KOMMISSIONENS BESLUTNING af 4. december 1996 om støtte ydet af Belgien i henhold til Maribel bis/ter-ordningen (Kun den franske og den nederlandske udgave er autentisk) (EØS-relevant tekst) (97/239/EF)
KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 93, stk. 2, første afsnit,
under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, særlig artikel 61, stk. 1, første afsnit,
efter at have givet de interesserede parter en frist til at fremsætte deres bemærkninger i overensstemmelse med disse artikler, og
ud fra følgende betragtninger:
I
Ved skrivelse af 9. juli 1996 (1) meddelte Kommissionen den belgiske regering, at den havde besluttet at indlede proceduren efter EF-traktatens artikel 93, stk. 2, vedrørende støtte ydet inden for rammerne af Maribel bis/ter-ordningen til virksomheder, der hovedsagelig har aktiviteter i de sektorer, der er mest udsatte for international konkurrence.
Som svar på Kommissionens anmodning fremsat ved skrivelse af 4. februar 1994, havde de belgiske myndigheder ved skrivelse af 29. marts 1994 underrettet Kommissionen om de ændringer, der var foretaget af Maribel-ordningen, derefter kaldt Maribel bis, med det formål at indrømme de virksomheder »der er mest udsatte for international konkurrence« yderligere fordele i forhold til den oprindelige Maribel-ordning. Kommissionen modtog den 12. september 1994 og den 7. marts, 16. august, 28. september og 18. december 1995 yderligere oplysninger. På grundlag af de modtagne oplysninger kunne Kommissionen konkludere følgende.
Maribel-ordningen, der ikke er en tidsbegrænset ordning, blev indført ved den belgiske lov af 29. juni 1981 om de almindelige principper for lønmodtageres socialsikring. I henhold til lovens artikel 35 har arbejdsgivere ret til en reduktion af socialsikringsbidraget for hver af de specialarbejdere, de beskæftiger. Reduktionen blev oprindeligt fastsat til 6,17 % af de pågældende lønmodtageres løn. Da der var tale om en generel og automatisk ordning, blev den ikke betragtet som faldende ind under EF-traktatens 92, stk. 1. Ved kongelig anordning af 12. februar 1993 blev reduktionen af socialsikringsbidraget fastsat til et kvartalsbeløb på 1 875 bfr. pr. ansat specialarbejder, dvs. 7 500 bfr. om året.
En ny ændring, indført ved kongelig anordning af 14. juni 1993 under betegnelsen »Maribel bis«, betød en forhøjelse af kvartalsbeløbene fra 1 875 bfr. til 6 250 bfr. (8 437 bfr. siden den 1. januar 1994 - »Maribel ter«) for arbejdsgivere, der hovedsagelig har aktiviteter i de sektorer, der er mest udsatte for international konkurrence. Reduktionen i disse sektorer har derfor siden den 1. januar 1994 (1. april 1994 for de omfattede transportaktiviteter) udgjort 33 748 bfr. årlig pr. specialarbejder. Den støtte, der ydes til disse virksomheder, som er forskellen mellem basisreduktionen og den forhøjede reduktion, beløber sig således årligt til 26 248 bfr. pr. specialarbejder.
For virksomheder med under 20 ansatte er den kvartalsvise reduktion i henhold til kongelig anordning af 12. februar 1993 for hver af de første fem medarbejdere 2 825 bfr. (3 000 bfr. siden 1. juli 1993). For de virksomheder, der er mest udsatte for international konkurrence, steg dette beløb fra 7 200 bfr. i Maribel bis-ordningen til 9 300 bfr. i Maribel ter-ordningen. Der er imidlertid tale om en støtte, der falder ind under de minimis-reglerne, og som derfor ikke er omfattet af EF-traktatens artikel 92. (Nettostøtten, dvs. forskellen mellem reduktionerne for de andre virksomheder og reduktionerne for disse små virksomheder, overskrider ikke 1 744 ECU i en treårig periode).
Ifølge de yderligere oplysninger, der er indhentet hos de belgiske myndigheder, anvendes den forhøjede reduktion på de virksomheder, hvis vigtigste aktiviteter er udvinding og forarbejdning af andre materialer end brændstoffer og deraf afledte produkter, samt virksomheder inden for den kemiske industri, metalforarbejdningsindustrien, den finmekaniske og optiske industri og en række andre industrier inden for formgivning og forarbejdning samt visse tjenesteydelser og transportaktiviteter, herunder international landevejstransport.
Omkostningerne til Maribel-ordningen beløb sig i 1995 til 18 mia. bf. (465,1 mio. ECU). Heraf udgør 11,4 mia. bf,. 294,59 mio. ECU) omkostningerne i forbindelse med forhøjelsen, dvs. støttebeløbet.
To virksomheder har over for Kommissionen reageret på indførelsen af forhøjede reduktioner for visse virksomheder. Den første anførte, at støtte til de sektorer i den belgiske økonomi, der er mest udsatte for international konkurrence, må være uforenelig med EF-traktatens artikel 92. Den anden klagede over den forskelsbehandling, der er indbygget i indrømmelsen af den forhøjede reduktion, som den pågældende virksomhed var udelukket fra, og den krævede selv at blive støtteberettiget.
Kommissionen besluttede at indlede proceduren efter EF-traktatens artikel 93, stk. 2, efter at have konstateret, at de forhøjede reduktioner i Maribel bis/ter-ordningerne udgør støtte, der falder ind under anvendelsesområdet for EF-traktatens artikel 92, stk. 1, og da det i betragtning af de oplysninger, som Kommissionen rådede over, ikke var muligt at anvende undtagelserne i artikel 92, stk. 2 og 3.
Inden for rammerne af proceduren opfordrede Kommissionen de belgiske myndigheder til at fremsende deres bemærkninger. Den opfordrede ligeledes de andre medlemsstater og andre interesserede parter til at fremsende deres bemærkninger ved at offentliggøre indledningen af proceduren i De Europæiske Fællesskabers Tidende (2).
Kommissionen modtog de belgiske myndigheders bemærkninger ved skrivelse af 5. august 1996, der blev registreret den 8. august 1996.
Kommissionen har ligeledes modtaget bemærkninger fra den nederlandske regering samt fra flere nederlandske arbejdsgiverforeninger og faglige organisationer. Disse bemærkninger blev fremsendt til de belgiske myndigheder ved skrivelse af 26. september 1996 og 1. oktober 1996. Kommissionen modtog den 17. oktober 1996 de belgiske myndigheders kommentarer hertil.
II
De belgiske myndigheders bemærkninger kan resumeres som følger:
- De belgiske myndigheder foreslår en ændring af ordningen, således at der »udarbejdes en ny ordning, der er helt anderledes end den nuværende, samtidig med at man forfølger de samme mål«. Ifølge forslaget skal den forhøjede reduktion (Maribel majoré) indrømmes arbejdsgivere, der væsentligst har aktiviteter i de sektorer, der falder ind under følgende klassificeringskoder i NACE:
- landbrug, jagt, skovbrug og fiskeri (hovedafdeling A og B)
- råstofudvinding (hovedafdeling C)
- fremstillingsvirksomhed (hovedafdeling D)
- transport, oplagringsvirksomhed og kommunikation (hovedafdeling I).
- De retfærdiggør ordningen på følgende måde:
- Begrænsning af ordningen til udelukkende at omfatte specialarbejdere »begrundes med selve ordningens art og indretning«, da »den sociale sikringsordning og tillægsordningen, arbejdsretten og arbejderes organisation er fundamentalt forskellig fra funktionærers. Det følger bl.a. heraf, at arbejdere er meget mere udsatte for afskedigelse og langtidsledighed end funktionærer«. På samme måde skyldes begrænsningen til industrien, at »industrien beskæftiger de fleste arbejdere og lavtlønnede, hvilket skyldes det lave kvalifikationsniveau«.
- Formålet med en forhøjelse af reduktionen er endvidere at »fremme jobskabelsen i industrien for at undgå, at grundlaget for den belgiske økonomi i fremtiden i for høj grad ensidigt hviler på servicesektoren«.
- Princippet med en fast reduktion fremmer en fordeling af det til rådighed værende arbejde og oprettelse af deltidsstillinger.
- Udelukkelse af byggesektoren skyldes, at denne sektor har en særlig fordelagtig social sikrings- og beskatningsordning.
III
Den nederlandske regering og de nederlandske arbejdsgiverforeninger og faglige organisationer mener, at den forhøjede reduktion for virksomheder, der væsentligst har aktiviteter i en af de sektorer, der er mest udsat for international konkurrence, er en stor fordel for disse, og at det skader de konkurrerende nederlandske virksomheder. De mener, at støtten er uforenelig med fællesmarkedet.
IV
Den belgiske regering har ved ikke at foretage en forudgående anmeldelse af de bestemmelser under Maribel bis, der udgør statsstøtte, tilsidesat den forpligtelse til forudgående anmeldelse, der påhviler den efter EF-traktatens artikel 93, stk. 3. Støtte ydet på dette grundlag er derfor ulovlig.
Den fordel, der følger af Maribel bis/ter, og som indebærer, at det kun er visse særlige aktiviteter, der indrømmes en forhøjet reduktion af socialsikringsbidrag, indebærer en fordel, som udgør statsstøtte efter EF-traktatens artikel 92, stk. 1. Da ordningen kun lader visse virksomheder drage fordel af ordningen, lettes disse for en del af deres omkostninger og får økonomiske fordele, der forbedrer deres konkurrenceevne. Da ordningen udtrykkeligt begrænser den yderligere reduktion til virksomheder, der væsentligst har aktiviteter i en af de sektorer, der er mest udsat for international konkurrence, vil disse virksomheder pr. definition konkurrere med udenlandske virksomheder, herunder virksomheder i andre medlemsstater, og den omhandlede støtte påvirker derfor samhandelen mellem medlemsstaterne.
Støtten kan ikke falde ind under undtagelserne i EF-traktatens artikel 92, stk. 2 og 3.
De undtagelser, der gives mulighed for efter artikel 92, stk. 2, finder ikke anvendelse, da støtten hverken vedrører enkelte forbrugere, skader forårsaget af naturkatastrofer eller andre usædvanlige begivenheder eller visse områder i Tyskland.
Undtagelsen efter artikel 92, stk. 3, litra a), kan ikke finde anvendelse, da støtten vedrører hele Belgien.
Undtagelsen efter artikel 92, stk. 3, litra b), kan ikke finde anvendelse, da støtten ikke vedrører et projekt af fælleseuropæisk interesse eller tjener til at afhjælpe en alvorlig forstyrrelse i den belgiske økonomi.
Undtagelsen efter artikel 92, stk. 3, litra c), kan heller ikke finde anvendelse af følgende grunde. Da der er tale om støtte i form af reducerede socialsikringsbidrag, fremfører de belgiske myndigheder, at der er tale om en beskæftigelsesfremmende foranstaltning. Denne fortolkning kan ikke godtages i det foreliggende tilfælde. Kommissionen har i sine retningslinjer for beskæftigelsesstøtte (3), opstillet de kriterier, den anvender ved vurdering af beskæftigelsesstøtte efter undtagelsen i artikel 92, stk. 3, litra c). Støtte efter den omhandlede ordning falder ikke ind under nogen af de kategorier, som Kommissionen kan indtage en positiv holdning over for: der er ikke tale om jobskabelse i små og mellemstore virksomheder eller i regionalstøtteberettigede regioner eller ansættelse af visse kategorier af arbejdstagere, der har særlig vanskeligt ved (igen) at komme ind på arbejdsmarkedet. Støtten tager heller ikke sigte på jobdeling.
Ifølge disse retningslinjer kan Kommissionen tillade visse former for støtte til jobbevarelse i tilfælde af naturkatastrofer og andre usædvanlige begivenheder, og på visse betingelser i regioner, der er omfattet af undtagelsesbestemmelsen i artikel 92, stk. 3, litra a). Når støtte til jobbevarelse indgår i en redningsplan og/eller omstruktureringsplan for kriseramte virksomheder, kan Kommissionen ligeledes godkende støtten, efter at have foretaget en vurdering på basis af de gældende retningslinjer på området (4).
Den støtte, der ydes efter Maribel bis/ter-ordningen indgår ikke i nogen af disse kategorier. Der er i realiteten tale om driftsstøtte til de pågældende uden nogen form for social eller økonomisk modydelse fra disse, da den forhøjede reduktion ydes permanent for alle virksomhedernes specialarbejdere, selv om beskæftigelsen har været faldende.
Endvidere er der pr. definition tale om støtte, der først og fremmest har til formål at nedbringe omkostningerne for virksomheder, der enten eksporterer eller konkurrerer med importerede varer fra udenlandske virksomheder, dvs. væsentligst fra andre medlemsstater. Det skal i den forbindelse bemærkes, at den belgiske regering i sin erklæring om »en global beskæftigelsesplan«, der blev fremsendt til Kommissionen den 27. december 1993, bl.a. fremhævede en forringet eksportsituation for at begrunde den forhøjede reduktion af de sociale sikringsbidrag.
Den nuværende støtte inden for rammerne af Maribel bis/ter-ordningen er således en ren driftsstøtte til virksomhederne, der har til formål at forbedre deres internationale konkurrenceevne til skade for deres konkurrenter i de øvrige medlemsstater. En sådan støtte risikerer at ændre vilkårene for de konkurrerende virksomheder i de andre medlemsstater og har ingen fællesskabsinteresse. Støtten er derfor uforenelig med fællesmarkedet.
V
De bemærkninger, som de belgiske myndigheder fremsatte i skrivelse af 5. august 1996 og 17. oktober 1996, giver anledning til følgende kommentarer.
Som det fremgår af Kommissionens meddelelse om kontrol med statsstøtte og nedbringelse af arbejdskraftomkostninger, der blev fremsendt til medlemsstaterne ved skrivelse af 13. september 1996 (5), betyder den omstændighed, at reduktionerne udelukkende gælder for specialarbejdere ikke i sig selv, at ordningen må opfattes som statsstøtte, da den ikke er rettet mod en bestemt virksomhedskategori. Det vil sige, at når de belgiske myndigheder begrunder denne begrænsning »med selve ordningens art og indretning«, er det ikke relevant i det foreliggende tilfælde.
Hvad angår begrænsningen til visse sektorer, i dette tilfælde væsentligst industrien, kan foranstaltningen derimod ikke retfærdiggøres som beskæftigelsesstøtte til specialarbejdere, idet det må konstateres, at kun 47 % af disse er berørt af den forhøjede reduktion (582 516 ud af 1 235 954 - tal pr. 30. juni 1993), og da det på den anden side er klart, at de andre dele af økonomien, der beskæftiger 53 % af den manuelle arbejdskraft, omfatter visse sektorer inden for byggevirksomhed, som har særdeles mange ansatte i denne kategori. Begrænsningen til visse sektorer betyder således, at der tale om en meget selektiv foranstaltning, og den bevirker, at den yderligere fordel er forbeholdt de virksomheder, der er mest udsatte for international konkurrence (6), selv om vendingen »de sektorer, der er mest udsatte for international konkurrence« ikke er udtrykkeligt anvendt. Dette bekræftes i øvrigt af indholdet af den skrivelse, som de belgiske myndigheder fremsendte til Kommissionen den 9. august 1995, hvori det hedder »Hvad angår den »face lifting«, der er tale om i artikel 1 i den kongelige anordning, dvs. fjernelsen af vendingen »der væsentligst har aktiviteter i de sektorer, der er mest udsatte for international konkurrence«, giver det ingen problemer for Rijksdienst voor sociale verzekering (RSZ), hvad angår beskrivelsen af de pågældende arbejdsgivere, da en henvisning til NACE-koden er tilstrækkelig«.
Formålet med ordningen er således ikke at hjælpe specialarbejdere som sådan, og der er ikke tale om en beskæftigelsesfremmende foranstaltning, men om en lettelse af de omkostningsbyrder, der er pålagt virksomhederne, uanset om disse bidrager til at fremme beskæftigelsen. Støtten ydes nemlig fortsat for hver ansat specialarbejder i den givne virksomhed, selv om beskæftigelsen har været faldende i det forløbne år.
Det mål, som de belgiske myndigheder fremfører, nemlig at »fremme jobskabelsen i industrien for at undgå, at grundlaget for den belgiske økonomi i fremtiden i for høj grad ensidigt hviler på servicesektoren«, kan ikke nås ved hjælp af foranstaltninger, der er uforenelige med EF-traktaten. Endvidere svarer det anvendte middel i det foreliggende tilfælde ikke til det angivne mål, da der - som nævnt ovenfor - er tale om driftsstøtte til virksomheder og ikke om jobskabelse.
Endelig nævner de belgiske myndigheder også, at de belgiske arbejdsgiveres socialsikringsbidrag selv med den forhøjede reduktion i Maribel bis/ter-ordningen stadig er klart højere end bidragene i Nederlandene, hvorfor den omhandlede reduktion ikke er konkurrencefordrejende.
Dette argument kan ikke godtages. Kommissionen har altid haft den holdning, der i øvrigt er udtrykkeligt godtaget af EF-Domstolen (7), at selv om de generelle vilkår, hvorunder virksomhederne udøver deres aktiviteter, kan variere fra en medlemsstat til en anden, kan en medlemsstat imidlertid ikke isolere et særligt aspekt af disse generelle vilkår, f.eks. de sociale sikringsbidrag, og kompensere herfor ved en nedsættelse af de ekstraomkostninger, der følger heraf for medlemsstatens egne virksomheder i forhold til konkurrenterne i andre medlemsstater, og samtidig se bort fra andre aspekter, der kan begunstige medlemsstatens egne virksomheder.
VI
De belgiske myndigheder har i de bemærkninger, de inden for rammerne af proceduren har fremsendt til Kommissionen, nævnt muligheden af at indføre en ny og anderledes ordning, der dog skulle have de samme målsætninger. Hvis de belgiske myndigheder træffer en sådan beslutning, skal udkastet til en sådan ordning anmeldes til Kommissionen efter EF-traktatens artikel 93, stk. 3, således at Kommissionen kan tage stilling til, om det er foreneligt med fællesmarkedet -
VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:
Artikel 1
Den forhøjede reduktion af socialsikringsbidragene for specialarbejdere, der efter Maribel bis/ter-ordningen indrømmes arbejdsgivere, der væsentligst har aktiviteter i en af de sektorer, der er mest udsatte for international konkurrence, udgør en ulovlig statsstøtte, da den ikke på forhånd er blevet anmeldt til Kommissionen som foreskrevet i EF-traktatens artikel 93, stk. 3. Støtten er endvidere uforenelig med fællesmarkedet efter bestemmelserne i EF-traktatens artikel 92, stk. 1, og den kan ikke falde ind under nogen af undtagelserne i artikel 92, stk. 2 og 3.
Artikel 2
Belgien træffer de nødvendige foranstaltninger for uden ophør at bringe de i artikel 1 nævnte forhøjede reduktioner af socialsikringsbidragene til ophør og sikre, at de pågældende virksomheder tilbagebetaler den ulovligt udbetalte støtte. Tilbagebetalingen skal ske i overensstemmelse med de i belgisk ret gældende procedurer og bestemmelser, med påløbne renter indtil datoen for den faktiske tilbagebetaling, beregnet fra datoen for støtteydelsen med en sats, der svarer til den referencesats, der på denne dato anvendes til beregning af nettosubventionsækvivalenten for regionalstøtte i Belgien.
Artikel 3
Belgien underretter to måneder efter datoen for meddelelsen af denne beslutning Kommissionen om de foranstaltninger, Belgien har truffet for at efterkomme beslutningen.
Artikel 4
Denne beslutning er rettet til Kongeriget Belgien.
Udfærdiget i Bruxelles, den 4. december 1996.
KOMISSION PÄÄTÖS,
tehty 4 päivänä joulukuuta 1996,
Belgian myöntämästä tuesta "Maribel kaksi ja kolme" -ohjelmien yhteydessä (Ainoastaan ranskan- ja hollanninkieliset tekstit ovat todistusvoimaisia) (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) (97/239/EY)
EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 93 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan,
ottaa huomioon Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 61 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan,
on pyytänyt niitä, joita asia koskee, esittämään huomautuksensa näiden artiklojen mukaisesti,
sekä katsoo seuraavaa:
I
Komissio ilmoitti 9 päivänä heinäkuuta 1996 päivätyssä kirjeessään (1) Belgian hallitukselle aloittavansa Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdan mukaisen tukia koskevan menettelyn Maribel kahden ja kolmen yhteydessä sellaisille yrityksille myönnetyn tuen suhteen, jotka harjoittavat pääasiallista toimintaansa niillä aloilla, joilla esiintyy eniten kansainvälistä kilpailua.
Komission 4 päivänä helmikuuta 1994 päivätyssä kirjeessä esittämän pyynnön perusteella Belgian viranomaiset ovat ilmoittaneet komissiolle 29 päivänä maaliskuuta 1994 päivätyllä huomautuksellaan muutoksista Maribel-ohjelmaan, joka on nyt Maribel kaksi, ja jonka tarkoituksena on alkuperäiseen ohjelmaan verrattuna myöntää erityisetuja niille yrityksille, jotka toimivat "aloilla, joilla esiintyy eniten kansainvälistä kilpailua". Komissiolle toimitettiin täydentäviä tietoja 12 päivänä syyskuuta 1994 sekä 7 päivänä maaliskuuta, 16 päivänä elokuuta, 28 päivänä syyskuuta ja 18 päivänä joulukuuta 1995. Komission tällä tavoin kokoamista tiedoista voidaan päätellä seuraavaa:
Maribel-ohjelma, jonka soveltamista ei ole ajallisesti rajattu, käynnistettiin Belgiassa 29 päivänä kesäkuuta 1981 annetulla lailla, jossa säädettiin palkattujen työntekijöiden sosiaaliturvaan liittyvistä yleisistä periaatteista. Tämän lain 35 artiklan mukaan työnantajat, joiden palveluksessa on ruumiillisen työn tekijöitä, hyötyvät näiden työntekijöiden osalta sosiaaliturvamaksujen alentamisesta. Tämän alennuksen vahvistettiin olevan aluksi 6,17 prosenttia kyseisten työntekijöiden palkasta. Ottaen huomioon kyseisen toimenpiteen soveltamisen yleisyyden ja automaattisuuden, sen ei katsottu olevan perustamissopimuksen 92 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan kuuluvaa tukea. Sosiaaliturvamaksujen alennus vahvistettiin 12 päivänä helmikuuta 1993 tehdyllä päätöksellä (arrêté royal) 1 875 Belgian frangiksi neljännesvuodessa työntekijää kohden, eli 7 500 Belgian frangiksi vuodessa.
Uuden muutoksen mukaan, josta määrättiin 14 päivänä kesäkuuta 1993 tehdyssä päätöksessä ja joka nimettiin "Maribel kahdeksi", neljännesvuosittainen määrä 1 875 Belgian frangia muutettiin 6 250 Belgian frangiksi (8 437 Belgian frangia 1 päivästä tammikuuta 1994, eli "Maribel kolme" -ohjelmasta alkaen), jos työnantaja harjoittaa pääasiallista toimintaansa jollakin niistä aloista, joilla esiintyy eniten kansainvälistä kilpailua. Alennus on siis näillä aloilla 1 päivästä tammikuuta 1994 alkaen (liikenteen alalla 1 päivästä huhtikuuta 1994 alkaen) 33 748 Belgian frangia vuodessa työntekijää kohden. Näille yrityksille myönnetty tuki, joka muodostuu perusalennuksen ja lisäalennuksen välisestä erotuksesta, on 26 248 Belgian frangia vuodessa työntekijää kohden.
Alle 20 henkilöä työllistävien yritysten osalta 12 päivänä helmikuuta 1993 tehdyllä päätöksellä vahvistettiin ensimmäisestä viidestä työntekijästä myönnettävä alennus 2 825 Belgian frangiksi neljännesvuodessa työntekijää kohden (3 000 Belgian frangia 1 päivästä heinäkuuta 1993 alkaen). Niillä aloilla, joilla esiintyy eniten kansainvälistä kilpailua, tämän tuen määrä oli 7 200 Belgian frangia Maribel kahden soveltamisaikana ja 9 300 Belgian frangia Maribel kolmen aikana. Näissä tapauksissa on kuitenkin kysymys tuesta, joka luokitellaan merkitykseltään vähäiseksi ja joka ei näin ollen kuulu perustamissopimuksen 92 artiklan soveltamisalaan (nettotuki, eli muille yrityksille myönnetyn tuen ja kyseisille pienyrityksille myönnetyn tuen välinen erotus on enintään 1 744 ecua kolmessa vuodessa).
Belgian viranomaisilta saatujen täydentävien tietojen perusteella lisäalennuksesta hyötyvät yritykset harjoittavat pääasiallista toimintaansa seuraavilla aloilla: energiaa tuottamattomien ja johdannaisaineiden louhintaan ja jalostukseen liittyvä toiminta, kemianteollisuus, metalleja jalostava teollisuus, mekaniikka ja tarkkuusoptiikka sekä eräät muut muokkaavan ja jalostavan teollisuuden alat kuten myös eräät liikenteen ja palvelujen alat, erityisesti kansainvälinen tieliikenne.
Maribelin kustannukset olivat vuonna 1995 18 miljardia Belgian frangia (465,1 miljoonaa ecua), josta lisäalennuksen eli tuen osuus oli 11,4 miljardia Belgian frangia (294,59 miljoonaa ecua).
Kaksi yhtiötä esitti komissiolle huomautuksen eräille yrityksille myönnetystä lisäalennuksesta. Toinen näistä yhtiöistä korosti, että sellaisten Belgian talouden toimialojen tukeminen, joilla esiintyy eniten kansainvälistä kilpailua, ei vaikuta perustamissopimuksen 92 artiklan mukaiselta. Toinen yhtiö valitti syrjintää lisäalennuksen myöntämisessä ainoastaan eräille yrityksille, joiden ryhmään kyseinen yhtiö ei kuulunut, ja vaati tästä syystä samanlaista kohtelua kaikille.
Komissio päätti aloittaa perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdan mukaisen tukia koskevan menettelyn todettuaan, että Maribel kaksi ja kolme -ohjelmien yhteydessä suunnitellut lisäalennukset olivat perustamissopimuksen 92 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan kuuluvaa valtion tukea ja että komissiolla olevien tietojen mukaan toimenpiteisiin ei voitu soveltaa kyseisen 92 artiklan 2 ja 3 kohdassa tarkoitettuja poikkeuksia.
Komissio kehotti menettelyn yhteydessä Belgian hallitusta toimittamaan sille huomautuksensa. Julkaisemalla menettelyn aloittamista koskeva päätös Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä (2) komissio ilmoitti asiasta toisille jäsenvaltioille ja niille, joita asia koskee, ja myös näitä kehotettiin toimittamaan huomautuksensa.
Belgian hallituksen huomautukset toimitettiin komissiolle 5 päivänä elokuuta 1996 päivätyssä kirjeessä, joka kirjattiin komissiossa saapuneeksi 8 päivänä elokuuta 1996.
Komissio sai huomautuksia myös Alankomaiden hallitukselta sekä useilta Alankomaiden työnantaja- ja ammattijärjestöiltä. Nämä huomautukset toimitettiin Belgian viranomaisille 26 päivänä syyskuuta 1996 ja 1 päivänä lokakuuta 1996 päivätyissä kirjeissä. Belgian tästä asiasta esittämät näkemykset saapuivat komissioon 17 päivänä lokakuuta 1996.
II
Belgian viranomaisten näkemyksistä voidaan esittää yhteenvetona seuraavaa:
- Belgian hallitus ehdottaa muutosta järjestelyyn "laatimalla uusi tämänhetkisestä järjestelystä täysin poikkeava tukijärjestely, jolla on kuitenkin samat tavoitteet". Ehdotuksen mukaan lisäalennus (Maribel lisätuki) myönnettäisiin työnantajille, jotka toimivat seuraavilla NACE-luokituksen mukaisilla aloilla:
- maatalous, riistatalous, metsätalous ja kalastus (pääluokka A ja B)
- kaivostoiminta ja louhinta (pääluokka C)
- teollisuus (pääluokka D)
- kuljetus, varastointi ja tietoliikenne (pääluokka I).
- Belgian hallitus perustelee järjestelmää seuraavilla seikoilla:
- Alennusten rajaaminen ainoastaan ruumiillisen työn tekijöihin on perusteltua "järjestelmän luonteen ja talouden kannalta, koska sosiaaliturvajärjestelmä, täydentävä sosiaaliturvajärjestelmä, työoikeus ja työntekijöiden järjestäytyminen eroavat huomattavasti toimihenkilöiden vastaavista järjestelmistä. Tästä seuraa esimerkiksi se, että näiden työntekijöiden irtisanomisen ja pitkäaikaistyöttymyyden uhka on suurempi kuin toimihenkilöillä". Lisäksi järjestelyn rajaaminen teollisuuteen katsotaan oikeutetuksi, koska "suurin osa ruumiillisen työn tekijöistä ja matalapalkkaisista työskentelee juuri teollisuudessa, mikä johtuu työntekijöiden vähäisestä koulutuksesta".
- Lisäalennuksen tavoitteena on toisaalta "edistää teollisuuden työpaikkojen luomista, jotta voitaisiin välttää Belgian talouden painottuminen tulevaisuudessa liiaksi yksinomaan palvelualoille".
- Kiinteän alennuksen periaatteen tarkoituksena on edistää saatavilla olevan työn uudelleenjakamista ja osa-aikaisten työpaikkojen luomista.
- Rakennusalan sulkemista järjestelmän piiristä perusteltiin paremmilla sosiaaliturva- ja verotusjärjestelmillä.
III
Alankomaiden hallitus ja Alankomaiden työnantaja- ja ammattijärjestöt arvioivat esittämissään huomautuksissa, että sellaisille yrityksille myönnettävistä lisäalennuksista, joiden pääasiallinen toiminta keskittyy aloille, joilla esiintyy eniten kansainvälistä kilpailua, muodostuu merkittävä etu kilpailevien alankomaalaisten yritysten kustannuksella. Ne katsovatkin, että kysymyksessä oleva tuki ei sovellu yhteismarkkinoille.
IV
Koska Belgian hallitus ei ilmoittanut komissiolle ennakolta Maribel kahteen sisältyvistä valtion tukea koskevista säännöksistä, Belgian hallitus ei noudattanut Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 93 artiklan 3 kohdan mukaan sille kuuluvaa ilmoitusvelvollisuutta. Ohjelman mukaisesti myönnetyt tuet ovat siis laittomia.
Maribel kaksi ja kolme -ohjelmiin liittyvä etu, joka muodostuu sosiaaliturvamaksuista myönnettävän lisäalennuksen rajaamisesta vain tietyille erityisaloille, on perustamissopimuksen 92 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan kuuluvaa valtion tukea. Koska tästä edusta voivat hyötyä vain tietyt yritykset, järjestelmä keventää näiden yritysten kustannuksia ja antaa niille rahoitusetua, joka parantaa niiden kilpailuasemaa. Koska säännöksissä nimenomaisesti määrätään, että lisäalennus myönnetään ainoastaan sellaisille yrityksille, jotka harjoittavat pääasiallista toimintaa jollakin niistä aloista, joilla esiintyy eniten kansainvälistä kilpailua, kyseisten yritysten tuotanto kilpailee ulkomaisten yritysten tuotannon kanssa, erityisesti muiden jäsenvaltioiden yritysten tuotannon kanssa. Kyseinen tuki vaikuttaa siis yhteisön sisäiseen kauppaan.
Näihin tukiin ei voi myöskään soveltaa perustamissopimuksen 92 artiklan 2 ja 3 kohdassa tarkoitettuja poikkeuksia.
Perustamissopimuksen 92 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja poikkeuksia ei voida soveltaa, koska tuet eivät koske yksittäisiä kuluttajia, eivätkä luonnonmullistusten tai muiden poikkeuksellisten tapahtumien aiheuttamia vahinkoja, eivätkä tiettyjä Saksan liittotasavallan alueita.
Perustamissopimuksen 92 artiklan 3 kohdan a alakohdassa tarkoitettua poikkeusta ei voida soveltaa, koska tukea myönnetään koko Belgian alueella.
Perustamissopimuksen 92 artiklan 3 kohdan b alakohdassa tarkoitettua poikkeusta ei voida soveltaa, koska tukia ei myönnetä Euroopan yhteistä etua koskevan tärkeän hankkeen edistämiseen eikä Belgian taloudessa olevan vakavan häiriön poistamiseen.
Perustamissopimuksen 92 artiklan 3 kohdan c alakohdassa tarkoitettua poikkeusta ei myöskään voida soveltaa seuraavista syistä. Koska kysymyksessä on sosiaaliturvamaksujen alentamisen muodossa myönnetty tuki, Belgian hallituksen mukaan se merkitsee sitä, että toimenpide on luonteeltaan työllisyyden edistämiseen myönnettyä tukea. Tätä tulkintaa ei voida kuitenkaan hyväksyä asianmukaiseksi kyseisessä tapauksessa. Komissio esitti työllisyystuen suuntaviivoissa (3) ne perusteet, joiden mukaan se arvioi tukia 92 artiklan 3 kohdan c alakohdassa tarkoitetun poikkeuksen suhteen. Kyseisen järjestelmän yhteydessä myönnetyt tuet eivät kuulu mihinkään sellaiseen ryhmään, joihin komissio voi suhtautua myönteisesti: tuet eivät liity työpaikkojen luomiseen pk-yrityksissä tai aluetukikelpoisilla alueilla eivätkä sellaisten tiettyjen työntekijäryhmien työllistämiseen, joilla on erityisiä vaikeuksia sijoittua työmarkkinoille tai uudelleensijoittua siellä. Tuet eivät liity myöskään työn jakamiseen.
Komissio voi kyseisten suuntaviivojen nojalla antaa luvan tiettyihin tukiin työpaikkojen säilyttämiseksi luonnonmullistusten tai muiden poikkeuksellisten tapahtumien ollessa kysymyksessä ja tietyin edellytyksin tukiin sellaisten alueiden hyväksi, jotka voivat hyötyä 92 artiklan 3 kohdan a alakohdassa tarkoitetusta poikkeuksesta. Koska eräät työpaikkojen säilyttämiseen tarkoitetut tuet suunnitellaan myönnettäviksi vaikeuksissa olevien yritysten pelastus- ja/tai rakennemuutossuunnitelman yhteydessä, komissio voi antaa luvan niiden myöntämiseen arvioituaan tukia alaa koskevien yhteisön suuntaviivojen perusteella (4).
Maribel kahden ja kolmen yhteydessä myönnettävät tuet eivät kuulu mihinkään näistä ryhmistä. Itse asiassa ne ovat luonteeltaan toimintatukea tuensaajayrityksille ilman, että tukeen liittyisi yhteiskunnallisen tai taloudellisen vastineen vaatimusta yrityksiltä, sillä lisäalennus myönnetään jatkuvakestoisesti kaikille yrityksen palveluksessa oleville ruumiillisen työn tekijöille, vaikka työpaikat yrityksessä olisivatkin vähentyneet.
Lisäksi kysymyksessä ovat varmastikin tuet, joiden ensisijainen päämäärä on pienentää niiden yritysten kustannuksia, jotka joko harjoittavat vientiä tai kilpailevat Belgiaan tuotavien ulkomaisten, eli toisista jäsenvaltioista tuotujen tuotteiden kanssa. Tässä suhteessa voidaan huomauttaa, että komissiolle 27 päivänä joulukuuta 1993 toimitetussa yleistä työllisyyssuunnitelmaa koskevassa selvityksessä Belgian hallitus esitti, että erityisesti viennin tulosten heikentyminen oikeuttaa sosiaaliturvamaksujen suuremmat alennukset.
Tällä hetkellä Maribel kaksi ja kolme -ohjelmien osana yrityksille myönnettävät tuet ovat siis yksinkertaisesti toimintatukea, jonka tarkoituksena on yritysten kansainvälisen kilpailukyvyn parantaminen muiden jäsenvaltioiden kilpailijoiden kustannuksella. Tällaisiin tukiin liittyy välitön uhka muuttaa muiden jäsenvaltioiden kilpailevien yritysten tilannetta, eivätkä ne ole millään tavalla yhteisön edun mukaisia. Näin ollen tuet eivät sovellu yhteismarkkinoille.
V
Belgian hallituksen 5 päivänä elokuuta 1996 ja 17 päivänä lokakuuta 1996 päivätyissä kirjeissä esittämien huomautusten osalta voidaan todeta seuraavaa.
Olisi ensiksikin huomattava, että komissio esitti jäsenvaltioille lähetetyssä 13 päivänä syyskuuta 1996 päivätyssä (5) valtion tukien valvontaa ja työvoimakustannusten pienentämistä koskevassa tiedonannossaan, että kustannusten pienentämisen rajaaminen ainoastaan ruumiillisen työn tekijöihin ei sinänsä anna järjestelmälle valtion tuen luonnetta siksi, että se ei rajaa hyötyä erityiseen edunsaajayritysten ryhmään. Näin ollen tämän rajoituksen oikeuttamista järjestelmän luonteen ja talouden kannalta Belgian viranomaisten mukaisesti ei voida katsoa tässä tapauksessa asianmukaiseksi.
Tiettyihin talouden toimialoihin, tässä tapauksessa pääasiassa teollisuuteen, rajoittumisen osalta tätä toimenpidettä ei voida oikeuttaa tukena ruumiillisen työn tekijöiden työllistämiseen, sillä lisäalennus koski ainoastaan 47 prosenttia näistä työntekijöistä (582 516 yhteensä 1 235 954 työntekijästä; tilanne 30 päivänä kesäkuuta 1993) ja että toisaalta on ilmeistä, että muihin talouden osa-alueisiin, joilla työskentelee 53 prosenttia ruumiillisen työn tekijöistä, sisältyy tiettyjä toimialoja kuten palvelualat ja rakentaminen, jotka työllistävät erityisen paljon tämän ryhmän työntekijöitä. Toimenpiteen rajaaminen tietyille aloille tekee siitä erittäin valikoivan, mistä johtuen ne yritykset, joiden toimialoilla kansainvälinen kilpailu on suurempaa (6), saavat ylimääräistä etua, vaikka enää ei nimenomaisesti puhuttaisikaan aloista, joilla esiintyy eniten kansainvälistä kilpailua. Tätä seikkaa vahvistaa myös Belgian viranomaisten komissiolle osoittaman 9 päivänä elokuuta 1995 päivätyn kirjeen sisältö, jossa viranomaiset selvittävät, että "päätöksen 1 artiklan `kohentamisen` osalta, eli täsmällisemmin sanottuna lauseen `harjoittaa pääasiallista toimintaansa aloilla, joilla esiintyy eniten kansainvälistä kilpailua` osan poistaminen ei aiheuta ongelmia Rijksdienst voor sociale verzekeringille (RSZ) kyseisten työntekijöiden kuvauksen osalta, sillä viittaus NACE-luokitukseen riittää".
Järjestelmän tarkoituksena ei siis ole tukea ruumiillisen työn tekijöitä sinänsä eikä kysymyksessä ole toimenpide, jolla edistetään työllisyyttä, vaan kysymys on yrityksille aiheutuvien kustannusten pienentämisestä riippumatta yritysten panoksesta työllisyystilanteen parantamiseen. Itse asiassa tukien myöntämistä jatketaan suhteessa yrityksen palveluksessa oleviin ruumiillisen työn tekijöihin, vaikka työpaikat yrityksessä olisivat vähentyneet kuluneen vuoden aikana.
Lisäksi Belgian viranomaisten ilmoittamaa tavoitetta, joka on "teollisuuden työpaikkojen luomisen edistäminen, jotta voitaisiin välttää Belgian talouden painottuminen tulevaisuudessa liiaksi yksinomaan palvelualoille", ei voida saavuttaa Euroopan yhteisön perustamissopimuksen kanssa yhteensopimattomilla toimenpiteillä. Esimerkkitapauksessa käytetty keino ei myöskään vastaa ilmoitettua tavoitetta, koska kuten edellä on esitetty, kyseessä on yrityksille myönnettävä toimintatuki eikä tuki työpaikkojen luomiseen.
Belgian viranomaiset vetoavat myös siihen, että vaikka belgialaiset työnantajat saisivatkin Maribel kahden ja kolmen mukaisen lisäalennuksen, heidän maksamansa sosiaalimaksuosuudet ovat edelleen selkeästi korkeammat kuin vastaavat maksut Alankomaissa, ja että näin ollen kyseinen alennus ei vääristä kilpailua.
Tätä perustelua ei voida katsoa asianmukaiseksi. Itse asiassa komissio on aina puolustanut näkökantaa, jonka myös yhteisöjen tuomioistuin on nimenomaisesti vahvistanut (7). Vaikka ne olosuhteet, joissa yritykset harjoittavat toimintaansa, vaihtelisivat eri jäsenvaltioissa, jäsenvaltio ei kuitenkaan saa tarkastella olosuhteista irrallisena tällaista sen yleisten toimintaolosuhteiden yksittäistä osatekijää, kyseisessä tapauksessa sosiaalimaksuja, ja tasapainottaa tilannetta vähentämällä maan yrityksille suhteessa toisten jäsenvaltioiden kilpailijoihin aiheutuvia ylimääräisiä kustannuksia ottamatta samanaikaisesti huomioon muita tilanteen osatekijöitä, jotka voisivat hyödyttää jäsenvaltion yrityksiä.
VI
Menettelyn yhteydessä komissiolle osoittamissaan huomautuksissa Belgian viranomaiset korostavat uuden järjestelmän laatimisen mahdollisuutta, joka eroaisi tämänhetkisestä järjestelmästä, vaikka sillä olisikin samat tavoitteet. Jos Belgian viranomaiset päättävät toteuttaa tämän mahdollisuuden, kyseisestä hankkeesta on perustamissopimuksen 93 artiklan 3 kohdan mukaisesti ilmoitettava komissiolle, jotta komissio voi ottaa kantaa siihen, soveltuuko hanke yhteismarkkinoille.
ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
1 artikla
Maribel kahden ja kolmen yhteydessä niille työnantajille ruumiillisen työn tekijöiden sosiaaliturvamaksujen osalta myönnetty lisäalennus, jotka harjoittavat pääasiallisesti toimintaansa aloilla, joilla esiintyy eniten kansainvälistä kilpailua, on laitonta valtion tukea ottaen huomioon, että siitä ei ole ilmoitettu ennakolta komissiolle Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 93 artiklan 3 kohdan mukaisesti. Lisäksi tuki on Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 92 artiklan 1 kohdan määräysten mukaisesti yhteismarkkinoille soveltumatonta, eikä siihen voida soveltaa kyseisen artiklan 2 ja 3 kohdassa tarkoitettuja poikkeuksia.
2 artikla
Belgian on toteutettava tarvittavat toimenpiteet lopettaakseen viipymättä 1 artiklassa tarkoitettujen sosiaaliturvamaksujen lisäalennusten myöntäminen ja sen on vaadittava tuensaajayrityksiä maksamaan takaisin laittomasti myönnetty tuki. Takaisinmaksun on tapahduttava Belgian lainsäädännön menettelyjen ja säännösten mukaisesti korolla, joka perustuu Belgian aluetukien nettoavustusekvivalentin laskemiseen käytettävään viitekorkoon ja jota lasketaan laittoman tuen myöntämispäivästä sen takaisinmaksupäivään asti.
3 artikla
Belgian on ilmoitettava komissiolle kahden kuukauden kuluessa tämän päätöksen tiedoksisaamisesta niistä toimenpiteistä, jotka se on toteuttanut tämän päätöksen noudattamiseksi.
4 artikla
Tämä päätös on osoitettu Belgian kuningaskunnalle.
Tehty Brysselissä 4 päivänä joulukuuta 1996.