RÅDETS BESLUTNING
af 26. november 2009
om Det Europæiske Fællesskabs holdning til genforhandlingen af den monetære aftale med Vatikanstaten
(2009/895/EF)
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 111, stk. 3,
under henvisning til henstilling fra Kommissionen,
efter høring af Den Europæiske Centralbank, og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Fællesskabet har siden euroens indførelse haft kompetence for monetære spørgsmål og valutakursspørgsmål.
(2)
Det påhviler Rådet at fastlægge arrangementer for forhandling og indgåelse af aftaler om monetære spørgsmål eller spørgsmål vedrørende valutakursordninger.
(3)
Den Italienske Republik indgik på Fællesskabets vegne en monetær aftale med Vatikanstaten den 29. december 2000.
(4)
Rådet opfordrede i sine konklusioner af 10. februar 2009 Kommissionen til at undersøge, hvordan de eksisterende monetære aftaler fungerer, og til at overveje, om lofterne for udstedelse af mønter bør forhøjes.
(5)
Kommissionen konkluderede i sin meddelelse om, hvordan de monetære aftaler med Monaco, San Marino og Vatikanstaten har fungeret, at den monetære aftale med Vatikanstaten i den nuværende form bør ændres, således at der sikres en mere ensartet tilgang i forbindelserne mellem Fællesskabet og de lande, som har undertegnet en monetær aftale.
(6)
Den monetære aftale med Vatikanstaten bør derfor genforhandles hurtigst muligt, således at den nye ordning træder i kraft den 1. januar 2010 samtidig med de nye regler vedrørende indførelsen af euromønter, der er fastlagt i Kommissionens henstilling af 19. december 2008 om fælles retningslinjer for de nationale sider og udstedelsen af euromønter, som er bestemt til at sættes i omløb (1), der blev godkendt af Rådet i dets konklusioner af 10. februar 2009 -
VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:
Artikel 1
Den Italienske Republik meddeler Vatikanstaten, at der er behov for at ændre den nuværende monetære aftale mellem Den Italienske Republik, på Fællesskabets vegne, og Vatikanstaten (herefter »aftalen«) hurtigst muligt, og tilbyder genforhandling af de relevante bestemmelser i aftalen.
Artikel 2
Ved genforhandlingen af aftalen med Vatikanstaten søger Fællesskabet at opnå følgende ændringer:
a)
Aftalen skal indgås mellem Fællesskabet og Vatikanstaten. Aftaleteksten skal bestå af en kodificeret udgave af den nuværende aftale med de indførte ændringer.
b)
Vatikanstaten forpligter sig til ved hjælp af direkte gennemførelse eller eventuelle tilsvarende tiltag at træffe alle hensigtsmæssige foranstaltninger til at anvende al relevant fællesskabslovgivning om forebyggelse af hvidvaskning af penge og forebyggelse af svig og forfalskning af kontanter og andre betalingsmidler. Den forpligter sig ligeledes til at vedtage al relevant fællesskabslovgivning for bank- og finanssektoren, hvis og når en banksektor etableres i Vatikanstaten.
c)
Metoden for fastlæggelsen af lofterne for Vatikanstatens udstedelse af euromønter skal revideres. De nye lofter beregnes efter en metode, hvor en fast del, som tager sigte på at undgå en for stor numismatisk spekulation i Vatikanstatens mønter ved at dække møntsamlermarkedets efterspørgsel, kombineres med en variabel del, der beregnes som Den Italienske Republiks gennemsnitlige møntudstedelse pr. indbygger i år n-1 multipliceret med antallet af indbyggere i Vatikanstaten. Med forbehold af bestemmelserne om udstedelsen af mønter til samlerformål skal det i aftalen fastsættes, at mindst 51 % af Vatikanstatens euromønter sættes i omløb til pålydende værdi.
d)
Der nedsættes et blandet udvalg til at overvåge fremskridtene med gennemførelsen af aftalen. Det består af repræsentanter for Vatikanstaten, Den Italienske Republik, Kommissionen og Den Europæiske Centralbank (ECB). Udvalget skal have mulighed for hvert år at revidere den faste del for at tage hensyn til inflationen og udviklingen på møntsamlermarkedet. Udvalget skal hvert femte år undersøge, om minimumsandelen af mønter, der skal sættes i omløb til pålydende værdi, er tilstrækkelig, og kan beslutte at øge den. Det træffer beslutninger ved enstemmighed. Den blandede udvalg vedtager selv sin forretningsorden.
e)
Vatikanstatens euromønter udstedes af Instituto Poligrafico e Zecca dello Stato. Vatikanstaten skal dog have mulighed for at indgå kontrakt med en anden af Den Europæiske Unions møntanstalter, der præger euromønter, med det blandede udvalgs godkendelse. Mængden af mønter, som udstedes af Vatikanstaten, lægges sammen med den mængde mønter, der udstedes af Den Italienske Republik, med henblik på ECB's godkendelse af den samlede mængde udstedte mønter.
f)
De Europæiske Fællesskabers Domstol vælges som den instans, der skal bilægge eventuelle tvister i forbindelse med aftalens anvendelse.
Hvis Fællesskabet eller Vatikanstaten finder, at den anden part ikke har opfyldt en forpligtelse i henhold til den monetære aftale, kan de hver især indbringe sagen for Domstolen. Domstolens dom er bindende for parterne, som træffer de nødvendige foranstaltninger for at efterkomme dommen inden for en frist, som Domstolen fastlægger i sin dom. Hvis Fællesskabet eller Vatikanstaten ikke træffer de nødvendige foranstaltninger til at efterkomme dommen inden for den fastlagte frist, kan den anden part straks bringe aftalen til ophør.
Artikel 3
Forhandlingerne med Vatikanstaten føres af Den Italienske Republik og Kommissionen på Fællesskabets vegne. Den Italienske Republik og Kommissionen har beføjelse til at parafere aftalen på Fællesskabets vegne. ECB tilknyttes forhandlingerne fuldt ud, og dens samtykke kræves for så vidt angår spørgsmål, der falder inden for dens kompetenceområde. Den Italienske Republik og Kommissionen forelægger udkastet til aftale for Det Økonomiske og Finansielle Udvalg (EFC) til udtalelse.
Artikel 4
Efter aftalens parafering er Kommissionen berettiget til at indgå aftalen på Fællesskabets vegne, medmindre EFC eller ECB er af den opfattelse, at aftalen bør forelægges Rådet.
Artikel 5
Denne beslutning er rettet til Den Italienske Republik, Kommissionen og ECB.
Udfærdiget i Bruxelles, den 26. november 2009.
NEUVOSTON PÄÄTÖS,
tehty 26 päivänä marraskuuta 2009,
Euroopan yhteisön kannasta valuuttasuhteista Vatikaanivaltion kanssa tehdyn sopimuksen uudelleenneuvotteluja varten
(2009/895/EY)
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 111 artiklan 3 kohdan,
ottaa huomioon komission suosituksen,
on kuullut Euroopan keskuspankkia,
sekä katsoo seuraavaa:
(1)
Yhteisöllä on ollut toimivalta raha- ja valuuttakurssiasioissa euron käyttöönottopäivästä lähtien.
(2)
Neuvoston on päätettävä järjestelyistä, jotka liittyvät raha- ja valuuttaoloja koskevista sopimuksista neuvottelemiseen ja sopimusten tekemiseen.
(3)
Italian tasavalta teki yhteisön puolesta 29 päivänä joulukuuta 2000 sopimuksen valuuttasuhteista Vatikaanivaltion kanssa.
(4)
Neuvosto pyysi päätelmissään 10 päivänä helmikuuta 2009 komissiota tarkastelemaan uudelleen nykyisten valuuttasuhteista tehtyjen sopimusten toimivuutta ja sitä, olisiko liikkeeseen laskettavien kolikkojen enimmäismäärää lisättävä.
(5)
Komissio totesi tiedonannossaan Monacon, San Marinon ja Vatikaanivaltion kanssa tehtyjen valuuttasuhteita koskevien sopimusten toimivuudesta, että Vatikaanivaltion kanssa valuuttasuhteista tehdyn sopimuksen nykyistä muotoa on muutettava sen varmistamiseksi, että lähestymistavat yhteisön sekä valuuttasuhteita koskevan sopimuksen allekirjoittaneiden maiden välisissä suhteissa olisivat johdonmukaisempia.
(6)
Sen vuoksi Vatikaanivaltion kanssa valuuttasuhteista tehty sopimus olisi neuvoteltava uudelleen mahdollisimman pian, jotta uusi järjestelmä voi tulla voimaan 1 päivänä tammikuuta 2010 yhdessä eurokolikkojen käyttöönoton edellytyksiä koskevien uusien sääntöjen kanssa, jotka vahvistettiin liikkeeseen tarkoitettujen eurokolikoiden kansallisia puolia ja liikkeeseenlaskua koskevista yhteisistä suuntaviivoista 19 päivänä joulukuuta 2008 annetussa komission suosituksessa (1), jonka neuvosto hyväksyi päätelmissään 10 päivänä helmikuuta 2009,
ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
1 artikla
Italian tasavallan on ilmoitettava Vatikaanivaltiolle tarpeesta muuttaa Euroopan yhteisön puolesta toimineen Italian tasavallan ja Vatikaanivaltion välillä valuuttasuhteista tehtyä, nyt voimassa olevaa sopimusta, jäljempänä ’sopimus’, mahdollisimman pian ja ehdotettava asian kannalta merkityksellisten sopimuksen määräysten neuvottelemista uudelleen.
2 artikla
Neuvoteltaessa sopimusta uudelleen Vatikaanivaltion kanssa yhteisö pyrkii seuraaviin muutoksiin:
a)
Sopimus tehdään yhteisön ja Vatikaanivaltion välillä. Sopimustekstiksi tulee nykyisen sopimuksen kodifioitu teksti muutoksineen.
b)
Vatikaanivaltion on joko kansallisen lainsäädännön osaksi saattamisen kautta tai mahdollisesti vastaavin toimin sitouduttava toteuttamaan kaikki tarvittavat toimenpiteet, joita asian kannalta merkityksellisen yhteisön lainsäädännön, joka koskee rahanpesun ja petosten torjuntaa sekä käteisrahan ja muiden maksuvälineiden kuin käteisrahan väärentämisen torjuntaa, soveltaminen edellyttää. Sen on myös sitouduttava hyväksymään kaikki asian kannalta merkityksellinen yhteisön pankki- ja finanssilainsäädäntö, jos ja kun Vatikaanivaltioon perustetaan pankkisektori.
c)
Vatikaanivaltion eurokolikkojen liikkeeseen laskettavan enimmäismäärän määrittämismenetelmää tarkistetaan. Uusi enimmäismäärä lasketaan menetelmällä, jossa yhdistetään kiinteä osa, jolla pyritään rahankeräilymarkkinoiden tarpeet kattamalla estämään liiallinen rahankeräilijöiden spekulointi Vatikaanin kolikoilla, ja vaihteleva osa, joka lasketaan siten, että Italian tasavallassa asukasta kohti liikkeeseen laskettujen kolikkojen keskimäärä vuonna n-1 kerrotaan Vatikaanin asukkaiden lukumäärällä. Sopimuksessa vahvistetaan nimellisarvoisina liikkeeseen laskettavien Vatikaanin eurokolikkojen vähimmäisosuudeksi 51 prosenttia, sanotun kuitenkaan rajoittamatta keräilykolikkojen liikkeeseenlaskua.
d)
Sopimuksen täytäntöönpanon edistymistä seuraamaan perustetaan sekakomitea. Se koostuu Vatikaanivaltion, Italian tasavallan, komission ja Euroopan keskuspankin edustajista. Se voi vuosittain tarkistaa kiinteää osaa inflaation ja keräilymarkkinoiden kehityksen huomioon ottamiseksi. Se tarkastelee nimellisarvoisina liikkeeseen laskettavien kolikkojen vähimmäisosuuden asianmukaisuutta viiden vuoden välein ja voi päättää korottaa sitä. Se tekee päätöksensä yksimielisesti. Sekakomitea vahvistaa työjärjestyksensä.
e)
Vatikaanivaltion eurokolikot lyö Instituto Poligrafico e Zecca dello Stato. Vatikaanivaltio voi kuitenkin sekakomitean suostumuksella tehdä sopimuksen jonkin muun eurokolikkoja lyövän Euroopan unionin rahapajan kanssa. Vatikaanivaltion liikkeeseen laskemien kolikkojen määrä lisätään Italian tasavallan liikkeeseen laskemien kolikkojen määrään, kun kyse on Euroopan keskuspankin hyväksynnästä liikkeeseen lasketulle kokonaismäärälle.
f)
Euroopan yhteisöjen tuomioistuin valitaan elimeksi, joka vastaa sopimuksen soveltamisessa mahdollisesti ilmenevien riitojen ratkaisemisesta.
Jos yhteisö tai Vatikaani katsoo, ettei toinen sopimuspuoli ole täyttänyt valuuttasuhteita koskevasta sopimuksesta johtuvaa velvoitettaan, se voi viedä asian yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi. Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio sitoo molempia sopimuspuolia, ja niiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet tuomion noudattamiseksi yhteisöjen tuomioistuimen tuomiossaan vahvistamassa määräajassa. Jos yhteisö tai Vatikaani ei toteuta tarvittavia toimenpiteitä tuomion noudattamiseksi asetetussa määräajassa, toinen sopimuspuoli voi irtisanoa sopimuksen välittömästi.
3 artikla
Italian tasavalta ja Euroopan komissio käyvät neuvottelut Vatikaanivaltion kanssa yhteisön puolesta. Italian tasavalta ja Euroopan komissio valtuutetaan parafoimaan sopimus yhteisön puolesta. Euroopan keskuspankki osallistuu neuvotteluihin täysimääräisesti, ja sen hyväksyntä vaaditaan asioissa, jotka kuuluvat sen toimivaltaan. Italian tasavalta ja Euroopan komissio pyytävät Euroopan talous- ja rahoituskomitealta lausunnon sopimusluonnoksesta.
4 artikla
Kun sopimus on parafoitu, komissio voi tehdä sopimuksen yhteisön puolesta, ellei Euroopan talous- ja rahoituskomitea tai Euroopan keskuspankki katso, että sopimus olisi annettava neuvoston hyväksyttäväksi.
5 artikla
Tämä päätös on osoitettu Italian tasavallalle, komissiolle ja Euroopan keskuspankille.
Tehty Brysselissä 26 päivänä marraskuuta 2009.