-arvo (54) ja arviointiviraston laskema verotusarvo poikkeaisivat huomattavasti toisistaan (55) . Näiden lukujen perusteella ei siis voida päätellä, että verotusarvo olisi liian pieni.
(159)
Vtesse on esittänyt toisenkin Telereal-kauppaan perustuvan väitteen. Vtesse esittää, että BT:n Telerealille rakennuksista maksama vuokra on noin 50 prosenttia vuoden 2001 verotusarvosta huolimatta siitä, että suurin osa verotusarvosta pitäisi kohdistaa verkkoon eikä rakennuksiin. Vtesse pitää edellä mainitun perusteella BT:n verkon verotusarvoa liian pienenä. Tämä väite on kuitenkin virheellisesti perusteltu, koska osa Teleral-kauppaan kuuluneista kiinteistöistä on erikseen arvostettuja kiinteistöjä, joiden yhteisarvo on 180 milj. Englannin puntaa. BT:n koko omaisuuden verotusarvo Yhdistyneessä kuningaskunnassa oli Teleral-kaupan aikaan 560 milj. Englannin puntaa (verkko ja sen toimintaan liittyvät kiinteistöt), johon on lisättävä erikseen arvioitujen rakennusten arvo 180 milj. Englannin puntaa. Yhteissumma on 740 milj. Englannin puntaa. BT:n Telerealille maksama 280 milj. Englannin punnan vuokra oli näin ollen 38 prosenttia kokonaisverotusarvosta. Kyseisestä luvusta ei voida tehdä käyttökelpoisia päätelmiä.
(160)
Tuntuu kyseenalaiselta soveltaa menetelmää, jossa BT:n omaisuuden osia arvioidaan erikseen. Brittiläisen oikeuskäytännön mukaan arviointiviraston on määritettävä teleoperaattorien omaisuuden arvo kokonaisuutena. Tätä sääntöä sovelletaan kaikkiin teleoperaattoreihin. Kiinteistöjen arvioinnissa on otettava lähtökohtaisesti huomioon, että koko kiinteistön vuokra ei yleensä ole sama kuin kiinteistön osien vuokrien summa. Kokonaisuutena vuokratun kiinteistön vuokra on yleensä pienempi, mutta se voi tietyissä olosuhteissa olla myös suurempi (56) . Tämän vuoksi on todennäköistä, että erikseen arvostettu BT:n kiinteistösalkun markkinavuokra poikkeaa BT:n verotettavaan omaisuuteen sisällytettyjen kiinteistöjen arvosta.
(161)
Näin ollen ei voida selkeästi osoittaa, että tulot ja menot -menetelmä tuottaisi yleisesti pienempiä verotusarvoja kuin vuokrausmenetelmä, tai että arviointivirasto olisi arvioinut BT:n ja Kingstonin omaisuuden verotusarvon todellista pienemmäksi tulot ja menot -menetelmää soveltaessaan.
6.2.2 Tuottaako tulot ja menot -menetelmä etua marginaaliverotuksessa?
(162)
Ensinnäkin on huomattava, että marginaaliverotuksella, eli uusien käyttöön otettavien valokuitukaapelien verotuksella, on merkitystä määritettäessä BT:n, mutta ei Kingstonin omaisuuden verotusarvoa. Kuten johdanto-osan 22 kappaleessa todetaan, Kingstonilla on tytäryhtiö Torch Communications Ltd, joka ylläpitää optista runkoverkkoa Kingstonin paikallisliityntäverkon ulkopuolella. Tytäryhtiön omaisuuden verotusarvo määritetään vuokrausmenetelmällä. Tämän seurauksena Torch Communications maksaa täyden veron kaikista käyttöön otetuista uusista valokaapeleista. Tulot ja menot -menetelmää sovelletaan ainoastaan siihen osaan Kingstonin verkkoa, joka on pääasiassa paikallisliityntäverkko. Kuten edellä todetaan (57) , sen omaisuuden arvoon ei sovelleta tarkistusjärjestelmää. Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaisten mukaan kilpailijat eivät ole rakentaneet verkkoja Kingstonin hallitsemalle Hullin taajama-alueelle. Kingstonin verkko kattaa jo lähes 100 prosenttia kyseisestä alueesta, joten yritys ei ole itsekään laajentanut verkkoaan. Tilanteen vakauden vuoksi Kingstonin toimintaolosuhteiden ei väitetä muuttuneen niin paljon, että yrityksen verkon verotusarvoa olisi syytä muuttaa. Komissio hyväksyy tämän väitteen ja toteaa, että kolmannet osapuolet eivät ole väittäneet Kingstonin saaneen etua marginaaliverotuksessa.
(163)
Vaikka ei ole näyttöä siitä, että BT olisi saanut etua omaisuuden kokonaisverotusarvoa arvioitaessa, on mahdollista, että yritys on hyötynyt marginaaliverotuksen tasolla eli ottaessaan uusia valokuitukaapeleita käyttöön. Itse asiassa useat kolmannet osapuolet ovat huomauttaneet, että BT:n käyttöön ottamien uusien valokuitukaapelien erilainen verotustapa voi johtaa kilpailun vääristymiseen, kun se kilpailee muiden teleoperaattorien kanssa samasta sopimuksesta. Tämä ongelma liittyy yleisempään kysymykseen eli arviointiviraston vuosittain suorittamaan verotusarvojen tarkistamiseen.
(164)
Kuten edellä todetaan, kun teleoperaattori, johon sovelletaan vuokrausmenetelmää, yhdistää ja ottaa käyttöön uuden valokuitukaapelin, omaisuuden verotusarvoa korotetaan uuden valokuitukaapelin verotusarvolla. Vastaavasti valokuitukaapelien verotusarvo vähennetään muun omaisuuden arvosta, kun ne poistetaan käytöstä. Tulot ja menot -menetelmän soveltamisalaan kuuluvien teleoperaattorien omaisuuden arvoa ei mukauteta yhtä yksityiskohtaisesti. BT:n omaisuutta tarkistetaan vuosittain markkinaperusteisella mekanismilla. BT:n verkon arvon oletetaan muuttuvan samaa tahtia kuin markkinaosuus. Tämän vuoksi on selvitettävä, saako BT etua siitä, että uusien kuitukaapelien käyttöönoton kaltaiset muutokset otetaan verotuksessa huomioon eri tavalla kuin muilla operaattoreilla.
(165)
Komission käsityksen mukaan arviointivirasto määrittää BT:n toimittamien liiketoimintasuunnitelmien perusteella BT:n verotettavan omaisuuden tuottaman teoreettisen vuokran, joka perustuu omaisuuden käytöstä johtuviin tuloihin ja menoihin. Verotusarvoa määritettäessä otetaan huomioon kaikki verkon laajennukset, mukaan luettuina tulevan kysynnän kasvun edellyttämien uusien optisten kaapelien käyttöönotto. Arviointivirasto ottaa näin ollen huomioon uudet optiset kaapelit riippumatta siitä, ovatko ne BT:n vuokraamia vai omistamia (58) . Toisin kuin vuokrausmenetelmän alaisuuteen kuuluvilla teleoperaattoreilla, BT:n arvostusmenetelmässä otetaan huomioon myös kaapelit, jotka eivät ole käytössä. Oletuksena on, että osa kaapeleista otetaan käyttöön viisi vuotta kestävän verokauden aikana. BT:n markkinaosuuksien kehityksen vuosittaisella uudelleenarvioinnilla pyritään ottamaan huomioon BT:n verkossa tapahtuneet olennaiset muutokset (59).
(166)
Tämän vuoksi ei voida väittää, että BT ei joutuisi maksamaan lisää veroa omaisuuden arvon kasvaessa, kuten kantelija, Altnet ja muut kolmannet ovat väittäneet. BT:n Englannissa sijaitsevan, kokonaisuutena arvioidun verkko-omaisuuden verotusarvo on 530 miljoonaa Englannin puntaa, joten uuden optisen kaapelin kaltaisella minimaalisella muutoksella on luonnollisesti pienempi vaikutus BT:hen kuin Vtessen kaltaiseen pieneen teleoperaattoriin. BT:n verkon arvonnousua hillitsee lisäksi muun muassa kilpailijoiden verkkokapasiteetin tulo markkinoille. Tämän vuoksi BT:n käyttöön ottamien uusien valokuitukaapelien vaikutus omaisuuden verotusarvoon vähenee entisestään. Tästä huolimatta uudet kaapelit otetaan huomioon verotuksessa.
(167)
Vtesse esittää myös tyypillisenä esimerkkinä, että sen verovastuu olisi ollut 16 prosenttia ennustetuista juoksevista tuloista, kun se osallistui tarjouskilpailuun runkoverkko- ja liityntäyhteyksien tarjoamiseksi Kent MAN:ille (60) . Vtesse väittää, että BT:n verovastuu oli saman tarjouskilpailun yhteydessä enintään 2 prosenttia, joka on BT:n väitetty keskimääräinen kiinteistöveron ja tulojen suhde. Vtesse päättelee, että kilpailtaessa vastaavista palveluista, tai tässä nimenomaisessa tapauksessa samoista palveluista, BT:llä on selvä kilpailuetu selvästi pienemmän verotaakan ansiosta.
(168)
Tämä päätelmä on virheellinen. Ensinnäkään ei voida olettaa, että BT:n keskimääräinen verojen ja tulojen suhde (2 prosenttia) pätisi myös kyseiseen yksittäiseen tarjouskilpailuun (61) . Kyseinen suhdeluku on laskettu BT:n kokonaisverotusarvon perusteella, johon on lisätty Kent MAN -sopimuksen jälkeen käyttöön otettujen valokuitukaapelien arvo joko ennusteiden mukaan tai soveltamalla markkinaosuuksien kehitykseen perustuvaa tarkistusjärjestelmää. Jotta BT:n verovastuuta voidaan verrata asianmukaisesti ja tarkasti Vtessen verovastuuseen kyseisessä tarjouskilpailussa, on määritettävä kuinka paljon kyseinen sopimus kasvatti BT:n verkon verotusarvoa joko ennusteiden perusteella tai vuotuisen tarkistusjärjestelmän mukaisesti. Ennusteisiin perustuva arvonmääritys tuottaa kokonaisarvion, josta ei ole mahdollista eritellä yksittäisiä sopimuksia. Tämän vuoksi ei ole mahdollista määrittää, kuinka paljon Kent MAN -sopimus on nostanut BT:n verkon verotusarvoa. Selvää on, että tällä analyysilla ei pystyttäisi tekemään lopullisia päätelmiä edun eikä valtiontuen olemassaolosta. Mainittuun tarjouskilpailuun liittyvää Vtessen verovastuuta ei voida pitää viitearvona, jonka perusteella määritetään BT:lle koituvan EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdan mukaisen tuen olemassaolo. Verovastuun määrä todennäköisesti riippuu valittavasta teknisestä ratkaisusta, tarjouksen tekevien yritysten kustannusrakenteesta sekä teleoperaattorien palveluja tarjotessaan käyttämän optisen kaapeliverkon pituudesta sekä ennen kaikkea siitä, kuinka monta uutta valokuitukaapelia joudutaan ottamaan käyttöön (62) . Vuokrausmenetelmää sovellettaessa verotaakka ei kasva, jos palvelun tarjoava teleoperaattori käyttää olemassa olevaa kaapeliverkkoa (63).
(169)
Samoja perusteluja voidaan soveltaa Vtessen esittämään väitteeseen, jonka perustaksi on vertailtu BT:n tukkuliittymäpalvelujen (Wholesale Extension Services, WES) hintoja veroihin, jotka vuokrausmenetelmällä arvioidun operaattorin olisi maksettava, jos se ottaisi käyttöön uusia valokaapeleita palvelun tarjoamista varten. Vtessen mukaan tällaisen operaattorin olisi tukkuliittymäpalvelujen kapasiteetista ja etäisyyksistä riippuen maksettava veroa jopa 87 prosenttia BT:n veloittamasta hinnasta. Vtessen näkemyksen mukaan myös tämä osoittaa, että BT:n optisen verkon arvo on määritetty liian pieneksi tai siitä ei peritä riittävästi marginaaliveroa. Tämä väite perustuu kuitenkin olettamukseen, että teoreettinen operaattori käyttäisi yhtä kuitukaapeliparia samalla reitillä kuin BT. Jos kyseinen operaattori käyttää jo käytössä olevaa valokaapelia tukkuliittymäpalvelujen tarjoamiseen, verotusarvo ei vuokrausmenetelmän mukaan muutu. Jos operaattori ottaa käyttöön uusia valokuitukaapeleita reitillä, jolla on jo käytössä useita valokaapeleita, toimenpiteen marginaalikustannus jää paljon alhaisemmaksi, koska kaapelikohtainen vero reitillä pienenee kaapelien määrän kasvaessa. Tästäkään väitteestä ei voida tehdä tarvittavia päätelmiä.
(170)
Näiden tosiseikkojen perusteella voidaan todeta, että BT:hen sovelletaan marginaaliverotuksen periaatteita. Vaikka analysoinnin perustana käytettäisiin Vtessen ja BT:n tavoittelemien samojen sopimusten verotusta, BT:lle ei näytä koituvan ilmeistä etua. BT:ltä peritään veroa käyttöön otetuista uusista valokuitukaapeleista, tosin eri tavalla ja vähemmän läpinäkyvästi kuin muilla teleoperaattoreilla. Komissio toteaa myös, että koska tulot ja menot -menetelmä perustuu ennustettuihin tuloihin, BT:tä verotetaan käyttämättömistä valokuitukaapeleista, koska oletuksen mukaan nämä kaapelit otetaan käyttöön kysynnän kasvaessa. BT maksaa siis veroa myös käyttämättömistä valokuitukaapeleista toisin kuin muut teleoperaattorit.
(171)
Tämän vuoksi komissio voi yhtyä OFCOMin näkemykseen, jonka mukaan ”[tarkistus]järjestelmä näyttää johtavan pitkällä aikavälillä olennaisin osin samaan lopputulokseen kaikissa tapauksissa, vaikka menettelyt ovat erilaisia eivätkä kovin läpinäkyviä”.
(172)
Selkeiden kilpailuongelmien puuttuminen voidaan vahvistaa tarkastelemalla markkinaosuuksia markkinoilla, joilla tarjotaan suuren kaistanleveyden palveluja yritysasiakkaille. Kyseisillä markkinoilla BT kilpailee suoraan Vtessen kanssa (64) . BT:n toimittamien lukujen mukaan BT:llä on 12 prosentin osuus kyseisillä markkinoilla, ja se on vasta neljänneksi suurin toimija. OFCOMin toimittamien lukujen mukaan BT:llä on [10-15] (65) prosentin markkinaosuus kapasiteetiltaan vähintään 622 Mbit/s olevien ns. perinteisen rajapinnan vuokrayhteyksien markkinoista (66) . Vaikka BT on telealan perinteinen hallitseva yhtiö, sillä näyttää olevan suhteellisen pieni markkinaosuus kyseisessä markkinasegmentissä. BT:n markkinaosuuden voisi olettaa olevan huomattavasti suurempi, jos se saisi väitettyä huomattavaa etua uusien valokuitukaapelien verotuksessa. Komission käytettävissä olevilla tiedoilla ei voida vahvistaa väitettä, jonka mukaan BT saisi kilpailuetua, jonka vuoksi muut teleoperaattorit eivät pystyisi kilpailemaan sen kanssa mainitussa markkinasegmentissä (67).
(173)
Verotusarvojen tarkistusmenettelyjen osalta voidaan lisätä, että komissio toteaa menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessään seuraavaa: ”BT hyötyy verotusarvoja pienentävästä järjestelmästä, mutta kilpailijoiden markkinaolosuhteita ei ilmeisesti tarkastella yhtä järjestelmällisesti.” Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaisten ja BT:n toimittamien selvitysten perusteella komissio pitää kyseistä epäilyä perusteettomana. BT:n verotusarvoja ei tarkisteta ainoastaan alaspäin: kuten edellä todetaan, BT:hen sovellettava tarkistusjärjestelmä perustuu yrityksen markkinaosuuksien kehitykseen. Pitää paikkansa, että tiettyinä vuosina yrityksen markkinaosuudet ja tätä kautta verotusarvot laskivat, mikä johtui lisääntyneen kilpailun aiheuttamasta arvonalentumisesta. BT:n omaisuuden verotusarvo kuitenkin kasvoi 4 milj. Englannin puntaa vuonna 2003 ja 7,1 milj. Englannin puntaa vuonna 2004. Kilpailijat ovat käytännössä hyötyneet verotusarvojen pienentämisestä: alalla esiintyneen ylitarjonnan vuoksi BT:n kilpailijoiden optisten kaapeliverkkojen verotusarvoa alennettiin 15 prosenttia 1.4.2001 ja 25 prosenttia 1.4.2002. Tämän seurauksena valokuitukaapeliparin kilometrikohtainen verotusarvo aleni 1 000 Englannin punnasta (vuonna 2000) 850 Englannin puntaan vuonna 2001, ja edelleen 750 Englannin puntaan vuosina 2002-2004. Vuosien 2005-2010 veroluettelossa valokuitukaapeliparin kilometrikohtainen verotusarvo on edelleen alentunut 500 Englannin puntaan. Tämä merkitsee sitä, että teleoperaattorin, jonka optinen kaapeliverkko pysyi samana edellä mainittuna ajanjaksona, omaisuuden verotusarvo on pienentynyt 50 prosenttia.
(174)
On huomattava, että kiinteistöveroa kannetaan yrityksiltä omaisuuden arvon perusteella. Kyseessä ei ole yrityksen tuloista eikä voitoista kannettava vero. Kiinteistöveroa kannetaan kaikesta liikekiinteistöihin kuuluvasta omaisuudesta, myös televiestintäverkoista. Brittiläisen oikeuskäytännön mukaan jokaisen televerkon arvo määritetään kokonaisuutena. Tällaista omaisuutta voidaan arvioida usealla eri menetelmällä. Jos kaikkia menetelmiä voidaan soveltaa yksittäistapauksessa, niillä pitäisi saavuttaa sama lopputulos. Arvostusmenetelmän valinta riippuu yksittäistapauksen olosuhteista.
(175)
Näyttää siltä, että arviointivirasto on soveltanut BT:hen ja Kingstoniin kiinteistöverotuksen yleisiä sääntöjä lainsäädännön ja oikeuskäytännön mukaisesti. BT:n ja Kingstonin omaisuuden arvon määrittäminen ja verotusarvojen tarkistaminen perustuvat eri menetelmiin kuin niiden kilpailijoilla. Komissio katsoo kuitenkin, että erilaisen menetelmän käyttö on perusteltua yritysten ominaispiirteiden objektiivisten erojen ja arviointiviraston käytettävissä olevien tietojen perusteella.
(176)
Ei ole näyttöä siitä, että eri arvostusmenetelmän soveltaminen BT:hen ja Kingstoniin olisi tuottanut kyseisille yrityksille etua niiden kilpailijoihin nähden. Koska edun olemassaolosta ei ole näyttöä, komissio toteaa, että BT ja/tai Kingston eivät ole saaneet liikekiinteistöjen verotusjärjestelmästä EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea komission tarkastelemana ajanjaksona eli vuosina 1995-2005,
ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
1 artikla
Yhdistyneen kuningaskunnan yrityksiin BT plc ja Kingston Communications plc vuosina 1995-2005 soveltama liikekiinteistöjä koskeva vero ei ole EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea.
2 artikla
Tämä päätös on osoitettu Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneelle kuningaskunnalle.
Tehty Brysselissä, 12. lokakuuta 2006.