RÅDETS BESLUTNING
af 28. februar 2000
om bemyndigelse af Forbundsrepublikken Tyskland til at fravige artikel 6 og 17 i sjette direktiv 77/388/EØF om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter - det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag
(2000/186/EF)
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,
under henvisning til Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter - det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag(1), særlig artikel 27,
under henvisning til forslag fra Kommissionen, og
ud fra følgende betragtninger:
(1) Regeringen for Forbundsrepublikken Tyskland har ved skrivelser modtaget i Kommissionens Generalsekretariat hhv. den 8. januar og den 27. august 1999 anmodet om på grundlag af artikel 27 i direktiv 77/388/EØF at måtte fravige dette direktivs artikel 6 og 17.
(2) I henhold til artikel 27, stk. 1, i direktiv 77/388/EØF kan Rådet med enstemmighed på forslag af Kommissionen tillade en medlemsstat at indføre eller forlænge varigheden af særlige foranstaltninger, der fraviger bestemmelserne i nævnte direktiv, hvis formålet er at forenkle afgiftsopkrævningen eller forebygge visse former for svig eller unddragelse.
(3) Kommissionen underrettede de øvrige medlemsstater om anmodningen fra den tyske regering ved skrivelse af 11. oktober 1999, jf. artikel 27, stk. 3, i direktiv 77/388/EØF.
(4) Formålet med første undtagelse er helt at fjerne retten til at fradrage moms på varer og tjenesteydelser i tilfælde, hvor mere end 90 % af nævnte varer og tjenesteydelser anvendes af den afgiftspligtige person selv eller hans personale til privat brug eller i øvrigt til virksomheden uvedkommende formål. Denne foranstaltning, der fraviger artikel 17, begrundes med behovet for en forenkling af momsopkrævningen.
(5) Formålet med den anden anmodning om at måtte fravige artikel 17, stk. 2, og artikel 6 i direktiv 77/388/EØF er både at begrænse afgiftspligtige personers ret til at fradrage moms i henhold til artikel 17, stk. 2, til 50 % for så vidt angår de samlede udgifter til køretøjer, der ikke udelukkende anvendes til erhvervsmæssige formål, og at give tilladelse til ikke at opkræve moms på personbiler til privat brug. Denne maksimumsgrænse for en afgiftspligtig persons ret til at fradrage moms begrundes med, at det har vist sig vanskeligt at kontrollere, hvordan udgifterne fordeler sig mellem privat og erhvervsmæssig brug for goder af denne art, og den deraf følgende risiko for skattesvig og misbrug. Desuden vil en sådan foranstaltning give mulighed for en mere forenklet ordning for beskatning af privat brug af køretøjer.
(6) Maksimumsgrænsen for en afgiftspligtig persons ret til at fradrage moms må dog ikke finde anvendelse på udgifter til køretøjer, der er en del af den afgiftspligtige persons omsætningsaktiver. Nævnte grænse må heller ikke anvendes, hvis køretøjet højst anvendes 5 % til privat brug. I disse tilfælde gælder de normale fradragsregler i artikel 17, stk. 2, i direktiv 77/388/EØF fortsat.
(7) Det sikres med disse bestemmelser, at princippet om, at den afgiftspligtige har ret til at fradrage samtlige afgifter, han har betalt som led i sin skattepligtige virksomhed, ikke fraviges mere end, hvad der er nødvendigt for at bekæmpe risikoen for skattesvig eller -unddragelse, jf. Domstolens retspraksis(2) for fortolkningen af artikel 27 i direktiv 77/388/EØF.
(8) Endelig fremlagde Kommissionen den 17. juni 1998 et forslag til rådsdirektiv(3) om ændring af direktiv 77/388/EØF med hensyn til ordningen for fradrag af moms. Formålet med forslaget er at gennemføre en endelig harmonisering af de forskelligartede regler med hensyn til maksimumsgrænser for fradragsretten, der i dag finder anvendelse i medlemsstaterne, eftersom disse forskellige regler kan medføre en fordrejning af konkurrencen i den internationale samhandel, idet disse forskelle afspejler sig i priserne på varer og tjenesteydelser.
(9) Det bør derfor fastsættes, at disse undtagelsesforanstaltninger kun er gyldige indtil ikrafttrædelsen af nævnte direktivforslag, dog senest indtil den 31. december 2002, dersom direktivet ikke er sat i kraft inden da. En sådan maksimumsfrist gør det muligt til sin tid at vurdere, om undtagelsen stadig er formålstjenlig, afhængigt af forløbet af drøftelserne om direktivforslaget i Rådet.
(10) Undtagelsen har ingen negative virkninger på Fællesskabets egne momsindtægter -
VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:
Artikel 1
Uanset artikel 17, stk. 2, i direktiv 77/388/EØF, som ændret ved artikel 28f i samme direktiv, bemyndiges Forbundsrepublikken Tyskland til at fjerne retten til at fradrage moms på varer og tjenesteydelser i tilfælde, hvor mere end 90 % af nævnte varer og tjenesteydelser anvendes af den afgiftspligtige person selv eller hans personale til privat brug eller i øvrigt til virksomheden uvedkommende formål.
Artikel 2
Uanset artikel 17, stk. 2, i direktiv 77/388/EØF, som ændret ved artikel 28f i samme direktiv, og uanset artikel 6, stk. 2, litra a), i samme direktiv, bemyndiges Forbundsrepublikken Tyskland til at begrænse retten til at fradrage moms til 50 % for så vidt angår udgifter til køretøjer, der ikke udelukkende anvendes til erhvervsmæssige formål, og til ikke at sidestille privat brug af køretøjer, der tilhører en afgiftspligtig persons virksomhed, med tjenesteydelser, der udføres mod vederlag.
Bestemmelserne i foregående stykke gælder ikke, når køretøjet er en del af den afgiftspligtige persons omsætningsaktiver, eller når køretøjet højst anvendes 5 % til privat brug.
Artikel 3
Denne beslutning anvendes fra den 1. april 1999.
Den ophører med at gælde på den dato, hvor der iværksættes et direktiv om udgifter, der ikke giver ret til fradrag af moms, eller senest den 31. december 2002.
Artikel 4
Denne beslutning er rettet til Forbundsrepublikken Tyskland.
Udfærdiget i Bruxelles, den 28. februar 2000.
NEUVOSTON PÄÄTÖS,
tehty 28 päivänä helmikuuta 2000,
luvan antamisesta Saksan liittotasavallalle soveltaa jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta - yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste annetun kuudennen direktiivin 77/388/ETY 6 ja 17 artiklasta poikkeavia toimenpiteitä
(2000/186/EY)
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,
ottaa huomioon jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta - yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste 17 päivänä toukokuuta 1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY(1) ja erityisesti sen 27 artiklan,
ottaa huomioon komission ehdotuksen,
sekä katsoo seuraavaa:
(1) Saksan liittotasavallan hallitus pyysi komission pääsihteeristössä 8 päivänä tammikuuta 1999 ja 27 päivänä elokuuta 1999 saapuneiksi kirjatuilla kirjeillä direktiivin 77/388/ETY 27 artiklan nojalla lupaa saada soveltaa kahta kyseisen direktiivin 6 ja 17 artiklasta poikkeavaa toimenpidettä.
(2) Direktiivin 77/388/ETY 27 artiklan 1 kohdan mukaan neuvosto voi yksimielisesti komission ehdotuksesta antaa jäsenvaltioille luvan ottaa käyttöön kyseisestä direktiivistä poikkeavia erityistoimenpiteitä veronkannan yksinkertaistamiseksi tai tietyntyyppisten veropetosten ja veron kiertämisen estämiseksi tai pidentää tällaisen erityistoimenpiteiden voimassaoloaikaa.
(3) Komissio antoi direktiivin 77/388/ETY 27 artiklan 3 kohdan mukaisesti Saksan hallituksen esittämästä pyynnöstä 11 päivänä lokakuuta 1999 päivätyllä kirjeellä tiedon muille jäsenvaltioille.
(4) Ensimmäisellä poikkeavalla toimenpiteellä halutaan sulkea arvonlisäveron vähennysoikeuden ulkopuolelle sellaisista tavaroista ja palveluista aiheutuvat kustannukset, joiden käyttöosuus verovelvollisen tai hänen henkilöstönsä yksityisiin tarkoituksiin tai yleisesti ottaen muuhun kuin liiketoiminnan harjoittamiseen on yli 90 prosenttia niiden kokonaiskäytöstä. Kyseistä 17 artiklasta poikkeavaa toimenpidettä perustellaan arvonlisäveron kantamisen yksinkertaistamisen tarpeella.
(5) Toisessa direktiivin 77/388/ETY 17 artiklan 2 kohdasta ja 6 artiklasta poikkeavassa toimenpiteessä on kyse mahdollisuudesta rajoittaa direktiivin 17 artiklan 2 kohdassa säädetty arvonlisäveron vähennysoikeus 50 prosenttiin kaikista sellaisten ajoneuvojen kustannuksista, joita ei käytetä yksinomaan liiketoiminnnan harjoittamiseen, ja jättää arvonlisävero kantamatta sellaisissa tapauksissa, joissa henkilöautoa käytetään yksityisiin tarkoituksiin. Arvonlisäveron vähennysoikeuden rajoittamista perustellaan ilmenneellä vaikeudella valvoa tarkasti tällaista omaisuutta koskevien kustannusten erittelemistä liiketoimintaan liittyviin ja yksityisiin kustannuksiin ja siitä aiheutuvalla veropetosten ja veron kiertämisen vaaralla. Lisäksi kyseisen toimenpiteen avulla voidaan yksinkertaistaa ajoneuvojen yksityiseen käyttöön sovellettavaa verojärjestelmää.
(6) Arvonlisäveron vähennysoikeuden rajoitusta ei kuitenkaan saa soveltaa sellaisista ajoneuvoista aiheutuviin kustannuksiin, jotka muodostavat verovelvollisen vaihto-omaisuuden. Lisäksi vähennysoikeuden kiinteää enimmäismäärää ei sovelleta silloin, kun yksityisen käytön osuus on enintään 5 prosenttia ajoneuvon kokonaiskäytöstä. Tällaisessa tapauksessa sovelletaan edelleen direktiivin 77/388/ETY 17 artiklan 2 kohdan yleisiä vähennyssääntöjä.
(7) Edellä olevilla säännöksillä varmistetaan, että yhteisöjen tuomioistuimen direktiivin 77/388/ETY 27 artiklan soveltamista koskevan oikeuskäytännön(2) mukaisesti poikkeusta periaatteesta, jonka mukaan verovelvollisella on oikeus vähentää verollisesta liiketoiminnasta kannettu arvonlisävero, sovelletaan ainoastaan silloin, kun se on ehdottoman välttämätöntä veropetosten ja veron kiertämisen estämiseksi.
(8) Komissio esitti 17 päivänä kesäkuuta 1998 ehdotuksen neuvoston direktiiviksi, jolla muutetaan direktiiviä 77/388/ETY arvonlisäveron vähennysoikeuden osalta(3). Tavoitteena on yhdenmukaistaa lopullisesti jäsenvaltioissa nykyisin sovellettavat erilaiset vähennysoikeuden rajoituksia koskevat säännöt, sillä kyseiset säännöt voivat aiheuttaa kilpailun vääristymistä kansainvälisessä kaupassa, koska ne vaikuttavat tavaroiden ja palvelujen hintoihin.
(9) Poikkeavia toimenpiteitä koskevien lupien voimassaolo olisi rajoitettava päättymään edellä ehdotetun direktiivin tullessa voimaan, mutta viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2002 siinä tapauksessa, että direktiivi ei ole kyseiseen ajankohtaan mennessä tullut voimaan. Määräajan pituus antaa mahdollisuuden arvioida kyseisenä ajankohtana poikkeavan toimenpiteen asianmukaisuutta ottaen huomioon ehdotetusta direktiivistä neuvostossa käytyjen keskustelujen edistymisen.
(10) Näillä poikkeavilla toimenpiteillä ei ole pienentävää vaikutusta yhteisön arvonlisäveroon perustuviin omiin varoihin,
ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
1 artikla
Poiketen siitä, mitä direktiivin 77/388/ETY 17 artiklan 2 kohdassa, sellaisena kuin se on muutettuna kyseisen direktiivin 28 f artiklalla, säädetään, Saksan liittotasavallalle annetaan lupa sulkea arvonlisäveron vähennysoikeuden ulkopuolelle tavaroihin ja palveluihin liittyvät kustannukset, jos niiden käyttöosuus verovelvollisen tai hänen henkilöstönsä yksityisiin tarpeisiin tai yleisesti ottaen muuhun kuin liiketoiminnan harjoittamiseen on yli 90 prosenttia niiden kokonaiskäytöstä.
2 artikla
Poiketen siitä, mitä direktiivillä 77/388/ETY 17 artiklan 2 kohdassa, sellaisena kuin se on muutettuna kyseisen direktiivin 28 f artiklalla, säädetään sekä siitä, mitä saman direktiivin 6 artiklan 2 kohdan a alakohdassa säädetään, Saksan liittotasavallalle annetaan lupa rajoittaa ajoneuvoista, joita ei käytetä yksinomaan liiketoiminnan harjoittamiseen, aiheutuvista kustannuksista kannettavan arvonlisäveron vähennysoikeus 50 prosenttiin ja lupa olla pitämättä verovelvollisen yritykselle kuuluvan ajoneuvon yksityiskäyttöä vastikkeellisena palvelujen tarjoamisena.
Ensimmäisen kohdan säännöksiä ei sovelleta, jos ajoneuvo muodostaa verovelvollisen vaihto-omaisuuden tai jos yksityisen käytön osuus on enintään 5 prosenttia ajoneuvon kokonaiskäytöstä.
3 artikla
Tätä päätöstä sovelletaan 1 päivästä huhtikuuta 1999.
Sen voimassaolo päättyy päivänä, jona direktiivi arvonlisäveron vähennysoikeuden soveltamisalaan kuulumattomista kustannuksista tulee voimaan, ja viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2002.
4 artikla
Tämä päätös on osoitettu Saksan liittotasavallalle.
Tehty Brysselissä 28 päivänä helmikuuta 2000.