RÅDETS FORORDNING (EF) Nr. 1891/2005
af 14. november 2005
om ændring af forordning (EØF) nr. 3068/92 om indførelse af en endelig antidumpingtold på importen af kaliumchlorid med oprindelse i Hviderusland, Rusland og Ukraine
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,
under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 384/96 af 22. december 1995 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (1) (i det følgende benævnt »grundforordningen«), særlig artikel 11, stk. 3,
under henvisning til forslag fra Kommissionen, forelagt efter høring af Det Rådgivende Udvalg, og
ud fra følgende betragtninger:
A. PROCEDURE
1. Tidligere undersøgelser og gældende foranstaltninger
(1)
Efter at der var gennemført en undersøgelse (tidligere undersøgelse), ændrede Rådet ved forordning (EF) nr. 969/2000 (2) de foranstaltninger, der oprindelig var vedtaget ved forordning (EØF) nr. 3068/92 (3), vedrørende import af kaliumchlorid med oprindelse i bl.a. Rusland (gældende foranstaltninger).
(2)
Gennem en meddelelse, som blev offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende (4), indledte Kommissionen i marts 2004 på eget initiativ en delvis interimsundersøgelse af de gældende foranstaltninger for at undersøge, om de burde ændres i lyset af Den Europæiske Unions udvidelse til 25 medlemsstater den 1. maj 2004.
(3)
Resultaterne af den delvise interimsundersøgelse viste, at det var i Fællesskabets interesse midlertidigt at tilpasse de gældende foranstaltninger for at undgå pludselige og alt for store negative virkninger for importører og brugere i de ti nye medlemsstater umiddelbart efter udvidelsen.
(4)
Med henblik herpå godtog Kommissionen i maj 2004 med vedtagelsen af forordning (EF) nr. 1002/2004 (5) tilsagn fra to eksporterende producenter i Rusland, nemlig JSC Silvinit og JSC Uralkali, for en etårig periode. I juni 2005 blev der ved Kommissionens forordning (EF) nr. 858/2005 (6) godtaget nye tilsagn fra de to eksporterende producenter i Rusland med den 13. april 2006 som udløbsdato. Af hensyn til en fritagelse for antidumpingtolden, der i medfør af forordning (EØF) nr. 3068/92 gælder for import, der finder sted i henhold til tilsagnene, er forordning (EØF) nr. 3068/92 herudover blevet ændret ved forordning (EF) nr. 992/2004 (7).
(5)
Det understreges desuden, at når der i denne forordning henvises til »Fællesskabet« eller »De 15«, forstås der, medmindre andet er angivet, Fællesskabet i den sammensætning, som det havde før udvidelsen.
2. Årsagerne til de fornyede undersøgelser
(6)
I januar 2004 indsendte JSC Silvinit og JSC Uralkali (i det følgende benævnt ansøgerne) særskilte anmodninger om, at der blev foretaget en individuel delvis interimsundersøgelse af de eksisterende foranstaltninger i henhold til artikel 11, stk. 3, i grundforordningen.
(7)
Ansøgerne hævdede og fremlagde umiddelbart tilstrækkelige beviser for, at det ud fra en sammenligning mellem den normale værdi baseret på deres egne omkostninger og hjemmemarkedspriser og deres eksportpriser til Fællesskabet kunne konkluderes, at der ikke forekom dumping. Det var derfor ikke som modvægt mod dumpingen nødvendigt at opretholde foranstaltningerne på det nuværende niveau, idet det blev fastsat på grundlag af den tidligere konstaterede dumping.
(8)
Efter høring af det rådgivende udvalg fastslog Kommissionen, at der forelå tilstrækkeligt materiale til at begrunde indledningen af en delvis interimsundersøgelse, og offentliggjorde en meddelelse om indledning af en sådan undersøgelse (8).
3. Undersøgelsesperiode
(9)
Dumpingundersøgelsen (kun omfattende dumping) omfattede perioden fra 1. april 2003 til 30. marts 2004 (i det følgende benævnt »undersøgelsesperioden«).
4. Parter, som er berørt af undersøgelsen
(10)
Kommissionen har officielt underrettet repræsentanterne for eksportlandet, ansøgerne og EF-erhvervsgrenen om indledningen af interimsundersøgelserne og har givet alle direkte berørte parter lejlighed til at tilkendegive deres synspunkter skriftligt og anmode om at blive hørt. Kommissionen har desuden sendt spørgeskemaer til ansøgerne. De udfyldte spørgeskemaer er kommet tilbage fra ansøgerne og en eksportvirksomhed i Rusland med forbindelse til en af ansøgerne.
(11)
Kommissionen har indhentet og gennemgået alle de oplysninger, som det har været nødvendigt for at kunne afgøre, om der fandt dumping sted, og den har efterprøvet de besvarede spørgeskemaer ved besøg i følgende virksomheder:
a)
Eksporterende producenter i Rusland:
JSC Silvinit, Solikamsk, Perm-regionen, Rusland
JSC Uralkali, Berezniki, Perm-regionen, Rusland
b)
Eksportør med forbindelse til JSC Silvinit:
International Potash Company, Moskva, Rusland
B. DEN PÅGÆLDENDE VARE OG SAMME VARE
1. Den af undersøgelsen omfattede vare
(12)
Varen er den samme som i forbindelse med den tidligere undersøgelse, dvs. kaliumchlorid, der hovedsagelig bruges som gødning i landbruget enten direkte, blandet med andre former for gødning eller i forarbejdet form under navnet NPK (nitrogen, fosfor, kalium). Indholdet af kalium varierer og udtrykkes i vægtprocent kaliumoxid (K2O) fastsat på grundlag af tørsubstansen. Det anvendes desuden som råstof i fremstillingen af visse industriprodukter og farmaceutiske produkter.
(13)
Kaliumchlorid markedsføres hovedsagelig i en standardpulverform (standardkaliumchlorid) eller i en ikke-standardform som f.eks., men ikke udelukkende, granulater (kaliumchlorid i granulatform). Varen inddeles som regel i tre grundkategorier på grundlag af K2O-indholdet:
-
kaliumindhold på højst 40 % K2O - omfattet af KN-kode 3104 20 10 (Kombinerede Nomenklatur)
-
kaliumindhold på over 40 % K2O, men højst 62 % - omfattet af KN-kode 3104 20 50
-
kaliumindhold på over 62 % K2O - omfattet af KN-kode 3104 20 90.
(14)
Det understreges, at det i forbindelse med den tidligere undersøgelse blev konstateret, at import af visse specialblandinger og blandinger med et usædvanligt højt indhold af kaliumchlorid, som ikke er omfattet af nogen af de ovenfor nævnte KN-koder for kaliumchlorid, bør betragtes som samme produkt. Dette skyldes, at sådanne blandinger har de samme grundlæggende fysiske og kemiske kendetegn og samme anvendelsesformål som de grundlæggende kategorier, der nævnes ovenfor. Derfor har sådanne blandinger, der hører under KN-koderne ex31052010, ex31052090, ex31056090, ex31059091 og ex31059099, også været omfattet af denne undersøgelse, og de er en del af den pågældende vare.
2. Samme vare
(15)
Det er fastslået, at hvad fysiske og kemiske egenskaber angår, er der ikke nogen forskel på den vare, der eksporteres fra Rusland til Fællesskabet, og den vare, der produceres i Rusland og sælges på det russiske hjemmemarked, og at de således er at betragte som den samme vare i forbindelse med denne undersøgelse.
C. DUMPING I ANSØGERNES TILFÆLDE
1. Normal værdi
(16)
Med hensyn til fastsættelsen af den normale værdi blev det for hver af ansøgernes vedkommende først fastslået, om deres samlede hjemmemarkedssalg af samme vare var repræsentativt i forhold til deres samlede eksport til Fællesskabet. I overensstemmelse med artikel 2, stk. 2, i grundforordningen blev hjemmemarkedssalget anset for repræsentativt, hvis den mængde af den samme vare, som hver ansøger solgte på hjemmemarkedet, udgjorde mindst 5 % af deres samlede eksportsalg til Fællesskabet i undersøgelsesperioden. På dette grundlag blev det for begge ansøgeres vedkommende konstateret, at deres samlede hjemmemarkedssalg af den pågældende vare i undersøgelsesperioden var så stort, at det var repræsentativt.
(17)
Herefter blev der gennem en fastlæggelse af varetyperne ved hjælp af de relevante Taric-koder (dvs. standardkvalitet eller andet end standardkvalitet, herunder granulater) og på grundlag af emballage eller den form, som varen afsendes i (dvs. i løs vægt, i sække eller i beholdere), foretaget en analyse af, om hjemmemarkedssalget var repræsentativt for hver varetype. Hjemmemarkedssalget af en bestemt varetype blev anset for tilstrækkeligt repræsentativt, hvis den samlede mængde af den pågældende type, der solgtes på hjemmemarkedet i undersøgelsesperioden, udgjorde mindst 5 % af den samlede solgte mængde af den sammenlignelige type, der eksporteredes til Fællesskabet.
(18)
Det blev ved denne analyse konstateret, at en af de eksporterende producenter, JSC Silvinit, kun havde haft et repræsentativt hjemmemarkedssalg af en af de eksporterede varetyper. Den anden eksporterende producent, JSC Uralkali, havde ifølge analysen haft et repræsentativt hjemmemarkedssalg af alle eksporterede varetyper.
(19)
Det blev også undersøgt, hvorvidt hjemmemarkedssalget for hver varetype kunne anses for at have fundet sted i normal handel, idet det blev fastsat, hvor stor en andel salget til uafhængige kunder udgjorde af det rentable salg af den pågældende type.
(20)
I denne forbindelse blev der konstateret usædvanlige prisudsving i undersøgelsesperioden for JSC Uralkalis hjemmemarkedssalg af den bedst sælgende varetype, som ved eksport til Fællesskabet (bedst sælgende eksporttype) tegnede sig for over 99 % af eksporten. Det blev påvist, at 77 % af hjemmemarkedssalget af den bedst sælgende eksporttype i undersøgelsesperioden var gået til en kunde i Rusland, og at salgsprisen til denne specielle kunde i løbet af en måned midtvejs i undersøgelsesperioden var steget til over det dobbelte. Ved salg af den samme varetype til andre hjemmemarkedskunder var priserne også steget på dette tidspunkt, men kun inden for en margen af ca. 40 %. En gennemgang af hjemmemarkedspriserne for andre typer kaliumchlorid viste en tilsvarende prisstigning på ca. 40 % i undersøgelsesperioden.
(21)
Der er således som følge af prisfastsættelsen for en af de varetyper, der er vigtige for beregning af dumpingmargenen, opstået en særlig markedssituation, og vurderingen er derfor, at dette salg ikke muliggør en behørig sammenligning, jf. artikel 2, stk. 3, i grundforordningen. Da dette salg udgjorde en betydelig del af hjemmemarkedssalget af den pågældende varetype, og da denne varetype udgør en vigtig del af dette firmas samlede eksportmængde af kaliumchlorid til Fællesskabet, synes det at være berettiget at se bort fra dette salg til den pågældende kunde. Hjemmemarkedssalget af denne varetype til andre kunder var på under 5 %, som er den minimumsmængde, der kræves for at blive betragtet som repræsentativ. Normalværdien for denne varetype er derfor blevet beregnet på grundlag af produktionsomkostningerne for den pågældende eksporterende producent plus et rimeligt beløb for salgs-, general- og administrationsomkostninger og fortjeneste. Størrelsen af salgs-, general- og administrationsomkostninger og fortjeneste blev fastsat på grundlag af faktiske oplysninger om den af undersøgelsen omfattede eksportørs produktion og salg i normal handel af samme vare, jf. artikel 2, stk. 6, første punktum, i grundforordningen.
(22)
Det blev fremført af Uralkali, at den i grundforordningens artikel 2, stk. 3, omhandlede »særlige markedssituation« ikke gjaldt for salg af den pågældende vare til den nævnte kunde, og at hjemmemarkedsprisen for den pågældende varetype derfor burde have været anvendt til beregningen af normalværdien. Det blev således fremført, at i) artikel 2, stk. 3, i grundforordningen ikke var gældende ved »kunstigt høje priser«, og at ii) særlige vilkår, der kun var gældende for en bestemt kunde, ikke medførte en »særlig markedssituation« for hele det russiske hjemmemarked. Endelig blev det hævdet, at de pågældende priser var et resultat af »markedskræfterne« og afspejlede »den aktuelle markedssituation«.
(23)
På baggrund af ovenstående bør det bemærkes, at de særlige markedssituationer, der beskrives i artikel 2, stk. 3, i grundforordningen, ikke er udtømmende, og at der bør tages hensyn til særlige markedsforhold som f.eks. prisudsving og tendenser og ikke kun det konkrete prisniveau. I det foreliggende tilfælde blev handelstransaktioner i såvel den høje som den lave ende af prisskalaen udelukket fra beregningerne med den begrundelse, at de ikke repræsenterede et varigt prisniveau, og at priserne ikke var et resultat af markedskræfterne, da der ikke var konstateret lignende tendenser for nogen af Uralkalis andre varetyper eller kunder. For det andet fremgår det af artikel 2, stk. 3, i grundforordningen, at normalværdien kan beregnes i tilfælde, hvor »...et sådant salg ikke muliggør en behørig sammenligning på grund af den særlige markedssituation...«. I en situation som den foreliggende kan der således med henvisning hertil ved fastsættelsen af normalværdien ses bort fra salg til en kunde, som ikke vurderes at muliggøre en behørig sammenligning. Denne konklusion vedrører ikke det russiske marked generelt, men mere specifikt Uralkalis salg.
(24)
For JSC Silvinits vedkommende blev normalværdien beregnet på grundlag af den faktiske hjemmemarkedspris, beregnet som et vejet gennemsnit af priserne på alle salgstransaktioner for den pågældende type på hjemmemarkedet, der havde fundet sted i undersøgelsesperioden, uanset om disse havde været rentable eller ej. Det blev dog forudsat, at mængden af en varetype, som blev solgt til en nettopris svarende til eller højere end enhedsomkostningerne, udgjorde mere end 80 % af den samlede salgsmængde for den pågældende type, og at den vejede gennemsnitspris for den pågældende type svarede til eller lå over de tilpassede enhedsproduktionsomkostninger.
(25)
For den anden af JSC Silvinits varetyper, som ikke blev solgt i tilstrækkelige mængder til, at hjemmemarkedspriserne udgjorde et passende grundlag for fastsættelsen af normalværdien, blev der anvendt en anden metode. I dette tilfælde blev den beregnede normalværdi benyttet, jf. grundforordningens artikel 2, stk. 3. Normalværdien blev beregnet som de tilpassede enhedsomkostninger for den eksporterede type plus en rimelig margen til dækning af salgs-, administrations- og generalomkostninger samt en rimelig fortjeneste, baseret på faktiske tal for den af undersøgelsen omfattede eksporterende producents produktion og salg af samme vare i normal handel, jf. grundforordningens artikel 2, stk. 6, første punktum.
(26)
Uralkali hævdede, at den fortjenstmargen, der var blevet anvendt ved beregningen af normalværdien, ikke i tilstrækkelig grad tog hensyn til de tilpassede gasomkostninger, da det var den fortjeneste, der fremgik af firmaets regnskaber før tilpasning, der var blevet anvendt ved beregningen af normalværdien. Dette argument kunne imidlertid ikke godtages, eftersom det i henhold til indledningen til artikel 2, stk. 6, i grundforordningen er firmaets faktiske fortjeneste på hjemmemarkedet, der skal anvendes ved beregningen af normalværdien.
(27)
Hvad angår energiomkostninger som udgifter til el og gas, der anvendes ved udvinding og fremstilling af den pågældende vare, viste undersøgelsen, at disse udgifter udgør en væsentlig del af de samlede omkostninger ved fremstilling af kaliumchlorid ikke blot i Rusland, men også i andre producentlande. I denne forbindelse blev det af EF-erhvervsgrenen fremført, at den enhedspris, som de russiske firmaer betalte til leverandørerne af el og gas, ikke stod i et rimeligt forhold til de faktiske produktionsomkostninger for den el og gas, som de købte.
(28)
Med henvisning til disse påstande mentes det i dette tilfælde at være berettiget også at sammenligne ansøgernes udgifter pr. energienhed med energiudgifterne hos en anden stor kaliumchloridproducent med lignende produktionsmetoder, produktionsstørrelse og lignende naturlige fordele. Da der ikke er andre producenter af kaliumchlorid i Rusland, blev disse oplysninger indhentet hos en stor kaliumchloridproducent i Canada.
(29)
Af de indhentede oplysninger fremgik det, at den canadiske producents energibehov var det samme som hos de russiske ansøgere, og at det canadiske firma købte el og gas, som stammede fra indenlandske vandkraftværker og større gasfelter, hvilket også er tilfældet for de russiske firmaer. Af sammenligningen fremgik det, at den canadiske producents enhedsomkostning for el ikke afveg væsentligt fra de russiske producenters enhedsomkostninger for el.
(30)
Med hensyn til gasleverancerne blev det på grundlag af de offentliggjorte oplysninger i det russiske gasforsyningsselskab OAO Gazproms årsberetning for 2003 konstateret, at den hjemmemarkedspris for gas, som de to russiske producenter betalte, var ca. en femtedel af eksportprisen fra Rusland. OAO’s regionale distributør leverede gassen til de berørte eksportører. Af beretningen fremgik det desuden klart, at »OAO Gazprom ikke havde nogen fortjeneste på hjemmemarkedet«. Der foreligger ikke nogen officielle oplysninger om, hvor stor fortjenesten er på gas på det russiske hjemmemarked, men ifølge oplysninger fra russiske regeringskilder til pressen og data fra specialiserede erhvervsanalytikere og offentlige websites er der meget klare indikationer på, at prisen for gas leveret til hjemmemarkedskunderne lå langt under det niveau, der var nødvendigt for at dække udgifterne. Herudover var de gaspriser, som de to russiske producenter betalte, betydeligt lavere end de priser, de canadiske producenter betalte for levering af gas.
(31)
På denne baggrund blev det derfor vurderet, at de priser, som det regionale russiske gasselskab opkrævede af de russiske kaliumchloridproducenter i undersøgelsesperioden, ikke stod i et rimeligt forhold til de udgifter, der er forbundet med fremstilling af gas, når der sammenlignes med den pris, der kræves ved eksport af gas fra Rusland, og den pris, som et canadisk gasforsyningsselskab opkræver ved levering af gas til en større erhvervsvirksomhed i Canada. I medfør af artikel 2, stk. 5, i grundforordningen er de to ansøgeres produktionsomkostninger derfor blevet tilpasset. I mangel af et bedre grundlag blev tilpasningen foretaget på basis af oplysninger om gasprisen ved eksport, nettoudgifterne til transport, toldeksportafgift, moms og punktafgifter.
(32)
En af ansøgerne fremførte i denne forbindelse, at udgifterne til gas var korrekt opført i deres regnskab, og at der derfor ikke var noget belæg for i henhold til artikel 2, stk. 5, i grundforordningen at foretage en tilpasning. Hertil blev der svaret, at der ikke blev sat spørgsmålstegn ved, at firmaet på korrekt vis havde opført de fakturerede priser, men at tilpasningen lod sig forklare med, at den betalte pris for gas ikke på rimelig vis afspejlede udgifterne til fremstilling og distribution af gas.
(33)
Med henblik på tilpasningen for gasudgifterne blev det desuden af de russiske myndigheder fremført, at Kommissionen ikke havde taget hensyn til de forskelle i transportudgifterne, der var mellem gas afsat til erhvervsformål på hjemmemarkedet og gas afsat til eksport. Det skal understreges (jf. betragtning 31), at tilpasningen var baseret på en sammenligning mellem de gaspriser, som virksomhederne reelt havde betalt, og de priser, som det russiske gasforsyningsselskab OAO Gazprom opkrævede ved eksport fra Rusland, minus transportudgifter, toldeksportafgifter, moms og punktafgifter. Denne påstand blev derfor afvist.
(34)
En af ansøgerne fremførte, at virksomheden havde haft betydeligt lavere enhedsproduktionsomkostninger i første kvartal af 2004 (dvs. det sidste kvartal i undersøgelsesperioden) på grund af større effektivitet og lavere vedligeholdelsesudgifter, og at disse lavere enhedsomkostninger skulle anvendes som grundlag for beregning af produktionsomkostningerne for hele undersøgelsesperioden. Denne anmodning blev ikke efterkommet, da det korrekte grundlag for beregning af disse omkostninger er hele undersøgelsesperioden og ikke omkostningerne i en ikke repræsentativ kortere periode.
(35)
Angående produktionsomkostningerne understregede EF-erhvervsgrenen desuden, at afskrivningen af anlægsaktiver i forbindelse med fastsættelse af ansøgernes produktionsomkostninger burde baseres på genanskaffelsesprisen for sådanne aktiver (f.eks. nye mineskakter, maskineri osv.). Med henblik herpå blev det understreget, at den konventionelle afskrivning på grundlag af anskaffelsesværdien (den historiske værdi), jf. artikel 2, stk. 5, i grundforordningen, ikke ville give et rimeligt billede af de omkostninger, der er forbundet med fremstilling af den pågældende vare. Det blev derfor fremført, at det var nødvendigt at hæve de russiske producenters omkostninger.
(36)
Med henblik herpå blev det bemærket, at afskrivning på grundlag af anskaffelsesværdien og anlæggelsesaktivets resterende anvendelsestid var i overensstemmelse med den anvendte bogføringspraksis i mineindustrien. For at blive i stand til at afgøre, om den afskrivning, der indgik i produktionsomkostningerne, på rimelig vis afspejlede de omkostninger, der var forbundet med fremstillingen af den pågældende vare, blev der i undersøgelsen fokuseret på, hvordan de historiske værdier var blevet fastsat.
(37)
De kontrolbesøg, der blev gennemført hos de russiske producenter, viste, at anlæggelsesaktivernes oprindelige værdi var blevet fastsat på grundlag af vurderinger, der var blevet foretaget i forbindelse med privatiseringsprocessen i 1993. Aktivernes værdi var efterfølgende blevet revideret i tidsrummet 1993-1997 ved hjælp af de reevalueringskoefficienter, som den russiske regering havde fastsat som følge af hyperinflationen. Ved udgangen af 1997 blev aktiverne med henvisning til et dekret udstedt af den russiske regering vurderet af nogle uafhængige taksatorer. Aktivernes værdi blev ved denne lejlighed fastsat på grundlag af tre basiskriterier, hvoraf det ene var genanskaffelsesværdien. Resultatet af denne uafhængige vurdering fremgår af ansøgernes første statusopgørelse i 1998.
(38)
På trods af denne opskrivning af de oprindelige værdier var værdien af ansøgernes anlæggelsesaktiver, når den blev udtrykt som forholdet mellem produktionen og aktivernes værdi, stadig meget mindre end værdien af anlæggelsesaktiverne hos firmaer som f.eks. EF-erhvervsgrenen og en større producent med samme udvindings- og produktionskapacitet i Canada. I denne vurdering blev der imidlertid ikke taget højde for, at de russiske producenters anlæggelsesaktiver før privatiseringsprocessen i 1993 var nedslidte og på et lavere teknologisk stadie.
(39)
Da der ikke foreligger nogen klare beviser for, at afskrivningen ikke var korrekt opført i de eksporterende producenters regnskaber, har det derfor ikke på nuværende tidspunkt været muligt at justere afskrivningsudgifterne i de oplysninger om produktionsomkostningerne, der er blevet anvendt ved fastsættelsen af ansøgernes normalværdi.
(40)
EF-erhvervsgrenen fremførte desuden, at der i beregningen af produktionsomkostningerne burde indregnes et beløb for miljøbeskyttelse i lighed med udgifter, der pålægges EF-producenterne. Det blev imidlertid vurderet, at ansøgerne havde afholdt tilsvarende udgifter, og at de indgik i beregningerne af produktionsomkostningerne. Med hensyn til om disse omkostninger burde være af samme størrelse eller omfang som for EF-producenterne, er det holdningen, at så længe ansøgerne opfylder de russiske miljøbeskyttelseskrav, og udgifterne forbundet med at opfylde disse krav er korrekt bogført, så er der ikke behov for nogen tilpasning. Dette var tilfældet for begge ansøgere, og der var således ikke basis for at foretage en tilpasning for miljøudgifter.
2. Eksportpris
(41)
For Silvinits vedkommende blev det konstateret, at det meste af firmaets salg af kaliumchlorid til Fællesskabet i undersøgelsesperioden var foregået via et urelateret schweizisk handelsfirma. Beregningen af eksportprisen er i denne undersøgelse, jf. artikel 2, stk. 8, i grundforordningen blevet foretaget på grundlag af de priser, som den første uafhængige EF-kunde konkret har betalt eller skulle betale til IPC.
(42)
Det blev imidlertid konstateret, at der to gange fandt handelstransaktioner sted mellem det med Silvinit relaterede russiske handelsfirma International Potash Company (IPC) og det belgiske firma Ferchimex AS (i det følgende benævnt Ferchimex), som forarbejdede den importerede kaliumchlorid til en vare, som ikke er omfattet af undersøgelsen. I medfør af artikel 2, stk. 9, i grundforordningen kan der ses bort fra de priser, som IPC har opkrævet af Ferchimex, hvis de ikke anses for at være pålidelige. Det blev konstateret, at for begge transaktioners vedkommende var priserne ved salget til Ferchimex generelt de samme som ved salg til uafhængige kunder i Fællesskabet. Herudover var der ved begge transaktioner kun tale om mindre mængder. Der blev derfor ved den overordnede fastsættelse af eksportprisen taget hensyn til dem begge.
(43)
Vedrørende Uralkali blev det konstateret, at hele firmaets salg af kaliumchlorid til Fællesskabet i undersøgelsesperioden udelukkende gik til firmaet Fertexim Ltd på Cypern. Dette firma optrådte som Uralkalis enedistributør. Eksportprisen blev derfor fastsat i overensstemmelse med artikel 2, stk. 8, i grundforordningen, dvs. på grundlag af de priser, der faktisk blev betalt eller skulle betales af Fertexim.
3. Sammenligning
(44)
Den normale værdi og eksportpriserne for begge ansøgeres vedkommende blev sammenlignet ab fabrik. For at sikre en rimelig sammenligning mellem den normale værdi og eksportprisen blev der taget behørigt hensyn til forskelle, der påvirkede prissammenligneligheden, jf. artikel 2, stk. 10, i grundforordningen.
(45)
Der blev således justeret for forskelle i rabatter og udgifter til transport, forsikring, håndtering, lastning og dermed forbundne omkostninger, emballering samt kreditomkostninger, når det var relevant, og der forelå dokumentation.
4. Dumpingmargen
(46)
I overensstemmelse med artikel 2, stk. 11, i grundforordningen sammenlignedes den justerede vejede gennemsnitlige normale værdi for hver varetype og hver eksporterende producent med den justerede vejede gennemsnitlige eksportpris for hver af de tilsvarende varetyper, der blev solgt til Fællesskabet.
(47)
Af sammenligningen fremgik det, at der forelå dumping for begge firmaer, men dog i et betydeligt mindre omfang end tidligere. Som et vejet gennemsnit af alle de typer, der eksporteres til Fællesskabet, blev der fastsat følgende dumpingmargener i procent af cif-prisen, Fællesskabets grænse, ufortoldet:
Eksporterende producent
Dumpingmargen i %
JSC Silvinit
23,0 %
JSC Uralkali
12,3 %
D. VARIGE ÆNDRINGER I OMSTÆNDIGHEDERNE
(48)
I overensstemmelse med grundforordningens artikel 11, stk. 3, blev det undersøgt, om omstændighederne for dumping havde ændret sig væsentligt, og om der i så fald var tale om vedvarende ændringer. Det blev i denne forbindelse konstateret, at ændringerne i dumpingmargenerne skyldtes et fald i ansøgernes normale værdier.
(49)
Det skal bemærkes, at i forbindelse med denne undersøgelse er den normale værdi blevet fastsat på grundlag af ansøgernes omkostninger og priser. I modsætning til hvad den foregående undersøgelse viste, har forbruget af kaliumchlorid på hjemmemarkedet været støt stigende inden for de seneste år, og generelt har hjemmemarkedspriserne været til fordel for begge de russiske producenter.
(50)
Da eksportsalgspriserne er konstante på markeder uden for Fællesskabet, var ingen af ansøgerne i stand til at fremlægge detaljerede oplysninger om de enkelte transaktioner for hver producent. Der blev dog for hvert bestemmelsesland og varetype fremlagt samlede oplysninger. Det blev betragtet som tilstrækkeligt for denne delvise interimsundersøgelse, da det ikke er noget absolut krav, at salgspriserne på disse markeder skal fastsættes præcist. Kommissionen var ikke i stand til præcist at fastsætte salgspriserne for hvert enkelt land, da der ikke forelå detaljerede oplysninger om i) de vidt forskellige vilkår for denne form for salg (f.eks. cif, fob, fca osv.), ii) de forskellige logistiske arrangementer og kombinationer (f.eks. jernbane- og søtransport, kun jernbanetransport osv.), iii) forskellene i afstand og transport- og håndteringsudgifter for de forskellige bestemmelsessteder i Asien og Sydamerika. Der var imidlertid tegn på, at salgspriserne til markederne uden for Fællesskabet var af samme størrelsesorden som ved salg til Fællesskabet, når der samtidig blev taget højde for transportudgifter.
(51)
På baggrund af alle disse faktorer anses det for berettiget at justere de eksisterende foranstaltninger for ansøgerne, således at dumpingmargenerne sænkes til de margener, som denne undersøgelse har fastsat.
(52)
Ifølge artikel 9, stk. 4, i grundforordningen må antidumpingtolden ikke være højere end den fastsatte dumpingmargen, men bør være lavere end denne margen, hvis en sådan lavere told vil være tilstrækkelig til at afhjælpe den skade, der er påført EF-erhvervsgrenen. Da den told, der på nuværende tidspunkt gælder for ansøgerne, er beregnet på grundlag af dumpingmargenerne, og de nye dumpingmargener er lavere end de tidligere fastsatte, bør tolden tilpasses efter den lavere dumpingmargen, som denne undersøgelse har medført, nemlig 23,0 % for JSC Silvinit og 12,3 % for JSC Uralkali.
(53)
De berørte parter er blevet underrettet om de væsentligste kendsgerninger og betragtninger, som har ført til, at det anbefales at ændre den antidumpingtold, der oprindelig blev fastsat ved forordning (EØF) nr. 3068/92. De har haft mulighed for at fremsætte bemærkninger og anmode om at blive hørt mundtligt. De indkomne bemærkninger er taget i betragtning, hvor det var relevant.
E. TILSAGN
(54)
Efter meddelelsen om, at de væsentligste kendsgerninger og betragtninger havde ført til, at det blev anbefalet at ændre den antidumpingtold, der oprindelig blev fastsat ved forordning (EØF) nr. 3068/92, fremsatte begge ansøgere tilsagn om at ændre deres priser, jf. artikel 8, stk. 1, i grundforordningen.
(55)
Kommissionen har ved afgørelse 2005/802/EF (9) godtaget de af ansøgerne fremsatte tilsagn. Begrundelsen herfor er angivet i afgørelsen.
F. FORM AF GÆLDENDE FORANSTALTNINGER FOR ANSØGERNE
(56)
De eksisterende foranstaltninger gælder for otte KN-koder og vedrører faste beløb i størrelsesordenen fra 19,61 EUR/t til 40,63 EUR/t alt afhængig af varetypen. I løbet af denne undersøgelsesperiode blev det imidlertid konstateret, at næsten hele ansøgernes eksport til Fællesskabet begrænsede sig til en varetype henhørende under en enkelt KN-kode.
(57)
Da der ikke foreligger nogen oplysninger om de andre varetyper, og den konkrete type kaliumchlorid har vist sig at være den mest solgte, forekommer det at være mest rimeligt at ændre tolden ved at erstatte de forud fastsatte beløb med en enkelt værditold for alle de typer kaliumchlorid, som ansøgerne fremstiller -
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:
Artikel 1
Forordning (EØF) nr. 3068/92 ændres således:
1)
Artikel 1 ændres således:
a)
Stk. 1 affattes således:
»1. Der indføres en endelig antidumpingtold på importen af kaliumchlorid med oprindelse i Hviderusland og Rusland henhørende under KN-kode 3104 20 10, 3104 20 50 og 3104 20 90 og specialblandinger henhørende under KN-kode ex31052010 (Taric-kode 3105201010 og 3105201020), ex31052090 (Taric-kode 3105209010 og 3105209020), ex31056090 (Taric-kode 3105609010 og 3105609020), ex31059091 (Taric-kode 3105909110 og 3105909120) og ex31059099 (Taric-kode 3105909910 og 31059920).«
b)
I stk. 3 affattes overskriften over tabellen vedrørende Rusland således:
»Rusland (alle virksomheder undtagen JSC Silvinit og JSC Uralkali - Taric-tillægskode A999)«
c)
Følgende stykke indsættes:
»3a. Ved de nedenfor nævnte eksportørers import af de i stk. 1 beskrevne varer gælder følgende satser for antidumpingtolden af prisen, netto, frit Fællesskabets grænse, ufortoldet:
Virksomhed
Toldsats
Taric-tillægskode
JSC Silvinit, Solikamsk, Rusland
23,0 %
A665
JSC Uralkali, Berezniki, Rusland
12,3 %
A666«
2)
Artikel 1a, stk. 1, affattes således:
»1. Varer, der er angivet til overgang til fri omsætning, undtages fra den ved artikel 1 indførte antidumpingtold, forudsat at de er fremstillet af virksomheder, fra hvilke Kommissionen har godtaget tilsagn, og som er anført i Kommissionens forordning (EF) nr. 858/2005 og Kommissionens afgørelse 2005/802/EF som eventuelt ændret, og forudsat at de er importeret i overensstemmelse med disse af Kommissionen vedtagne retsakter.«
Artikel 2
Denne forordning træder i kraft dagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 14. november 2005.
NEUVOSTON ASETUS (EY) N:o 1891/2005,
annettu 14 päivänä marraskuuta 2005,
lopullisen polkumyyntitullin käyttöön ottamisesta Valko-Venäjältä, Venäjältä tai Ukrainasta peräisin olevan kaliumkloridin tuonnissa annetun asetuksen (ETY) N:o 3068/92 muuttamisesta
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,
ottaa huomioon polkumyynnillä muista kuin Euroopan yhteisön jäsenvaltioista tapahtuvalta tuonnilta suojautumisesta 22 päivänä joulukuuta 1995 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 384/96 (1), jäljempänä ’perusasetus’, ja erityisesti sen 11 artiklan 3 kohdan,
ottaa huomioon komission ehdotuksen, joka on tehty komission kuultua neuvoa-antavaa komiteaa,
sekä katsoo seuraavaa:
A. MENETTELY
1. Aiemmat tutkimukset ja voimassa olevat toimenpiteet
(1)
Tutkimuksen, jäljempänä ’aiempi tutkimus’, johdosta neuvosto muutti asetuksella (EY) N:o 969/2000 (2) alun perin asetuksella (ETY) N:o 3068/92 (3) muun muassa Venäjältä peräisin olevan kaliumkloridin tuonnissa käyttöön otettuja toimenpiteitä, jäljempänä ’voimassa olevat toimenpiteet’.
(2)
Euroopan unionin virallisessa lehdessä maaliskuussa 2004 julkaistulla ilmoituksella (4) komissio pani omasta aloitteestaan vireille voimassa olevien toimenpiteiden osittaisen välivaiheen tarkastelun sen selvittämiseksi, olisiko toimenpiteitä muutettava 1 päivänä toukokuuta 2004 tapahtuneen Euroopan unionin laajentumisen kattamaan 25 jäsenvaltiota, jäljempänä ’laajentuminen’, huomioon ottamiseksi.
(3)
Kyseisen osittaisen välivaiheen tarkastelun tulosten perusteella oli yhteisön edun mukaista mukauttaa voimassa olevia toimenpiteitä väliaikaisesti, jotta kymmenessä uudessa jäsenvaltiossa voitaisiin välttää tuojiin ja käyttäjiin välittömästi laajentumisen jälkeen kohdistuvat äkilliset ja kohtuuttoman kielteiset vaikutukset.
(4)
Tämän vuoksi komissio hyväksyi toukokuussa 2004 asetuksella (EY) N:o 1002/2004 (5) sitoumukset kahdelta Venäjällä toimivalta vientiä harjoittavalta tuottajalta, JSC Silvinitiltä ja JSC Uralkalilta, yhden vuoden ajaksi. Kesäkuussa 2005 hyväksyttiin komission asetuksella (EY) N:o 858/2005 (6) näiltä kahdelta Venäjällä toimivalta vientiä harjoittavalta tuottajalta uudet sitoumukset, joiden voimassaolo päättyy 13 päivänä huhtikuuta 2006. Lisäksi asetuksella (EY) N:o 992/2004 (7) muutettiin asetusta (ETY) N:o 3068/92 sitoumusten mukaisen tuonnin vapauttamiseksi asetuksella (ETY) N:o 3068/92 käyttöön otetuista polkumyyntitulleista.
(5)
On myös huomattava, että tässä asetuksessa kaikki viittaukset ’yhteisöön’ tai ’15 jäsenvaltion yhteisöön’ tarkoittavat, ellei erikseen toisin mainita, yhteisöä sellaisena kuin se oli välittömästi ennen laajentumista.
2. Tämänkertaisten tarkastelujen perusteet
(6)
Tammikuussa 2004 JSC Silvinit ja JSC Uralkali, jäljempänä ’pyynnön esittäjät’, esittivät perusasetuksen 11 artiklan 3 kohdan mukaisesti erilliset pyynnöt voimassa olevien toimenpiteiden yksilöllisestä osittaisesta välivaiheen tarkastelusta.
(7)
Pyynnön esittäjät väittivät ja toimittivat riittävän alustavan näytön, että niiden omiin kustannuksiin/kotimarkkinahintoihin perustuvan normaaliarvon ja niiden yhteisöön suuntautuvan viennin hintojen vertailu johtaisi polkumyynnin poistumiseen. Polkumyynnin vaikutusten tasaaminen ei tästä syystä enää edellyttäisi nykyisen tasoisten, aiemmin määritettyyn polkumyynnin tasoon perustuvien, voimassa olevien toimenpiteiden soveltamista.
(8)
Kuultuaan neuvoa-antavaa komiteaa komissio päätti, että oli olemassa riittävä näyttö osittaisten välivaiheen tarkastelujen vireille panemiseksi, ja julkaisi tarkastelun vireillepanoa koskevat ilmoitukset ja pani vireille asiaa koskevan tutkimuksen (8).
3. Tutkimusajanjakso
(9)
Tutkimus koski ainoastaan polkumyyntiä ja käsitti 1 päivän huhtikuuta 2003 ja 30 päivän maaliskuuta 2004 välisen ajanjakson, jäljempänä ’tutkimusajanjakso’.
4. Tutkimuksen osapuolet
(10)
Komissio ilmoitti välivaiheen tarkastelujen vireillepanosta virallisesti viejämaan edustajille, pyynnön esittäjille ja yhteisön tuotannonalalle ja antoi kaikille osapuolille, joita asia suoraan koski, mahdollisuuden esittää kantansa kirjallisesti ja pyytää saada tulla kuulluiksi. Lisäksi komissio lähetti pyynnön esittäjille kyselylomakkeen. Kyselylomakkeeseen vastasivat pyynnön esittäjät ja toiseen niistä etuyhteydessä oleva vientiä harjoittava kaupan alan toimija.
(11)
Komissio hankki ja tarkasti kaikki polkumyynnin määrittämistä varten tarpeellisina pitämänsä tiedot ja tarkasti kyselylomakevastaukset tekemällä käynnit seuraavien yritysten toimitiloihin:
a)
Venäjällä toimivat vientiä harjoittavat tuottajat:
JSC Silvinit, Solikamsk, Permin alue, Venäjä,
JSC Uralkali, Berezniki, Permin alue, Venäjä;
b)
JSC Silvinitiin etuyhteydessä oleva viejä:
International Potash Company, Moskova, Venäjä.
B. TARKASTELTAVANA OLEVA TUOTE JA SAMANKALTAINEN TUOTE
1. Tarkasteltavana oleva tuote
(12)
Tarkasteltavana oleva tuote on sama kuin aiemmassa tutkimuksessa eli kaliumkloridi (potaska, KC1), jota yleensä käytetään maatalouslannoitteena joko suoraan - sellaisenaan tai sekoitettuna muiden lannoitteiden kanssa - tai osana niin sanottua NPK-lannoitetta (typpi, fosfori, kalium). Kaliumpitoisuus vaihtelee, ja se määritetään prosentuaalisena osuutena kaliumoksidia (K2O) vedettömän kuivan tuotteen painosta. Tarkasteltavana olevaa tuotetta käytetään myös tiettyjen teollisten ja farmaseuttisen tuotteiden raaka-aineena.
(13)
Potaskaa pidetään yleensä kaupan kahta eri laatua: vakio- eli jauhelaatuista, jäljempänä ’vakiolaatuinen potaska’, tai muuta kuin vakiolaatuista potaskaa, joka käsittää raelaatuisen potaskan, mutta ei rajoitu siihen, jäljempänä ’raelaatuinen potaska’. Tuote luokitellaan yleensä kolmeen perusluokkaan K2O-pitoisuuden perusteella:
-
kaliumpitoisuus K2O:na laskettuna enintään 40 painoprosenttia - kuuluu yhdistetyn nimikkeistön koodiin, jäljempänä ’CN-koodiin’, 3104 20 10,
-
kaliumpitoisuus K2O:na laskettuna suurempi kuin 40, mutta enintään 62 painoprosenttia - kuuluu CN-koodiin 3104 20 50,
-
kaliumpitoisuus K2O:na laskettuna suurempi kuin 62 painoprosenttia - kuuluu CN-koodiin 3104 20 90.
(14)
Tässä yhteydessä olisi muistettava, että edellisessä tutkimuksessa havaittiin, että tiettyjä tuotuja tavanomaista korkeamman kaliumpitoisuuden omaavia erityisseoksia ja sekoituksia, jotka eivät kuulu edellä mainittuihin potaskan CN-koodeihin, olisi myös pidettävä tarkasteltavana olevana tuotteena. Perusteena tälle on kyseisten seosten ja sekoitusten samanlaiset fyysiset ja kemialliset perusominaisuudet ja samanlainen käyttö kuin edellä mainituilla perusluokilla. Näin ollen kyseiset seokset ja sekoitukset, jotka kuuluvat CN-koodeihin ex31052010, ex31052090, ex31056090, ex31059091 ja ex31059099, otettiin myös mukaan tähän tutkimukseen ja ne kuuluvat tarkasteltavana olevaan tuotteeseen.
2. Samankaltainen tuote
(15)
Vahvistettiin, että Venäjältä yhteisöön tuodun tuotteen ja Venäjällä tuotetun ja Venäjän kotimarkkinoilla myydyn tuotteen fyysisissä tai kemiallisissa ominaisuuksissa ei ollut eroja, joten niitä pidettiin tässä tutkimuksessa samankaltaisina tuotteina.
C. POLKUMYYNTI PYYNNÖN ESITTÄJIEN OSALTA
1. Normaaliarvo
(16)
Normaaliarvon määrittämistä varten komissio tutki ensin kummankin pyynnön esittäjän osalta, oliko niiden samankaltaisen tuotteen kokonaismyynti kotimarkkinoilla niiden koko yhteisöön vietäväksi suuntautuneeseen myyntiin verrattuna edustavaa. Perusasetuksen 2 artiklan 2 kohdan mukaisesti kotimarkkinamyynnin katsottiin olevan edustavaa, kun kummankin pyynnön esittäjän samankaltaisen tuotteen kotimarkkinamyynnin määrä oli vähintään 5 prosenttia niiden yhteisöön suuntautuneen viennin kokonaismäärästä tutkimusajanjaksolla. Tämän perusteella kummankin pyynnön esittäjän tarkasteltavana olevan tuotteen kotimarkkinamyynnin kokonaismäärän todettiin tutkimusajanjaksolla olleen edustavaa.
(17)
Tämän jälkeen tuotelajit määriteltiin niiden Taric-koodien mukaisesti, joihin asianomainen tuote luokitellaan (esimerkiksi vakiolaatuinen tai muu kuin vakiolaatuinen, raelaatuinen mukaan luettuna), ja pakkauksen tai kuljetusmuodon (esimerkiksi irtotavarana, säkeissä tai astioissa) sen selvittämiseksi, oliko kunkin tuotelajin kotimarkkinamyynti edustavaa. Tietyn tuotelajin kotimarkkinamyynnin katsottiin olevan riittävän edustavaa, jos kyseisen lajin kotimarkkinamyynnin kokonaismäärä tutkimusajanjaksolla oli vähintään 5 prosenttia verrattavissa olevan yhteisöön viedyn tuotelajin kokonaismyynnistä.
(18)
Tässä selvityksessä todettiin, että toinen vientiä harjoittava tuottaja, JSC Silvinit, oli myynyt vain yhtä vientituotelajia edustavassa määrin kotimarkkinoilla. Toisen vientiä harjoittavan tuottajan, JSC Uralkalin, todettiin myyneen kaikkia vientituotelajeja edustavassa määrin kotimarkkinoilla.
(19)
Samaten selvitettiin, voitiinko kunkin tuotelajin kotimarkkinamyynnin katsoa tapahtuneen tavanomaisessa kaupankäynnissä; tämä tehtiin määrittämällä, kuinka suuri osuus kyseisen lajin riippumattomille asiakkaille suuntautuneesta myynnistä oli ollut kannattavaa.
(20)
Tässä yhteydessä todettiin, että JSC Uralkalin yhteisöön viemän eniten myydyn tuotelajin, jäljempänä ’eniten myyty vientilaji’, jonka osuus oli 99 prosenttia kyseisestä viennistä, kotimarkkinahinnat olivat kehittyneet poikkeavasti tutkimusajanjaksolla. Vahvistettiin, että tutkimusajanjaksolla 77 prosenttia eniten myydyn vientilajin kotimarkkinamyynnistä oli tapahtunut yhdelle Venäjällä toimivalle asiakkaalle ja että kyseiseltä asiakkaalta veloitetut myyntihinnat olivat enemmän kuin kaksinkertaistuneet keskelle tutkimusajanjaksoa sijoittuvan kuukauden aikana. Muille kotimaisille asiakkaille myydyn saman tuotelajin hinnat nousivat samalla jaksolla mutta ainoastaan noin 40 prosentilla. Kotimarkkinoilla myytyjen muiden potaskalajien hinnannousujen tarkastelu osoitti samanlaista noin 40 prosentin hinnannousua tutkimusajanjaksolla.
(21)
Kun otetaan huomioon tämä erityinen markkinatilanne ja polkumyyntimarginaalin laskemisessa käytetyn keskeisen tuotelajin hinnoittelu, katsotaan perusasetuksen 2 artiklan 3 kohdan mukaisesti, että tällaisen myynnin perusteella ei voida tehdä asianmukaista vertailua. Kun otetaan huomioon kyseisen tuotelajin tällaisen myynnin merkitys kotimarkkinamyynnin määrässä ja kyseisen lajin merkitys kyseisen yrityksen yhteisöön suuntautuneen potaskanviennin kokonaismäärässä, pidetään kohtuullisena olla ottamatta huomioon tätä erityismyyntiä kyseiselle asiakkaalle. Tämän tuotelajin kotimarkkinamyynnin muille asiakkaille todettiin olleen alle viisi prosenttia, mikä on vähimmäismäärä sille, että kyseistä myyntiä pidettäisiin edustavana. Tämän vuoksi kyseisen tuotelajin normaaliarvon muodostamisen perustana käytettiin kyseisen vientiä harjoittavan tuottajan tuotantokustannuksia, joihin lisättiin kohtuullinen määrä myynti-, hallinto- ja muita kustannuksia sekä voittoa. Myynti-, hallinto ja muiden kustannusten sekä voiton määrä perustui perusasetuksen 2 artiklan 6 kohdan ensimmäisen virkkeen mukaisesti tosiasiallisiin tietoihin tutkimuksen kohteena olevan vientiä harjoittavan tuottajan samankaltaisen tuotteen tuotannosta ja tavanomaisessa kaupankäynnissä tapahtuneesta myynnistä.
(22)
Uralkali ilmoitti, että perusasetuksen 2 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua ”erityistä markkinatilannetta” ei voida soveltaa tarkasteltavana tuotteen myyntiin kyseiselle asiakkaalle, minkä vuoksi kyseisen tuotelajin kotimarkkinahintoja olisi käytettävä normaaliarvon määrittämisen perustana. Tässä väitettiin i) että perusasetuksen 2 artiklan 3 kohdan säädöksiä ei sovellettaisi keinotekoisen korkeisiin hintoihin; ja ii) että vain yhteen erityisasiakkaaseen sovelletut erityisehdot eivät muodostaisi ”erityistä markkinatilannetta” Venäjän koko kotimarkkinoille. Lisäksi väitettiin, että kyseiset hinnat johtuivat ”markkinavoimista” ja heijastivat ”markkinoiden todellista tilannetta”.
(23)
Edellä esitetyn suhteen olisi huomattava, että perusasetuksen 2 artiklan 3 kohdassa ei tyhjentävästi mainita erityisiä markkinatilanteita ja että markkinoiden erityisyyttä olisi arvioitava muun muassa hintavaihteluiden ja kehityssuuntien perusteella eikä pelkästään absoluuttisen hintatason perusteella. Tässä tapauksessa sekä alhaisiksi että korkeiksi hinnoitellut myyntitapahtumat jätettiin pois laskuista, koska ne eivät olleet pysyvän hintatason mukaisia eivätkä näyttäneet heijastavan markkinavoimien kehitystä, koska vastaavia kehityssuuntia ei ollut havaittavissa minkään muun tuotelajin tai Uralkalin minkään muun asiakkaan kohdalla. Toiseksi on todettava, että perusasetuksen 2 artiklan 3 kohdassa säädetään, että normaaliarvo voidaan laskea tilanteissa, joissa ”erityisestä markkinatilanteesta johtuen [tällaisen] myynnin perusteella ei voida tehdä asianmukaista vertailua…”. Tämä osoittaa selvästi, että tässä tilanteessa tietylle asiakkaalle tapahtuva myynti, jonka perusteella ei katsota voitavan tehdä asianmukaista vertailua, voidaan jättää ottamatta huomioon normaaliarvoa määritettäessä. Tämä päätelmä ei koske Venäjän markkinoita kokonaisuudessaan vaan pikemminkin vain Uralkalin kyseistä myyntiä.
(24)
JSC Silvinitin kohdalla yhden tuotelajin vähintään yksikkökustannusten tasoisilla nettomyyntihinnoilla myyty määrä oli yli 80 prosenttia kyseisen tuotelajin kokonaismyyntimäärästä ja kun kyseisen lajin painotettu keskihinta oli vähintään oikaistujen yksikkökustannusten tasoinen, normaaliarvon perusteena käytettiin tosiasiallista kotimarkkinahintaa, joka laskettiin määrittämällä tuotelajin tutkimusajanjakson aikaisen kotimarkkinoiden kokonaismyynnin hintojen painotettu keskiarvo riippumatta siitä, oliko myynti ollut kannattavaa.
(25)
JSC Silvinitin toisen tuotelajin, jonka kotimarkkinahinnoin tapahtuneen myynnin määrä oli riittämätön normaaliarvon määrittämiseksi asianmukaisesti, kohdalla oli normaaliarvon määrittämiseen käytettävä eri menetelmää. Tässä tapauksessa käytettiin laskennallista normaaliarvoa perusasetuksen 2 artiklan 3 kohdan mukaisesti. Normaaliarvo laskettiin lisäämällä viedyn tuotelajin oikaistuihin yksikkökustannuksiin kohtuullinen prosenttimäärä myynti-, hallinto- ja yleiskustannuksia sekä kohtuullinen voittomarginaali, joiden määrittämisessä käytettiin perusasetuksen 2 artiklan 6 kohdan ensimmäisen virkkeen mukaisesti tosiasiallisia tietoja tutkimuksen kohteena olevan vientiä harjoittavan tuottajan samankaltaisen tuotteen tuotannosta ja tavanomaisessa kaupankäynnissä tapahtuneesta myynnistä.
(26)
Uralkali väitti, että normaaliarvon määrittämisessä käytetyssä voittomarginaalissa ei otettu asianmukaisesti huomioon kaasun hinnan oikaisuja, koska normaaliarvon määrittämisessä käytetty voitto johdettiin yrityksen kirjanpidosta ennen oikaisuja. Tätä väitettä ei kuitenkaan olisi syytä hyväksyä, sillä perusasetuksen 2 artiklan 6 kohdan johdantolauseen mukaisesti normaaliarvon määrittämisessä olisi käytettävä yrityksen kotimarkkinoilla saamaa tosiasiallista voittoa.
(27)
Mitä tulee energiakustannuksiin kuten tarkasteltavana olevan tuotteen louhimis- ja tuotantoprosesseissa käytettyyn sähköön ja kaasuun, tutkimuksessa todettiin, että kyseiset kustannukset muodostavat huomattavan osan potaskanvalmistuksen kokonaiskustannuksista tuottajille Venäjän lisäksi myös muissa potaskaa tuottavissa maissa. Tässä yhteydessä yhteisön tuotannonala ilmoitti, että venäläisten yritysten sähkö- ja kaasuyksikköä kohti maksamat kustannukset eivät antaneet kohtuullisen hyvää käsitystä energiantoimittajilta ostetun sähkön ja kaasun tuotantohinnoista.
(28)
Näiden väitteiden vuoksi pidettiin tässä tapauksessa aiheellisena myös verrata pyynnön esittäjien yksikkökohtaisia energianhankintakustannuksia jonkun muun sellaisen suuren potaskantuottajan vastaaviin kustannuksiin, jonka tuotantomenetelmät ja tuotantotasot ovat vastaavia ja joka hyötyy vastaavista luonnonoloista. Koska Venäjällä ei ole muita potaskantuottajia, tieto pyydettiin ja saatiin Kanadassa toimivalta suurelta potaskantuottajalta.
(29)
Saadut tiedot osoittivat, että kanadalaisen tuottajan energiatarpeet vastasivat pyynnön esittäneiden venäläisten tuottajien tarpeita ja että kanadalaisen tuottajan ostama sähkö ja kaasu saatiin kotimaisesta vesivoimalasta ja merkittäviltä kaasukentiltä aivan samoin kuin venäläisten yritysten käyttämä sähkö ja kaasu. Vertailu osoitti, että kanadalaisen tuottajan sähköstä maksama yksikköhinta oli samankaltainen venäläisten tuottajien maksamien hintojen kanssa.
(30)
Kaasun kohdalla venäläisen kaasuntoimittajan OAO Gazpromin (jonka alueellinen kaasulaitos toimitti myös kyseisten vientiä harjoittavien tuottajien kaasun) vuoden 2003 vuosikertomuksessa julkaistun tiedon perusteella vahvistettiin, että molempien venäläisten tuottajien maksaman kaasun kotimarkkinahinta oli noin viidenneksen Venäjältä suuntautuvassa viennissä maksettavista hinnoista. Samassa kertomuksessa selkeästi todettiin, että OAO Gazprom ei tee voittoa kotimarkkinoilla. Vaikka virallisesti ei olekaan saatavilla tietoja kaasun hinnoista Venäjän kotimarkkinoilla, Venäjän hallituslähteitä lainaavat lehtitiedot ja markkinatuntemukseen erikoistuneet lähteet sekä hallituksen Internet-sivut antavat vahvasti ymmärtää, että kotimaisilta asiakkailta laskutetut kaasun hinnat olivat huomattavasti alle omakustannustason. Lisäksi molemmat venäläiset tuottajat maksoivat kaasusta huomattavasti vähemmän kuin kanadalainen tuottaja.
(31)
Edellä esitetyn perusteella pääteltiin, että alueellisen venäläisen kaasuntuottajan venäläisiltä potaskantuottajilta tutkimusajanjaksolla laskuttamat hinnat eivät kohtuudella olleet kaasuntuotannon kustannusten mukaisia, kun hintoja verrattiin Venäjältä viedyn kaasun hintaan ja kanadalaisen kaasuntuottajan merkittävälle Kanadassa toimivalle teollisuuslaitokselle toimittaman kaasun hintaan. Perusasetuksen 2 artiklan 5 kohdan mukaisesti tehtiin näin ollen oikaisu tuotantokustannuksiin. Koska muuta kohtuullista perustetta ei ollut, oikaisu tehtiin käyttämällä kaasun vientihintoja, joista vähennettiin kuljetuksen nettohinnat, vientivero, arvonlisävero ja valmistevero.
(32)
Tässä yhteydessä toinen pyynnön esittäjistä ilmoitti, että kaasukustannukset olivat asianmukaisesti mukana sen kirjanpidossa, joten perusasetuksen 2 artiklan 5 kohdan mukainen oikaisu ei ollut aiheellinen. Tähän väitteeseen vastattiin toteamalla, ettei yrityksen kirjanpidon oikeellisuutta laskutettujen hintojen osalta mitenkään kiistetä, vaan oikaisu on perusteltu sillä, että ostetun kaasun hinta ei anna kohtuullisen hyvää käsitystä kaasun tuotantoon ja jakeluun liittyvistä kustannuksista.
(33)
Kaasunhintoja koskevien oikaisujen yhteydessä Venäjän viranomaiset ilmoittivat myös, että komissio ei ollut ottanut huomioon teolliseen käyttöön kotimarkkinoilla myydyn kaasun ja vientikaasun erilaisia kuljetuskustannuksia. Olisi muistettava (katso 31 kappale), että oikaisun perustana oleva vertailu tehtiin yhtäältä yritysten tosiasiallisesti maksamien kaasunhintojen ja toisaalta venäläisen kaasuntoimittajan OAO Gazpromin kaasusta laskuttamien vientihintojen, joista vähennettiin kuljetuksen nettohinnat ja vientivero, arvonlisävero ja valmistevero, välillä. Näin ollen tämä väite hylättiin.
(34)
Toinen pyynnön esittäjistä ilmoitti, että vuoden 2004 ensimmäisen neljänneksen aikana (eli tutkimusajanjakson viimeisen neljänneksen aikana) sen yksikkökohtaiset tuotantokustannukset olivat huomattavasti alemmat, koska tehokkuus oli lisääntynyt ja huoltokustannukset pienentyneet, ja että tätä alhaisempaa yksikkökustannusta olisi pidettävä tuotantokustannusten perustana koko tutkimusajanjakson osalta. Pyyntöön ei suostuttu, koska kyseisten kustannusten määrittämisessä on asianmukainen perusta koko tutkimusajanjakso eivätkä poikkeuksellisen, lyhyemmän ajanjakson aikana aiheutuneet kustannukset.
(35)
Yhteisön tuotannonala esitti tuotantokustannusten suhteen, että käyttöomaisuuden kirjanpidollisen poistoajan olisi pyynnön esittäjien tuotantokustannusten osalta perustuttava tällaisen omaisuuden jälleenhankintakustannuksiin (esimerkiksi uudet kaivoskuilut ja koneet). Tässä yhteydessä väitettiin, että kirjanpidollinen poisto, joka perustui perinteisesti käyttöomaisuuden (historialliseen) hankinta-arvoon ei antaisi kohtuullisen hyvää käsitystä kyseisen tuotteen valmistukseen ja myyntiin liittyvistä kustannuksista kuten perusasetuksen 2 artiklan 5 kohdassa edellytetään. Esitettiin, että näin ollen venäläisten tuottajien kustannuksia olisi oikaistava ylöspäin.
(36)
Tässä esityksessä huomautettiin, että kirjanpidollinen poisto, joka perustuu käyttöomaisuuden hankinta-arvoon ja jäljellä olevaan taloudelliseen käyttöaikaan, näyttää olevan kaivosteollisuuden kirjanpitokäytäntöjen mukaista. Näin ollen sen määrittämiseksi, antaako tuotantokustannustietoihin sisältyvä kirjanpidollinen poisto kohtuullisen hyvän käsityksen kyseisen tuotteen tuottamiseen liittyvistä kustannuksista, tutkimuksessa keskityttiin siihen, miten käyttöomaisuuden historiallinen arvo oli määritetty.
(37)
Venäläisten tuottajien toimitiloihin suoritetut tarkistuskäynnit osoittivat, että niiden käyttöomaisuuden alkuperäinen arvo oli määritetty vuonna 1993 tapahtuneen yksityistämisprosessin yhteydessä suoritettujen arvonmääritysten perusteella. Käyttöomaisuutta oli sen jälkeen tarkistettu vuosien 1993 ja 1997 välillä, kun sovellettiin uudelleenarvostuskertoimia, jotka Venäjän hallitus otti käyttöön hyperinflaation vuoksi. Vuoden 1997 lopussa Venäjän hallituksen asetuksen johdosta puolueettomat arvioijat arvioivat käyttöomaisuuden arvon puolueettomasti. Arvon määrittämisessä käytettiin kolmea peruskriteeriä, joista yksi oli kyseisen käyttöomaisuuden jälleenhankinta-arvo. Näiden puolueettomien arviointien tulokset näkyvät pyynnön esittäjien aloitustaseessa vuonna 1998.
(38)
Tästä alkuperäisen arvon korottamisesta huolimatta huomattiin, että pyynnön esittäjien varallisuuden arvo ilmaistuna tuotannon suhteessa varallisuuden arvoon näytti edelleen olevan huomattavasti alhaisempi kuin yhteisön tuotannonalan muodostavien yritysten sekä Kanadassa samanlaisen talteenotto- ja tuotantokapasiteetin omaavan merkittävän tuottajan käyttöomaisuuden arvo. Tällaisessa arviossa ei kuitenkaan oteta huomioon vanhentumista eikä venäläisten tuottajien käyttöomaisuuden alempaa teknistä tasoa ennen vuonna 1993 tapahtunutta yksityistämistä hankitun käyttöomaisuuden osalta.
(39)
Tämän vuoksi koska ei ole mitään olennaista näyttöä siitä, että kirjanpidollista poistoa ei olisi otettu oikein huomioon vientiä harjoittavien tuottajien kirjanpidossa, ei pidetä mahdollisena nyt oikaista kirjanpidollisen poiston kustannuksia tuotantokustannuksia koskevassa tiedossa, jota on käytetty pyynnön esittäjien normaaliarvon määrittämisessä.
(40)
Yhteisön tuotannonala ilmoitti myös, että ympäristönsuojelukustannukset, jotka ovat verrattavissa yhteisön tuottajilla oleviin ympäristönsuojelukustannuksiin, olisi myös otettava huomioon tuotantokustannuslaskelmissa. Todettiin kuitenkin, että pyynnön esittäjät olivat ottaneet kyseiset kustannukset huomioon ja liittäneet ne mukaan tuotantokustannuslaskelmiinsa. Tarkasteltaessa sitä, pitäisikö kyseisten kustannusten olla samassa suhteessa tai suuruudeltaan samat kuin yhteisön tuottajien vastaavat kustannukset, pääteltiin, että mikäli pyynnön esittäjät ovat noudattaneet Venäjän viranomaisten säätämää ympäristönsuojelun tasoa ja tason edellyttämät kustannukset näkyvät asianmukaisesti asiakirjoissa, ei oikaisua tarvita. Koska näin todettiin olevan kummankin pyynnön esittäjän tapauksessa, ei ympäristökustannuksia koskevaa oikaisua tehty.
2. Vientihinta
(41)
Silvinitin yhteisöön tutkimusajanjaksolla suuntautuneesta potaskanmyynnistä suurimman osan todettiin tapahtuneen etuyhteydettömälle sveitsiläiselle yritykselle. Tässä tutkimuksessa ja perusasetuksen 2 artiklan 8 kohdan mukaisesti vientihintojen määrittämisen perustaksi otettiin kyseisen yrityksen Silvinitille tosiasiallisesti maksamat tai maksettaviksi tulevat hinnat.
(42)
Todettiin kuitenkin, että Silvinitiin etuyhteydessä olevalla venäläisellä International Potash Company -kauppayhtiöllä, jäljempänä ’IPC’, oli ollut kaksi myyntitapahtumaa Belgiassa toimivalle etuyhteydessä olevalle Ferchimex AS -yritykselle, jäljempänä ’Ferchimex’. Ferchimex jalosti tuotua potaskaa tuotteeksi, jota ei tarkastella tässä tutkimuksessa. Perusasetuksen 2 artiklan 9 kohdan mukaisesti IPC:n Ferchimexiltä laskuttamat hinnat voidaan jättää ottamatta huomioon, jos niitä pidetään epäluotettavina. Todettiin, että molemmissa myyntitapahtumissa myyntihinta Ferchimexille oli suunnilleen sama kuin samanlaisten tuotelajien hinta yhteisössä oleville riippumattomille asiakkaille myytäessä. Lisäksi molemmissa myyntitapahtumissa oli kyse vain pienistä määristä. Näin ollen ne molemmat otettiin mukaan vientihinnan määritykseen.
(43)
Uralkalin kaikki potaskanmyynti yhteisöön tutkimusajanjaksolla tapahtui suoraan Kyproksella toimivalle Fertexim Ltd -nimiselle yritykselle, joka toimi yksinoikeudella Uralkalin jakelijana. Tällaisen myynnin vientihinta määritettiin perusasetuksen 2 artiklan 8 kohdan mukaisesti Ferteximin tosiasiallisesti maksamien tai maksettaviksi tulevien hintojen perusteella.
3. Vertailu
(44)
Molempien pyynnön esittäjien osalta normaaliarvoa ja vientihintoja verrattiin noudettuna lähettäjältä -tasolla. Normaaliarvon ja vientihinnan välisen tasapuolisen vertailun varmistamiseksi otettiin asianmukaisesti huomioon hintojen vertailukelpoisuuteen vaikuttavat erot perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan mukaisesti.
(45)
Niinpä oikaisuja tehtiin tarvittaessa ja todennetun näytön perusteella alennusten, kuljetus-, vakuutus-, käsittely-, lastaus- ja liitännäiskustannusten sekä pakkaus- ja luottokustannusten osalta.
4. Polkumyyntimarginaali
(46)
Oikaistua tuotelajikohtaista painotettua keskimääräistä normaaliarvoa verrattiin kummankin vientiä harjoittavan tuottajan kohdalla perusasetuksen 2 artiklan 11 kohdan mukaisesti kunkin tarkasteltavana olevaa tuotetta vastaavan yhteisöön myydyn tuotelajin oikaistuun painotettuun keskimääräiseen vientihintaan.
(47)
Vertailu osoitti, että molempien kyseisten yritysten osalta esiintyi polkumyyntiä, tosin huomattavasti pienemmässä määrin kuin aikaisemmin on vahvistettu. Kaikkien yhteisöön tuotujen tuotelajien painotettua keskiarvoa vastaavat polkumyyntimarginaalit ilmaistuna prosentteina CIF-kokonaistuontihinnasta yhteisön rajalla tullaamattomina ovat seuraavat:
Vientiä harjoittava tuottaja
Polkumyyntimarginaaliprosentti
JSC Silvinit
23,0 %
JSC Uralkali
12,3 %
D. MUUTTUNEIDEN OLOSUHTEIDEN PYSYVYYS
(48)
Perusasetuksen 11 artiklan 3 kohdan mukaisesti selvitettiin, olivatko olosuhteet polkumyynnin osalta muuttuneet merkittävästi ja voitaisiinko muutosta pitää pysyvänä. Todettiin, että polkumyyntimarginaalien muuttuminen johtui pyynnön esittäjien normaaliarvojen laskusta.
(49)
Olisi huomattava, että tässä tutkimuksessa normaaliarvo määritettiin pyynnön esittäjien kustannusten ja hintojen perusteella. Lisäksi aiemman tutkimuksen päätelmien vastaisesti on potaskan kulutus kotimarkkinoilla lisääntynyt jatkuvasti muutaman viime vuoden aikana ja yleisesti ottaen molempien venäläisten tuottajien kotimarkkinahinnat ovat kannattavalla tasolla.
(50)
Vientimyyntihintojen pysyvyyttä muilla kuin yhteisön markkinoilla tarkasteltaessa ei kumpikaan pyynnön esittäjistä kyennyt antamaan yksityiskohtaisia, myyntitapahtumakohtaisia tietoja tuottajatasolla. Määränpään ja tuotelajin mukaisia yhdistettyjä tietoja oli kuitenkin saatavilla. Niitä pidettiin riittävinä tämän osittaisen välivaiheen tarkastelun tarpeisiin, koska kyseisillä markkinoilla vallitsevien myyntihintojen tarkka määrittäminen ei ole ehdoton edellytys. Koska yksityiskohtaisia tietoja ei ole ja koska i) tällaisessa myynnissä on useita jakeluehtoja (esimerkiksi CIF, FOB ja FCA), ii) on erilaisia logistisia järjestelyjä ja yhdistelmiä (esimerkiksi rautatie + meritie, pelkkä rautatie), ja iii) välimatkat ja kuljetus- ja käsittelykustannukset eri määränpäihin Aasiassa ja Etelä-Amerikassa ovat erilaisia, komissio ei voinut tarkasti määrittää kuhunkin maahan suuntautuneen myynnin hintoja. Oli kuitenkin merkkejä siitä, että myyntihinnat yhteisön ulkopuolisilla markkinoilla olivat samaa suuruusluokkaa kuin yhteisössä tapahtuneen myynnin hinnat, kuljetuskulut huomioon ottaen.
(51)
Näiden tekijöiden perusteella katsotaan aiheelliseksi muuttaa voimassa olevia toimenpiteitä siltä osin kuin ne koskevat pyynnön esittäjiä alentamalla polkumyyntimarginaaleja tässä tutkimuksessa vahvistetulle tasolle.
(52)
Perusasetuksen 9 artiklan 4 kohdan mukaan polkumyyntitullit eivät saisi ylittää vahvistettua polkumyyntimarginaaleja vaan niiden olisi oltava näitä marginaaleja alhaisempia, jos alhaisempi tulli riittää poistamaan yhteisön tuotannonalalle aiheutuneen vahingon. Koska pyynnön esittäjiä koskevat voimassa olevat tullit on laskettu polkumyyntimarginaalien perusteella ja koska uudet polkumyyntimarginaalit ovat alhaisemmat kuin aiemmin määritetyt, tullit olisi oikaistava tässä tutkimuksessa vahvistettujen alempien polkumyyntimarginaalien mukaisiksi, eli 23,0 prosenttia JSC Silvnitille ja 12,3 prosenttia JSC Uralkalille.
(53)
Asianomaisille osapuolille ilmoitettiin keskeiset tosiasiat ja huomiot, joiden perusteella asetuksella (ETY) N:o 3068/92 käyttöön otettuja polkumyyntitulleja aiottiin suositella muutettaviksi. Niille annettiin mahdollisuus esittää huomautuksia ja pyytää saada tulla kuulluiksi. Kaikki saadut huomautukset otettiin tarpeen mukaan huomioon.
E. SITOUMUKSET
(54)
Niiden olennaisten tosiasioiden ja huomioiden, joiden perusteella aiottiin ehdottaa asetuksella (ETY) N:o 3068/92 alun perin käyttöön otettujen polkumyyntitullien muuttamista, julkistamisen jälkeen molemmat pyynnön esittäjät tarjosivat perusasetuksen 8 artiklan 1 kohdan mukaisen hintasitoumuksen.
(55)
Komissio hyväksyi pyynnön esittäjien tarjoamat sitoumukset päätöksellä 2005/802/EY (9). Sitoumusten hyväksymisen syyt esitetään kyseisessä päätöksessä.
F. PYYNNÖN ESITTÄJIÄ KOSKEVIEN TOIMENPITEIDEN MUOTO
(56)
Voimassa olevia toimenpiteitä sovelletaan kahdeksaan CN-koodiin ja ne ovat kiinteämääräisiä suuruuden vaihdellessa 19,61 eurosta tonnilta 40,63 euroon tonnilta tuotelajista riippuen. Tämän tutkimusajanjakson aikana todettiin kuitenkin, että pyynnön esittäjien vienti yhteisöön rajoittui lähes yksinomaan yhteen CN-koodiin kuuluvaan tuotelajiin.
(57)
Näin ollen kun otetaan huomioon, ettei muista tuotelajeista ollut tietoja ja että kyseinen potaskalaji näyttää olevan eniten markkinoitu, tarkoituksenmukaisimpana tapana panna muutetut tullit täytäntöön pidetään kaikkien kiinteiden määrien korvaamista yhdellä arvotullilla pyynnön esittäjien valmistamien kaikkien potaskalajien osalta,
ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN:
1 artikla
Muutetaan asetus (ETY) N:o 3068/92 seuraavasti:
1)
Muutetaan 1 artikla seuraavasti:
a)
Korvataan 1 kohta seuraavasti:
”1. Otetaan käyttöön lopullinen polkumyyntitulli Valko-Venäjältä tai Venäjältä peräisin olevan kaliumkloridin, joka luokitellaan CN-koodeihin 3104 20 10, 3104 20 50 ja 3104 20 90, ja erityisseoksiin, jotka luokitellaan CN-koodeihin ex31052010 (Taric-koodit 3105201010 ja 3105201020), ex31052090 (Taric-koodit 3105209010 ja 3105209020), ex31056090 (Taric-koodit 3105609010 ja 3105609020), ex31059091 (Taric-koodit 3105909110 ja 3105909120), ex31059099 (Taric-koodit 3105909910 ja 3105909920).”
b)
Korvataan 3 kohdassa Venäjää koskevan taulukon otsikko seuraavasti:
”Venäjä (kaikki yritykset lukuun ottamatta yrityksiä JSC Silvinit ja JSC Uralkali - Taric-lisäkoodi A999)”.
c)
Lisätään kohta seuraavasti:
”3a. Vapaasti yhteisön rajalla tullaamattomana -nettohintaan sovellettava polkumyyntitulli on jäljempänä mainittujen vientiä harjoittavien tuottajien valmistamien 1 kohdassa kuvattujen tuotteiden osalta seuraava:
Yritys
Tulli
Taric-lisäkoodi
JSC Silvinit, Solikamsk, Venäjä
23,0 %
A665
JSC Uralkali, Berezniki, Venäjä
12,3 %
A666”
2)
Korvataan 1 a artiklan 1 kohta seuraavasti:
”1. Tuonti, joka on ilmoitettu luovutettavaksi vapaaseen liikkeeseen, vapautetaan 1 artiklassa käyttöön otetuista polkumyyntitulleista edellyttäen, että tuotteiden valmistajat ovat yrityksiä, joiden esittämät sitoumukset komissio on hyväksynyt ja joiden nimet on lueteltu komission asetuksessa (EY) N:o 858/2005 tai sen muutosasetuksessa ja komission päätöksessä 2005/802/EY tai sen muutospäätöksessä ja että tuotteet on tuotu kyseisten komission säädösten säännösten mukaisesti.”
2 artikla
Tämä asetus tulee voimaan sitä päivää seuraavana päivänä, jona se julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Brysselissä 14 päivänä marraskuuta 2005.