Rådets forordning (EF) nr. 377/2004
af 19. februar 2004
om oprettelse af et netværk af indvandringsforbindelsesofficerer
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 63, nr. 3), litra b), og artikel 66,
under henvisning til initiativ fra Den Hellenske Republik(1),
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet, og
ud fra følgende betragtninger:
(1) Ifølge planen for forvaltning af EU-medlemsstaternes ydre grænser, som Rådet nåede til enighed om på samlingen den 13. juni 2002, skal der oprettes et netværk af indvandringsforbindelsesofficerer, der er udsendt til tredjelande.
(2) I konklusionerne fra mødet den 21.-22. juni 2002 anmodede Det Europæiske Råd i Sevilla om, at der oprettes et netværk af forbindelsesofficerer for indvandringsspørgsmål fra medlemsstaterne inden udgangen af 2002.
(3) På samlingen den 28.-29. november 2002 vedtog Rådet konklusioner om forbedring af indvandringsforbindelsesofficerernes netværk, idet det noterede sig formandskabets rapport, som viser, at der findes et netværk af forbindelsesofficerer i de fleste af de lande, der er nævnt i rapporten, men også bemærker, at der er behov for at styrke netværket yderligere.
(4) Det Europæiske Råd understregede på mødet i Thessaloniki den 19.-20. juni 2003, at det er nødvendigt at fremskynde arbejdet med den relevante retsakt om formel oprettelse af netværket af indvandringsforbindelsesofficerer (ilo'er) i tredjelande, så den kan blive vedtaget snarest muligt og inden udgangen af 2003. Det Europæiske Råd nævnte også betydningen af de oplysninger, der skal tilvejebringes af ilo-netværket, i forbindelse med udviklingen af en evalueringsmekanisme til overvågning af forbindelserne med tredjelande, som ikke samarbejder med Den Europæiske Union om bekæmpelse af ulovlig indvandring.
(5) På baggrund af Det Europæiske Råds møde i Thessaloniki er det nødvendigt at formalisere eksistensen og funktionen af et sådant netværk - idet man bruger de erfaringer, der er gjort ved driften af løbende projekter, herunder det belgisk ledede ilo-netværksprojekt for det vestlige Balkan - i en retligt bindende akt, der fastlægger pligten til at indføre visse former for samarbejde mellem medlemsstaternes indvandringsforbindelsesofficerer, målsætningerne for et sådant samarbejde, disse forbindelsesofficerers opgaver og relevante kvalifikationer samt deres ansvar over for værtslandet og udsendelsesmedlemsstaten.
(6) Det vil også være ønskeligt at formalisere den måde, hvorpå Fællesskabets relevante institutioner informeres om de aktiviteter, der udføres i netværket af indvandringsforbindelsesofficerer, således at de kan træffe eller foreslå de foranstaltninger, der måtte være nødvendige for yderligere at forbedre den overordnede forvaltning af personkontrollen ved medlemsstaternes ydre grænser.
(7) Der tages hensyn til Rådets afgørelse 2003/170/RIA af 27. februar 2003 om fælles benyttelse af forbindelsesofficerer udsendt af medlemsstaternes retshåndhævende myndigheder(2).
(8) For så vidt angår Island og Norge er denne forordning en videreudvikling af bestemmelser i Schengen-reglerne som omhandlet i aftalen indgået mellem Rådet for Den Europæiske Union og Republikken Island og Kongeriget Norge om disse to staters associering i gennemførelsen, anvendelsen og udviklingen af Schengen-reglerne(3), der hører ind under det område, der er omhandlet i artikel 1, litra A og E, i Rådets afgørelse 1999/437/EF af 17. maj 1999 om visse gennemførelsesbestemmelser til nævnte aftale(4).
(9) I medfør af artikel 1 og 2 i protokollen om Danmarks stilling, der er knyttet som bilag til traktaten om Den Europæiske Union og til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, deltager Danmark ikke i vedtagelsen af denne forordning, som derfor ikke er bindende for og ikke finder anvendelse i Danmark. Inden seks måneder efter, at Rådet har truffet afgørelse om denne forordning til udbygning af Schengen-reglerne efter bestemmelserne i afsnit IV i tredje del af traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, træffer Danmark afgørelse om, hvorvidt det vil gennemføre forordningen i sin nationale lovgivning, jf. artikel 5 i nævnte protokol.
(10) Det Forenede Kongerige deltager i denne forordning i henhold til artikel 5 i protokollen om integration af Schengen-reglerne i Den Europæiske Union, der er knyttet til traktaten om Den Europæiske Union og traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, og artikel 8, stk. 2, i Rådets afgørelse 2000/365/EF af 29. maj 2000 om anmodningen fra Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland om at deltage i visse bestemmelser i Schengen-reglerne(5).
(11) Irland deltager i denne forordning i henhold til artikel 5 i protokollen om integration af Schengen-reglerne i Den Europæiske Union, der er knyttet til traktaten om Den Europæiske Union og traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, og artikel 6, stk. 2, i Rådets afgørelse 2002/192/EF af 28. februar 2002 om Irlands anmodning om at deltage i visse bestemmelser i Schengen-reglerne(6).
(12) Det Forenede Kongeriges og Irlands deltagelse i denne forordning i henhold til artikel 8, stk. 2, i Rådets afgørelse 2000/365/EF af 29. maj 2000 og artikel 6, stk. 2, i Rådets afgørelse 2002/192/EF af 28. februar 2002 vedrører Fællesskabets ansvar for at træffe foranstaltninger til udbygning af Schengen-reglerne om bekæmpelse af organiseret ulovlig indvandring, som Det Forenede Kongerige og Irland deltager i.
(13) Denne forordning udgør en udbygning af Schengen-reglerne eller har på andre måder forbindelse hertil i henhold til artikel 3, stk. 1, i tiltrædelsesakten af 2003 -
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:
Artikel 1
1. I denne forordning forstås ved "indvandringsforbindelsesofficer" en repræsentant for en af medlemsstaterne, som indrejsekontrollen eller en anden kompetent myndighed udsender for at etablere og opretholde kontakt med værtslandets myndigheder med henblik på at bidrage til forebyggelse og bekæmpelse af ulovlig indvandring, tilbagesendelse af ulovlige indvandrere og håndtering af lovlig migration.
2. I denne forordning betragtes også som indvandringsforbindelsesofficerer forbindelsesofficerer, der beskæftiger sig med indvandringsspørgsmål som en del af deres opgaver.
3. Indvandringsforbindelsesofficerer kan ikke blot udsendes til medlemsstaternes nationale konsulære myndigheder i tredjelande eller andre medlemsstaters relevante myndigheder, men også til tredjelandes kompetente myndigheder samt internationale organisationer, i et rimeligt tidsrum, der fastlægges af udsendelsesmedlemsstaten.
4. Denne forordning berører ikke de opgaver, som indvandringsforbindelsesofficerer udfører inden for rammerne af deres beføjelser i overensstemmelse med national lov, national politik og nationale procedurer eller særlige aftaler med værtslandet eller internationale organisationer.
Artikel 2
1. Hver medlemsstat sørger for, at deres indvandringsforbindelsesofficerer etablerer og opretholder direkte kontakt med de kompetente myndigheder i værtslandet og alle relevante organisationer i værtslandet med henblik på at fremme og fremskynde indsamling og udveksling af oplysninger.
2. Indvandringsforbindelsesofficerer indsamler oplysninger til brug på enten operationelt plan eller strategisk plan eller begge dele. Disse oplysninger vedrører især følgende spørgsmål:
- strømme af ulovlige indvandrere, der kommer fra eller bevæger sig i transit gennem værtslandet
- de ruter, som disse strømme af ulovlige indvandrere følger for at nå medlemsstaternes områder
- de forskellige "modi operandi", herunder det anvendte transportmiddel, inddragelse af mellemmænd, osv.
- eksistensen af kriminelle organisationer, der er involveret i menneskesmugling, og disses aktiviteter
- hændelser og begivenheder, der kan være eller kan blive årsagen til nye udviklingstendenser i strømmene af ulovlige indvandrere
- metoder til eftergørelse eller forfalskning af identitetspapirer og rejselegitimation
- måder og midler til at bistå myndighederne i værtslandene med at forebygge ulovlige indvandringsstrømme, der kommer fra eller bevæger sig i transit gennem deres områder
- måder og midler til at lette tilbagesendelse og repatriering af ulovlige indvandrere til deres hjemlande
- den lovgivning og retspraksis, der er relevant for ovennævnte spørgsmål
- oplysninger fremsendt via varslingssystemet.
3. Indvandringsforbindelsesofficerer har også ret til at yde bistand med at fastslå identiteten af tredjelandsstatsborgere og lette deres tilbagesendelse til hjemlandet.
4. Medlemsstaterne sikrer, at deres indvandringsforbindelsesofficerer udfører deres opgaver inden for deres ansvarsområde og i henhold til de bestemmelser, herunder bestemmelserne om beskyttelse af personoplysninger, der er fastsat i national lov og i eventuelle aftaler eller arrangementer med værtslandene eller internationale organisationer.
Artikel 3
1. Medlemsstaterne orienterer systematisk og omgående hinanden, Rådet og Kommissionen om deres udstationeringer af indvandringsforbindelsesofficerer, med en beskrivelse af deres pligter. Kommissionen forelægger en samlet oversigt over disse oplysninger for Rådet og medlemsstaterne.
2. Hver medlemsstat orienterer også de øvrige medlemsstater om sine planer om udstationering af indvandringsforbindelsesofficerer i tredjelande for at give dem mulighed for at vise interesse for at indgå en samarbejdsaftale med den pågældende medlemsstat om denne udstationering, jf. artikel 5.
Artikel 4
1. Medlemsstaterne sørger for, at deres indvandringsforbindelsesofficerer, der er udsendt til samme tredjelande eller regioner, opretter lokale eller regionale samarbejdsnetværk indbyrdes. Inden for disse netværk skal indvandringsforbindelsesofficererne bl.a.:
- mødes regelmæssigt, og når det er nødvendigt
- udveksle oplysninger og praktiske erfaringer
- samordne de holdninger, der skal indtages i kontakter med kommercielle transportselskaber, efter behov
- deltage i fælles, specialiserede uddannelseskurser efter behov
- tilrettelægge oplysningsmøder og uddannelseskurser for det diplomatiske og konsulære personale ved medlemsstaternes missioner i værtslandet efter behov
- vedtage fælles indstillinger til metoderne for indsamling og rapportering af strategisk relevante oplysninger, herunder risikoanalyser, til udsendelsesmedlemsstaternes kompetente myndigheder
- bidrage til de halvårlige rapporter om deres fælles aktiviteter, der udarbejdes i henhold til artikel 6, stk. 1
- etablere regelmæssige kontakter med tilsvarende netværk i værtslandet og i de tilgrænsende tredjelande, hvis det er hensigtsmæssigt.
2. Europa-Kommissionens repræsentanter har ret til at deltage i de møder, der tilrettelægges inden for netværket af indvandringsforbindelsesofficerer, idet der dog også kan holdes møder uden deltagelse af en repræsentant for Kommissionen, hvis det er påkrævet af operationelle hensyn. Andre organer og myndigheder kan også indbydes, hvis det er hensigtsmæssigt.
3. Den medlemsstat, der varetager formandskabet for Rådet for Den Europæiske Union, tager initiativet til at holde sådanne møder. Hvis denne medlemsstat ikke er repræsenteret i det pågældende land eller den pågældende region, er det den medlemsstat, der midlertidigt varetager formandskabet, der tager initiativet til at holde mødet.
Artikel 5
1. Medlemsstaterne kan bilateralt eller multilateralt aftale, at indvandringsforbindelsesofficerer, der er udsendt af en medlemsstat til et tredjeland eller en international organisation, tillige varetager en eller flere andre medlemsstaters interesser.
2. Medlemsstaterne kan også aftale, at deres indvandringsforbindelsesofficerer fordeler visse opgaver imellem sig.
Artikel 6
1. Den medlemsstat, der varetager formandskabet for Rådet for Den Europæiske Union, eller, hvis denne medlemsstat ikke er repræsenteret i det pågældende land eller den pågældende region, den medlemsstat, der midlertidigt varetager formandskabet, udarbejder ved udgangen af hvert halvår en rapport til Rådet og Kommissionen om aktiviteterne i de netværk af indvandringsforbindelsesofficerer, i hvilke den har en repræsentant, samt om situationen i værtslandet for så vidt angår emner i relation til ulovlig indvandring.
2. Disse rapporter udarbejdes efter en model og i et format, der fastsættes af Kommissionen.
3. Disse rapporter vil være en væsentlig kilde til information med henblik på forberedelsen, ved udgangen af hvert formandskab, af en evalueringsrapport, der udarbejdes af Kommissionen og forelægges Rådet, om den aktuelle situation i hvert tredjeland, hvortil medlemstaternes indvandringsforbindelsesofficerer er udsendt.
4. Kommissionen lader på grundlag af ovennævnte rapporter en faktuel oversigt indgå i sin årlige rapport om udformningen af den fælles politik vedrørende ulovlig indvandring, menneskesmugling og menneskehandel, de ydre grænser og tilbagesendelse af personer med ulovligt ophold. Når Kommissionen forelægger sin evaluering for Rådet, kan den fremsætte sådanne forslag eller komme med sådanne anbefalinger, som den finder hensigtsmæssige.
Artikel 7
Denne forordning berører ikke bestemmelserne om det konsulære samarbejde på lokalt plan i de fælles konsulære instrukser til de diplomatiske og konsulære repræsentationer(7).
Artikel 8
Denne forordning træder i kraft den 5. januar 2004.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i medlemsstaterne i overensstemmelse med traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab.
Udfærdiget i Bruxelles, den 19. februar 2004.
Neuvoston asetus (EY) N:o 377/2004,
annettu 19 päivänä helmikuuta 2004,
maahanmuuttoalan yhteyshenkilöverkoston perustamisesta
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 63 artiklan 3 kohdan b alakohdan ja 66 artiklan,
ottaa huomioon Helleenien tasavallan aloitteen(1),
ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon,
sekä katsoo seuraavaa:
(1) Neuvoston 13 päivänä kesäkuuta 2002 hyväksymään suunnitelmaan Euroopan unionin jäsenvaltioiden ulkorajojen valvonnasta sisältyy suunnitelma kolmansiin maihin lähetettyjen maahanmuuttoa käsittelevien yhteysviranomaisten verkoston perustamisesta.
(2) Sevillassa 21 ja 22 päivänä kesäkuuta 2002 kokoontunut Eurooppa-neuvosto esitti päätelmissään jäsenvaltioiden yhteyshenkilöverkoston perustamista maahanmuuttoasioita varten vuoden 2002 loppuun mennessä.
(3) Neuvosto hyväksyi 28 ja 29 päivänä marraskuuta 2002 pitämässään istunnossa maahanmuuttoalan yhteyshenkilöiden verkoston tehostamista koskevat päätelmät, joissa se panee merkille puheenjohtajavaltion selvityksen, josta käy ilmi, että yhteyshenkilöverkosto on jo toiminnassa useimmissa selvityksessä käsitellyissä maissa, todeten samalla, että verkostoa on tehostettava edelleen.
(4) Thessalonikissa 19 ja 20 päivänä kesäkuuta 2003 kokoontunut Eurooppa-neuvosto korosti tarvetta vauhdittaa työskentelyä, jonka tavoitteena on hyväksyä mahdollisimman pian ennen vuoden 2003 loppua asianmukainen oikeudellinen väline maahanmuuttoalan yhteyshenkilöverkoston virallisesta perustamisesta kolmansiin maihin. Eurooppa-neuvosto viittasi myös siihen, että maahanmuuttoasioiden yhteyshenkilöverkostolta saadut tiedot ovat tärkeitä kehitettäessä arviointijärjestelmää suhteiden seuraamiseksi sellaisiin kolmansiin maihin, jotka eivät toimi yhteistyössä EU:n kanssa laittoman maahanmuuton torjumiseksi.
(5) Thessalonikissa kokoontuneen Eurooppa-neuvoston pohjalta tällaisen verkoston olemassaolo ja toiminta on virallistettava - hyödyntäen jo käynnissä olevista hankkeista, esimerkiksi Belgian johtamasta Länsi-Balkanin maahanmuuttoalan yhteyshenkilöverkostosta, saatuja kokemuksia - oikeudellisesti sitovalla säädöksellä, jossa säädetään velvoitteesta perustaa jäsenvaltioiden maahanmuuttoalan yhteyshenkilöiden välisiä yhteistyömuotoja, tällaisen yhteistyön tavoitteista, kyseisten yhteyshenkilöiden tehtävistä, heidän pätevyysvaatimuksistaan ja velvollisuuksistaan sekä vastaanottavaa maata että lähettävää jäsenvaltiota kohtaan.
(6) On myös toivottavaa virallistaa tapa, jolla yhteisön asianomaisille toimielimille annetaan tietoja maahanmuuttoalan yhteyshenkilöverkoston toiminnasta, jotta ne voivat toteuttaa tai ehdottaa aiheellisia toimenpiteitä parantaakseen jäsenvaltioiden ulkorajoilla suoritettavien henkilötarkastusten yleistä hallintoa.
(7) On otettava huomioon jäsenvaltioiden lainvalvontaviranomaisten ulkomaille lähettämien yhteyshenkilöiden yhteisestä käytöstä 27 päivänä helmikuuta 2003 tehty neuvoston päätös 2003/170/YOS(2).
(8) Islannin ja Norjan osalta tämä asetus merkitsee Schengenin säännöstön kehittämistä Euroopan unionin neuvoston, Islannin tasavallan ja Norjan kuningaskunnan välillä kyseisten valtioiden osallistumisesta Schengenin säännöstön täytäntöönpanoon, soveltamiseen ja kehittämiseen tehdyn sopimuksen(3) mukaisesti aloilla, joita tarkoitetaan tietyistä kyseisen sopimuksen yksityiskohtaisista soveltamissäännöistä 17 päivänä toukokuuta 1999 tehdyn neuvoston päätöksen 1999/437/EY(4) 1 artiklan A ja E kohdassa.
(9) Euroopan unionista tehtyyn sopimukseen ja Euroopan yhteisön perustamissopimukseen liitetyn Tanskan asemaa koskevan pöytäkirjan 1 ja 2 artiklan mukaisesti Tanska ei osallistu tämän asetuksen antamiseen eikä se sido Tanskaa eikä sitä sovelleta siihen. Koska tällä asetuksella kehitetään Schengenin säännöstöä Euroopan yhteisön perustamissopimuksen kolmannen osan IV osaston määräysten mukaisesti, Tanska päättää edellä mainitun pöytäkirjan 5 artiklan mukaisesti kuuden kuukauden kuluessa siitä, kun neuvosto on antanut tämän asetuksen, saattaako se sen osaksi kansallista lainsäädäntöään.
(10) Yhdistynyt kuningaskunta osallistuu tähän asetukseen Euroopan unionista tehtyyn sopimukseen ja Euroopan yhteisön perustamissopimukseen liitetyn, Schengenin säännöstön sisällyttämistä osaksi Euroopan unionia koskevan pöytäkirjan 5 artiklan mukaisesti sekä Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan pyynnöstä saada osallistua joihinkin Schengenin säännöstön määräyksiin 29 päivänä toukokuuta 2000 tehdyn neuvoston päätöksen 2000/365/EY(5) 8 artiklan 2 kohdan mukaisesti.
(11) Irlanti osallistuu tähän asetukseen Euroopan unionista tehtyyn sopimukseen ja Euroopan yhteisön perustamissopimukseen liitetyn, Schengenin säännöstön sisällyttämistä osaksi Euroopan unionia koskevan pöytäkirjan 5 artiklan mukaisesti sekä Irlannin pyynnöstä saada osallistua joihinkin Schengenin säännöstön määräyksiin 28 päivänä helmikuuta 2002 tehdyn neuvoston päätöksen 2002/192/EY(6) 6 artiklan 2 kohdan mukaisesti.
(12) Yhdistyneen kuningaskunnan ja Irlannin osallistuminen tähän asetukseen 29 päivänä toukokuuta 2000 tehdyn neuvoston päätöksen 2000/365/EY 8 artiklan 2 kohdan sekä 28 päivänä helmikuuta 2002 tehdyn neuvoston päätöksen 2002/192/EY 6 artiklan 2 kohdan mukaisesti liittyy yhteisön velvoitteisiin toteuttaa toimia sellaisten Schengenin säännöstön määräysten kehittämiseksi, joilla torjutaan laittoman maahanmuuton järjestämistä, ja joihin Yhdistynyt kuningaskunta ja Irlanti osallistuvat.
(13) Tämä päätös on vuoden 2003 liittymisasiakirjan 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu Schengenin säännöstöön perustuva tai muuten siihen liittyvä säädös,
ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN:
1 artikla
1. Tässä asetuksessa "maahanmuuttoalan yhteyshenkilöllä" tarkoitetaan yhden jäsenvaltion edustajaa, jonka maahanmuuttoviranomaiset tai muut toimivaltaiset viranomaiset ovat lähettäneet solmimaan ja ylläpitämään yhteyksiä vastaanottavan maan viranomaisiin edistääkseen laittoman maahanmuuton ehkäisemistä ja torjuntaa, laittomien maahanmuuttajien paluuta ja laillisen maahanmuuton hallintoa.
2. Tässä asetuksessa maahanmuuttoalan yhteyshenkilöinä pidetään myös yhteyshenkilöitä, jotka hoitavat maahanmuuttoasioita muiden tehtäviensä ohella.
3. Maahanmuuttoalan yhteyshenkilöt voitaisiin lähettävän jäsenvaltion määräämäksi kohtuulliseksi ajanjaksoksi sijoittaa jäsenvaltioiden kolmansissa maissa toimivien kansallisten konsuliviranomaisten tai toisten jäsenvaltioiden asianomaisten viranomaisten, mutta myös kolmansien maiden toimivaltaisten viranomaisten sekä kansainvälisten järjestöjen yhteyteen.
4. Tämä asetus ei vaikuta maahanmuuttoalan yhteyshenkilöiden tehtäviin, jotka perustuvat niihin velvollisuuksiin, jotka heille kuuluvat heidän kansallisen lainsäädäntönsä, käytäntöjensä tai menettelyjensä taikka vastaanottavan maan tai kansainvälisten järjestöjen kanssa tehtyjen erityisten sopimusten perusteella.
2 artikla
1. Kunkin jäsenvaltion on varmistettava, että sen maahanmuuttoalan yhteyshenkilöt solmivat ja ylläpitävät suoria yhteyksiä vastaanottavan maan toimivaltaisiin viranomaisiin ja vastaanottavassa maassa toimiviin asianomaisiin järjestöihin tietojen keruun ja vaihdon helpottamiseksi ja nopeuttamiseksi.
2. Maahanmuuttoalan yhteyshenkilöt keräävät tietoja joko operatiivisen ja/tai strategisen tason käyttöön. Näiden tietojen on erityisesti koskettava seuraavia aiheita:
- laittomat maahanmuuttovirrat, jotka ovat peräisin vastaanottavasta maasta tai kulkevat sen kautta,
- reitit, joita nämä laittomat maahanmuuttajat käyttävät saapuakseen jäsenvaltioiden alueille,
- laittomien maahanmuuttajien toimintatapa, esimerkiksi heidän käyttämänsä kuljetusvälineet ja avustajat,
- maahanmuuttajien salakuljetusta harjoittavien rikollisjärjestöjen olemassaolo ja toiminta,
- kaikki tapahtumat, jotka voivat joko nyt tai tulevaisuudessa aiheuttaa uusia suuntauksia laittoman maahanmuuton alalla,
- menetelmät väärien henkilö- ja matkustusasiakirjojen valmistamiseksi ja näiden asiakirjojen väärentämiseksi,
- keinot ja tavat, joilla vastaanottavien maiden viranomaisia voidaan avustaa ehkäisemään alueiltaan peräisin olevia tai niiden kautta kulkevia laittomia maahanmuuttovirtoja,
- keinot ja tavat, joilla voidaan helpottaa laittomien maahanmuuttajien paluuta ja heidän palauttamistaan lähtömaihinsa,
- edellä mainittuihin aiheisiin liittyvä lainsäädäntö ja oikeuskäytäntö,
- varhaisvaroitusjärjestelmän kautta välitetyt tiedot.
3. Maahanmuuttoalan yhteyshenkilöt voivat myös avustaa kolmansien maiden kansalaisten henkilöllisyyden todentamisessa ja heidän lähtömaahan paluunsa helpottamisessa.
4. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että niiden maahanmuuttoalan yhteyshenkilöt suorittavat tehtävänsä toimivaltansa mukaisesti sekä noudattaen kansallisen lainsäädäntönsä säännöksiä ja vastaanottavien maiden tai kansainvälisten järjestöjen kanssa tehtyjen sopimusten tai järjestelyjen määräyksiä, mukaan lukien ne, jotka koskevat henkilötietojen suojaamista.
3 artikla
1. Jäsenvaltioiden on järjestelmällisesti ja välittömästi ilmoitettava muille jäsenvaltioille, neuvostolle ja komissiolle lähettämistään maahanmuuttoalan yhteyshenkilöistä ja toimitettava kuvaus heidän tehtävistään. Komissio esittää neuvostolle ja jäsenvaltioille yhteenvedon näistä tiedoista.
2. Kunkin jäsenvaltion on myös ilmoitettava muille jäsenvaltioille aikeistaan lähettää maahanmuuttoalan yhteyshenkilöitä kolmansiin maihin, jotta muut jäsenvaltiot voivat ilmaista kiinnostuksensa 5 artiklassa tarkoitetun, yhteyshenkilön lähettämistä koskevan yhteistyösopimuksen tekemiseen asianomaisen jäsenvaltion kanssa.
4 artikla
1. Jäsenvaltioiden on huolehdittava siitä, että niiden samaan kolmanteen maahan tai samalle alueelle lähettämät maahanmuuttoalan yhteyshenkilöt muodostavat keskenään paikallisia tai alueellisia yhteistyöverkostoja. Verkostojen puitteissa maahanmuuttoalan yhteyshenkilöt erityisesti:
- tapaavat säännöllisesti ja tarvittaessa,
- vaihtavat tietoja ja käytännön kokemuksia,
- sovittavat tarvittaessa yhteen kantoja, jotka omaksutaan yhteyksissä kaupallisiin liikkeenharjoittajiin,
- osallistuvat tarvittaessa yhteiseen erikoiskoulutukseen,
- järjestävät tarvittaessa tiedotustilaisuuksia ja koulutusta vastaanottavassa maassa olevien jäsenvaltioiden diplomaattisten edustustojen ja konsuliedustustojen henkilöstölle,
- ottavat käyttöön yhteisiä lähestymistapoja, jotka koskevat strategisesti merkittävien tietojen, myös riskianalyysien, keräämistä ja ilmoittamista lähettävien jäsenvaltioiden toimivaltaisille viranomaisille,
- osallistuvat yhteisiä toimiaan koskevien kertomusten laadintaan kahdesti vuodessa; kertomukset laaditaan 6 artiklan 1 kohdan mukaisesti,
- solmivat tarvittaessa säännölliset yhteydet samanlaisiin verkostoihin vastaanottavassa maassa ja lähialueen kolmansissa maissa.
2. Euroopan komission edustajilla on oikeus osallistua maahanmuuttoalan yhteyshenkilöiden verkoston puitteissa järjestettäviin kokouksiin, mutta kokouksia voidaan pitää myös ilman Euroopan komission edustajan läsnäoloa operatiivisten seikkojen sitä edellyttäessä. Kokouksiin voidaan tarvittaessa kutsua myös muita elimiä ja viranomaisia.
3. Euroopan unionin puheenjohtajana toimivan jäsenvaltion on tehtävä aloite tällaisten kokousten pitämisestä. Jos puheenjohtajana toimiva jäsenvaltio ei ole maassa tai alueella edustettuna, kulloisenkin puheenjohtajan tehtävää hoitavan jäsenvaltion on tehtävä aloite kokouksen pitämisestä.
5 artikla
1. Jäsenvaltiot voivat kahden- tai monenvälisesti sopia, että jonkin jäsenvaltion kolmanteen maahan tai kansainväliseen järjestöön lähettämät maahanmuuttoalan yhteyshenkilöt huolehtivat myös yhden tai useamman muun jäsenvaltion eduista.
2. Jäsenvaltiot voivat myös sopia, että niiden maahanmuuttoalan yhteyshenkilöt jakavat tiettyjä tehtäviä keskenään.
6 artikla
1. Euroopan unionin puheenjohtajana toimivan jäsenvaltion tai, jos kyseinen jäsenvaltio ei ole maassa tai alueella edustettuna, kulloisenkin puheenjohtajan tehtävää hoitavan jäsenvaltion on laadittava kunkin puolivuotiskauden lopussa neuvostolle ja komissiolle kertomus niiden maahanmuuttoalan yhteyshenkilöverkostojen toiminnasta, joissa sillä on edustaja, sekä tilanteesta vastaanottavassa maassa laittomaan maahanmuuttoon liittyvien asioiden osalta.
2. Kertomukset laaditaan komission laatiman mallin ja kaavan mukaisesti.
3. Kyseiset kertomukset ovat keskeinen tietolähde valmisteltaessa kunkin puheenjohtajakauden lopussa neuvostolle toimitettavaa arviointikertomusta, jonka komissio laatii kussakin kolmannessa maassa, johon jäsenvaltioiden maahanmuuttoalan yhteyshenkilöitä on lähetetty, vallitsevasta tilanteesta.
4. Komissio sisällyttää edellä mainittujen kertomusten perusteella vuosittaiseen arviointikertomukseensa tosiseikkoja koskevan yhteenvedon laitonta maahanmuuttoa, ihmisten salakuljetusta ja ihmiskauppaa, ulkorajoja ja laittomasti oleskelevien henkilöiden palauttamista koskevan yhteisen politiikan kehittämisestä. Esittäessään tämän arviointikertomuksen neuvostolle komissio voi tehdä tarpeellisiksi katsomiaan ehdotuksia ja suosituksia.
7 artikla
Tämä asetus ei rajoita Yhteiseen konsuliohjeistoon diplomaatti- ja konsuliedustustoille(7) sisältyvien paikallisen tason konsuliyhteistyötä koskevien säännösten soveltamista.
8 artikla
Tämä asetus tulee voimaan 5 päivänä tammikuuta 2004.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan jäsenvaltioissa Euroopan yhteisön perustamissopimuksen mukaisesti.
Tehty Brysselissä 19 päivänä helmikuuta 2004.