RÅDETS FORORDNING (EF) Nr. 713/2005
af 10. maj 2005
om indførelse af en endelig udligningstold på importen af visse bredspektrede antibiotika med oprindelse i Indien
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,
under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 2026/97 af 6. oktober 1997 om beskyttelse mod subsidieret indførsel fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (1) (grundforordningen), særlig artikel 18 og 19,
under henvisning til forslag fra Kommissionen forelagt efter høring af det rådgivende udvalg, og
ud fra følgende betragtninger:
A. PROCEDURE
I. Tidligere undersøgelse og gældende foranstaltninger
(1)
Rådet indførte ved forordning (EF) nr. 2164/98 (2) en endelig udligningstold på importen af visse bredspektrede antibiotika med oprindelse i Indien, nemlig amoxicillin trihydrat, ampicillin trihydrat og cefalexin, ikke i doseret stand eller i former eller pakninger til detailsalg (den pågældende vare), henhørende under KN-kode ex 2941 10 10, ex 2941 10 20 og ex 2941 90 00. Foranstaltningerne havde form af en værditold på mellem 0 % og 12 % på importen fra individuelt nævnte eksportører og en resttold på 14,6 % på importen fra andre eksportører.
II. Anmodning om en kombineret udløbs- og interimsundersøgelse
(2)
Efter offentliggørelsen af en meddelelse om det forestående udløb (3) af de gældende foranstaltninger modtog Kommissionen en anmodning i henhold til grundforordningens artikel 18, stk. 2, og artikel 19, stk. 2, om indledning af en kombineret udløbs- og interimsundersøgelse af forordning (EF) nr. 2164/98 fra forretningsmæssigt forbundne producenter af samme vare i Fællesskabet, nemlig Sandoz GmbH, Østrig, og Sandoz Industrial Products SA, Spanien (ansøgerne). Ansøgerne tegner sig for en betydelig del, nemlig over 40 %, af den samlede produktion i Fællesskabet af visse bredspektrede antibiotika.
(3)
Anmodningen var begrundet med, at udløbet af foranstaltningerne sandsynligvis ville føre til fortsat eller fornyet subsidiering og skade for EF-erhvervsgrenen, og at de gældende foranstaltninger angiveligt havde et niveau, der var utilstrækkeligt til at modvirke den subsidiering, der forårsagede skaden.
(4)
For indledningen af den kombinerede udløbs- og interimsundersøgelse underrettede Kommissionen i overensstemmelse med grundforordningens artikel 10, stk. 9, og artikel 22, stk. 1, Indiens regering om, at den havde modtaget en behørigt dokumenteret anmodning om en fornyet undersøgelse. Indiens regering blev indkaldt til konsultationer med henblik på at kaste lys over situationen med hensyn til indholdet af anmodningen og nå til en gensidigt acceptabel løsning. Den indiske regering afviste Kommissionens opfordring til at føre konsultationer.
III. Indledning af en kombineret udløbs- og interimsundersøgelse
(5)
Kommissionen undersøgte den dokumentation, der var fremlagt af ansøgerne, og fandt den tilstrækkelig til at berettige indledningen af en fornyet undersøgelse i henhold til artikel 18, stk. 2, og artikel 19, stk. 2, i grundforordningen. Efter høring af det rådgivende udvalg indledte Kommissionen ved en meddelelse offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende (4) en kombineret udløbs- og interimsundersøgelse af Rådets forordning (EF) nr. 2164/98.
IV. Undersøgelsesperiode
(6)
Undersøgelsen omfattede perioden fra 1. april 2002 til 31. marts 2003 (undersøgelsesperioden). Undersøgelsen af udviklingstendenser af relevans for spørgsmålet om skade omfattede perioden fra 1. januar 1999 til udgangen af undersøgelsesperioden (den betragtede periode).
V. Parter, som er berørt af undersøgelsen
(7)
Kommissionen underrettede officielt ansøgerne og andre kendte producenter i Fællesskabet samt de eksporterende producenter, importørerne, leverandørerne i lavere produktionstrin, brugerne og den indiske regering om indledningen af undersøgelsen. De interesserede parter fik lejlighed til at tilkendegive deres synspunkter skriftligt og til at anmode om at blive hørt mundtligt. Parternes mundtlige og skriftlige bemærkninger blev overvejet og blev taget i betragtning, hvor det var relevant.
(8)
I betragtning af det åbenbart store antal eksporterende producenter af den pågældende vare i Indien, som var nævnt i klagen, blev det påtænkt at anvende stikprøver ved undersøgelsen af subsidieringen, jf. artikel 27 i grundforordningen.
(9)
Imidlertid gav kun et begrænset antal eksporterende producenter sig til kende og afgav de oplysninger, der var ønsket til stikprøven. Det blev derfor ikke anset for nødvendigt at benytte stikprøver.
(10)
Kommissionen sendte spørgeskemaer til alle parter, som den vidste var berørt af sagen, og som gav sig til kende inden for de frister, der var fastsat i indledningsmeddelelsen. Der blev modtaget besvarelser fra fem producenter i Fællesskabet, syv eksporterende producenter, en importør, to leverandører i lavere produktionstrin og den indiske regering.
(11)
Kommissionen indhentede og efterprøvede alle de oplysninger, som den anså for nødvendige for at træffe en afgørelse om subsidiering og skade samt for at fastslå, om der var sandsynlighed for fortsat eller fornyet subsidiering og skade, og om det ikke ville stride mod Fællesskabets interesser at opretholde eller ændre foranstaltningerne. Der blev aflagt kontrolbesøg hos følgende interesserede parter:
1)
Producenter i Fællesskabet
DSM Anti-Infectives BV, Delft, Nederlandene, der også besvarede Kommissionens spørgeskema på vegne af DSM Anti-Infectives Deretil SA, Almeria, Spanien, og DSM Anti-Infectives Chemferm SA, Santa Perpetua de Mogoda, Spanien. Disse tre selskaber er i det følgende samlet benævnt »DSM«.
Sandoz GmbH (tidligere Biochemie GmbH), Kundl, Østrig, der også besvarede Kommissionens spørgeskema på vegne af Sandoz Industrial Products SA (tidligere Biochemie SA), Barcelona, Spanien. Disse to selskaber er i det følgende samlet benævnt »Sandoz«.
2)
Den indiske regering
Handelsministeriet, New Delhi.
3)
Eksporterende producenter i Indien
KDL Biotech Ltd (tidligere Kopran Ltd), Mumbai
Orchid Pharmaceuticals and Chemicals Ltd, Chennai
Nectar Lifesciences Ltd, Chandigarh
Nestor Pharmaceuticals Ltd, New Delhi
Ranbaxy Laboratories Ltd, New Delhi
Torrent Gujarat Biotech Ltd, Ahmedabad
Surya Pharmaceutical Ltd, Chandigarh.
VI. Underretning og bemærkninger om procedure
(12)
Den indiske regering og de øvrige interesserede parter blev underrettet om de væsentligste kendsgerninger og overvejelser, der lå til grund for, at det påtænktes at foreslå en videreførelse af foranstaltningerne. De fik også en rimelig frist til at fremsætte bemærkninger. Visse parter fremsatte bemærkninger skriftligt. Desuden redegjorde den indiske regering og tre eksporterende producenter for deres holdninger i høringer efter meddelelsen om undersøgelsen, hvilket senere blev fulgt op af indlæg, hvori deres holdninger blev opsummeret. Der blev taget behørigt hensyn til alle indlæg og bemærkninger, jf. nedenstående.
(13)
Den indiske regering og en eksporterende producent påpegede under en høring, at ansøgerne ikke fremstillede en bestemt type af samme vare, nemlig cefalexin, og at der derfor ikke bør indledes en undersøgelse vedrørende denne type.
(14)
Det skal i den forbindelse erindres, at det allerede i den oprindelige undersøgelse blev fastslået, at alle typer af den af undersøgelsen omfattede vare (se afsnit B) anses for at være én og samme varekategori (5). Alle typer tilhører samme kategori, nemlig semisyntetiske bredspektrede antibiotika, og de har samme anvendelsesformål, idet de indgår i færdige doseringer, som er effektive til behandling af forskellige infektionssygdomme. Da alle typer derfor i forbindelse med denne procedure udgør én og samme vare, der fremstilles af ansøgerne, må dette argument afvises.
(15)
Den indiske regering og en eksporterende producent fremførte, at fællesskabsproducenternes ikke-fortrolige besvarelser af spørgeskemaet ikke var tilstrækkelig detaljerede og ikke var indgivet i overensstemmelse med grundforordningens artikel 29. Det hævdedes, at manglende oplysninger i de ikke-fortrolige besvarelser af spørgeskemaet betød, at samarbejdsvillige eksportører ikke fik en reel mulighed for at forsvare deres interesser i forbindelse med analysen af skade og årsagssammenhæng.
(16)
I denne forbindelse skal det bemærkes, at EF-erhvervsgrenen i den aktuelle undersøgelse som nævnt i afsnit E kun består af to parter, nemlig Sandoz og DSM. Desuden fremstillede en af disse parter kun amoxicillin trihydrat og ampicillin trihydrat, mens den anden part også fremstillede cefalexin. Disse særlige omstændigheder med hensyn til fællesskabserhvervsgrenen betød, at visse oplysninger afgivet under undersøgelsen var mere fortrolige. Under alle omstændigheder indeholder de sagsakter, som interesserede parter har adgang til, begge samarbejdsvillige EF-producenters ikke-fortrolige besvarelser af spørgeskemaet med de fortrolige oplysninger i indeksform, så der sikres en rimelig forståelse af de fortrolige oplysningers egentlige indhold. EF-producenternes ikke-fortrolige besvarelser af spørgeskemaerne anses derfor stadig for at overholde bestemmelserne i grundforordningens artikel 29. Det er desuden relevant at nævne, at de indekserede skadesoplysninger som anført i denne forordnings afsnit F gav alle interesserede parter et tilstrækkeligt nøjagtigt billede af situationen med hensyn til skade og årsagssammenhæng, således at de kunne vurdere analysen og forsvare deres interesser.
B. DEN PÅGÆLDENDE VARE OG SAMME VARE
I. Den pågældende vare
(17)
Den vare, der er omfattet af denne fornyede undersøgelse, er samme vare, som var omfattet af Rådets forordning (EF) nr. 2164/98, nemlig amoxicillin trihydrat, ampicillin trihydrat og cefalexin, ikke i doseret stand eller i former eller pakninger til detailsalg, med oprindelse i Indien og henhørende under KN-kode ex 2941 10 10, ex 2941 10 20 og ex 2941 90 00 (den pågældende vare).
II. Samme vare
(18)
Under høringen efter meddelelsen om undersøgelsen har den indiske regering og en eksporterende producent henledt opmærksomheden på, at en fællesskabsproducent nævnte visse forskelle i »stabilitet, renhed, analyse, galeniske egenskaber osv.« mellem den pågældende vare og samme vare. Desuden nævnte den eneste samarbejdsvillige importør forskelle med hensyn til vandopløselighed.
(19)
Både den pågældende vare og den samme vare skal imidlertid leve op til de samme internationale farmakopéer med bestemte specifikationer. Selv om de ikke er identiske i alle henseender, ligger deres egenskaber således tæt op ad hinanden som krævet i grundforordningens artikel 1, stk. 5.
(20)
Undersøgelsen bekræftede derfor, at amoxicillin trihydrat, ampicillin trihydrat og cefalexin fremstillet og solgt i Fællesskabet af fællesskabsproducenterne havde fysiske egenskaber og anvendelsesformål, som var identiske eller lå tæt op ad det, der var gældende for den pågældende vare, og at de således var samme vare, jf. grundforordningens artikel 1, stk. 5.
C. SUBSIDIER
I. Indledning
(21)
På grundlag af de oplysninger, der var indeholdt i anmodningen om en fornyet undersøgelse, og besvarelserne af Kommissionens spørgeskema, undersøgte Kommissionen følgende ordninger, som angiveligt indebærer, at der ydes subsidier:
1) Landsdækkende ordninger
a)
»Advance Licence Scheme« (forhåndslicensordningen)
b)
»Duty Entitlement Passbook Scheme« (toldgodtgørelsesordningen)
c)
»Special Economic Zones/Export Oriented Units Scheme« (ordningen for særlige økonomiske områder og eksportorienterede virksomheder)
d)
»Export Promotion Capital Goods Scheme« (eksportfremmeordningen for investeringsgoder)
e)
»Income Tax Schemes« (indkomstskatteordninger)
-
»Export Income Tax Exemption Scheme« (ordningen for fritagelse for indkomstskat af eksport)
-
»Income Tax Incentive for Research and Development« (indkomstskattebegunstigelse for forskning og udvikling)
f)
»Export Credit Scheme« (eksportkreditordningen).
(22)
De nævnte ordninger i litra a) til d) er baseret på »Foreign Trade (Development and Regulation) Act 1992« (nr. 22 af 1992)(loven om udlandshandel), der trådte i kraft den 7. august 1992. Ved »Foreign Trade Act« bemyndiges den indiske regering til at udstede bekendtgørelser vedrørende eksport- og importpolitikken. Disse bekendtgørelser opføres i »Export and Import Policy«-dokumenter, der udstedes af Handelsministeriet hvert femte år og regelmæssigt ajourføres. Et af disse dokumenter er relevant for den fornyede undersøgelsesperiode i denne sag, nemlig femårsplanen for perioden 1. april 2002 til 31. marts 2007 (EXIM-policy 02-07 eller eksport- og importpolitikken for 2002-2007). Desuden fastlægger den indiske regering også de procedurer, der styrer eksport- og importpolitikken for 2002-2007 i den såkaldte »Handbook of Procedures - 1 April 2002 to 31 March 2007, Volume I« (HOP I 02-07) (6). Procedurehåndbogen ajourføres også regelmæssigt.
(23)
De i litra e) nævnte indkomstskatteordninger er baseret på »Income Tax Act of 1961« (indkomstskatteloven af 1961), som ændres årligt ved »Finance Act« (finansloven).
(24)
Den i litra f) nævnte eksportkreditordning er baseret på section 21 og 35A i »Banking Regulation Act 1949« (bankloven af 1949), der tillader Reserve Bank of India (RBI) at vejlede forretningsbanker på eksportkreditområdet.
2) Regionale ordninger
(25)
På grundlag af de oplysninger, der var indeholdt i anmodningen om den fornyede undersøgelse, og besvarelserne af Kommissionens spørgeskema, gennemgik Kommissionens tjenestegrene også en række ordninger, som angiveligt indebærer, at der ydes subsidier af regionale regeringer eller myndigheder i visse indiske delstater.
a)
Delstaten Punjab
-
»Punjab Industrial Incentive Scheme« (Punjabs industrifremmeordning)
-
Denne ordning er baseret på Punjabs regerings industripolitik og motivationskodeks.
b)
Delstaten Gujarat
-
»Gujarat Industrial Incentive Scheme« (Gujarats industrifremmeordning)
-
Refusion af elektricitetsafgift
-
Førstnævnte ordning er baseret på Gujarats industrifremmepolitik, mens den anden ordning er baseret på Bombays elektricitetsafgiftslov af 1958.
c)
Delstaten Maharashtra
-
Maharashtras regerings incitamentspakkeordning. Denne ordning er baseret på beslutninger truffet af Maharashtras industri-, energi- og arbejdsministerium.
(26)
En indkomstskatteordning (begunstigelsen for forskning og udvikling) og tre regionale ordninger (Punjabs og Gujarats industrifremmeordninger og Gujarats refusion af elektricitetsafgift) var ikke nævnt i anmodningen om en fornyet undersøgelse. I overensstemmelse med grundforordningens artikel 22, stk. 1, og artikel 11, stk. 10, underrettede Kommissionen derfor den indiske regering om, at undersøgelsen muligvis ville blive udvidet til også at omfatte disse ordninger. Indiens regering blev indkaldt til konsultationer med henblik på at kaste lys over den faktiske situation med hensyn til de påståede ordninger og nå til en gensidigt acceptabel løsning. Da der efter disse konsultationer ikke forelå en gensidigt acceptabel løsning med hensyn til disse fire ordninger, medtog Kommissionen dem i undersøgelsen af spørgsmålet om subsidiering.
3. Generelle bemærkninger om subsidiering
(27)
To eksporterende producenter fremførte, at forhåndslicensordningen, indkomstskattebegunstigelsen for forskning og udvikling samt eksportkreditordningen ikke burde være omfattet af den aktuelle undersøgelse, da en fornyet undersøgelse kun burde omfatte ordninger, der indgik i den oprindelige undersøgelse. I dette tilfælde var disse tre ordninger og de regionale ordninger ikke blevet undersøgt i forbindelse med den oprindelige undersøgelse.
(28)
I de relevante bestemmelser i grundforordningen om interims- og udløbsundersøgelser er der imidlertid ikke fastsat en sådan snæver fremgangsmåde for fornyede undersøgelser. For eksempel kan en interimsundersøgelse føre til øgede foranstaltninger i overensstemmelse med grundforordningens artikel 19, stk. 2, hvis de eksisterende foranstaltninger ikke er tilstrækkelige til at udligne et udligningsberettiget subsidie. Endvidere kræves det i grundforordningens artikel 19, stk. 4, at det skal undersøges, »om omstændighederne med hensyn til subsidiering … har ændret sig betydeligt«. En interimsundersøgelse vedrørende subsidiering kan således af sig selv føre til en fuldstændig reevaluering af rammerne for subsidiering og ikke blot af de subsidieordninger, der oprindelig blev undersøgt, hvilket muligvis kan være til fordel for den pågældende vare. Desuden behøver en udløbsundersøgelse ikke udelukkende at fokusere på oprindeligt undersøgte ordninger. Artikel 18, stk. 2, i grundforordningen henviser til fortsat eller fornyet subsidiering, altså en generel situation, og ikke til oprindeligt undersøgte subsidieringsordninger. Fornyede undersøgelser er derfor ikke begrænset til de ordninger, der oprindeligt blev undersøgt, men kræver, at der træffes beslutning om nuværende og fremtidig subsidiering, herunder programmer, der ikke oprindeligt blev undersøgt. Faktisk er det kun en sådan fremgangsmåde, der kan føre til en fyldestgørende analyse af den faktiske situation med hensyn til subsidiering i en given fornyet undersøgelsesperiode. I modsat fald kunne regeringer reelt beskytte sig mod indgreb over for subsidiering ved simpelt hen at omdøbe en ordning eller foretage mindre strukturelle ændringer af denne. Dette ville betyde, at udligningsforanstaltninger, hvis mål er at afhjælpe skadevoldende subsidiering, ville blive virkningsløse.
II. Landsdækkende ordninger
1. »Advance Licence Scheme« (ALS) (forhåndslicensordningen)
a) Retsgrundlag
(29)
Ordningen er beskrevet detaljeret i stk. 4.1.1 til 4.1.14 i EXIM-policy 02-07 og i kapitel 4.1 til 4.30 i HOP I 02-07.
b) Støtteberettigelse
(30)
ALS består af seks underordninger, der er beskrevet nærmere i betragtning 31. Disse underordninger er bl.a. forskellige med hensyn til støtteberettigelse. Producent-eksportører og forhandler-eksportører, der er »forbundet« med støttende producenter, er berettiget til støtte efter ALS-ordningerne for fysisk eksport og årligt behov. Producent-eksportører, der leverer til den endelige eksportør, er berettiget til forhåndslicens for mellemleverancer. Hovedleverandører, der leverer til kategorier »ligestillet med eksport« som nævnt i stk. 8.2 i EXIM-policy 02-07, såsom leverandører til eksportorienterede virksomheder, er berettigede til ALS-ordningen for transaktioner ligestillet med eksport. Mellemleverandører til producent-eksportører er berettigede til eksportligestillingsfordele i henhold til underordningerne for attester til forudgående frigivelse (Advance Release Orders eller ARO) og løbende indenlandsk remburs.
c) Praktisk gennemførelse
(31)
Forhåndslicenser kan udstedes for:
i) Fysisk eksport: Dette er den vigtigste underordning. Den gør det muligt toldfrit at importere råmaterialer til fremstilling af en specifik færdig eksportvare. »Fysisk« betyder i denne forbindelse, at eksportvaren skal forlade indisk område. Tilladelsen til import og forpligtelsen til eksport (herunder eksportvarens type) er specificeret i licensen.
ii) Årligt behov: En sådan licens er ikke knyttet til en bestemt eksportvare, men til en bredere varegruppe (f.eks. kemiske og dermed forbundne produkter). Licensindehaveren kan - op til en bestemt værditærskel, der fastsættes efter tidligere eksportresultater - toldfrit importere ethvert råmateriale, der skal benyttes til fremstilling af enhver vare, der henhører under den relevante varegruppe. Han kan vælge at eksportere enhver færdig vare i varegruppen, hvor sådanne toldfri materialer er anvendt.
iii) Mellemleverancer: Denne underordning omfatter tilfælde, hvor to producenter har til hensigt at fremstille en enkelt eksportvare og stå for hver sin del af produktionsprocessen. Producent-eksportøren fremstiller mellemproduktet. Den kan toldfrit importere råmaterialer og kan til dette formål opnå en forhåndslicens for mellemleverancer. Den endelige eksportør færdiggør produktionen og er forpligtet til at eksportere den færdige vare.
iv) Transaktioner ligestillet med eksport: Denne underordning gør det muligt for en hovedleverandør toldfrit at importere råmaterialer, som er nødvendige for produktionen af varer, der skal sælges i »transaktioner ligestillet med eksport« til de kundekategorier, der er anført i stk. 8.2.(b) til (f), (g), (i) og (j) i EXIM policy 02-07. Ifølge den indiske regering forstås der ved transaktioner ligestillet med eksport transaktioner, hvor de leverede varer ikke forlader landet. En række kategorier af leverancer anses for at være transaktioner ligestillet med eksport, forudsat at varerne er fremstillet i Indien, f.eks. leverancer af varer til eksportorienterede virksomheder eller til selskaber i særlige økonomiske zoner.
v) Attester til forudgående frigivelse (ARO): En indehaver af en forhåndslicens, der ønsker at købe råvarerne fra indenlandske kilder i stedet for at importere dem direkte, kan vælge at købe dem ved anvendelse af attester til forudgående frigivelse. I sådanne tilfælde godkendes forhåndslicenserne som attester til forudgående frigivelse og påtegnes til den indenlandske leverandør ved levering af de derpå anførte varer. Påtegnelsen af attesten til forudgående frigivelse giver den indenlandske leverandør ret til de fordele, der indrømmes transaktioner ligestillet med eksport, jf. stk. 8.3 i EXIM-policy 02-07 (dvs. forhåndslicens for mellemleverancer/transaktioner ligestillet med eksport, eksportrestitution og tilbagebetaling af endelige forbrugsafgifter). ARO-mekanismen yder refusion af skatter og afgifter til leverandøren, i stedet for at disse beløb tilbagebetales til den endelige eksportør i form af godtgørelse eller refusion af told. Skatter og afgifter kan refunderes for både lokale og importerede råmaterialer.
vi) Løbende indenlandsk remburs: Denne underordning dækker også indenlandske leverancer til en indehaver af en forhåndslicens. Indehaveren af en forhåndslicens kan henvende sig til en bank for at åbne en indenlandsk remburs til fordel for en indenlandsk leverandør. Banken ugyldiggør licensen til direkte import for den værdi og de varemængder, der købes i landet i stedet for at blive importeret. Den indenlandske leverandør vil være berettiget til de fordele, der indrømmes transaktioner ligestillet med eksport, jf. stk. 8.3 i EXIM-policy 02-07 (dvs. forhåndslicens for mellemleverancer/transaktioner ligestillet med eksport, eksportrestitution og tilbagebetaling af endelige forbrugsafgifter).
Det blev fastslået, at de samarbejdsvillige eksportører i den fornyede undersøgelsesperiode kun opnåede indrømmelser i henhold til fire underordninger i forbindelse med den pågældende vare, nemlig forhåndslicenser for i) fysisk eksport, ii) årligt behov, iii) mellemleverancer som leverandør til en endelig eksportør og iv) transaktioner ligestillet med eksport som leverandør til eksportorienterede virksomheder/virksomheder i særlige økonomiske zoner. Det er derfor ikke nødvendigt at undersøge, om v) ARO-ordningen og vi) ordningen med løbende indenlandsk remburs er udligningsberettigede.
(32)
Af hensyn til de indiske myndigheders kontrol er licensindehavere retligt forpligtede til at føre »korrekt og behørigt regnskab over forbrug og anvendelse af importerede varer i henhold til licenser« i et nærmere angivet format (kapitel 4.30 og tillæg 18 til HOP I 02-07), dvs. et regnskab over det faktiske forbrug (tillæg 18-regnskabet).
(33)
For så vidt angår de i betragtning 31 nævnte underordninger i), iii) og iv) fastsætter den indiske regering den mængde og værdi, som importtilladelsen og eksportforpligtelsen (herunder for transaktioner ligestillet med eksport) vedrører, og dette fremgår af licensen. Desuden skal de tilsvarende transaktioner bekræftes på licensen af statens embedsmænd på import- og eksporttidspunktet. Den mængde import, der er tilladt i henhold til denne ordning, fastsættes af den indiske regering på grundlag af såkaldte standard input/output-normer (SION). Der er fastsat sådanne normer for de fleste varer (herunder den pågældende vare), som er offentliggjort i HOP II 02-07.
(34)
For den i betragtning 31 omhandlede underordning ii) (forhåndslicens for årligt behov) er det kun værdien af den tilladte import, der anføres på licensen. Licensindehaveren er forpligtet til at »fastholde sammenhængen mellem de importerede råmaterialer og den færdige vare« (stk. 4.24A(c) i HOP I 02-07).
(35)
Importerede råmaterialer kan ikke afhændes og skal bruges til at fremstille den færdige eksportvare. Eksportforpligtelsen skal opfyldes inden for en fastsat frist efter udstedelsen af licensen (18 måneder med mulighed for to forlængelser på hver seks måneder). Forhåndslicenser for årligt behov kan ikke forlænges.
(36)
Under den fornyede undersøgelse blev det fastslået, at de samarbejdsvillige eksportører toldfrit havde importeret større mængder råmaterialer i henhold til SION-importtilladelser efter de forskellige underordninger, end det var nødvendigt for at fremstille referencemængden for den færdige eksportvare. Standard-input/output-normerne for den pågældende vare var derfor ikke korrekte. Endvidere førte ingen at de samarbejdsvillige eksportører i den fornyede undersøgelsesperiode korrekte regnskaber over det faktiske forbrug. I fire tilfælde blev der slet ikke ført sådanne regnskaber, selv om der var en retlig forpligtelse hertil (se betragtning 32). I to tilfælde havde selskaberne ikke registreret det faktiske forbrug. Hverken de undersøgte eksportører eller den indiske regering kunne påvise, at fritagelsen for importafgifter ikke førte til en for stor eftergivelse.
d) Bemærkninger
(37)
Den indiske regering og fem samarbejdsvillige eksportører fremsatte bemærkninger til ordningen med forhåndslicenser (ALS). De hævdede, at ALS fungerer som en tilladt godtgørelses- eller substitutionsgodtgørelsesordning, der angiveligt minder om EF’s ordning for aktiv forædling, og at der forefindes et verifikationssystem svarende til bestemmelserne i grundforordningens bilag I, II og III til at overvåge sammenhængen mellem toldfrit importerede råmaterialer og de færdige eksportvarer. Den indiske regering og to eksportører fremførte yderligere, at kun en for stor eftergivelse af told kunne udlignes. For så vidt angår et verifikationssystem insisterede de på, at der forefandtes et fyldestgørende system. I denne forbindelse henviste de til en række kontrolelementer, som den indiske regering kunne benytte sig af med henblik på verifikation, herunder SION-normer, oplysninger om importmængden og eksportdokumenter, et toldregister over import og eksport i henhold til ALS, et register over forbruget, det såkaldte DEEC-register (Duty Entitlement Export Certification book), indfrielseskontrol efter import og eksport, yderligere kontroller foretaget af de indiske told- og punktafgiftsmyndigheder, regelmæssig revision samt retsforfølgelse i tilfælde af omdirigering. Den indiske regering og en eksportør indrømmede imidlertid, at SION-normerne kan »reducere det faktiske forbrug«. Desuden fremlagde ingen eksportører tilstrækkelige beviser for, at de opfyldte deres forpligtelse til på korrekt vis at føre det regnskab over det faktiske forbrug, der kræves i henhold til EXIM-politikken. Endvidere påstod to eksportører, at undersøgelsesmyndigheden selv skulle have beregnet en for stor eftergivelse. Endelig er det blevet hævdet, at Fællesskabet som følge af tidligere praksis er bundet til ikke at udligne ALS. Efter den høring, der fulgte meddelelsen om undersøgelsen, fremlagde en eksportør en beregning af den for meget eftergivne told.
e) Konklusion
(38)
Fritagelsen for importafgifter er et subsidie i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 1, litra a), nr. ii), og artikel 2, stk. 2, dvs. et finansielt bidrag fra den indiske regering, der har medført en fordel for de undersøgte eksportører.
(39)
Desuden er ordningerne med forhåndslicens for fysisk eksport, årligt behov og mellemleverancer klart retligt betingede af eksportresultater og anses derfor for at være specifikke og udligningsberettigede i henhold til grundforordningens artikel 3, stk. 4, litra a). Uden en eksportforpligtelse kan et selskab ikke opnå fordele i henhold til disse ordninger.
(40)
Ordningen med forhåndslicens for transaktioner ligestillet med eksport er i det aktuelle tilfælde reelt betinget af eksportresultater. Den blev kun benyttet af ét selskab i mindre omfang og kun ved leverancer til eksportorienterede virksomheder eller virksomheder i en særlig økonomisk zone, der begge er kategorier nævnt i stk. 8.2(b) i EXIM-policy 02-07. Dette selskab erklærede, at dets kunder senere eksporterede den pågældende vare. Målet for eksportorienterede virksomheder og særlige økonomiske zoner er eksport, jf. stk. 6.1 i EXIM-policy 02-07. En indenlandsk leverandør opnår således fordele efter ordningen for forhåndslicens for transaktioner ligestillet med eksport, fordi den indiske regering forventer, at en eksportør, som er en eksportorienteret virksomhed eller er beliggende i en særlig økonomisk zone, efterfølgende vil få eksportindtægter. Ifølge grundforordningens artikel 3, stk. 4, litra a), anses et subsidie for at være betinget af eksportresultater, når det af faktiske omstændigheder fremgår, at ydelsen af subsidiet, om end det ikke er retligt betinget af eksportresultater, i virkeligheden er bundet til faktiske eller forventede eksportindtægter.
(41)
Ingen af de fire underordninger, der blev benyttet i den aktuelle sag, kan betragtes som tilladte toldgodtgørelsesordninger eller substitutionsgodtgørelsesordninger i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 1, litra a), nr. ii). Dette resultat er bekræftet efter nøje overvejelse af parternes bemærkninger. De overholder ikke de strenge regler, der er fastsat i bilag I, punkt i), bilag II (definition af og regler for godtgørelse) og bilag III (definition af og regler for substitutionsgodtgørelse) i grundforordningen. Den indiske regering anvendte ikke sin verifikationsordning eller -procedure til effektivt at bekræfte, hvorvidt der blev forbrugt råmaterialer ved fremstillingen af den eksporterede vare og i hvilke mængder (bilag II, del II, punkt 4, i grundforordningen samt for substitutionsgodtgørelsesordninger bilag III, del II, punkt 2, i grundforordningen). SION-normerne for den pågældende vare var ikke tilstrækkelig præcise. Ingen af de fremsatte bemærkninger har ændret denne konklusion. Tværtimod indrømmede den indiske regering endda, at SION-normerne ikke var korrekte. Det bekræftes således, at SION-normerne i sig selv ikke kan anses for at være et system til verifikation af det faktiske forbrug, fordi disse meget generøse standardnormer er udformet således, at den indiske regering ikke med tilstrækkelig præcision kan kontrollere, hvilke mængder råmaterialer der er forbrugt i produktionen til eksport. Endvidere foretog den indiske regering ikke en effektiv kontrol på grundlag af korrekte regnskaber over det faktiske forbrug (tillæg 18-regnskab). Den indiske regering foretog desuden ikke nogen yderligere undersøgelse på grundlag af de faktisk involverede råmaterialer, selv om dette normalt ville være nødvendigt, når verifikationssystemet ikke reelt blev anvendt (bilag II, del II, punkt 5, og bilag III, del II, punkt 3, til grundforordningen), og den beviste heller ikke, at der ikke blev eftergivet for store afgiftsbeløb. Forhåndslicensordningens påståede sammenlignelighed med Fællesskabets ordning for aktiv forædling er irrelevant, da EF-systemet ikke er genstand for den aktuelle undersøgelse.
(42)
De øvrige verifikationselementer, der blev nævnt, eksisterer enten ikke længere (f.eks. blev DEEC-registret afskaffet ved EXIM policy 02-07) eller er tilsyneladende - da der ikke er en reel kontrol af regnskaberne med det faktiske forbrug - baseret på meget generøse SION-normer, hvilket ikke er tilstrækkeligt (dvs. oplysninger om import- og eksportdokumenter, toldregister, indfrielseskontrol af ALS). De indiske myndigheder har ikke fremlagt revisionsrapporter om de eksporterende producenter, der er omfattet af undersøgelsen.
(43)
Da ALS ikke tidligere har været analyseret på grundlag af kendsgerninger, der kan sammenlignes med dem, der konstateredes i den aktuelle undersøgelse, især i betragtning af unøjagtigheden af SION-normerne for den pågældende vare, er der endelig ingen bindende præcedens for, at ordningen ikke er udligningsberettiget.
(44)
Disse fire underordninger er derfor udligningsberettigede.
f) Beregning af subsidiebeløbet
(45)
Da der ikke er tale om tilladte toldgodtgørelsesordninger eller substitutionsgodtgørelsesordninger, er den udligningsberettigede fordel eftergivelsen af den samlede importafgift, der normalt skal betales ved import af råmaterialer. I modsætning til, hvad der blev fremført i bemærkningerne fra den indiske regering og to eksportører, er det ikke fastsat i grundforordningen, at kun eftergivelse af overskydende afgifter kan udlignes. Ifølge grundforordningens artikel 2, stk. 1, litra a), nr. ii), og dens bilag I, punkt i), kan der kun foretages udligning af for store eftergivne afgiftsbeløb, hvis betingelserne i bilag II og III til grundforordningen er opfyldt. Disse betingelser var imidlertid ikke opfyldt i dette tilfælde. Hvis det konstateres, at der ikke findes en passende overvågningsprocedure, finder ovennævnte undtagelse for godtgørelsesordninger således ikke anvendelse, og i stedet gælder derfor den normale regel om, at det er de ubetalte afgiftsindtægter, der er givet afkald på, som skal udlignes, og ikke de beløb, som angiveligt er eftergivet for meget. Som det fremgår af bilag II, del II, og bilag III, del II, til grundforordningen påhviler det ikke undersøgelsesmyndigheden at beregne sådanne eftergivelser af for store beløb. Tværtimod skal den ifølge grundforordningens artikel 2, stk. 1, litra a), nr. ii), kun fastslå, at der foreligger tilstrækkelige beviser for, at et angiveligt verifikationssystem ikke er hensigtsmæssigt. Det skal yderligere bemærkes, at hvis der ikke forefindes et verifikationssystem, der anvendes effektivt, skal en yderligere undersøgelse, der foretages af de indiske myndigheder, ske rettidigt, dvs. normalt inden kontrolbesøget i en undersøgelse vedrørende udligningstold. Den beregning af en for stor eftergivelse af afgifter, der blev fremlagt af en eksportør efter meddelelsen om undersøgelsen, forelå ikke rettidigt og var ikke foretaget af den indiske regering. Den kan derfor ikke tages i betragtning.
(46)
Subsidiebeløbene for de eksportører, der benyttede ALS, blev beregnet på grundlag af de importafgifter, som der var givet afkald på (basistold og særlig tillægstold) for de varer, der var importeret i henhold til de fire underordninger, som blev benyttet for den pågældende vare i den fornyede undersøgelsesperiode, jf. betragtning 31. I overensstemmelse med grundforordningens artikel 7, stk. 1, litra a), blev de gebyrer, som var nødvendige for at opnå subsidiet, fratrukket subsidiebeløbene, når der blev fremsat berettigede krav herom. Disse subsidiebeløb er i overensstemmelse med grundforordningens artikel 7, stk. 2, blevet fordelt over eksportomsætningen fra den pågældende vare i den fornyede undersøgelsesperiode, da subsidiet er betinget af eksportresultater og ikke blev ydet i forhold til de fremstillede, eksporterede eller transporterede mængder.
(47)
Seks selskaber opnåede fordele af denne ordning i den fornyede undersøgelsesperiode og modtog subsidier på mellem 22,0 % og 25,8 % (se tabellen i betragtning 154).
2. »Duty Entitlement Passbook Scheme« (DEPBS) (toldgodtgørelsesordningen)
a) Retsgrundlag
(48)
DEPBS-ordningen er beskrevet detaljeret i stk. 4.3 i EXIM-policy 02-07 og i kapitel 4 i HOP I 02-07.
b) Støtteberettigelse
(49)
Alle producent-eksportører og forhandler-eksportører er berettigede til denne ordning.
c) Praktisk gennemførelse af DEPBS
(50)
En støtteberettiget eksportør kan anmode om DEPBS-kreditter, der beregnes som en procentdel af værdien af de varer, der eksporteres i henhold til denne ordning. De indiske myndigheder har fastsat sådanne DEPBS-satser for de fleste varer, herunder den pågældende vare. De fastsættes på grundlag af SION-normer under hensyntagen til det formodede indhold af importerede råmaterialer i eksportvaren og tolden på disse importerede råmaterialer, uanset om der rent faktisk er betalt importafgift eller ej.
(51)
For at være berettiget til fordelene under denne ordning skal et selskab foretage eksport. På tidspunktet for eksporttransaktionen skal eksportøren afgive en erklæring til de indiske myndigheder, hvoraf det fremgår, at eksporten finder sted i henhold til DEPBS-ordningen. For at varerne kan eksporteres, udsteder de indiske toldmyndigheder under forsendelsesproceduren et eksportforsendelsesdokument. Dette dokument viser bl.a. størrelsen af den DEPBS-kredit, der skal indrømmes for den pågældende eksporttransaktion. Eksportøren kender på dette tidspunkt størrelsen af den fordel, han vil modtage. Når først toldmyndighederne har udstedt et eksportforsendelsesdokument, har den indiske regering ingen beføjelser med hensyn til at indrømme en DEPBS-kredit. Den DEPBS-sats, der benyttes til at beregne fordelen, er den sats, der var gældende på tidspunktet for eksportangivelsen. Det er derfor ikke muligt at ændre fordelens størrelse med tilbagevirkende kraft.
(52)
Det konstateredes også, at DEPBS-kreditter efter opfyldelsen af eksportforpligtelsen kan bogføres som indtægter i regnskaberne på et periodiseringsgrundlag, hvilket er i overensstemmelse med de indiske regnskabsstandarder.
(53)
Sådanne kreditter kan benyttes til at betale told på senere import af enhver vare, der kan indføres uden restriktioner, undtagen investeringsgoder. Varer, der er indført ved anvendelse af sådanne kreditter, kan sælges på hjemmemarkedet (og pålægges omsætningsafgift) eller anvendes på anden måde.
(54)
DEPBS-kreditter er frit omsættelige og er gyldige i en periode på 12 måneder fra udstedelsesdatoen.
(55)
En ansøgning om DEPBS-kredit kan dække indtil 25 eksporttransaktioner eller - hvis den indgives elektronisk - en ubegrænset mængde eksporttransaktioner. Der er reelt ingen faste frister for at ansøge om DEPBS-kreditter, fordi de perioder, der er anført i kapitel 4.47 i HOP I 02-07, altid regnes fra den seneste eksporttransaktion, der indgår i en given DEPBS-ansøgning.
d) Bemærkninger
(56)
Efter meddelelsen om undersøgelsen fremsatte tre eksportører, der opnåede fordele i henhold til denne ordning, bemærkninger til ovenstående DEPBS-analyse. De fremførte følgende betragtninger: i) i modsætning til konklusionerne i betragtning 53 og 59 skal materialer importeret i henhold til DEPBS angiveligt benyttes til eksportproduktion, og DEPBS-kreditter kan angiveligt kun opnås, hvis der eksporteres varer, hvor der er betalt importafgift af de råmaterialer, der indgår; ii) den nye beregningsmetode for udligningsberettigede beløb (med fokus på eksporttransaktionen - se betragtning 61 og 62) bør ikke benyttes, fordi der angiveligt kun indrømmes en fordel ved brugen af kreditten, og fordi den nye fremgangsmåde afviger fra tidligere EF-praksis og derved er udtryk for forskelsbehandling; iii) DEPBS bør kun udlignes i det omfang, sådanne kreditter er opnået for den pågældende vare; og iv) der bør tages hensyn til en reduktion af DEPBS-satsen, der fandt sted i februar 2004.
e) Konklusioner om DEPBS-ordningen
(57)
DEPBS tilvejebringer subsidier i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 1, litra a), nr. ii), og artikel 2, stk. 2. En DEPBS-kredit er et finansielt bidrag fra Indiens regering, da kreditten senere vil blive benyttet til at udligne importafgifter, hvorved den indiske regering giver afkald på toldindtægter, den ellers ville have fået. Desuden medfører DEPBS-kreditten en fordel for eksportøren, fordi selskabets likviditet forbedres.
(58)
Endvidere er DEPBS retligt betinget af eksportresultater, og ordningen anses derfor for specifik og udligningsberettiget i henhold til artikel 3, stk. 4, litra a), i grundforordningen.
(59)
Ordningen kan ikke betragtes som en tilladt toldgodtgørelsesordning eller substitutionsgodtgørelsesordning i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 1, litra a), nr. ii). Den overholder ikke de strenge regler, der er fastsat i bilag I, punkt i), bilag II (definition af og regler for godtgørelse) og bilag III (definition af og regler for substitutionsgodtgørelse) til grundforordningen. En eksportør er ikke forpligtet til rent faktisk at forbruge de toldfrit importerede varer i produktionsprocessen, og kreditbeløbet beregnes ikke i forhold til de råmaterialer, der faktisk er benyttet. Desuden forefindes der ingen ordning eller procedure med henblik på at fastslå, hvilke råmaterialer der forbruges ved fremstillingen af den eksporterede vare, eller om der har været tale om for stor betaling af importafgifter, jf. bilag I, punkt i), og bilag II og III til grundforordningen. Endelig er eksportører berettiget til DEPBS-fordelene, uanset om de overhovedet importerer produktionsfaktorer. For at opnå fordelen er det tilstrækkeligt for en eksportør blot at eksportere varer uden at påvise, at noget råmateriale var importeret. Selv eksportører, der køber alle deres råmaterialer lokalt og ikke importerer varer, der kan benyttes som råmaterialer, er således stadig berettigede til fordelene ved DEPBS.
(60)
Hverken den påstand, der blev fremsat af en eksportør om, at materialer importeret i henhold til ordningen skal benyttes til fremstilling af varer til eksport, eller påstanden om, at DEPBS-kreditter kun kan opnås på betingelse af, at de benyttede råmaterialer er pålagt importafgift, er blevet underbygget. I denne forbindelse skal det også bemærkes, at den indiske regering ikke på noget tidspunkt anfægtede den beskrivelse af DEPBS, der er givet i det foregående. Disse påstande må derfor afvises.
f) Beregning af subsidiebeløbet
(61)
I overensstemmelse med artikel 2, stk. 2, og artikel 5 i grundforordningen blev det udligningsberettigede subsidiebeløb beregnet udtrykt ved den fordel, som det konstateredes, at modtageren havde opnået i den fornyede undersøgelsesperiode. I denne forbindelse konstateredes det, at modtageren opnår fordelen på det tidspunkt, hvor der foretages en eksporttransaktion i henhold til denne ordning. På dette tidspunkt er det sandsynligt, at den indiske regering giver afkald på tolden, hvilket udgør et finansielt bidrag i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 1, litra a), nr. ii). Som nævnt i betragtning 51 har den indiske regering ingen mulighed for at bestemme, om subsidiet skal indrømmes eller ej, og heller ingen mulighed for at fastsætte beløbets størrelse, når først toldmyndighederne har udstedt et eksportforsendelsesdokument, der bl.a. viser størrelsen af den DEPBS-kredit, som skal indrømmes for den pågældende eksporttransaktion. Som også nævnt i samme betragtning har eventuelle ændringer af DEPBS-satserne mellem den faktiske eksporttransaktion og udstedelsen af en DEPBS-licens ingen tilbagevirkende følger for størrelsen af den indrømmede fordel. Som anført i betragtning 52 kan selskaber endvidere i henhold til de indiske regnskabsstandarder bogføre DEPBS-kreditterne som indtægter efter periodiseringsprincippet på tidspunktet for eksporttransaktionen. Da et selskab endelig er vidende om, at det vil modtage et subsidie i henhold til DEPBS og fordele i henhold til andre ordninger, befinder det sig allerede i en mere gunstig konkurrencemæssig situation, idet det kan lade subsidierne udmønte sig i lavere priser.
(62)
Begrundelsen for at indføre udligningstold er imidlertid af afhjælpe en uredelig handelspraksis, der er baseret på uretfærdige konkurrencefordele. I betragtning af ovenstående anses det for passende at betragte fordelen ved DEPBS-ordningen som summen af de kreditter, der er opnået for alle eksporttransaktioner, der har fundet sted i henhold til denne ordning i undersøgelsesperioden.
(63)
De fremsatte bemærkninger har ikke givet anledning til at ændre denne beregningsmetode. Den nye metode er allerede blevet benyttet af De Europæiske Fællesskaber, f.eks. i forbindelse med sagen om grafitelektrodesystemer (7). Desuden forhindrer principperne om retssikkerhed og berettigede forventninger ikke sådanne metodeændringer. Endelig fører den nye fremgangsmåde ikke til en fuldstændig reevaluering af ordningen, der altid har været udligningsberettiget. Den vedrører kun beregningen af subsidiebeløbet for at forbinde det nærmere med den faktiske situation i en given undersøgelsesperiode. For det andet er denne fremgangsmåde bl.a. resultatet af kendsgerninger, som Kommissionen har konstateret under nylige undersøgelser, f.eks. bogføringen efter periodiseringsprincippet i henhold til indiske regnskabsstandarder og det reelle fravær af ansøgningsfrister for sådanne kreditter under EXIM-politikken. Endvidere bekræftede de fremsatte bemærkninger, at eksportøren på tidspunktet for en transporttransaktion, der finder sted i henhold til denne ordning, har opnået en uigenkaldelig ret til DEPBS-kreditter. Det er imidlertid det pågældende tidspunkt og ikke den efterfølgende anvendelse, der er afgørende for at fastslå, at der er indrømmet en fordel, jf. betragtning 61, fordi en eksportør med sådanne rettigheder allerede er bedre stillet finansielt set.
(64)
I modsætning til, hvad der blev fremført af nogle eksporterende producenter, måtte der også tages hensyn til DEPBS-kreditter i forbindelse med eksport af andre varer end den pågældende vare ved fastsættelsen af størrelsen af den udligningsberettigede DEPBS-kredit. Der er ingen forpligtelse under DEPBS, der begrænser brugen af kreditterne til toldfri import af råmaterialer knyttet til en bestemt vare. Tværtimod kan DEPBS-kreditter frit overdrages og endda sælges, og de kan benyttes til import af enhver vare, der kan indføres uden begrænsninger (råmaterialerne til den pågældende vare tilhører denne kategori) med undtagelse af investeringsgoder. Den pågældende vare kan derfor drage fordel af alle de DEPBS-kreditter, der indrømmes.
(65)
Desuden kan reduktioner af DEPBS-satsen, som har fundet sted efter den fornyede undersøgelsesperiode, ikke tages i betragtning, da det er fastsat i grundforordningens artikel 11, stk. 1, at oplysninger, der vedrører en periode, der ligger senere end undersøgelsesperioden, normalt ikke tages i betragtning. Der er desuden ingen garanti for, at den indiske regering ikke senere vil hæve DEPBS-satserne.
(66)
Når der blev fremsat berettigede krav herom, blev gebyrer, som var nødvendige for at opnå subsidiet, fratrukket kreditterne for at nå frem til subsidiebeløbene, jf. grundforordningens artikel 7, stk. 1, litra a). Disse subsidiebeløb er i overensstemmelse med grundforordningens artikel 7, stk. 2, blevet fordelt over den samlede eksportomsætning i den fornyede undersøgelsesperiode, da subsidiet er betinget af eksportresultater og ikke blev ydet i forhold til de fremstillede, eksporterede eller transporterede mængder. Fem selskaber opnåede fordele af denne ordning i den fornyede undersøgelsesperiode og modtog subsidier på mellem 3,2 % og 8,0 % (se tabellen i betragtning 154).
3. »Export Oriented Units Scheme/Special Economic Zones Scheme« (EOU/SEZ) (ordningerne for eksportorienterede virksomheder og særlige økonomiske zoner)
a) Retsgrundlag
(67)
De nærmere oplysninger om disse ordninger fremgår af kapitel 6 (EOU) og 7 (SEZ) i EXIM-policy 02-07 og HOP I 02-07.
b) Støtteberettigelse
(68)
Med undtagelse af rene handelsselskaber kan enhver virksomhed, der i princippet forpligter sig til at eksportere hele sin produktion af varer eller tjenesteydelser, etableres i henhold til SEZ eller EOU. I modsætning til virksomheder i service- og landbrugssektoren skal industrivirksomheder imidlertid opfylde et krav om minimumsinvesteringer i faste aktiver på 10 mio. indiske rupees for at være berettigede til EOU.
c) Praktisk gennemførelse
(69)
SEZ-ordningen er efterfølgerordningen til den tidligere ordning om eksportforarbejdningszoner (EPZ-ordningen). SEZ er særligt udpegede toldfri enklaver og betragtes i EXIM-policy 02-07 som udenlandske områder for så vidt angår handelsmæssige transaktioner, told og skatter. Der findes allerede 14 særlige økonomiske zoner, og de indiske myndigheder har godkendt, at der oprettes yderligere 13.
(70)
Eksportorienterede virksomheder er på den anden side geografisk mere fleksible og kan oprettes overalt i Indien. Denne ordning supplerer SEZ-ordningen.
(71)
Ansøgninger om EOU- eller SEZ-status skal indeholde nærmere oplysninger for en periode på fem år om bl.a. planlagte produktionsmængder, forventet værdi af udførslen, importbehov og behov for indenlandske varer. Hvis myndighederne godtager selskabets ansøgning, vil selskabet blive underrettet om de vilkår og betingelser, der er knyttet til godtagelsen. Aftalen om at blive godkendt som et SEZ/EOU-selskab er gyldig i fem år. Aftalen kan fornyes i yderligere perioder.
(72)
EOU/SEZ-virksomheder har ifølge EXIM-policy 02-07 en central forpligtelse til at opnå en nettoindtægt af udenlandsk valuta, hvilket vil sige, at den samlede værdi af eksporten i en referenceperiode på fem år skal være højere end den samlede værdi af de importerede varer.
(73)
EOU/SEZ-virksomheder er berettiget til følgende fordele:
i)
fritagelse fra importafgifter på alle typer varer (herunder investeringsgoder, råmaterialer og forbrugsgoder), som er nødvendige for fremstilling, produktion og forarbejdning eller i forbindelse hermed
ii)
fritagelse for forbrugsafgift på varer indkøbt fra indenlandske leverandører
iii)
godtgørelse af central omsætningsafgift på varer indkøbt lokalt
iv)
mulighed for at sælge en del af produktionen på hjemmemarkedet efter betaling af gældende told på den færdige vare som en undtagelse fra det generelle krav om, at hele produktionen skal eksporteres
v)
fritagelse i ti år efter indledningen af driften, men højst frem til 2010, for den skat på indtægter, der normalt skal betales af fortjeneste af eksportsalg i overensstemmelse med Section 10A eller Section 10B i indkomstskatteloven
vi)
mulighed for 100 % udenlandsk ejerskab af egenkapital.
(74)
Selv om fordelene ved begge ordninger stort set er sammenlignelige, findes der dog visse forskelle. F.eks. kan kun en EOU-virksomhed opnå en reduktion på 50 % af den told, der skal betales på hjemmemarkedssalget, mens der i en SEZ skal betales fuld told af dette salg. En EOU-virksomhed kan have indtil 50 % af sit salg på hjemmemarkedet til denne reducerede sats.
(75)
Virksomheder, der virker under disse ordninger, betragtes som virksomheder i toldzoner under toldmyndighedernes tilsyn, jf. Section 65 i toldloven.
(76)
De er retligt forpligtede til i det foreskrevne format at føre nøjagtigt regnskab med alle de pågældende importerede varer og med forbrug og anvendelse af alle importerede materialer og den foretagne eksport. Disse dokumenter skal efter behov regelmæssigt fremlægges for de kompetente myndigheder (kvartalsvise og årlige statusrapporter).
(77)
På intet tidspunkt stilles der dog krav om, at en EOU- eller SEZ-virksomhed skal redegøre for den indbyrdes forbindelse mellem individuelle importtransaktioner og deres eksport, salg til andre virksomheder, salg til reduceret told på hjemmemarkedet eller lagre, jf. stk. 10.2 i tillæg 14-I og stk. 13.2 i tillæg 14-II i HOP I 02-07.
(78)
Hjemmemarkedssalget forsendes og registreres ved selvcertificering. Ekspeditionen af EOU-virksomheders eksportforsendelser overvåges af en embedsmand fra told- og punktafgiftsmyndighederne, der er permanent udstationeret i virksomhederne. Selskabet skal godtgøre den indiske regering lønudgifterne til sådanne embedsmænd.
(79)
Det hedder i stk. 29 i tillæg 14-II til HOP I 02-07, at alle aktiviteter, der foretages af SEZ-virksomheder inden for zonen, herunder eksport og reimport af varer, sker efter en procedure med selvcertificering, medmindre andet er bestemt. Toldmyndighederne foretager således ingen rutinekontrol af SEZ-virksomheders eksportforsendelser.
(80)
I det aktuelle tilfælde blev EOU-ordningen benyttet af en af de samarbejdsvillige eksportører. Da SEZ-ordningen ikke blev benyttet, er det ikke nødvendigt at undersøge, om den er udligningsberettiget. Den samarbejdsvillige eksportør, der benyttede EOU-ordningen, brugte ordningen til toldfrit at importere råmaterialer og investeringsgoder, til punktafgiftsfrit at købe varer på hjemmemarkedet og opnå godtgørelse af omsætningsafgifter samt til at sælge en del af sin produktion på hjemmemarkedet. Selskabet opnåede således alle de fordele, der er beskrevet i nr. i) til iv) i betragtning 73. Den pågældende eksportør opnåede også fordele i henhold til bestemmelserne om fritagelse for indkomstskat for EOU-virksomheder. Da denne indkomstskattefritagelse imidlertid falder ind under den mere bredt tilgængelige ordning for fritagelse for indkomstskat, er den analyseret i betragtning 117 og 118.
d) Bemærkninger
(81)
En eksporterende producent fremførte, at der kun burde foretages udligning for EOU i det omfang, den for hjemmemarkedssalget betalte told ikke fuldt ud dækker det beløb, der er eftergivet i importafgifter på råmaterialer, som er benyttet til den produktion, der er solgt på hjemmemarkedet (eftergivelse af for store importafgifter). Eksportøren er af den opfattelse, at der for så vidt angår EOU-ordningen, der hævdes at ligne Fællesskabets ordning for aktiv forædling, forefindes et verifikationssystem, der er i overensstemmelse med bestemmelserne i bilag I, II og III til grundforordningen. Denne eksportør fremførte i denne forbindelse, at det er korrekt, at de indiske myndigheder ikke kræver dokumentation for den indbyrdes forbindelse mellem råmaterialer og den færdige eksportproduktion (se betragtning 77), da dette hverken i henhold til grundforordningen eller WTO-aftalen om subsidier og udligningsforanstaltninger er obligatorisk for et formålstjenligt verifikationssystem. Desuden henviste eksportøren til, at hans selskabsinterne produktionsseriesystem giver oplysninger om sammenhængen mellem råmaterialer og færdige varer. Eksportøren påpegede endvidere, at selskabets hjemmemarkedssalg udgjorde mindre end 5 % af dets salg i undersøgelsesperioden. Det blev også fremført, at den indiske regerings regelmæssige kontrol af de månedlige omsætningsafgiftsangivelser er tilstrækkeligt til at overholde verifikationsstandarderne i grundforordningen.
(82)
Selskabet fremførte endvidere, at i) der til beregningsformål ikke burde benyttes den mængde råmaterialer, der var importeret i den fornyede undersøgelsesperiode som oplyst i betragtning 19 i denne EOU-virksomheds årlige statusrapport, men den mængde råmaterialer, der var forbrugt i samme periode som anført i rapportens betragtning 20, og at ii) fordelingsperioden vedrørende den told, der var sparet på importen af investeringsgoder, burde baseres på den selskabsspecifikke afskrivningsperiode og ikke på en gennemsnitlig afskrivningsperiode for alle samarbejdsvillige eksporterende producenter. Desuden hævdede det, at den tillagte rente (den gældende markedsrente i Indien i undersøgelsesperioden) burde reduceres til den vejede gennemsnitlige basisrente for denne EOU i den fornyede undersøgelsesperiode.
e) Konklusioner om EOU-ordningen
(83)
Fritagelsen af eksportorienterede virksomheder for to typer importafgifter (basistold og særlig tillægstold) og godtgørelsen af omsætningsafgift er finansielle bidrag fra den indiske regering, jf. grundforordningens artikel 2, stk. 1, litra a), nr. ii). Der gives afkald på offentlige indtægter, der ellers ville være indgået, således at EOU-virksomheden desuden opnår en fordel i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 2, fordi den sparer likviditet ved ikke at skulle betale afgifter, der normalt ville påløbe, og ved at opnå godtgørelse af omsætningsafgift.
(84)
Fritagelsen fra forbrugsafgiften og den tilsvarende importafgift (tillægstold) fører imidlertid ikke til, at der gives afkald på indtægter, der ellers ville være påløbet. Forbrugsafgifter og tillægstold kan, hvis de betales, benyttes som kredit for fremtidige afgiftsforpligtelser (den såkaldte »CENVAT-mekanisme«). Disse afgifter er derfor ikke endelige. Ved anvendelse af CENVAT-kreditter er der kun endelig told på værditilvæksten og ikke på råmaterialerne.
(85)
Det er således kun fritagelsen fra basistold, særlig tillægstold og godtgørelsen af omsætningsafgift, der udgør subsidier i henhold til grundforordningens artikel 2. De er retligt betinget af eksportresultater og anses derfor for at være specifikke og udligningsberettigede i henhold til artikel 3, stk. 4, litra a), i grundforordningen. Det er en ufravigelig betingelse for at opnå fordelene, at en EOU-virksomhed har eksport som mål, jf. stk. 6.1 i EXIM-policy 02-07.
(86)
Endvidere kan disse subsidier ikke betragtes som tilladte toldgodtgørelsesordninger eller substitutionsgodtgørelsesordninger i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 1, litra a), nr. ii), selv om dette blev fremført i de bemærkninger, der blev modtaget fra en eksportør. De overholder ikke de strenge regler, der er fastsat i bilag I, punkt h) og i), bilag II (definition af og regler for godtgørelse) og bilag III (definition af og regler for substitutionsgodtgørelse) i grundforordningen. EOU-ordningens påståede sammenlignelighed med Fællesskabets ordning for aktiv forædling er i denne forbindelse irrelevant, da EF-systemet ikke er genstand for den aktuelle undersøgelse.
(87)
For så vidt som bestemmelserne om godtgørelse af omsætningsafgift og fritagelse for importafgift benyttes til at købe investeringsgoder, er de allerede uforenelige med reglerne for tilladte godtgørelsesordninger, fordi sådanne varer ikke forbruges i produktionsprocessen, således som det kræves i henhold til bilag I, punkt h) og i) (henholdsvis godtgørelse af omsætningsafgift og fritagelse for importafgift). Eksportøren anfægtede denne analyse og fremførte, at da investeringsgoder er nødvendige for produktionen, kan de i sig selv ikke udelukkes fra en tilladt godtgørelsesordning. Dette ræsonnement er imidlertid ikke afspejlet i den klare formulering af bilag I, punkt h) og i), hvorefter investeringsgoder bruges ved produktionen af varer, men ikke forbruges i processen. Argumentet afvises derfor.
(88)
Desuden (og også for så vidt angår de øvrige fordele, der kan opnås i henhold til denne ordning) blev det trods grundig overvejelse af eksportørens bemærkninger bekræftet, at den indiske regering ikke anvender en effektiv verifikationsordning eller -procedure til at bekræfte, hvorvidt råmaterialer, som er købt told- og/eller omsætningsafgiftsfrit, blev forbrugt ved produktionen af den eksporterede vare, og med hvilke mængder (bilag II, del II, punkt 4, og - for substitutionsgodtgørelsesordningernes vedkommende - bilag III, del II, punkt 2, i grundforordningen).
(89)
En eksportorienteret virksomhed har lov til at sælge en betydelig del af sin produktion (indtil 50 % af årsomsætningen) på hjemmemarkedet. Der er derfor ingen lovfæstet forpligtelse til at eksportere alle de færdige varer, der fremstilles. Da der anvendes en procedure med selvcertificering, foregår disse hjemmemarkedstransaktioner endvidere uden statens tilsyn og kontrol. Eksportorienterede virksomheders toldlokaliteter er derfor i det mindste delvist ikke genstand for de indiske myndigheders fysiske kontrol. Dette gør imidlertid yderligere kontrolforanstaltninger vigtigere, især kontrol af sammenhængen mellem toldfri råmaterialer og færdige eksportvarer, for at ordningen kan betragtes som en verifikationsordning for toldgodtgørelse. Kommissionen fandt, at den eksportorienterede virksomhed, der var genstand for den aktuelle undersøgelse, ikke solgte varer svarende til 50 % af årsomsætningen på hjemmemarkedet i undersøgelsesperioden, men kun omkring 5 %. Dette har imidlertid ingen betydning for den mere generelle vurdering af, hvorvidt det gældende verifikationssystem er tilstrækkeligt.
(90)
For så vidt angår yderligere verifikationstiltag skal det erindres, at en eksportorienteret virksomhed allerede retligt ikke på noget tidspunkt er forpligtet til at redegøre for den indbyrdes forbindelse mellem enhver importforsendelse og den færdige vare, jf. betragtning 77 og som bekræftet af eksportørens bemærkninger. Imidlertid vil kun sådanne forsendelseskontroller give de indiske myndigheder oplysninger om råmaterialernes endelige bestemmelsessted, der er tilstrækkelige til at undersøge, om fritagelserne for told og omsætningsafgift ikke overstiger råmaterialerne til eksportproduktion. Månedlige selvangivelser af hjemmemarkedssalget, der regelmæssigt vurderes af de indiske myndigheder, er ikke nok. Virksomhedsinterne systemer, der føres uden en retlig forpligtelse hertil efter EXIM-politikken, f.eks. et produktionsseriesystem, kan heller ikke erstatte et så centralt krav til et verifikationssystem for toldgodtgørelse. Desuden skal verifikationssystemer for toldgodtgørelse udarbejdes og håndhæves af en regering; det bør ikke overlades til ledelsen af de pågældende individuelle virksomheder at etablere et informationssystem. Både selskabet og den indiske regering blev anmodet om de indiske myndigheders revisionsrapporter, men anmodningerne blev ikke imødekommet, og der foreligger derfor ingen dokumentation. Det bekræftes derfor, at da den indiske EXIM-politik udtrykkeligt ikke forpligter EOU-virksomheder til at dokumentere forbindelsen mellem råmaterialer og færdige varer, havde den indiske regering ikke etableret en effektiv kontrolmekanisme til at afgøre, hvilke råmaterialer der blev forbrugt ved eksportproduktionen og med hvilke mængder.
(91)
Den indiske regering foretog desuden ikke nogen yderligere undersøgelse på grundlag af de faktisk involverede råmaterialer, selv om dette normalt ville være nødvendigt, når verifikationssystemet ikke reelt blev anvendt (bilag II, del II, punkt 5, og bilag III, del II, punkt 3, til grundforordningen), og den beviste heller ikke, at der ikke blev eftergivet for store afgiftsbeløb. Det bør erindres, at en sådan yderligere undersøgelse principielt skal være afsluttet, før kontrolbesøget i en undersøgelse finder sted, således at en eventuel kontrol kan ske på grundlag af denne yderligere undersøgelse, jf. grundforordningens artikel 11, stk. 8, og artikel 26, stk. 1.
f) Beregning af subsidiebeløbet
(92)
Da der ikke er tale om en tilladt toldgodtgørelses- eller substitutionsgodtgørelsesordning, er den udligningsberettigede fordel derfor eftergivelsen af de samlede importafgifter (basistold og særlig tillægstold), der normalt skal betales ved import, samt godtgørelsen af omsætningsafgiften i den fornyede undersøgelsesperiode.
(93)
Kommissionen afviste eksportørens krav om, at man kun skulle tage den told og omsætningsafgift i betragtning, som var blevet sparet i forbindelse med de råmaterialer, der blev brugt i den fornyede undersøgelsesperiode. Fordelen i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 2, opnås allerede ved det told- eller omsætningsafgiftsfri køb af råmaterialerne, da afgifterne normalt ville forfalde på dette tidspunkt.
i) Fritagelse for importafgifter (basistold og særlig tillægstold) og godtgørelse af omsætningsafgift på råmaterialer
(94)
Subsidiebeløbet for den eksportør, der benyttede EOU-ordningen, blev beregnet på grundlag af den importtold (basistold og særlig tillægstold), som der var givet afkald på i den fornyede undersøgelsesperiode for de materialer, der var importeret til produktionssektoren, dvs. lægemidler i løs vægt samt mellemprodukter, og den omsætningsafgift, der i samme periode var godtgjort for denne sektor. Gebyrer, som var nødvendige for at opnå subsidiet, blev i overensstemmelse med artikel 7, stk. 1, litra a), i grundforordningen fratrukket dette beløb, og resultatet heraf var subsidiebeløbet. Dette subsidiebeløb er i overensstemmelse med grundforordningens artikel 7, stk. 2, blevet fordelt over eksportomsætningen fra bulklægemiddelsektoren (sektoren) i den fornyede undersøgelsesperiode, da subsidiet er betinget af eksportresultater og ikke blev ydet i forhold til de fremstillede, eksporterede eller transporterede mængder. Der fremkom herved en subsidiemargen på 29,6 %.
ii) Fritagelse for importafgifter (basistold og særlig tillægstold) på investeringsgoder
(95)
Investeringsgoder indgår i modsætning til råmaterialer ikke fysisk i de færdige varer. Fordelen for det undersøgte selskab er derfor beregnet på grundlag af størrelsen af den ikke betalte told på indførte investeringsgoder fordelt over en periode, der afspejler den normale afskrivningstid for sådanne investeringsgoder i den pågældende erhvervsgren, jf. artikel 7, stk. 3, i grundforordningen. For at fastlægge denne normale afskrivningsperiode blev der beregnet et vejet gennemsnit af de afskrivningsperioder, der blev benyttet af alle de samarbejdsvillige eksportører. Den undersøgte eksportorienterede virksomhed havde krævet, at selskabets egen afskrivningsperiode blev benyttet, men dette krav måtte afvises, fordi »normal« ikke er synonymt med »individuel«, men betyder et »repræsentativt gennemsnit«. Det således beregnede beløb, der kan tildeles den fornyede undersøgelsesperiode, er blevet justeret ved at tillægge renter i denne periode for at afspejle værdien af fordelen over tid og derved bestemme den fulde fordel af denne ordning for modtageren. Den tillagte rente var baseret på handelsrenten i Indien i den fornyede undersøgelsesperiode. Eksportørens ønske om at benytte sin lavere gennemsnitlige sats førte ikke til en ændring af resultatet, idet subsidiemargenen forblev uændret. Gebyrer, som var nødvendige for at opnå subsidiet, blev i overensstemmelse med artikel 7, stk. 1, litra a), i grundforordningen fratrukket dette beløb, og resultatet heraf var subsidiebeløbet. Dette subsidiebeløb er i overensstemmelse med grundforordningens artikel 7, stk. 2 og 3, blevet fordelt over sektorens eksportomsætning i den fornyede undersøgelsesperiode, da subsidiet er betinget af eksportresultater og ikke blev ydet i forhold til de fremstillede, eksporterede eller transporterede mængder. Der fremkom herved en subsidiemargen på 1,3 %.
(96)
Det pågældende selskab havde således en samlet subsidiemargen på 30,9 % i henhold til EOU-ordningen.
4. »Export Promotion Capital Goods Scheme« (EPCGS) (eksportfremmeordning for investeringsgoder)
a) Retsgrundlag
(97)
EPCGS-ordningen er beskrevet detaljeret i kapitel 5 i EXIM-policy 02-07 og i kapitel 5 i HOP I 02-07.
b) Støtteberettigelse
(98)
Denne ordning kan benyttes af producent-eksportører, forhandler-eksportører forbundet med støtteproducenter samt leverandører af tjenesteydelser.
c) Praktisk gennemførelse
(99)
Med forbehold af en eksportforpligtelse har selskaber lov til at importere nye (og siden april 2003 også indtil ti år gamle brugte) investeringsgoder til nedsat told. Med henblik herpå udsteder den indiske regering efter anmodning og betaling af et gebyr en EPCGS-licens. Siden april 2000 har ordningen betydet, at der anvendes en reduceret importtoldsats på 5 % på alle investeringsgoder, der indføres under ordningen. Indtil den 31. marts 2000 blev der anvendt en reel toldsats på 11 % (inklusive et tillæg på 10 %), mens højværdiimportvarer var pålagt en nultold. For at opfylde eksportforpligtelsen skal de importerede investeringsgoder anvendes til at fremstille en vis mængde eksportvarer inden for en bestemt periode.
(100)
Indehaveren af EPCGS-licensen kan også købe investeringsgoderne i Indien. I så fald kan den lokale producent af investeringsgoder benytte fordelen ved toldfri import af dele, der er nødvendige til fremstilling af sådanne investeringsgoder. Alternativt kan den lokale producent gøre krav på en fordel for den anslåede eksport for så vidt angår levering af investeringsgoder til en indehaver af en EPCGS-licens.
d) Bemærkninger
(101)
Den indiske regering og en eksporterende producent fremførte, at i) interesserede parter angiveligt ikke i tilstrækkelig grad er blevet underrettet om den afskrivningsperiode, der er benyttet for investeringsgoder, og at ii) det ikke i tilstrækkelig grad er oplyst, hvorfor og i hvilket omfang der er tillagt renter for at nå frem til det udligningsberettigede subsidiebeløb.
e) Konklusion vedrørende EPCGS-ordningen
(102)
EPCGS tilvejebringer subsidier i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 1, litra a), nr. ii), og artikel 2, stk. 2. Toldnedsættelsen er et finansielt bidrag fra Indiens regering, da denne indrømmelse reducerer de toldindtægter, som staten ellers ville have haft. Desuden medfører toldnedsættelsen en fordel for eksportøren, fordi toldbesparelsen ved import forbedrer selskabets likviditet.
(103)
Endvidere er EPCGS-ordningen retligt betinget af eksportresultater, da licenser ikke kan opnås uden en eksportforpligtelse. Den anses derfor for at være specifik og udligningsberettiget i henhold til artikel 3, stk. 4, litra a), i grundforordningen.
(104)
Ordningen kan ikke betragtes som en tilladt toldgodtgørelses- eller substitutionsgodtgørelsesordning i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 1, litra a), nr. ii). Investeringsgoder er ikke omfattet af anvendelsesområdet for sådanne tilladelige ordninger (jf. bilag I, punkt i), i grundforordningen), da de ikke forbruges ved produktionen af de eksporterede varer.
f) Beregning af subsidiebeløbet
(105)
Subsidiebeløbet blev i overensstemmelse med grundforordningens artikel 7, stk. 3, beregnet på grundlag af den ikke betalte told på importerede investeringsgoder, fordelt over en periode, der afspejler den normale afskrivningsperiode for sådanne investeringsgoder i antibiotikaindustrien. Efter fast praksis er det således beregnede beløb for den fornyede undersøgelsesperiode blevet justeret ved at tillægge renter i denne periode, så der sker en afspejling af den fulde værdi af fordelen over tid. Handelsrenten i Indien i den fornyede undersøgelsesperiode blev anset for velegnet til dette formål. Gebyrer, som var nødvendige for at opnå subsidiet, blev i overensstemmelse med artikel 7, stk. 1, litra a), i grundforordningen fratrukket dette beløb, og resultatet heraf var subsidiebeløbet. Dette subsidiebeløb er i overensstemmelse med grundforordningens artikel 7, stk. 2 og 3, blevet fordelt over eksportomsætningen i den fornyede undersøgelsesperiode, da subsidiet er betinget af eksportresultater og ikke blev ydet i forhold til de fremstillede, eksporterede eller transporterede mængder. Fire selskaber opnåede fordele af denne ordning i den fornyede undersøgelsesperiode. De opnåede subsidier var ubetydelige.
(106)
Da EPCGS-ordningen ikke vil blive udlignet i den aktuelle sag, er det ikke nødvendigt at besvare de bemærkninger, der er fremsat om ordningen.
5. »Export Credit Scheme« (ECS) (eksportkreditordningen)
a) Retsgrundlag
(107)
Ordningen er beskrevet i Master Circular IECD No. 5/04.02.02/2002-03 (Export Credit in Foreign Currency) og Master Circular IECD No. 4/04.02.02/2002-03 (Rupee Export Credit) fra Reserve Bank of India (RBI), der er rettet til alle forretningsbanker i Indien.
b) Støtteberettigelse
(108)
Denne ordning kan benyttes af producent-eksportører og forhandler-eksportører.
c) Praktisk gennemførelse
(109)
Under denne ordning fastsætter RBI obligatoriske maksimumsrentesatser for eksportkreditter såvel i indiske rupees som i udenlandsk valuta, som forretningsbanker kan pålægge eksportører »med henblik på at stille kreditter til rådighed for eksportører til internationalt konkurrencedygtige renter«. ECS består af to underordninger, nemlig en ordning for eksportkredit før forsendelse (»pakkekredit«), som omfatter kreditter, der er ydet en eksportør med henblik på finansiering af køb, forarbejdning, fremstilling, pakning og/eller forsendelse af varer forud for eksporten, samt en ordning for eksportkredit efter forsendelse, der tilvejebringer arbejdskapitallån til finansiering af eksporttilgodehavender. RBI pålægger også bankerne at yde en vis andel af deres nettobankkredit til eksportfinansiering.
(110)
Som følge af disse Master Circulars kan eksportører opnå eksportkreditter til rentesatser, der er gunstigere end renter for almindelige kommercielle kreditter (»kontaktkreditter«), der udelukkende fastsættes på markedsvilkår. I denne forbindelse hedder det i cirkulæret om eksportkreditter i rupees, at »rentelofterne for de i dette cirkulære beskrevne kreditter til eksportører er lavere end den maksimumsrente, der normalt gælder for andre låntagere, og de er derfor gunstige.« Forskellen i satserne kan indskrænkes for selskaber med god kreditværdighed. Det kan faktisk være muligt for selskaber med høj kreditværdighed at opnå eksportkreditter og kontaktkreditter på samme vilkår.
d) Bemærkninger
(111)
To eksportører, der opnåede fordele i henhold til denne ordning, fremførte, at ECS ikke er et udligningsberettiget subsidie. I denne forbindelse fremførte de, at i) et udligningsberettiget subsidie kræver overførsel af offentlige midler, ii) renten for ECS-kreditter er fastsat på markedsvilkår, fordi forskellige forretningsbanker tilbyder væsentligt forskellige rentesatser, og iii) renten for kontaktkreditter er højere end for eksportkreditter, fordi eksportfinansiering er mindre risikabel, og - for eksportkreditter i udenlandsk valuta - fordi inflationen angiveligt er lavere for frit omsættelige udenlandske valutaer end for rupeen, hvilket hævdedes at påvirke rentesatserne.
(112)
Endvidere hævdede en eksportør uden at fremlægge nye beregninger af subsidiemargenen, at man ved beregningen burde benytte satser, der anvendes af andre banker end dem, der under kontrolbesøget blev identificeret som udlånsbanker, og at man under alle omstændigheder kun burde benytte de laveste satser for såvel eksport- som kontantkreditter til sammenligningen. En anden eksportør hævdede uden at fremlægge beviser herfor, at lånebeløbet burde reduceres med 25 %, hvilket angiveligt repræsenterede egenkapitalen, selv om dette beløb figurerede i regnskaberne som ekstern kapital.
e) Konklusioner om ECS-ordningen
(113)
For det første kan de præferentielle rentesatser for en ECS-kredit, der er fastsat i de i betragtning 107 nævnte RBI-cirkulærer, reducere en eksportørs renteomkostninger i forhold til renter, der udelukkende er fastsat på markedsvilkår, og de medfører i dette tilfælde en fordel for en sådan eksportør, jf. grundforordningens artikel 2, stk. 2. Kun for de samarbejdsvillige eksportører, hvor sådanne forskelle i satserne fandtes at eksistere, blev det konkluderet, at der var tale om en fordel. I modsætning til, hvad der er fremført i ovennævnte bemærkninger, kan disse rentesatsforskelle ikke forklares ved ren markedsmæssig adfærd fra forretningsbankernes side. Eksportfinansiering er ikke i sig selv mere sikker end hjemmemarkedsfinansiering. Den betragtes faktisk sædvanligvis som mere risikabel, og den sikkerhed, der kræves for en bestemt kredit, er uanset finansieringsobjektet en rent kommerciel afgørelse for den enkelte forretningsbank. Forskelle i rentesatserne mellem forskellige banker er et resultat af RBI’s metode med at fastsætte individuelle udlånsrentelofter for hver enkelt forretningsbank. Desuden ville forretningsbankerne ikke være forpligtede til at give låntagere af eksportfinansiering en muligvis mere fordelagtig rente for eksportkreditter i udenlandsk valuta, hvis det ikke havde været for RBI’s cirkulærer. Ved sammenfatningen af svaret på de nævnte bemærkninger skal det erindres, at målet for RBI-cirkulærerne er at tilvejebringe eksportfinansiering til »internationalt konkurrencedygtige renter«, og RBI finder selv, at eksportkreditrenterne er »gunstige«. For det andet og til trods for, at de præferentielle kreditter i henhold til ECS ydes af forretningsbanker, er denne fordel et finansielt bidrag fra staten i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 1, nr. iv). I denne forbindelse skal det bemærkes, at det hverken i grundforordningens artikel 2, stk. 1, nr. iv), eller WTO-aftalen om subsidier og udligningsforanstaltninger kræves, at der udbetales penge fra det offentlige - dvs. godtgørelse fra den indiske regering til forretningsbankerne - for at der skal være tale om subsidier, men kun at staten giver pålæg om at udføre funktioner, der er omhandlet i grundforordningens artikel 2, stk. 1, nr. i), ii) eller iii). RBI er et offentligt organ og er derfor omfattet af den definition af »staten«, der er givet i grundforordningens artikel 1, stk. 3. Banken er 100 % statsejet, forfølger mål for den offentlige politik (pengepolitikken), og dens ledelse udpeges af den indiske regering. RBI pålægger private organer betingelser, idet forretningsbankerne er forpligtet til at overholde bl.a. de rentelofter for eksportkreditter, der er fastsat i RBI-cirkulærerne, samt RBI’s bestemmelser om, at forretningsbanker skal afsætte en vis del af deres nettobankkredit til eksportfinansiering. Dette forpligter forretningsbankerne til at udføre funktioner, der er omhandlet i grundforordningens artikel 2, stk. 1, litra a), nr. i), i dette tilfælde långivning i form af præferentiel eksportfinansiering. En sådan direkte overførsel af midler i form af lån på særlige vilkår ville normalt påhvile staten, og denne praksis afviger ikke reelt fra normal statslig praksis, jf. grundforordningens artikel 2, stk. 1, litra a), nr. iv). Dette subsidie anses for at være specifikt og udligningsberettiget, da de præferentielle rentesatser kun indrømmes i forbindelse med finansiering af eksporttransaktioner, og det er derfor betinget af eksportresultater, jf. grundforordningens artikel 3, stk. 4, litra a).
f) Beregning af subsidiebeløbet
(114)
Subsidiebeløbet er blevet beregnet på grundlag af forskellen mellem den rente, der blev betalt for eksportkreditter benyttet i den fornyede undersøgelsesperiode, og det beløb, der ville være blevet betalt, hvis der var anvendt samme rentesatser som for de almindelige kreditter på markedsvilkår, der benyttes af dette bestemte selskab. Dette subsidiebeløb er i overensstemmelse med grundforordningens artikel 7, stk. 2, blevet fordelt over den samlede eksportomsætning i den fornyede undersøgelsesperiode, da subsidiet er betinget af eksportresultater og ikke blev ydet i forhold til de fremstillede, eksporterede eller transporterede mængder. En sent fremsat påstand fra en eksportør om, at det kreditbeløb, der blev verificeret under kontrolbesøget, burde nedsættes med 25 %, fordi denne andel angiveligt bestod af egne midler (hvilket ikke tidligere var blevet nævnt, heller ikke under kontrolbesøget), er ikke blevet underbygget og kan derfor ikke godtages. For så vidt angår kravet om, at der for de långivende banker skal benyttes nye oplysninger i stedet for de oplysninger, der blev afgivet under kontrolbesøget, må dette også afvises, da disse oplysninger ikke blev afgivet rettidigt og ikke kan bekræftes. Under alle omstændigheder har denne eksportør ikke underbygget sin påstand om, at selskabet kun modtog eksportfinansiering fra de forretningsbanker, der havde de gunstigste vilkår. Seks selskaber opnåede fordele i henhold til ECS. De opnåede subsidier på op til 2,3 %.
6. »Income Tax Schemes« (indkomstskatteordninger)
a) »Export Income Tax Exemption Scheme« (EITES) (ordningen for fritagelse for indkomstskat af eksport)
i) Section 80HHC i »Income Tax Act 1961« (indkomstskatteloven af 1961)
(115)
Det blev fastslået, at fire af de undersøgte eksportører opnåede en fordel i form af en delvis fritagelse for indkomstskat på fortjenesten af eksportsalget i den fornyede undersøgelsesperiode. Retsgrundlaget for denne fritagelse er Section 80HHC i indkomstskatteloven af 1961.
(116)
Denne bestemmelse i loven er afskaffet fra og med ligningsåret 2005-2006 (dvs. for regnskabsåret fra 1. april 2004 til 31. marts 2005). Section 80HHC i indkomstskatteloven af 1961 vil derfor ikke bibringe ansøgeren fordele efter den 31. marts 2004. Selv om fire af de undersøgte eksportører opnåede fordele af denne ordning i den fornyede undersøgelsesperiode, er ordningen senere blevet ophævet, og den udlignes derfor ikke, jf. grundforordningens artikel 15, stk. 1.
ii) Section 10A og 10B i indkomstskatteloven af 1961
(117)
Frem til den 31. marts 2010 vil der fortsat være fuld fritagelse for indkomstskat på fortjenesten af eksportsalget for nyetablerede virksomheder i særlige økonomiske zoner, frihandelszoner, teknologiparker for elektronisk hardware eller software-teknologiparker (Section 10A) eller for nyetablerede eksportorienterede virksomheder (Section 10B) i de første ti produktionsår.
(118)
Et selskab har i de seneste ti år opnået fordele i henhold til Section 10B, nemlig fra og med regnskabsåret 1993-1994. Fra og med regnskabsåret 2003-2004 vil dette selskab derfor ikke længere være berettiget til at opnå fordele i henhold til Section 10B. Denne ordning skal derfor ikke udlignes i det foreliggende tilfælde, jf. grundforordningens artikel 15, stk. 1.
b) »Income Tax Incentive for Research and Development« (ITIRAD) (indkomstskattebegunstigelse for forskning og udvikling)
i) Retsgrundlag
(119)
Der gives en detaljeret beskrivelse af ITIRAD i Section 35(2AB) i indkomstskatteloven af 1961.
ii) Støtteberettigelse
(120)
Selskaber, der beskæftiger sig med bioteknologi eller fremstilling af lægemidler, medicinalvarer, kemiske stoffer, elektronisk udstyr, computere og software, telekommunikationsudstyr, helikoptere, flyvemaskiner eller enhver anden artikel, der måtte blive meddelt, kan opnå fordele i henhold til denne ordning.
iii) Praktisk gennemførelse
(121)
Det er for så vidt angår indkomstskat tilladt at fratrække et beløb svarende til 150 % af de rent faktisk påløbne omkostninger for alle udgifter (undtagen jord eller bygninger) til interne forsknings- og udviklingsfaciliteter som godkendt af den indiske regerings Department of Scientific and Industrial Research. Gennem et fradrag på 50 % for fiktive udgifter (dvs. udgifter, der ikke reelt er afholdt) nedbringes skattegrundlaget og derved skattebyrden således kunstigt.
iv) Bemærkninger
(122)
En eksportør, der opnåede fordele i henhold til denne ordning, fremsatte følgende bemærkninger. Ordningen bør ikke udlignes, da i) ITIRAD - selv om ordningen ganske rigtigt er begrænset til bestemte sektorer - angiveligt ikke er specifik som omhandlet i artikel 3, stk. 2, i grundforordningen, idet alle virksomheder i de pågældende sektorer er støtteberettigede, og da ii) udgifter, der påløber efter den 31. marts 2005, i henhold til Section 35(2AB), Sub-section (5), i indkomstskatteloven af 1961 ikke vil være omfattet af denne ordning.
v) Konklusion vedrørende ITIRAD
(123)
ITIRAD tilvejebringer subsidier i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 1, litra a), nr. ii), og artikel 2, stk. 2. Den kunstige reduktion af beskatningsgrundlaget i henhold til Section 35(2AB) i indkomstskatteloven af 1961 udgør et finansielt bidrag fra den indiske stat, da dette formindsker de indkomstskatteindtægter, som staten ellers ville have haft. Desuden medfører indkomstskattenedsættelsen en fordel for selskabet, fordi dets likviditet forbedres.
(124)
Den indiske regering fremførte og gentog efter meddelelsen om undersøgelsesresultaterne uden dog at give dokumentation herfor, at der ligger objektive kriterier til grund for, om virksomheder er berettigede til støtte i henhold til ITIRAD, og at ordningen derfor ikke er specifik. Den klare formulering i Section 35(2AB) i indkomstskatteloven af 1961 beviser imidlertid, at ITIRAD retligt er specifik i henhold til grundforordningens artikel 3, stk. 2, litra a), og at ordningen derfor er udligningsberettiget. Berettigelsen til at opnå støtte under denne ordning er ikke baseret på objektive kriterier, der er neutrale, jf. grundforordningens artikel 3, stk. 2, litra b). Det er kun visse industrisektorer, der er anført i betragtning 120, som kan opnå fordele i henhold til denne ordning; den indiske regering har ikke gjort denne ordning tilgængelig for alle sektorer. I modsætning til, hvad der blev fremført af en eksportør, udgør en sådan begrænsning specificitet, da kategorien »gruppe af erhvervsgrene« i artikel 3, stk. 2, i grundforordningen synonymt beskriver sektorspecifikke begrænsninger. Denne begrænsning er ikke af økonomisk art og horisontal anvendelse, såsom antallet af ansatte eller virksomhedens størrelse.
(125)
Desuden fører påstanden om, at udgifter påløbet efter den 31. marts 2005 ikke er omfattet af ordningen, ikke til, at den ikke er udligningsberettiget i henhold til grundforordningens artikel 15, stk. 1. Det er ikke blevet påvist, at denne ordning allerede var trukket tilbage på det tidspunkt, hvor de endelige resultater af den fornyede undersøgelse forelå, eller at eksportøren ikke længere vil opnå fordele i henhold til ITIRAD. Tværtimod vil ITIRAD være i kraft i hele ligningsåret 2005-2006 (dvs. regnskabsåret 2004/05) og kan således vedblive med at medføre yderligere fordele. Desuden har eksportøren ikke underbygget sin påstand om, at den indiske regering ikke påtænker at forlænge ordningen. Ordningen er faktisk allerede tidligere blevet forlænget (8). Der er ingen grund til at antage, at der ikke vil ske en sådan forlængelse ved en senere finanslov, især da den indiske regering hverken under høringen eller i sine bemærkninger indikerede, at ordningen pr. 31. marts 2005 vil i) udløbe og ii) ikke blive erstattet af en tilsvarende bestemmelse om indkomstskattelettelser.
vi) Beregning af subsidiebeløbet
(126)
Subsidiebeløbet er blevet beregnet på grundlag af forskellen mellem den skyldige indkomstskat for den fornyede undersøgelsesperiode med og uden anvendelse af bestemmelserne i Section 35(2AB) i indkomstskatteloven af 1961. Dette subsidiebeløb er i overensstemmelse med grundforordningens artikel 7, stk. 2, blevet fordelt over den samlede omsætning i den fornyede undersøgelsesperiode, da dette subsidie vedrører alt hjemmemarkeds- og eksportsalg og ikke blev ydet i forhold til de fremstillede, eksporterede eller transporterede mængder. Der fremkom således en subsidiemargen på 1,5 % for et selskab, der opnåede fordele i henhold til ITIRAD.
III. Regionale ordninger
1. Gujarats og Punjabs industrifremmeordninger
(127)
Delstaterne Gujarat og Punjab indrømmer berettigede industrivirksomheder begunstigelser i form af fritagelse for og/eller udsættelse af omsætningsafgift for at fremme den industrielle udvikling af økonomisk tilbagestående områder i disse stater. Da disse ordninger stort set er identiske, bedømmes de samlet.
a) Retsgrundlag
(128)
Disse ordninger, der anvendes af Gujarats og Punjabs regeringer, er detaljeret beskrevet i henholdsvis Gujarats regerings Resolution No. INC-1090-1023-(2)-I(GR No. 2) af 16. oktober 1990 og Punjabs regerings Resolution No. 15/43/96-5IB/2238 af 20. marts 1996.
b) Støtteberettigelse
(129)
Selskaber, der opretter en ny industrivirksomhed eller foretager en større udvidelse af en eksisterende industrivirksomhed i tilbagestående områder, er støtteberettigede i henhold til disse ordninger. Der findes imidlertid udtømmende lister over erhvervsgrene, der ikke er støtteberettigede, som forhindrer selskaber i bestemte erhvervssektorer i at drage fordel af begunstigelserne.
c) Praktisk gennemførelse
(130)
I henhold til disse ordninger skal selskaber investere i tilbagestående områder. Disse områder - bestemte territoriale enheder i de to stater - er inddelt i forskellige kategorier efter deres økonomiske udviklingsgrad, mens visse egne samtidig er udelukket fra ordningerne. Hovedkriteriet for fastsættelsen af begunstigelsernes omfang er investeringens størrelse og det område, hvori virksomheden befinder sig eller vil blive etableret.
(131)
Der kan indrømmes begunstigelser på ethvert tidspunkt, da der ikke er nogen frist hverken for indgivelse af en ansøgning om deltagelse i ordningerne eller for opfyldelse af de kvantitative kriterier.
d) Bemærkninger
(132)
To eksportører, der opnåede fordele i henhold til industrifremmeordningerne, fremførte, at i) ordningerne ikke er et eksportsubsidie, ii) kun udgør kompensation for ekstra omkostninger, der påløber, fordi der ikke findes en passende infrastruktur i de områder, der er udpeget som tilbagestående egne, og iii) for så vidt angår en eksportør, at den pågældende virksomhed ikke har været omfattet af ordningen siden 5. juli 2003.
e) Konklusion om industrifremmeordningerne
(133)
Disse ordninger tilvejebringer subsidier i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 1, litra a), nr. ii), og artikel 2, stk. 2. De udgør finansielle bidrag fra delstaterne Gujarat og Punjab, da de indrømmede begunstigelser (fritagelser fra omsætningsafgift) reducerer de skatteindtægter, der ellers ville være indgået. Desuden medfører disse begunstigelser en fordel for selskaberne i form af en forbedret finansiel situation, idet ellers skyldige skatter ikke betales.
(134)
Endvidere er ordningerne regionalt specifikke i henhold til grundforordningens artikel 3, stk. 2, litra a), og artikel 3, stk. 3, da de kun kan benyttes af visse virksomheder, der har foretaget investeringer inden for bestemte angivne geografiske områder på de pågældende delstaters retsområde. De er ikke tilgængelige for selskaber, der er beliggende uden for disse områder, og fordelens størrelse er desuden afhængig af det pågældende område.
(135)
Den indiske regering er ikke enig i denne vurdering. For det første fremførte den, at international handel ikke som sådan er genstand for omsætningsafgift, således som det allerede er fastsat i den indiske forfatning. Som følge heraf, fortsatte den indiske regering, fører sådanne ordninger ikke til, at der gives afkald på indtægter, der ellers ville være indgået efter eksporttransaktioner, og ordningerne bør derfor ikke udlignes. Imidlertid - og også i modsætning til bemærkningerne herom fra to eksportører - var ordningen ikke vurderet som et eksportsubsidie i henhold til grundforordningens artikel 3, stk. 4, litra a), med direkte fokus på eksporten af den pågældende vare, men som på anden måde specifik (se betragtning 134). Der kræves ikke en direkte forbindelse mellem subsidiet og den eksporterede vare for at gøre en subsidieordning udligningsberettiget. I overensstemmelse med grundforordningens artikel 1, stk. 1, er det tilstrækkeligt at fastslå en direkte forbindelse mellem subsidiet og fremstillingsvirksomheden. Ud fra princippet om, at penge er ombyttelige, vil enhver form for sådanne indenlandske subsidier også blive afspejlet i lavere priser for eksporttransaktioner, fordi sådanne subsidier forbedrer et selskabs samlede líkviditet. Desuden har den indiske regering ikke fremlagt noget bevis for, at den generelle omsætningsafgiftsfritagelse for eksportsalget også dækker afgiftstilsvaret på købet af råmaterialer. I det foreliggende tilfælde har selskaberne faktisk også benyttet industrifremmeordningerne til at udligne afgiftstilsvaret ved køb af varer.
(136)
Den indiske regering fremførte yderligere, at industrifremmeordningerne ikke burde betragtes som specifikke, selv om de var begrænsede til visse tilbagestående regioner i delstaterne Punjab og Gujarat, fordi de angiveligt ikke begunstiger bestemte virksomheder inden for disse nærmere bestemte udpegede regioner. Den indiske regering indrømmede imidlertid, at ikke alle former for produktion i disse udpegede områder er berettigede til at deltage i industrifremmeordningerne. Faktisk udgør en regional begrænsning af en statslig subsidieordning til alle virksomheder i særligt udpegede områder inden for statens område i sig selv specificitet. Sådanne typer ordninger begunstiger klart visse virksomheder frem for andre, fordi et selskab i en berettiget region kan opnå støtte, mens dette ikke er tilfældet for en konkurrent i en ikke-berettiget region. En sådan differentiering er ikke objektiv i henhold til grundforordningens artikel 3, stk. 2, litra b), og er derfor specifik, da ordningerne ikke anvendes horisontalt på hele delstatens område.
(137)
En påstået kompensation via industrifremmeordningerne for ekstra omkostninger, som påløber som følge af utilstrækkelig infrastruktur, ændrer ikke, at ordningerne må betragtes som et udligningsberettiget subsidie, uanset de modtagne bemærkninger fra en eksportør. Sådanne påståede omkostninger er ikke blevet dokumenteret.
(138)
Eksportøren, der hævdede ikke længere at være berettiget til fordele i henhold til en industrifremmeordning, har ikke underbygget denne påstand, f.eks. ved at fremlægge en bekræftelse herpå fra Gujarats regering. Selskabet erklærede tværtimod i sine forvaltningsrapporter for 2002-2003 (dvs. den fornyede undersøgelsesperiode), at det søgte om forlængelse af begunstigelsen under industrifremmeordningen indtil 2012. Det skal bemærkes, at en sådan forlængelse er mulig efter Gujarats industrifremmeordning. Selskabet har ikke fremlagt bevis for, at Gujarats myndigheder har afvist denne forlængelse.
(139)
Den indiske regerings argumentation og de fremsatte bemærkninger har derfor ikke ændret afgørelsen om, at ordningerne (fritagelse for omsætningsafgifter) er udligningsberettigede.
f) Beregning af subsidiebeløbet
(140)
Subsidiebeløbet blev beregnet på grundlag af det omsætningsafgiftsbeløb, som normalt skulle være betalt i den fornyede undersøgelsesperiode, men som forblev ubetalt i henhold til disse ordninger. Disse subsidiebeløb er i overensstemmelse med grundforordningens artikel 7, stk. 2, blevet fordelt over det samlede salg i den fornyede undersøgelsesperiode, da subsidiet ikke er betinget af eksportresultater og ikke blev ydet i forhold til de fremstillede, eksporterede eller transporterede mængder. I denne periode opnåede tre selskaber fordele af disse ordninger. De opnåede fordele på 2,4 % (to selskaber) og 3,1 %.
2. Delstaten Gujarats fritagelsesordning for elektricitetsafgift
(141)
Delstaten Gujarat indrømmer berettigede industrivirksomheder begunstigelser i form af fritagelse for betaling af elektricitetsafgift for at fremme den industrielle udvikling af økonomisk tilbagestående områder i denne stat.
a) Retsgrundlag
(142)
Den ordning om fritagelse for elektricitetsafgift, som Gujarats regering anvender, er detaljeret beskrevet i »Bombay Electricity Duty Act of 1958« og især i Section 3(2)(vi) og 3(2)(vii)(a) og (b) i denne lov, som ændret ved »Gujarat Adaptation of Laws Order of 1960«.
b) Støtteberettigelse
(143)
Selskaber, der investerer i tilbagestående områder enten ved at oprette et nyt industriforetagende eller ved at foretage en omfattende kapitalinvestering i udvidelse af et eksisterende industriforetagende, er støtteberettigede.
c) Praktisk gennemførelse
(144)
Ordningen er kun åben for selskaber, som har foretaget investeringer i visse nærmere udpegede geografiske områder i delstaten Gujarats retsområde. Den bemyndiger også Gujarats regering til at fritage ethvert område og ethvert nyt industriforetagende fra forpligtelsen til at betale elektricitetsafgift. Derudover er nye industriforetagender, der etableres i særligt udpegede områder, enten fritaget for energiafgift eller kun pålagt afgift med halv sats i en periode på fem år fra den dato, hvor produktionen påbegyndes.
d) Bemærkninger
(145)
En eksportør, der opnåede fordele under denne ordning, fremførte, at selskabet fra den 4. juni 2004 angiveligt ikke længere var begunstiget af ordningen. Endvidere hævdede en anden eksportør ikke at have benyttet ordningen. Det skal imidlertid bemærkes, at for så vidt angår sidstnævnte eksportør blev denne ordning under alle omstændigheder ikke taget i betragtning ved fastsættelsen af subsidiebeløbet.
e) Konklusion om fritagelsesordningen for elektricitetsafgift
(146)
Denne ordning er et subsidie i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 1, litra a), nr. ii), og artikel 2, stk. 2. Den udgør et finansielt bidrag fra delstaten Gujarat, da denne begunstigelsesordning reducerer statsindtægter, der ellers ville være opnået. Desuden medfører den en fordel for det begunstigede selskab. Ordningen er også regionalt specifik i henhold til grundforordningens artikel 3, stk. 2, litra a), og artikel 3, stk. 3, da den kun kan benyttes af virksomheder, der har foretaget investeringer inden for bestemte nærmere angivne geografiske områder på delstaten Gujarats retsområde. Endvidere er kriterierne og vilkårene for støtteberettigelse under ordningen ikke klart fastsat i love, regler eller andre officielle dokumenter. Det blev bekræftet under kontrolbesøgene, at et selskab har gjort brug af ordningen i en periode på ni år. Selv om selskabet blev opfordret hertil, fremlagde det ikke andre oplysninger end selve elektricitetsloven, der kunne have ændret denne analyse.
(147)
Den indiske regering fremførte, at da ordningen ikke var blevet udlignet i en anden sag i 1999, fordi den blev anset for at være anvendt horisontalt inden for en hel delstat, burde den ikke udlignes nu. I denne forbindelse blev der kun fremlagt en meddelelse fra delstaten Maharashtras industri-, energi- og arbejdsministerium om Bombays elektricitetsafgiftslov af 1958. Disse oplysninger vedrører imidlertid ikke delstaten Gujarat. Det skal desuden bemærkes, at ordningen ifølge denne meddelelse tilsyneladende ikke er tilgængelig i alle dele af Maharashtra, og derfor stadig må betragtes som regionalt specifik. Det blev fastslået, at en undersøgt eksportør i Gujarat benyttede denne ordning i den fornyede undersøgelsesperiode. Det konkluderes derfor, at denne ordning er udligningsberettiget for den pågældende eksportør af de årsager, der er beskrevet i ovenstående betragtning.
(148)
Eksportøren, der hævdede ikke længere at være berettiget til fordele i henhold til ordningen for fritagelse for elektricitetsafgift, har ikke underbygget denne påstand, f.eks. ved at fremlægge en bekræftelse herpå fra Gujarats regering. Tværtimod oplyste dette selskab i sine forvaltningsrapporter for 2002-2003 (dvs. den fornyede undersøgelsesperiode), at det søgte om forlængelse af fordelene i henhold til ordningen frem til 2012, hvilket det allerede tidligere med held havde gjort for en periode på i alt ni år, selv om fritagelsesperioden ifølge den relevante lovgivning kun burde være på fem år. Selskabet har ikke fremlagt bevis for, at Gujarats myndigheder har afvist denne forlængelse.
f) Beregning af subsidiebeløbet
(149)
Fordelen for den eksporterende producent er beregnet på grundlag af størrelsen af den elektricitetsafgift, der normalt skulle erlægges i den fornyede undersøgelsesperiode, men som ikke betaltes i henhold til denne ordning. Subsidiebeløbet er i overensstemmelse med grundforordningens artikel 7, stk. 2, blevet fordelt over det samlede salg i den fornyede undersøgelsesperiode, da subsidiet vedrørte alt hjemmemarkeds- og eksportsalg og ikke blev ydet i forhold til de fremstillede, eksporterede eller transporterede mængder. Der fremkom således en subsidiemargen på 0,2 % for et selskab, der opnåede fordele i henhold til ordningen for fritagelse for elektricitetsafgift.
3. Maharashtras regerings incitamentspakkeordning
(150)
Det konstateredes, at de eksporterende producenter ikke opnåede udligningsberettigede subsidier i henhold til denne ordning.
IV. Udligningsberettigede subsidiebeløb
(151)
Det har været fast praksis at betragte forretningsmæssigt forbundne virksomheder som en enkelt enhed med henblik på fastsættelse af en subsidiemargen. Dette skyldes, at en beregning af individuelle subsidiemargener kan tilskynde til omgåelse af udligningsforanstaltningerne, idet forretningsmæssigt forbundne producenter herved vil kunne kanalisere deres eksport til Fællesskabet gennem det selskab, der har den laveste individuelle subsidiemargen, hvorved foranstaltningerne ville blive virkningsløse. For at undgå en sådan situation beregnes der først et individuelt subsidiebeløb for hver enkelt ordning for hvert forretningsmæssigt forbundet selskab, og derefter fastsættes der et vejet gennemsnit af disse subsidiebeløb, som tildeles hvert af de forretningsmæssigt forbundne selskaber.
(152)
To eksporterende producenter blev anset for at være forretningsmæssigt forbundne og blev tildelt en enkelt subsidiemargen, fordi hver af dem befinder sig driftsmæssigt i en situation, hvor den kan udøve indflydelse på det andet selskab. Ifølge selskabernes årsrapporter er de centrale personer i de to selskabers ledelse slægtninge og kan udøve en »betydelig indflydelse« på hinandens selskaber. »Betydelig indflydelse« betyder ifølge indiske regnskabsstandarder deltagelse i en virksomheds finansielle og/eller driftsmæssige beslutninger. En sådan indflydelse fører efter indiske regnskabsstandarder til, at selskaberne må betegnes som forretningsmæssigt forbundne. Efter europæisk toldlov anses parter desuden for at være forretningsmæssigt forbundne, hvis de kontrollerer hinanden eller er medlemmer af samme familie (9).
(153)
En af disse eksporterende producenter var uenig i ovenstående analyse af spørgsmålet om forretningsmæssige forbindelser. Selskabet hævdede uden at fremlægge yderligere dokumentation, at der ikke eksisterede nogen forretningsmæssige forbindelser mellem de to selskaber. Den eksporterende producent anfægtede imidlertid ikke den faktuelle beskrivelse i betragtning 152 og underbyggede heller ikke, hvorfor de to selskaber trods disse kendsgerninger ikke skulle betragtes som forretningsmæssigt forbundne parter. Påstanden må derfor afvises.
I overensstemmelse med grundforordningen ligger det udligningsberettigede subsidiebeløb for de undersøgte eksporterende producenter på mellem 25,3 % og 35,1 %, udtrykt i værdi.
(154)
I betragtning af det høje samarbejdsniveau blev subsidiemargenen for alle selskaber, der ikke samarbejdede, fastsat til satsen for det selskab, der havde den højeste individuelle margen, dvs. 35,1 %.
ORDNING →
ALS
DEPBS
EOU
EPCGS
ECS
ITIRAD
Ma. pakkeord.
Guj. IFO
Pun. IFO
Guj. el-afg.
I alt
SELSKAB ↓
%
%
%
%
%
%
%
%
%
%
%
KDL Biotech Ltd
22,8
4,6
0
ubetyd.
1,0
0
0
0
0
0
28,4
Nectar Lifesciences Ltd
25,8
3,2
0
ubetyd.
2,3
0
0
0
2,4
0
33,7
Nestor Pharmaceuticals Ltd
22,0
3,3
0
0
ubetyd.
0
0
0
0
0
25,3
Orchid Chemicals & Pharmaceuticals Ltd
0
0
30,9
0
1,1
0
0
0
0
0
32,0
Ranbaxy Laboratories Ltd
25,6
8,0
0
ubetyd.
ubetyd.
1,5
0
0
0
0
35,1
Surya Pharmaceutical Ltd
25,8
3,2
0
ubetyd.
2,3
0
0
0
2,4
0
33,7
Torrent Gujarat Biotech Ltd
24,8
0
0
0
0
0
0
3,1
0
0,2
28,1
D. SANDSYNLIGHEDEN FOR FORTSAT ELLER FORNYET SUBSIDIERING
(155)
I overensstemmelse med artikel 18, stk. 2, i grundforordningen blev det undersøgt, om det var sandsynligt, at de gældende foranstaltningers udløb ville føre til fortsat eller fornyet subsidiering.
(156)
Som beskrevet i betragtning 21-153 blev det fastslået, at indiske eksportører af den pågældende vare i den fornyede undersøgelsesperiode vedblev med at drage fordel af en betydelig udligningsberettiget subsidiering fra de indiske myndigheders side. Faktisk er de subsidiemargener, der blev konstateret under den fornyede undersøgelse, højere end de margener, som blev fastsat under den oprindelige undersøgelse, og som lå mellem 0 % og 15,3 % (betragtning 43 i Rådets forordning (EF) nr. 2164/98). Kun den i betragtning 115 og 116 nævnte subsidieordning (80 HHC i indkomstskatteloven af 1961) er blevet ophævet, mens individuelle selskaber i visse andre tilfælde ikke længere er berettigede til bestemte ordninger. Dette er allerede afspejlet i beregningen af subsidiemargenerne. De resterende subsidieordninger medfører stadig fordele, og der er ingen tegn på, at de vil blive afviklet eller ændret i overskuelig fremtid. Hvis dette ikke sker, vil eksportørerne af den pågældende vare vedblive med at modtage udligningsberettigede subsidier. Hver eksportør er berettiget til støtte efter flere af subsidieprogrammerne. Under disse omstændigheder blev det anset for rimeligt at konkludere, at der sandsynligvis fortsat vil forekomme subsidiering.
(157)
Da det er blevet påvist, at der stadig forekom subsidiering på tidspunktet for den fornyede undersøgelse, og at dette sandsynligvis vil fortsætte, er spørgsmålet om sandsynligheden for fornyet subsidiering irrelevant.
E. ERHVERVSGRENEN I FÆLLESSKABET
I. Produktionen i Fællesskabet
(158)
I den fornyede undersøgelsesperiode blev samme vare fremstillet i Fællesskabet af følgende EF-producenter: Sandoz, DSM, ACS Dobfar SpA og Antibioticos SA. Sandoz anmodede om en kombineret udløbs- og interimsundersøgelse af de gældende antisubsidieforanstaltninger. DSM støttede anmodningen. Sandoz og DSM samarbejdede fuldt ud i forbindelse med den fornyede undersøgelse. De øvrige fællesskabsproducenter hverken samarbejdede eller modsatte sig indledningen af denne kombinerede udløbs- og interimsundersøgelse.
(159)
En samarbejdsvillig producent i Fællesskabet importerede i den betragtede periode to typer af den pågældende vare fra Indien og også fra andre tredjelande. Dette ændrer ikke, at dette selskab kan betragtes som producent, jf. grundforordningens artikel 9, stk. 1. De varer, der blev importeret fra Indien, svarede kun til en begrænset del af dette selskabs produktion af samme vare i Fællesskabet, nemlig under 10 %. Selskabets import af den pågældende vare fra Indien er desuden kun af midlertidig karakter, da det er ved at omstrukturere sin produktion i Fællesskabet og er begyndt at fremstille typer af samme vare, som det har importeret fra bl.a. Indien.
II. Definition af erhvervsgrenen i Fællesskabet
(160)
De samarbejdsvillige fællesskabsproducenter tegnede sig for 70,5 % af den samlede produktion af samme vare i Fællesskabet i den fornyede undersøgelsesperiode. Disse selskaber udgør derfor erhvervsgrenen i Fællesskabet i henhold til artikel 9, stk. 1, i grundforordningen. De benævnes i det følgende »EF-erhvervsgrenen«.
F. ANALYSE AF SITUATIONEN PÅ FÆLLESSKABSMARKEDET
I. Indledning
(161)
De relevante Eurostat-statistikker for Taric-kode 2941101010, 2941102010 og 2941900030 blev sammen med oplysningerne fra EF-erhvervsgrenens verificerede besvarelser af spørgeskemaerne benyttet ved vurderingen af den mængde- og prismæssige udvikling.
(162)
Oplysninger om erhvervsgrenen i Fællesskabet blev indhentet fra de samarbejdsvillige EF-producenters kontrollerede besvarelser af spørgeskemaerne.
(163)
Hvor det er nødvendigt, er der af fortrolighedshensyn blevet benyttet indekstal til at vise udviklingen.
(164)
En eksportør fremførte, at skadesanalysen skulle være foretaget på grundlag af oplysninger om fællesskabsmarkedet efter udvidelsen den 1. maj 2004, dvs. inklusive tal for de ti nye medlemsstater.
(165)
Da det er fastsat i artikel 11, stk. 1, i grundforordningen, at oplysninger, som vedrører en periode, der ligger senere end undersøgelsesperioden, normalt ikke skal tages i betragtning, og da udvidelsen fandt sted efter undersøgelsesperioden, måtte dette argument afvises. Under alle omstændigheder tyder de foreliggende oplysninger på, at der ikke er nogen produktion af den samme vare i de ti nye medlemsstater, som kunne ændre EF-erhvervsgrenens situation.
(166)
Det blev desuden fremført af en eksportør som en generel betragtning uden yderligere underbygning, at skadesanalysen som meddelt ikke tog hensyn til alle de faktorer, der var nævnt i artikel 8 i grundforordningen, og ikke var baseret på positive beviser.
(167)
Konkrete påstande vedrørende specifikke aspekter af skadesanalysen vil blive behandlet i forbindelse med de respektive dele af analysen herunder. Som svar på den generelle betragtning skal det imidlertid nævnes, at i) grundlaget for skadesanalysen var kontrollerede kendsgerninger støttet af beviser, og ii) som beskrevet herunder er der foretaget en vurdering af alle de importrelaterede faktorer i grundforordningens artikel 8, stk. 2, af alle 17 indikatorer for EF-erhvervsgrenens situation i grundforordningens artikel 8, stk. 5, og af alle andre kendte faktorer end den subsidierede import, jf. grundforordningens artikel 8, stk. 7.
II. Fastlæggelse af det relevante fællesskabsmarked
(168)
For at afgøre, om EF-erhvervsgrenen led skade, og bestemme forbruget og de forskellige økonomiske indikatorer for EF-erhvervsgrenens situation blev det undersøgt, hvorvidt og i hvilket omfang der i analysen var taget hensyn til den efterfølgende anvendelse af EF-erhvervsgrenens produktion af samme vare.
(169)
Den samme vare sælges faktisk af EF-erhvervsgrenen til både i) uafhængige kunder og ii) til yderligere forarbejdning til medicinalvarer i samme gruppe af virksomheder (forretningsmæssigt forbundne enheder). Salget til uafhængige kunder blev anset for at finde sted til det »frie marked«. Salget til forretningsmæssigt forbundne enheder til yderligere forarbejdning blev betragtet som bunden anvendelse, fordi leverandøren ikke kunne vælges frit.
(170)
For følgende økonomiske indikatorer for EF-erhvervsgrenen fandtes det, at en meningsfuld analyse og evaluering måtte koncentreres om situationen på det frie marked: salgsmængde og -pris på fællesskabsmarkedet, markedsandel, vækst, rentabilitet, eksportmængde og -priser. Når det var muligt og berettiget, blev resultaterne efterfølgende sammenlignet med oplysningerne for det bundne marked for at tilvejebringe et fuldstændigt billede af EF-erhvervsgrenens situation.
(171)
For så vidt angår andre økonomiske indikatorer fremgik det imidlertid af undersøgelsen, at de kun med rimelighed kunne undersøges med henvisning til den samlede aktivitet. Produktionen (til såvel det bundne som det frie marked), kapaciteten, kapacitetsudnyttelsen, investeringerne, lagrene, beskæftigelsen, produktiviteten, lønningerne samt evnen til at tilvejebringe kapital afhænger af den samlede aktivitet, uanset om produktionen er bundet eller sælges på det frie marked.
(172)
To eksportører anfægtede analysen med hensyn til det frie og det bundne marked. De fremførte, at den ikke var objektiv, jf. grundforordningens artikel 8, stk. 2.
(173)
Kommissionen finder imidlertid, at den aktuelle undersøgelse fastslog, at der var en klar sondring mellem det frie og det bundne marked. Den bundne bruger har faktisk intet andet valg end at købe fra den bundne leverandør. Under disse omstændigheder må analysen primært fokusere på det frie marked, da salget på det bundne marked ikke fandt sted i konkurrence med varer, der solgtes på det frie marked, og derfor ikke blev påvirket af den subsidierede import. Det bemærkes endvidere, at der i skadesanalysen trods denne klare sondring ikke er set bort fra det bundne marked. Tværtimod er situationen på de to markeder blevet sammenholdt (jf. nedenstående) med henblik på en objektiv endelig afgørelse med hensyn til EF-erhvervsgrenens situation som helhed. Påstanden må derfor afvises.
III. Forbruget i Fællesskabet
(174)
Kommissionen beregnede det åbenbare forbrug i Fællesskabet af den pågældende vare og samme vare som summen af:
-
den samlede import til Fællesskabet af den pågældende vare og samme vare som oplyst af Eurostat
-
den solgte mængde af samme vare i Fællesskabet, fremstillet af EF-erhvervsgrenen
-
den mængde af samme vare, der var blevet benyttet af EF-erhvervsgrenen til bundne formål
-
samt, på grundlag af oplysningerne i anmodningen om den fornyede undersøgelse, den anslåede mængde af samme vare, som var solgt i Fællesskabet af de øvrige kendte EF-producenter.
Som vist i nedenstående tabel steg forbruget i Fællesskabet af den pågældende vare og samme vare med 51 % i løbet af den betragtede periode.
Forbrug
(kg)
1999
2000
2001
2002
UP
Den pågældende vare og samme vare
2 482 053
3 240 481
3 254 464
3 801 666
3 745 549
Indeks
100
131
131
153
151
(175)
Den indiske regering og en eksportør fremførte, at ovenstående oplysninger om forbruget burde have været mere detaljerede, idet de burde være givet for hver enkel fællesskabsproducent og med sondring mellem det frie og det bundne forbrug. Det blev endvidere fremført, at troværdigheden af oplysningerne vedrørende andre producenter i Fællesskabet end EF-erhvervsgrenen ikke var blevet kontrolleret.
(176)
Det bemærkes, at EF-erhvervsgrenen kun består af to parter, hvoraf kun én opererer på det bundne marked. I betragtning af artikel 29 i grundforordningen (fortrolighed) er det derfor ikke muligt at afsløre yderligere oplysninger. For så vidt angår tallene for andre producenter i Fællesskabet end EF-erhvervsgrenen skal det erindres, at disse producenter ikke samarbejdede i forbindelse med undersøgelsen. Da der ikke foreligger andre oplysninger om deres bidrag til forbruget i Fællesskabet, blev de oplysninger, der var afgivet i anmodningen om den fornyede undersøgelse, benyttet. Endvidere fremsatte ingen parter modstridende oplysninger, og kontrollen gav heller ikke anledning til at betvivle deres troværdighed.
IV. Importen af den pågældende vare til Fællesskabet
1. Mængde, pris og markedsandel for importen fra Indien
Import
(kg)
1999
2000
2001
2002
UP
Den pågældende vare
36 800
47 400
72 100
101 800
95 200
Indeks
100
129
196
277
259
(177)
Udtrykt i mængde steg importen af den pågældende vare betydeligt gennem hele den betragtede periode. Importen i den fornyede undersøgelsesperiode var 159 % større end i 1999. Denne import steg meget hurtigere end den generelle vækst i forbruget på 51 %, stigningen i importen fra andre tredjelande end Indien på 13 % og væksten i EF-erhvervsgrenens salg på 80 % i samme periode. For så vidt angår Indiens status som udviklingsland og bestemmelserne i grundforordningens artikel 14, stk. 4, konstateredes det, at importen fra Indien i den fornyede undersøgelsesperiode udtrykt i mængde tegnede sig for væsentligt mere end 4 % af den samlede import af samme vare til Fællesskabet.
Gennemsnitlig importpris pr. kg (EUR)
1999
2000
2001
2002
UP
Den pågældende vare
34,66
33,94
35,51
36,57
35,34
Indeks
100
98
102
106
102
(178)
Den gennemsnitlige importpris på den pågældende vare steg svagt med et højdepunkt i 2002, hvorefter den igen faldt til niveauet før 2001.
Markedsandel i EF
1999
2000
2001
2002
UP
Den pågældende vare
1,5 %
1,5 %
2,2 %
2,7 %
2,5 %
Indeks
100
99
149
181
171
(179)
Den indiske imports markedsandel på fællesskabsmarkedet steg med 71 % i løbet af den betragtede periode. Det blev fremført, at den indekserede stigning kun burde være 66 %, ikke 71 %. På grundlag af den nedrundede markedsandel i procent er denne bemærkning aritmetisk korrekt. Ikke desto mindre er ovennævnte indeks beregnet korrekt. For at tilvejebringe en præcis indeksering af markedsandelen er der ikke sket en afrunding af procentpoint. Dette kan ses af en sammenligning mellem indekstal og procentpoint for 1999 og 2000. Denne metode er desuden blevet anvendt konsekvent i alle tabeller i denne forordning.
2. Prisunderbud
(180)
Med henblik på fastsættelse af prisunderbuddet blev der foretaget en analyse af prisoplysninger, der vedrørte den fornyede undersøgelsesperiode. Med henblik herpå er EF-erhvervsgrenens priser ab fabrik ved salg til første uafhængige kunde blevet sammenlignet med de indiske eksporterende producenters cif-importpriser ved salg til første uafhængige kunde i Fællesskabet, i begge tilfælde efter fradrag af rabatter, nedslag og provisioner.
(181)
På grundlag af besvarelserne af spørgeskemaet kunne der til sammenligningsformål defineres forskellige undertyper af den pågældende vare og samme vare, baseret på varetypen (dvs. amoxicillin trihydrat, ampicillin trihydrat og cefalexin) og varianterne heraf (dvs. pulverform eller komprimeret).
(182)
EF-erhvervsgrenens salgspriser og de eksporterende producenters cif-importpriser blev sammenlignet på samme handelstrin, nemlig forhandlere/distributører på fællesskabsmarkedet, på grundlag af vejede gennemsnitspriser for hver undertype af varen. I den fornyede undersøgelsesperiode foregik de eksporterende producenters salg i Fællesskabet næsten udelukkende gennem forhandlere og distributører.
(183)
Sammenligningen viste, at der forekom betydelige prisunderbudsmargener, udtryk i procent af EF-erhvervsgrenens salgspriser i den fornyede undersøgelsesperiode. For de eksporterende producenter fandtes disse margener at ligge mellem 11,5 % og 17,1 %. Disse prisunderbudsmargener tyder derfor på, at den indiske import har udøvet et vedvarende pristryk på fællesskabsmarkedet trods tilstedeværelsen af foranstaltninger.
V. EF-erhvervsgrenens økonomiske situation
1. Produktion, kapacitet og kapacitetsudnyttelse
1999
2000
2001
2002
UP
Produktion (indeks)
100
121
127
154
160
Kapacitet (indeks)
100
117
123
148
157
Kapacitetsudnyttelse (indeks)
100
103
103
104
102
(184)
Som følge af den støtte stigning i forbruget i Fællesskabet steg EF-erhvervsgrenens produktion af samme vare løbende i hele den betragtede periode. Denne positive udvikling blev mere udtalt i den fornyede undersøgelsesperiode, hvor en af de samarbejdsvillige fællesskabsproducenter indledte en produktion i Fællesskabet af en type af samme vare, som den tidligere kun havde importeret.
(185)
EF-erhvervsgrenens produktionskapacitet udviste samme positive udvikling som dens produktion. Dette skyldes til dels betydelige investeringer, som en af de samarbejdsvillige EF-producenter foretog i et nyt produktionsanlæg i den fornyede undersøgelsesperiode.
(186)
Kapacitetsudnyttelsesgraden lå stabilt på et ret højt niveau i hele den betragtede periode. En sådan høj udnyttelsesgrad er almindelig i denne erhvervstype på grund af den løbende serieproduktionsproces, der benyttes til fremstilling af samme vare, og for EF-erhvervsgrenens vedkommende også på grund af den bundne anvendelse.
(187)
Tre eksportører fremførte, at udviklingen i disse faktorer ikke udviser tegn på skade. Det bemærkes imidlertid, at konklusionen vedrørende skade ikke er baseret på disse faktorer.
2. Salgsmængde, salgspris, markedsandel og vækst
a) Salget på det frie marked
Salget på det frie marked i Fællesskabet
1999
2000
2001
2002
UP
Mængde (indeks)
100
170
162
192
180
Gennemsnitlig salgspris (indeks)
100
94
94
94
95
Markedsandel (indeks)
100
130
123
125
120
(188)
Som følge af den gunstige udvikling i forbruget i Fællesskabet steg EF-erhvervsgrenens salg på det frie marked i Fællesskabet i den betragtede periode. EF-erhvervsgrenens salg på det frie marked steg hurtigere end forbruget i Fællesskabet i den betragtede periode. Mellem 2000 og den fornyede undersøgelsesperiode steg EF-erhvervsgrenens salg på det frie marked imidlertid mindre end stigningen i forbruget i Fællesskabet. Den store stigning i EF-erhvervsgrenens salg på det frie marked mellem 1999 og 2000 skyldes hovedsagelig, at EF-erhvervsgrenen overtog andre producenter i Fællesskabet. Ikke desto mindre var stigningen på 80 % i EF-erhvervsgrenens salg på det frie marked i Fællesskabet i den betragtede periode mindre udtalt end stigningen på 159 % i importen af den pågældende vare i samme periode.
(189)
Den indiske regering og fire eksportører pegede på den samlede stigning i EF-erhvervsgrenens salg som et positivt tegn og fremførte, at dette ikke støtter en konklusion om, at der er forvoldt skade. Det blev endvidere fremført, at en sammenligning i relative tal mellem EF-erhvervsgrenens resultater og de resultater, der var opnået af de indiske eksportører, ville være misvisende som følge af betydelige størrelsesforskelle mellem konkurrenterne.
(190)
Som svar på disse argumenter skal det bemærkes, at udviklingen i salgsmængden ikke i den aktuelle sag er blevet betragtet som en nøglefaktor for omfanget af den lidte skade. Da væksten i EF-erhvervsgrenens salg hovedsagelig kan tilskrives en virksomhedsovertagelse i 2000, dvs. overtagelse af en tidligere konkurrents salg snarere end nye salgstransaktioner, kan den imidlertid heller ikke betragtes som tegn på, at der ikke forekommer skade. Endvidere faldt EF-erhvervsgrenens salg på det frie marked i 2001 og i undersøgelsesperioden.
(191)
Trods øget efterspørgsel som indikeret af væksten i forbruget i Fællesskabet faldt EF-erhvervsgrenens gennemsnitlige salgspriser på det frie marked fra 1999 til 2000. Dette tyder på, at konkurrenter har udøvet et pristryk. Priserne forblev stort set stabile på det lavere niveau frem til udgangen af den fornyede undersøgelsesperiode, selv om efterspørgslen steg yderligere.
(192)
Den indiske regering og tre eksportører påstod, at prisudviklingen burde anses for positiv for EF-erhvervsgrenen.
(193)
Denne påstand kan ikke accepteres. I den betragtede periode var EF-erhvervsgrenen faktisk ikke på noget tidspunkt i stand til at opnå et ikke-skadevoldende prisniveau.
(194)
EF-erhvervsgrenens markedsandel steg med 30 % fra 1999 til 2000 på bekostning af markedsandelene for de øvrige fællesskabsproducenter og eksportører fra andre tredjelande end Indien. EF-erhvervsgrenens markedsandel faldt imidlertid fra 2000 til den fornyede undersøgelsesperiode, hvor den nåede det laveste niveau siden 1999. Denne periode faldt sammen med en stærk stigning i væksten i den indiske imports markedsandel.
(195)
En eksportør fremførte, at faldet i EF-erhvervsgrenens markedsandel i 2001 og undersøgelsesperioden var ubetydelig i betragtning af stigningen i 2000, og pegede endvidere på den samlede stigning i EF-erhvervsgrenens markedsandel i løbet af den betragtede periode.
(196)
Dette argument kan imidlertid ikke accepteres, da det er baseret på en isoleret fokusering på 1999 over for undersøgelsesperioden, som desuden ikke tager hensyn til den ekstraordinære karakter af stigningen i 2000. Denne eksportør har ikke forklaret, hvorfor denne indlysende afvigende udvikling i EF-erhvervsgrenens markedsandel på det frie marked efter 2000 ikke skulle betragtes som negativ.
(197)
I denne forbindelse fremførte to andre eksportører, at i betragtning af den mere positive udvikling på det bundne marked ville dette være resultatet af, at EF-erhvervsgrenen havde truffet et bevidst valg om at satse på det mere rentable marked for præparater.
(198)
Dette argument kan ikke accepteres, da det ser bort fra de øgede lagerbeholdninger, der kunne være blevet solgt på det frie marked.
b) Det bundne salg
Det bundne salg i Fællesskabet
1999
2000
2001
2002
UP
Mængde (indeks)
100
88
124
180
189
Gennemsnitlig salgspris (indeks)
100
102
104
102
99
Markedsandel (indeks)
100
67
95
117
125
(199)
Mens EF-erhvervsgrenens salg på det frie marked udtrykt i mængde steg med 80 % i løbet af den betragtede periode, steg salget på det bundne marked med 89 %. Især kan der siden 2001 iagttages en vækst på EF-erhvervsgrenens bundne marked, mens dens situation på det frie marked stort set var uændret. Dette falder sammen med en stærk stigning i importen fra Indien på det frie marked, hvilket tyder på, at EF-erhvervsgrenen i det mindste i et vist omfang valgte at skifte markeder for at undgå direkte konkurrence med den subsidierede import af den pågældende vare til lave priser.
(200)
Et tilsvarende mønster kan iagttages ved at sammenligne udviklingen i væksten i EF-erhvervsgrenens markedsandel på det frie og det bundne marked. Dette viser igen, at det bundne marked har haft voksende strategisk betydning for EF-erhvervsgrenen siden 2001.
(201)
Hvor priserne på det frie marked begyndte at falde allerede i 2000, vedblev de interne afregningspriser på det bundne marked med at stige jævnt indtil 2001. Med en vis tidsforskydning begyndte priserne på det bundne marked i 2002 imidlertid også at udvise en nedadgående tendens. Dette kan forklares ved, at interne afregningspriser generelt ikke justeres så hurtigt, fordi de ikke fastsættes ved direkte konkurrence. Det skal bemærkes, at den samlede prisudvikling på det frie marked og det bundne marked forløb på omtrent samme måde i den betragtede periode.
3. Lagre
Lagre
1999
2000
2001
2002
UP
Indeks
100
74
100
141
161
(202)
Set i forhold til produktionen faldt EF-erhvervsgrenens ultimolagre med 26 % fra 1999 til 2000, men steg derefter kraftigt med mere end 115 % mod slutningen af den fornyede undersøgelsesperiode. Denne stigning faldt tidsmæssigt sammen med en fordobling af importen fra Indien i samme periode.
(203)
Den indiske regering og fire eksportører hævdede, at stigningen i lagerbeholdningerne ikke var abnormt stor, og at dette derfor ikke var tegn på skade. Endvidere blev metoden med anvendelse af ultimolagre anfægtet. Der blev i stedet foreslået andre metoder, der angiveligt var mere relevante indikatorer, såsom løbende gennemsnitlige lagerbeholdninger eller opgørelser over det antal dages salg, som lagerbeholdningerne kunne dække.
(204)
Som svar på dette skal det bemærkes, at Fællesskabets standardmetode med angivelse af tal for lagerbeholdningernes størrelse blev anvendt. Denne metode er objektiv og overholder WTO-forpligtelserne. Kravet om anvendelse af en anden metode var ikke underbygget. Forslaget om at vælge en alternativ metode afvises derfor. For det andet kan det på baggrund af de kontrollerede kendsgerninger ikke afvises, at lagerbeholdningerne steg kraftigt.
4. Rentabilitet
a) Salget på det frie marked
Rentabilitet
(salget på det frie marked i Fællesskabet)
1999
2000
2001
2002
UP
Indeks
- 100
113
239
146
87
(205)
EF-erhvervsgrenens rentabilitet udtrykt i afkastet af nettosalget på det frie marked forbedredes væsentligt fra en situation med tab i 1999. Efter indførelsen af de gældende foranstaltninger i 1998 steg rentabiliteten frem til 2001, men faldt derefter kraftigt mod den fornyede undersøgelsesperiode. Desuden er det relevant, at EF-erhvervsgrenen på intet tidspunkt i den betragtede periode var i stand til at opnå blot halvdelen af den fortjenstmargen, som den efter resultaterne af den oprindelige undersøgelse med rimelighed kunne have forventet, hvis der ikke var forekommet subsidieret import, nemlig 15 %. Udviklingen i rentabiliteten og navnlig faldet siden 2002 er meget vigtig, da den påvirker størrelsen af de finansielle midler, som EF-erhvervsgrenen har til rådighed til investeringer i forskning og udvikling, som er nødvendige for at forbedre produktionsprocessen for eksisterende produkter yderligere og udvikle nye produkter.
(206)
Den indiske regering og fire eksportører fremsatte bemærkninger til rentabilitetsanalysen. Det blev fremført, at i) EF-erhvervsgrenen havde et rimeligt rentabilitetsniveau, at ii) en ikke-skadevoldende fortjenstmargen på 10 % (se betragtning 260) ville være for høj, og at 5 % er tilstrækkeligt, at iii) faldet i rentabiliteten hovedsagelig kunne tilskrives EF-erhvervsgrenens investeringspolitik, at iv) en parts etableringsaktiviteter kan betragtes som en selvforskyldt skade, og at v) udviklingen i rentabiliteten burde være oplyst for hver enkelt fællesskabsproducent.
(207)
Det skal gentages, at EF-erhvervsgrenen ikke på noget tidspunkt i den betragtede periode var i stand til at opnå en rimelig fortjeneste som beskrevet ovenfor. Forværringen siden 2002 gjorde derfor kun en allerede utilfredsstillende situation værre. I betragtning af de særlige omstændigheder i lægemiddelsektoren anses en fortjenstmargen på 5 % endvidere for utilstrækkelig. EF-erhvervsgrenen har dokumenteret, at den kan opnå en fortjeneste på over 10 % for lægemidler, der sælges som bulkvarer. Sådanne fortjenstniveauer er nødvendige for, at lægemiddelsektoren vedvarende kan have adgang til de finansielle midler, som den behøver for at kunne foretage nyudvikling af lægemidler med de dertil hørende store økonomiske risici. Desuden kan det forhold, at EF-erhvervsgrenen ikke har opnået rimelige fortjenstmargener, ikke blot forklares ved dens investeringspolitik. Kun én fællesskabsproducent befandt sig i en etableringsfase i den betragtede periode, men ingen af parterne opnåede en rimelig fortjenstmargen. Endelig er det i betragtning af artikel 29 i grundforordningen (fortrolighed) ikke muligt at afsløre yderligere oplysninger.
b) Det bundne salg
Rentabilitet
(det bundne salg i Fællesskabet)
1999
2000
2001
2002
UP
Indeks
100
482
564
431
325
(208)
Rentabilitetsudviklingen for det bundne salg følger samme tendens, om end på et højere niveau, nemlig stigende indtil 2001 og derefter faldende. Forskellene i rentabilitetsniveauet skyldes hovedsagelig, at i) salgs-, general- og administrationsomkostningerne for det bundne salg er lavere, fordi der ikke er behov for markedsføringsomkostninger, og at ii) de interne afregningspriser er højere end priserne på det frie marked. Hvis der ikke blev opnået et højere fortjenstniveau på det bundne salg, ville erhvervsgrenens finansielle situation samlet set være endnu værre.
5. Investeringer, afkast af investeringer, likviditet og evnen til at tilvejebringe kapital
1999
2000
2001
2002
UP
Investeringer (indeks)
0
100
300
1 123
351
Afkast af investeringer (indeks)
- 100
160
286
161
91
Likviditet (indeks)
100
186
71
160
33
(209)
Siden 1999 har EF-erhvervsgrenen løbende foretaget investeringer i fremstillingen af samme vare. Navnlig foretog den i 2002 store investeringer i nye produktionsteknikker for at forblive konkurrencedygtig, forbedre miljø- og sikkerhedsstandarder og øge produktionskapaciteten.
(210)
Fra 1999 til 2001, dvs. efter indførelsen af foranstaltninger, forbedredes afkastet af investeringerne. Siden da er det imidlertid faldet kraftigt. Selv om dette delvis kan tilskrives det forhold, at et nyt produktionsanlæg befandt sig i en etableringsfase, bidrog den utilfredsstillende rentabilitetssituation, der var forårsaget af konkurrenternes pristryk, til denne situation.
(211)
De udsving, der fandt sted i den betragtede periode i likviditeten fra salget af samme vare, er til en vis grad en følge af EF-erhvervsgrenens investeringspolitik i denne periode. Det stærke fald i likviditeten mellem 2002 og den fornyede undersøgelsesperiode kan imidlertid ikke forklares udelukkende ved denne faktor. Pristrykket fra konkurrenterne bidrog også til denne utilfredsstillende likviditetsudvikling.
(212)
EF-erhvervsgrenen har ingen væsentlige problemer med at tilvejebringe kapital.
(213)
Det blev fremført af den indiske regering og eksportørerne, at i) ovennævnte oplysninger burde være afgivet separat for hver enkelt EF-producent, at ii) situationen med hensyn til evnen til at tilvejebringe kapital ikke gav anledning til at konkludere, at der forekom skade, at iii) der ikke kan have været en sådan udvikling i likviditeten i betragtning af den måde, hvorpå afkastet af investeringerne og rentabiliteten har udviklet sig, og at den derfor bør reevalueres, og iv) at analysen er utilstrækkelig uden yderligere dokumentation.
(214)
Som svar på disse bemærkninger skal det erindres, at disse oplysninger i henhold til grundforordningens artikel 29 om fortrolighed ikke kan afgives separat for hver enkelt fællesskabsproducent. For så vidt angår evnen til at tilvejebringe kapital er der ikke draget nogen negativ konklusion om skade. For så vidt angår bemærkningen om likviditeten er ovenstående indekstal efter nøje overvejelse blevet bekræftet. For så vidt angår den generelle bemærkning om utilstrækkelig analyse af ovennævnte faktorer skal det erindres, at i) konklusionen om, at der forekommer skade, er ikke i overvejende grad baseret på disse indikatorer, og at ii) der ikke er fremsat argumenter for, at en yderligere detaljeringsgrad vil kunne ændre de overordnede konklusioner.
6. Beskæftigelse, produktivitet og lønninger
1999
2000
2001
2002
UP
Beskæftigelse (indeks)
100
101
101
187
185
Produktivitet (indeks)
100
120
127
83
86
Lønninger (indeks)
100
103
106
185
178
(215)
Beskæftigelsen i forbindelse med samme vare var stabil indtil 2001, men steg betydeligt i 2002 som følge af, at en af de samarbejdsvillige EF-producenter etablerede et nyt produktionsanlæg i Fællesskabet. De samlede lønomkostninger udviste samme tendens. Produktiviteten pr. ansat, der havde været stigende indtil 2001, faldt imidlertid i 2002. Dette kan klart tilskrives, at det nye produktionsanlæg befandt sig i en opstartsfase. Undersøgelsen fandt ingen beviser for faldende effektivitet.
(216)
Den indiske regering og fire eksportører fremførte, at udviklingen i beskæftigelsen, produktiviteten og lønningerne ikke kan støtte en konklusion om, at der forekommer væsentlig skade i den aktuelle sag.
(217)
Det skal imidlertid bemærkes, at der ikke er blevet draget en sådan konklusion for beskæftigelsen og produktiviteten. For så vidt angår lønningerne var det kun det samlede lønningsbeløb, der steg. I gennemsnit pr. ansat faldt lønningerne endda svagt (se nedenstående tabel). Dette viser, at i) der ikke forekom nogen positiv udvikling pr. ansat, og at ii) EF-erhvervsgrenen er besluttet på at blive omkostningseffektiv.
1999
2000
2001
2002
UP
Lønninger pr. ansat (indeks)
100
103
105
99
96
7. Subsidiets størrelse og genrejsning efter tidligere subsidiering
(218)
I betragtning af størrelsen af og navnlig priserne på den subsidierede import fra Indien kan virkningerne af det faktiske subsidiebeløb, der er væsentligt, ikke anses for at være ubetydelige.
(219)
I denne forbindelse fremførte den indiske regering og tre eksportører, at subsidiemargenernes størrelse var blevet overdrevet.
(220)
Som anført i betragtning 153 og 154 fremgik det imidlertid af undersøgelsen, at de udligningsberettigede subsidiebeløb for de undersøgte eksporterende producenter udgør mellem 25,3 % og 35,1 %, udtrykt i værdi. Dette er en klar konstatering af, at der forekommer betydelig subsidiering.
(221)
EF-erhvervsgrenens situation forbedredes i den betragtede periode. Den har imidlertid ikke fuldt ud overvundet følgerne af tidligere subsidiering og er fortsat svag.
VI. Konklusion vedrørende EF-erhvervsgrenens økonomiske situation
(222)
Mellem 1999 og den fornyede undersøgelsesperiode steg den importerede mængde af den pågældende subsidierede vare betydeligt, nemlig med 159 %, og dens markedsandel i Fællesskabet steg med 70 %. Denne udvikling står i modstrid til den meget mindre gunstige udvikling for eksportører fra andre lande og EF-erhvervsgrenen. Importen fra andre lande til Fællesskabet voksede kun med 7 % i den betragtede periode, og denne imports markedsandel faldt endda med 29 %. EF-erhvervsgrenens salgsmængde steg med 80 % og dens markedsandel med 20 % i den betragtede periode. Denne positive udvikling kan imidlertid i det væsentligste tilskrives, at EF-erhvervsgrenen overtog andre fællesskabsproducenter i 2000. Siden 2001 har udviklingen i EF-erhvervsgrenens markedsandel endda været vigende. Særlig kan det iagttages, at EF-erhvervsgrenen fra 2000 relativt set ikke har holdt trit med væksten i forbruget i Fællesskabet og den kraftige udvikling, som dens indiske konkurrenter har oplevet på fællesskabsmarkedet.
(223)
I denne forbindelse bemærkes det, at gennemsnitspriserne på den subsidierede import fra Indien konsekvent var lavere end EF-erhvervsgrenens priser i den betragtede periode. Endvidere lå priserne på importen fra det pågældende land i den fornyede undersøgelsesperiode i gennemsnit under EF-erhvervsgrenens priser. Som vejet gennemsnit udgjorde prisunderbuddet i den fornyede undersøgelsesperiode mellem 11,5 % og 17,1 %.
(224)
Som følge af dette pristryk fra den subsidierede import fra Indien kunne EF-erhvervsgrenen ikke på noget tidspunkt i den betragtede periode opnå et ikke-skadevoldende prisniveau. Selv om EF-erhvervsgrenens rentabilitet i første omgang forbedredes efter indførelsen af foranstaltninger, er den forværret siden 2001, og det nuværende niveau er langt under, hvad der med rimelighed kunne være opnået, hvis der ikke var forekommet subsidieret import, dvs. 10 % af omsætningen (se betragtning 260). Det er imidlertid kun et acceptabelt rentabilitetsniveau, som vedvarende vil sikre, at EF-erhvervsgrenen forbliver levedygtig.
(225)
Denne negative tendens for EF-erhvervsgrenen afspejles yderligere i det billede, der er fremkommet af udviklingen af afkastet af investeringerne og likviditeten.
(226)
For så vidt angår det bundne salg betød det forhold, at EF-erhvervsgrenen havde mulighed for at sælge en del af sin produktion på det bundne marked, at den kunne opretholde et højt kapacitetsudnyttelsesniveau. En høj kapacitetsudnyttelse bidrager til at mindske produktionsomkostningerne på grund af stordriftsfordele. Som ovenfor beskrevet var der endvidere ikke væsentlige afvigelser mellem priser og markedsandel for det frie marked og det bundne marked. Hvis det ikke havde været for den større fortjeneste på det bundne salg, ville erhvervsgrenens finansielle situation have været værre. Det bundne marked bidrog derfor ikke til den skadevoldende situation. Tværtimod ville EF-erhvervsgrenen måske have befundet sig i en endnu værre situation uden et bundet marked.
(227)
To eksportører fremførte, at det ikke kan konkluderes, at salget på det bundne marked ikke bidrog til den skade, der er forvoldt EF-erhvervsgrenen, fordi salgspriserne på det bundne marked angiveligt er upålidelige, dvs. at rentabiliteten af det bundne salg kunstigt ville være for høj.
(228)
Den højere rentabilitet på det bundne marked skyldtes imidlertid ikke hovedsagelig højere interne afregningspriser, men kan især tilskrives lavere salgs-, general- og administrationsomkostninger (se betragtning 208). Endvidere tager denne bemærkning ikke hensyn til virkningerne af stordrift. Den kan derfor ikke ændre konklusionen om, at det bundne salg ikke bidrog til skaden.
(229)
Det blev derfor bekræftet, at EF-erhvervsgrenen samlet set har lidt væsentlig skade, jf. artikel 8, stk. 1, i grundforordningen. Det skal erindres, at det ikke kræves i grundforordningens artikel 8, stk. 5, at alle økonomiske indikatorer for EF-erhvervsgrenen skal være negative, for at der kan være tale om væsentlig skade. Endvidere har ikke alle økonomiske indikatorer samme vægt. Rentabiliteten er imidlertid en af de vigtigste økonomiske indikatorer, da rentabilitet er det endelige mål for enhver virksomhed. I den aktuelle sag blev det fastslået, at rentabilitetsniveauet var utilstrækkeligt. En anden vigtig skadesindikator med store virkninger for rentabiliteten er priserne. EF-erhvervsgrenen var i den betragtede periode ikke i stand til at opnå et ikke-skadevoldende prisniveau på det frie marked som følge af et eksternt pristryk, hovedsagelig fra den kraftigt subsidierede import fra Indien.
VII. Virkningerne af den subsidierede import
(230)
I 2000 mistede Indien - sandsynligvis som følge af indførelsen af foranstaltninger - sin position som den næststørste eksportør til fællesskabsmarkedet, mens eksportører især fra Oman vandt markedsandele. Siden da har de indiske eksportører ikke blot genvundet deres position, men i den fornyede undersøgelsesperiode blev de endda den største eksportør til Fællesskabet.
(231)
Denne vækst i den subsidierede import fra Indien, især siden 2002, faldt sammen med, at EF-erhvervsgrenens rentabilitet i 2002 faldt i forhold til 2001, nemlig med omkring 36 %. Det konstateredes, at en producent i Fællesskabet på dette tidspunkt havde etableret et nyt produktionsanlæg og befandt sig i en opstartsfase, der kan have haft virkninger for dens rentabilitet i den pågældende periode. Det konstateredes imidlertid også, at den anden EF-producent, der ikke befandt sig i en etableringsfase, oplevede et betydeligt fald i rentabiliteten på 17 % i forhold til 2001, og at dette fald fortsatte i den fornyede undersøgelsesperiode. Som anført i betragtning 207 kunne EF-erhvervsgrenen desuden ikke på noget tidspunkt opnå et ikke-skadevoldende prisniveau. Fra 2002 måtte EF-erhvervsgrenen tværtimod sænke priserne for at forsvare sin markedsandel.
(232)
Tre eksportører fremførte, at den indiske imports markedsandel i Fællesskabet (2,5 % i undersøgelsesperioden) og dens mængde i forhold til den samlede import (8,4 % i undersøgelsesperioden), som i begge tilfælde havde været svagt faldende i forhold til 2002, var for begrænsede og marginale til at have en skadelig virkning, især i betragtning af EF-erhvervsgrenens større markedsandel. Det blev endvidere fremført, at en analyse i relative tal ville være misvisende, fordi Indien havde haft et meget lavt udgangspunkt, nemlig en markedsandel på 1,5 % og en importandel på 3,7 % i 1999.
(233)
Som svar herpå skal det anføres, at såvel Indiens markedsandel som den importerede mængde i undersøgelsesperioden ligger langt over den bagatelgrænse, der er fastsat i grundforordningens artikel 10, stk. 11, og artikel 14, stk. 4, og derfor kan have en årsagsvirkning. Ifølge grundforordningens artikel 8, stk. 6, kan sådanne virkninger give sig udslag ved den subsidierede imports mængde eller priser. En sådan virkning på prisniveauet kan klart iagttages i den foreliggende sag. Som allerede fastslået i forbindelse med den oprindelige undersøgelse er den pågældende vare, der er en massevare, meget prisfølsom og reagerer hurtigt på ethvert pristryk. I sådanne tilfælde kan små mængder påvirke priserne på markedet. I den betragtede periode satte de indiske priser faktisk i gennemsnit standarden for pristrykket i dette tilfælde.
(234)
Det blev derfor bekræftet, at den subsidierede import fra Indien havde en betydelig negativ indflydelse på EF-erhvervsgrenens situation i den betragtede periode, især med hensyn til rentabiliteten.
VIII. Virkningen af andre faktorer
1. Import fra andre tredjelande
Import fra tredjelande
1999
2000
2001
2002
UP
Mængde (kg)
Indien
36 800
47 400
72 100
101 800
95 200
Indeks
100
129
196
277
259
Oman
77 400
119 700
85 100
88 400
93 500
Indeks
100
155
110
114
121
USA
11 100
2 800
16 600
106 300
70 000
Indeks
100
25
149
932
631
Kina
0
3 900
21 800
75 600
63 000
Indeks
0
100
559
1 938
1 615
Sydkorea
19 800
75 300
40 200
54 500
45 000
Indeks
100
380
203
275
227
Singapore
0
4 600
128 300
62 700
37 700
Indeks
0
100
2 789
1 363
820
Gennemsnitlig importpris pr. kg (EUR)
Indien
34,66
33,94
35,51
36,57
35,34
Indeks
100
98
102
106
102
Oman
36,10
36,21
39,30
39,15
38,34
Indeks
100
100
109
108
106
USA
74,87
115,35
108,90
101,40
48,74
Indeks
100
154
145
135
65
Kina
0,00
188,97
116,06
68,22
58,59
Indeks
0
100
61
36
31
Sydkorea
34,84
37,52
37,66
45,59
48,06
Indeks
100
108
108
131
138
Singapore
0,00
76,88
57,47
57,47
51,28
Indeks
0
100
75
75
67
(235)
Importen af den pågældende vare fra andre lande end Indien steg kun med 7 % mellem 1999 og den fornyede undersøgelsesperiode, hvilket var langt under væksten i forbruget i Fællesskabet. Blandt disse lande er Oman, USA, Kina, Sydkorea og Singapore de vigtigste leverandører til fællesskabsmarkedet. Deres gennemsnitlige importpriser var imidlertid betydeligt højere end priserne på importen fra Indien og (bortset fra importpriserne fra Oman) også end EF-erhvervsgrenens priser. Priserne på importen fra Oman er sammenlignelige med EF-erhvervsgrenens priser, men stigningen i Omans markedsandel i den betragtede periode var meget mindre udtalt end for de øvrige tredjelande.
(236)
Den indiske regering og to eksportører fremførte, at der burde være taget hensyn til den gældende udligningstold på importen fra Indien ved sammenligningen af de gennemsnitlige salgspriser. Dette ville angiveligt have vist næsten identiske priser på importen fra Indien og Oman. Desuden blev det bemærket, at gennemsnitspriserne for nogle tredjelande, især USA og Kina, faldt betydeligt i løbet af den betragtede periode, mens bl.a. de indiske priser steg. Endvidere fremførte en anden eksportør, at der ikke er taget behørigt hensyn til faldet i importmængden fra Indien mellem 2002 og den fornyede undersøgelsesperiode i analysen, at andre tredjelande var de vigtigste leverandører, og at de sydkoreanske og indiske gennemsnitspriser svarede til hinanden fra 1999 til 2001.
(237)
For så vidt angår den gældende oprindelige udligningstold skal det bemærkes, at langt hovedparten af importen fra Indien enten var genstand for nultold eller for en toldsats, der stadig fører til lavere gennemsnitspriser end for importen fra Oman. I gennemsnit udøvede importen fra Oman derfor ikke samme grad af pristryk. Desuden var priserne på importen fra alle andre tredjelande i gennemsnit højere i den betragtede periode end priserne på importen fra Indien, hvilket igen klart identificerer Indien som den vigtigste kilde til pristryk. Mængdemæssigt er det korrekt, at Indien ikke var det eneste oprindelsesland for betydelig import i hele den betragtede periode. Det skal imidlertid erindres, at Indien er det eneste land, der er genstand for foranstaltninger. Dette har selvfølgelig haft en indvirkning på handelen med den pågældende vare. Til trods for foranstaltningerne har der desuden været en kraftig vækst i importen fra Indien siden 2001, og Indien genvandt i 2002 sin position som den næststørste eksportør for derefter at blive den største i undersøgelsesperioden. Det lille fald i importen fra Indien mellem 2002 og undersøgelsesperioden havde derfor ingen virkning på markedet, der belønnede den indiske prispolitik. Disse argumenter kan derfor ikke godtages. Det bekræftes derfor, at importen fra tredjelande ikke kunne have forvoldt EF-erhvervsgrenen nogen skade, der bryder årsagssammenhængen mellem den subsidierede import fra Indien og den skade, som EF-erhvervsgrenen har lidt.
2. Udviklingen i forbruget på fællesskabsmarkedet
(238)
Forbruget på fællesskabsmarkedet af den vare, der er omfattet af undersøgelsen, steg med 51 % i løbet af den betragtede periode. Den skade, som er forvoldt EF-erhvervsgrenen, kan derfor ikke tilskrives faldende efterspørgsel på fællesskabsmarkedet.
3. EF-erhvervsgrenens eksportaktiviteter
(239)
EF-erhvervsgrenen forbedrede sine eksportresultater med 16 % i den betragtede periode. EF-erhvervsgrenens eksportpriser var i gennemsnit 10 % til 15 % højere end salgspriserne i Fællesskabet. EF-erhvervsgrenens eksportaktiviteter kunne således ikke bidrage til den skadelige situation, som den befandt sig i.
(240)
I denne forbindelse fremførte den indiske regering og en eksportør, at EF-erhvervsgrenen i sin besvarelse af spørgeskemaet havde oplyst, at kraftig konkurrence fra indiske konkurrenter på tredjelandes markeder havde ført til lave priser og tab af markedsandel i tredjelande for EF-erhvervsgrenen, hvilket var i modstrid med ovennævnte undersøgelsesresultater. Hvis dette udsagn fra EF-erhvervsgrenen blev lagt til grund, ville der derfor ikke være tale om skade på fællesskabsmarkedet eller årsagssammenhæng med importen fra Indien.
(241)
I denne forbindelse bemærkes det, at i betragtning af den globale vækst på markedet for sådanne varer er der ingen modstrid mellem et fald i eksportpriserne og EF-erhvervsgrenens markedsandel i tredjelande og det forhold, at eksportmængden faktisk var steget, og at priserne på de eksporterede varer var højere end EF-erhvervsgrenens priser ved salg i Fællesskabet. Selv om EF-erhvervsgrenens eksportresultater kunne have været bedre, hvis der ikke havde været konkurrence fra subsidieret lavpriseksport fra Indien på tredjelandes markeder, er der derfor intet, der tyder på, at EF-erhvervsgrenen på grund af sine eksportresultater ikke var genstand for skadevoldende priskonkurrence på fællesskabsmarkedet, som overvejende var forårsaget af den subsidierede lavprisimport fra Indien. Argumentet bør derfor afvises.
4. EF-erhvervsgrenens konkurrenceevne
(242)
Som det fremgår af dens markedsandel, er EF-erhvervsgrenen en vigtig konkurrent i forbindelse med den pågældende vare, og den har løbende foretaget investeringer i et tidssvarende produktionsapparat. Faldet i produktiviteten pr. ansat pr. kg efter 2001 kan i fuldt omfang tilskrives det faktum, at en fællesskabsproducents nye produktionsanlæg var i en etableringsfase. Det er derfor kun af midlertidig karakter. Der fandtes således ingen beviser for, at manglende konkurrenceevne kunne have brudt årsagssammenhængen mellem importen fra Indien og den skade, der er forvoldt EF-erhvervsgrenen.
5. Bunden anvendelse
(243)
Som nævnt i betragtning 226 finder Kommissionen, at den bundne anvendelse ikke bidrog til den skadelige situation. Tværtimod ville EF-erhvervsgrenen måske have befundet sig i en endnu værre situation uden et bundet marked.
G. SANDSYNLIGHEDEN FOR FORTSAT ELLER FORNYET SKADE
(244)
I overensstemmelse med artikel 18, stk. 2, i grundforordningen blev det undersøgt, om det var sandsynligt, at de gældende foranstaltningers udløb ville føre til fortsat eller fornyet skade.
(245)
Som beskrevet i betragtning 161-243 blev det fastslået, at EF-erhvervsgrenen i den fornyede undersøgelsesperiode og trods de gældende foranstaltninger vedblev med at lide skade som følge af den subsidierede import af den pågældende vare. I den aktuelle undersøgelse konstateredes en skadestærskel på mellem 17,3 % og 48,1 %, hvilket er højere end det niveau, der blev fastsat i den oprindelige undersøgelse (mellem 12,6 % og 28,9 %), selv om den rimelige fortjenstmargen for EF-erhvervsgrenen i denne fornyede undersøgelse var blevet reduceret med en tredjedel i forhold til den oprindelige undersøgelse (se betragtning 260). Det fremgik endvidere af undersøgelsen, at der trods hjemmemarkedssalg og eksport til andre lande stadig er en betydelig ekstra kapacitet i Indien til fremstilling af de af undersøgelsen omfattede varer, især hos eksportører der er genstand for forholdsvis høje toldsatser i Fællesskabet. Det blev derfor anset for rimeligt at konkludere, at der vil forekomme en yderligere vækst i den subsidierede lavprisimport fra Indien, hvis foranstaltningerne får lov til at udløbe, og at det derfor er sandsynligt, at der fortsat vil forekomme skade.
(246)
Da EF-erhvervsgrenen fortsat lider væsentlig skade som følge af den subsidierede import trods tilstedeværelsen af foranstaltninger, var det ikke nødvendigt at foretage en yderligere analyse af sandsynligheden for fornyet skade.
H. FÆLLESSKABETS INTERESSER
I. Indledning
(247)
Det blev undersøgt, om der var tvingende årsager til at konkludere, at det ikke er i Fællesskabets interesse at fortsætte med at anvende foranstaltninger i dette tilfælde. Med henblik herpå og i henhold til artikel 31, stk. 1, i grundforordningen overvejede man de sandsynlige virkninger af foranstaltninger for alle parter, der var berørt af undersøgelsen. For at afgøre, hvorvidt det er i Fællesskabets interesse, at foranstaltningerne videreføres, blev der sendt spørgeskemaer til brugere og importører af den pågældende vare og til leverandører af råmaterialer, der benyttes til at fremstille samme vare.
II. EF-erhvervsgrenens interesser
(248)
Som påvist i ovenstående har den EF-erhvervsgren, der fremstiller samme vare, løbende øget sin produktion. Dette har været muligt, fordi EF-erhvervsgrenen er vedblevet med at øge sine investeringer for at opretholde konkurrenceevnen, idet erhvervsgrenen er en af de vigtigste konkurrenter for den vare, der er omfattet af undersøgelsen. Det skal erindres, at EF-erhvervsgrenen i den fornyede undersøgelsesperiode udvidede sine produktionsfaciliteter, etablerede en ny fabrik i Fællesskabet og udarbejdede planer for oprettelse af endnu et produktionsanlæg i Fællesskabet. Denne proces med fortsatte investeringer fra EF-erhvervsgrenens side undergraves især af den utilfredsstillende udvikling i erhvervsgrenens rentabilitet, der er forårsaget af det stadige pristryk fra den indiske import af den pågældende vare på fællesskabsmarkedet.
Det konkluderes, at uden foranstaltninger til at afhjælpe virkningerne af den subsidierede import vil EF-erhvervsgrenen fortsat stå over for prisunderbud og dermed pristryk med negative følger for rentabiliteten, afkastet af investeringerne og likviditeten. Dette vil i sidste ende endda kunne bringe EF-erhvervsgrenens levedygtighed i fare. Det vil derfor ikke være i EF-erhvervsgrenens interesse at lade foranstaltningerne udløbe.
III. Importørernes og forhandlernes interesser
(249)
Der blev sendt spørgeskemaer til alle kendte importører og forhandlere af den pågældende vare, men kun én ud af 19 besvarede dette. Den samarbejdsvillige importør kommenterede imidlertid ikke den sandsynlige indvirkning af fortsatte foranstaltninger på den pågældende virksomhed. Det fremgik af de modtagne oplysninger, at importører og forhandlere i Fællesskabet køber den af undersøgelsen omfattede vare fra forskellige leveringskilder. Da der ikke er grundlæggende kvalitetsforskelle mellem den vare, der importeres fra Indien, og den vare, der tilvejebringes fra andre kilder, finder Kommissionen, at importørerne og forhandlerne i Fællesskabet ikke vil have vanskeligt ved at fremskaffe varen fra en række andre leverandører, hvis foranstaltningerne videreføres. Den samarbejdsvillige importør er endvidere aktivt involveret i handel med mange andre varer og er derfor ikke afgørende afhængig af den pågældende vare. Selv om dette selskabs salg af den pågældende vare steg stærkt i den betragtede periode (syv gange, udtrykt i mængde), tegner dette salg sig kun for en begrænset del af dets samlede omsætning (ca. 1,4 % i den fornyede undersøgelsesperiode). Endelig angav importøren ikke, at en videreførelse af foranstaltninger ville have nogen indvirkning på beskæftigelsen, da importaktiviteter ikke er arbejdskraftintensive.
(250)
Selv om importørerne og forhandlerne muligvis ikke går ind for foranstaltninger, kan det på baggrund af de foreliggende oplysninger konkluderes, at denne eventuelle interesse i at tillade foranstaltningerne udløbe ikke opvejer EF-erhvervsgrenens konkrete interesse i en fortsat afhjælpning af den illoyale og skadelige indiske handelspraksis som opsummeret i betragtning 248.
IV. Råvareleverandørernes interesser
(251)
For at vurdere de sandsynlige virkninger af en fortsættelse af udligningsforanstaltninger på EF-erhvervsgrenens råvareleverandører blev der sendt spørgeskemaer til alle sådanne kendte leverandører. Der blev i alt udsendt seks spørgeskemaer, og der blev modtaget to besvarelser. Disse råvareleverandører, der navnlig leverer glucose og dextrose til EF-erhvervsgrenen, går ind for en videreførelse af foranstaltningerne. Selv om EF-erhvervsgrenen ikke er blandt disse leverandørers vigtigste kunder, bidrager denne handel stadig til råvareleverandørernes beskæftigelse og rentabilitet. Hvis EF-erhvervsgrenen reducerer eller endda indstiller produktionen af samme vare, vil disse positive handelsforbindelser blive bragt i fare.
(252)
Derfor, og da der ikke foreligger nogen oplysninger om det modsatte, konkluderes det, at en videreførelse af foranstaltningerne vil være i råvareleverandørernes interesse.
V. Brugernes interesser
(253)
Der blev også sendt spørgeskemaer til fem kendte brugere af den pågældende vare i Fællesskabet, dvs. medicinalvareselskaber. Kommissionen anmodede bl.a. om deres bemærkninger til, hvorvidt en opretholdelse af de gældende foranstaltninger ville være i Fællesskabets interesse, og hvordan disse foranstaltninger ville vedblive med at påvirke dem. Der blev imidlertid ikke modtaget nogen besvarelser af spørgeskemaet og derfor ikke fremsat bemærkninger. Da brugerne ikke blot kan fremskaffe den pågældende vare fra Indien, men også fra andre kilder, og da der ikke foreligger oplysninger om de økonomiske indvirkninger af foranstaltninger på brugernes interesser (f.eks. beskæftigelse, rentabilitet, investeringspolitik), var det ikke muligt at påvise, at brugernes interesser var af samme betydning.
(254)
Selv om brugerne - trods deres tavshed - muligvis ikke går ind for foranstaltninger, kunne der på grundlag af oplysningerne fra de samarbejdsvillige interesserede parter ikke konstateres nogen dokumenteret interesse for brugerne i at ophæve foranstaltningerne, som kunne opveje EF-erhvervsgrenens konkrete interesse i en fortsat afhjælpning af den illoyale og skadelige handelspraksis som opsummeret i betragtning 248.
(255)
En eksportør hævdede, at der ikke var taget behørigt hensyn til EF-forbrugernes interesser, og at Fællesskabets interesseanalyse derfor ikke var i fuld overensstemmelse med grundforordningens artikel 31. Det blev fremført, at forbrugernes interesser kunne blive skadet, hvis producenter af præparater videregav eventuelle påståede prisstigninger som følge af øgede omkostninger, når de fremstillede endelige doseringer af varen.
(256)
Som svar på denne bemærkning skal det erindres, at ingen forbrugerorganisation har fremsat bemærkninger i forbindelse med denne undersøgelse. Desuden har forbrugerne i Fællesskabet generelt en sygeforsikring. Der foreligger ingen dokumentation for, om udgifterne til sygeforsikring i væsentlig grad kan blive påvirket negativt af en angivelig stigning i omkostningerne til visse antibiotika. Det er desuden uklart, i hvilken grad producenterne af visse antibiotika, dvs. brugerne, er i stand til at overvælte en omkostningsstigning. Under disse omstændigheder er det ikke muligt at påvise negative følger af samme betydning for forbrugerne i Fællesskabet.
VI. Konklusion
(257)
Efter at have undersøgt de forskellige involverede interesser finder Kommissionen, at der ud fra det overordnede hensyn til Fællesskabets interesser ikke er interesser, som er vigtigere end EF-erhvervsgrenens interesse i at opretholde foranstaltningerne. Det kan forventes, at virkningerne af en videreførelse af foranstaltningerne vil give EF-erhvervsgrenen mulighed for at forbedre sin rentabilitet til et rimeligt niveau og fortsætte sit investeringsprogram i Fællesskabet med deraf følgende positive resultater for beskæftigelsen og konkurrencedygtigheden på markedet. På den anden side kunne det ikke på grundlag af de foreliggende oplysninger påvises, at andre berørte parter i Fællesskabet (dvs. importører, forhandlere, råvareleverandører, brugere og forbrugere) havde modstridende interesser af samme vigtighed.
I. UDLIGNINGSFORANSTALTNINGER
(258)
I betragtning af konklusionerne vedrørende fortsat subsidiering, skade og Fællesskabets interesser findes det hensigtsmæssigt at opretholde udligningsforanstaltninger over for importen af den pågældende vare fra Indien. Med henblik på at fastsætte disse foranstaltningers størrelse blev der taget hensyn til de subsidiemargener, der blev fastsat for den fornyede undersøgelsesperiode, og den told, der er nødvendig for at afhjælpe den skade, som EF-erhvervsgrenen har lidt.
I. Skadestærskel
(259)
Den prisstigning, som var nødvendig for at afhjælpe skaden, blev fastsat for hvert enkelt selskab ved at sammenligne den vejede gennemsnitlige importpris for den pågældende vare med den ikke-skadevoldende pris på samme vare, som solgtes af EF-erhvervsgrenen på fællesskabsmarkedet. Prisforskellen blev udtrykt i procent af cif-importværdien.
(260)
Den ikke-skadevoldende pris blev fundet ved at tage EF-erhvervsgrenens vejede gennemsnitlige produktionsomkostninger plus en fortjeneste på 10 %. Denne fortjenstmargen, der er en tredjedel lavere end i den oprindelige undersøgelse (se betragtning 205), afspejler den fortjeneste, som EF-erhvervsgrenen kan opnå for tilsvarende varegrupper, der ikke er udsat for illoyal konkurrence. I betragtning af den øgede konkurrence fandtes dette at være et passende og rimeligt minimum i stedet for den fortjenstmargen på 15 %, der var blevet fastsat i den oprindelige undersøgelse. Denne fortjeneste vil gøre det muligt for EF-erhvervsgrenen at investere yderligere i forskning og udvikling, så den kan forblive konkurrencedygtig.
II. Foranstaltningernes form og størrelse
(261)
Da der ikke foreligger særlige omstændigheder, blev det anset for passende at indføre en standardtold, dvs. en værditold.
(262)
For så vidt angår toldens størrelse var subsidiemargenen højere end skadestærsklen for fire af de samarbejdsvillige eksportører. I overensstemmelse med grundforordningens artikel 15, stk. 1, blev den lavere told, der afspejler skadestærsklen, anset for tilstrækkelig til at afhjælpe den skade, der er forvoldt EF-erhvervsgrenen, for så vidt angår disse fire eksportører. Toldsatserne for importen fra disse eksportører bør ligge mellem 17,3 % og 30,3 %. For så vidt angår de øvrige tre eksportører var skadestærsklerne højere end de konstaterede subsidiemargener, så foranstaltningerne over for disse selskaber bør baseres på subsidiemargenerne. Toldsatserne for importen fra disse eksportører bør ligge mellem 25,3 % og 32 % Da de indiske eksportører udviste en høj grad af samarbejdsvilje (over 80 %), bør tolden for alle andre selskaber fastsættes på samme niveau som for det selskab, der havde den højeste individuelle toldsats, dvs. 32 %.
(263)
De selskabsspecifikke udligningstoldsatser i denne forordning er udtryk for den situation, der blev konstateret under den fornyede undersøgelse med hensyn til de samarbejdsvillige eksportører. De finder derfor udelukkende anvendelse ved import af den pågældende vare, der er fremstillet af disse selskaber. Varer, der er fremstillet af andre selskaber, som ikke udtrykkeligt er nævnt i den dispositive del af denne forordning, herunder enheder som er forretningsmæssigt forbundet med de specifikt nævnte, kan ikke drage fordel af disse satser, men er omfattet af toldsatsen for »alle andre selskaber«.
(264)
Alle anmodninger om anvendelse af disse individuelle udligningstoldsatser (f.eks. efter ændring i den pågældende enheds navn eller efter oprettelse af nye produktions- eller salgsenheder) indgives omgående til Kommissionen (10) sammen med alle relevante oplysninger, navnlig om ændringer i selskabets aktiviteter vedrørende produktion, hjemmemarkeds- og eksportsalg i tilknytning til f.eks. den pågældende navneændring eller den pågældende ændring i produktions- og salgsenheder. Efter konsultation af det rådgivende udvalg ændrer Kommissionen om nødvendigt forordningen i overensstemmelse hermed ved at ajourføre listen over selskaber, som er omfattet af individuelle toldsatser -
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:
Artikel 1
1. Der indføres en endelig udligningstold på importen af amoxicillin trihydrat, ampicillin trihydrat og cefalexin, ikke i doseret stand eller i former eller pakninger til detailsalg, med oprindelse i Indien og henhørende under KN-kode ex 2941 10 10 (Taric-kode 2941101010), ex 2941 10 20 (Taric-kode 2941102010) og ex 2941 90 00 (Taric-kode 2941900030).
2. Tolden fastsættes til følgende af nettoprisen, frit Fællesskabets grænse, ufortoldet, for varer fremstillet i Indien af følgende selskaber:
-
17,3 % for KDL Biotech Ltd, Mumbai (Taric-tillægskode: A580)
-
28,1 % for Nectar Lifesciences Ltd, Chandigarh (Taric-tillægskode: A581)
-
25,3 % for Nestor Pharmaceuticals Ltd, New Delhi (Taric-tillægskode: A582)
-
30,3 % for Ranbaxy Laboratories Ltd, New Delhi (Taric-tillægskode: 8221)
-
28,1 % for Torrent Gujarat Biotech Ltd, Ahmedabad (Taric-tillægskode: A583)
-
28,1 % for Surya Pharmaceuticals Ltd, Chandigarh (Taric-tillægskode: A584)
-
32 % for alle andre selskaber (Taric-tillægskode: 8900).
3. Medmindre andet er fastsat, finder gældende bestemmelser for told anvendelse.
Artikel 2
Denne forordning træder i kraft dagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 10. maj 2005.
NEUVOSTON ASETUS (EY) N:o 713/2005,
annettu 10 päivänä toukokuuta 2005,
lopullisen tasoitustullin käyttöönotosta tiettyjen Intiasta peräisin olevien laajavaikutteisten antibioottien tuonnissa
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,
ottaa huomioon muista kuin Euroopan yhteisön jäsenvaltioista tapahtuvalta tuetulta tuonnilta suojautumisesta 6 päivänä lokakuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2026/97 (1), jäljempänä ’perusasetus’, ja erityisesti sen 18 ja 19 artiklan,
ottaa huomioon komission ehdotuksen, joka on tehty komission kuultua neuvoa-antavaa komiteaa,
sekä katsoo seuraavaa:
A. MENETTELY
I Aiempi tutkimus ja voimassa olevat toimenpiteet
(1)
Neuvosto otti asetuksella (EY) N:o 2164/98 (2) käyttöön lopullisen tasoitustullin CN-koodeihin ex 2941 10 10, ex 2941 10 20 ja ex 2941 90 00 kuuluvien, Intiasta peräisin olevien tiettyjen laajavaikutteisten antibioottien eli amoksisilliinitrihydraatin, ampisilliinitrihydraatin ja kefaleksiinin, jotka eivät ole annostettuina eivätkä vähittäismyyntimuodoissa tai -pakkauksissa, jäljempänä ’tarkasteltavana oleva tuote’, tuonnissa. Toimenpiteen lajiksi valittiin tiettyjen nimeltä mainittujen viejien tuontiin sovellettava 0-12 prosentin arvotulli ja muiden viejien tuontiin sovellettava 14,6 prosentin jäännöstulli.
II Yhdistettyä toimenpiteiden voimassaolon päättymistä koskevaa tarkastelua ja välivaiheen tarkastelua koskeva pyyntö
(2)
Voimassa olevien lopullisten toimenpiteiden voimassaolon lähestyvää päättymistä koskevan ilmoituksen (3) julkaisemisen jälkeen komissio vastaanotti pyynnön asetuksen (EY) N:o 2164/98 yhdistetyn voimassaolon päättymistä koskevan tarkastelun ja välivaiheen tarkastelun vireillepanosta perusasetuksen 18 artiklan 2 kohdan ja 19 artiklan 2 kohdan mukaisesti samankaltaisen tuotteen seuraavilta etuyhteydessä olevilta yhteisön tuottajilta: Sandoz GmbH, Itävalta, ja Sandoz Industrial Products SA, Espanja, jäljempänä ’pyynnön esittäjät’. Pyynnön esittäjät edustavat valtaosaa eli tässä tapauksessa yli 40:tä prosenttia tiettyjen laajavaikutteisten antibioottien koko tuotannosta yhteisössä.
(3)
Pyyntö perustui siihen, että toimenpiteiden raukeaminen johtaisi todennäköisesti tuen jatkumiseen tai uudelleen alkamiseen sekä vahingon aiheutumiseen yhteisön tuotannonalalle ja että voimassa olevien toimenpiteiden tason väitettiin olevan riittämätön vahinkoa aiheuttavan tuen vastapainoksi.
(4)
Ennen yhdistetyn toimenpiteiden voimassaolon päättymistä koskevan tarkastelun ja välivaiheen tarkastelun vireillepanoa komissio ilmoitti perusasetuksen 22 artiklan 1 kohdan ja 10 artiklan 9 kohdan mukaisesti Intian viranomaisille vastaanottaneensa asianmukaisesti asiakirjanäyttöön perustuvan tarkastelua koskevan pyynnön. Intian viranomaisille ehdotettiin neuvottelujen aloittamista valituksen sisällön selvittämiseksi ja molempia osapuolia tyydyttävään ratkaisuun pääsemiseksi. Intian viranomaiset torjuivat komission ehdotuksen neuvottelujen aloittamisesta.
III Yhdistetyn toimenpiteiden voimassaolon päättymistä koskevan tarkastelun ja välivaiheen tarkastelun vireillepano
(5)
Komissio tutki pyynnön esittäjien esittämän näytön ja katsoi sen riittäväksi perusteeksi panna vireille peruspäätöksen 18 artiklan 2 kohdan ja 19 artiklan 2 kohdan säännösten mukainen tarkastelu. Kuultuaan neuvoa-antavaa komiteaa komissio pani Euroopan unionin virallisessa lehdessä julkaistulla ilmoituksella (4) vireille neuvoston asetuksen (EY) N:o 2164/98 yhdistetyn toimenpiteiden voimassaolon päättymistä koskevan tarkastelun ja välivaiheen tarkastelun.
IV Tutkimusajanjakso
(6)
Tutkimus kattoi 1 päivän huhtikuuta 2002 ja 31 päivän maaliskuuta 2003 välisen ajanjakson, jäljempänä ’tarkastelua koskeva tutkimusajanjakso’ tai ’tutkimusajanjakso’. Vahinkoa koskevaan arvioon vaikuttava kehityssuuntausten tarkastelu kattoi 1 päivän tammikuuta 1999 ja tutkimusajanjakson päättymisen välisen ajan, jäljempänä ’tarkastelujakso’.
V Tutkimuksen osapuolet
(7)
Komissio ilmoitti tutkimuksen vireillepanosta virallisesti pyynnön esittäjille, muille tiedossa oleville yhteisön tuottajille, vientiä harjoittaville tuottajille, tuojille, alhaisemman jalostusasteen toimittajille, käyttäjille sekä Intian viranomaisille. Asianomaisille osapuolille annettiin tilaisuus esittää näkökantansa kirjallisesti ja pyytää saada tulla kuulluiksi. Osapuolten suulliset ja kirjalliset huomautukset tutkittiin ja otettiin tarvittaessa huomioon.
(8)
Koska pyynnössä mainittuja Intiassa toimivia tarkasteltavana olevan tuotteen vientiä harjoittavia tuottajia oli ilmeisen paljon, tukea koskevassa tutkimuksessa aiottiin käyttää otantamenetelmiä perusasetuksen 27 artiklan mukaisesti.
(9)
Kuitenkin vain muutamat vientiä harjoittavat tuottajat ilmoittautuivat ja toimittivat otantaa varten pyydetyt tiedot. Näin ollen otantamenetelmän käyttöä ei katsottu tarpeelliseksi.
(10)
Komissio lähetti kyselylomakkeet kaikille osapuolille, joita asian tiedettiin koskevan ja jotka olivat ilmoittautuneet menettelyn aloittamista koskevassa ilmoituksessa asetetussa määräajassa. Vastauksia saatiin viideltä yhteisön tuottajalta, seitsemältä vientiä harjoittavalta tuottajalta, yhdeltä tuojalta, kahdelta alhaisemman jalostusasteen toimittajalta ja Intian viranomaisilta.
(11)
Komissio hankki ja tarkasti kaikki tiedot, joita se piti tarpeellisina voidakseen määrittää tuen ja vahingon sekä niiden jatkumisen tai toistumisen todennäköisyyden sekä sen, olisiko toimenpiteiden voimassa pitäminen tai muuttaminen yhteisön edun mukaista. Tarkastuskäyntejä tehtiin seuraavien asianomaisten osapuolten toimitiloihin:
1)
Yhteisön tuottajat
DSM Anti-Infectives B.V., Delft (Alankomaat), joka vastasi komission kyselyn myös seuraavien yritysten puolesta: DSM Anti-Infectives Deretil SA, Almeria, (Espanja) ja DSM Anti-Infectives Chemferm SA, Santa Perpetua de Mogoda, (Espanja). Näistä kolmesta yrityksestä käytetään jäljempänä yhteistä nimitystä ’DSM’.
Sandoz GmbH (entinen Biochemie GmbH), Kundl (Itävalta), joka vastasi komission kyselyn myös seuraavan yrityksen puolesta: Sandoz Industrial Products SA (entinen Biochemie SA), Barcelona (Espanja). Molemmista yrityksistä käytetään jäljempänä yhteistä nimitystä ’Sandoz’.
2)
Intian viranomaiset
Kauppaministeriö (Ministry of Commerce), New Delhi.
3)
Intialaiset vientiä harjoittavat tuottajat
KDL Biotech Ltd (entinen Kopran Ltd), Mumbai,
Orchid Pharmaceuticals and Chemicals Ltd, Chennai,
Nectar Lifesciences Ltd, Chandigarh,
Nestor Pharmaceuticals Ltd, New Delhi,
Ranbaxy Laboratories Ltd, New Delhi,
Torrent Gujarat Biotech Ltd, Ahmedabad,
Surya Pharmaceutical Ltd, Chandigarh.
VI Toimenpiteistä ilmoittaminen ja menettelyä koskevia huomautuksia
(12)
Intian viranomaisille ja muille asianomaisille osapuolille ilmoitettiin olennaisista tosiasioista ja huomioista, joiden perusteella aiottiin esittää toimenpiteiden voimassaolon jatkamista. Niille annettiin myös kohtuullisesti aikaa esittää huomautuksia. Eräät osapuolet esittivät huomautuksensa kirjallisesti. Lisäksi Intian viranomaiset ja kolme vientiä harjoittavaa tuottajaa esittivät kantansa ilmoituksen julkaisemisen jälkeen pidetyissä kuulemisissa ja näiden jälkeen esittämissään näkökantojensa yhteenvedoissa. Kaikki näkökannat ja huomautukset otettiin asianmukaisesti huomioon jäljempänä esitetyllä tavalla.
(13)
Intian viranomaiset ja yksi vientiä harjoittava tuottaja esittivät ilmoituksen jälkeen järjestetyissä kuulemisissa, että pyynnön esittäjät eivät tuota yhtä samankaltaisen tuotteen tyyppiä eli kefaleksiiniä ja että tämän vuoksi tutkimuksen vireillepano olisi kumottava sen osalta.
(14)
Tämän näkökannan osalta muistutettakoon, että jo alkuperäisessä tutkimuksessa todettiin, että kaikki tutkimuksen kohteena olevan tuotteet tyypit (katso jäljempänä B jakso) muodostavat yhden ainoan tuoteluokan (5). Kaikki tyypit kuuluvat samaan luokkaan eli irtovalmisteena oleviin puolisynteettisiin laajavaikutteisiin antibiootteihin, ja niitä käytetään kaikkia samalla tavalla eli ne lisätään lopullisiin lääkemuotoihin, jotka ovat tehokkaita erilaisten tarttuvien tautien hoidossa. Koska kaikkia tuotetyyppejä pidetään tässä tutkimuksessa yhtenä tuotteena, jota myös pyynnön esittäjät tuottavat, väite on hylättävä.
(15)
Intian viranomaiset ja yksi vientiä harjoittava tuottaja väittivät, että yhteisön tuottajien vastaukset ei-luottamukselliseen kyselyyn eivät olleet riittävän yksityiskohtaisia eikä niitä ollut toimitettu perusasetuksen 29 artiklan mukaisesti. Väitettiin, että ei-luottamukselliseen kyselyyn annettujen tietojen puutteellisuuden vuoksi yhteistyössä toimineet viejät eivät todellisuudessa voineet puolustaa etujaan vahinkoa ja syy-yhteyttä koskevan analyysin yhteydessä.
(16)
Tässä yhteydessä olisi huomattava, että kuten jäljempänä E jaksossa esitetään, yhteisön tuotannonala koostuu tässä tutkimuksessa ainoastaan kahdesta osapuolesta, Sandoz- ja DSM-yrityksistä. Lisäksi toinen niistä tuotti ainoastaan amoksisilliinitrihydraattia ja ampisilliinitrihydraattia, kun taas toinen tuotti myös kefaleksiiniä. Näiden yhteisön tuotannonalan olosuhteiden vuoksi tiettyjen tutkimuksessa annettujen tietojen luottamuksellisuutta tiukennettiin. Joka tapauksessa asianomaisten osapuolten tarkasteltavaksi saatavilla olevissa asiakirjoissa on molempien yhteistyössä toimineiden yhteisön tuottajien ei-luottamukselliset vastaukset; luottamukselliset tiedot esitetään indeksoituina, jotta luottamuksellisina toimitettujen tietojen olennainen sisältö voidaan kohtuullisesti ymmärtää. Tämän vuoksi yhteisön tuottajien ei-luottamuksellisia kyselyvastauksia pidetään edelleenkin perusasetuksen 29 artiklan mukaisina. Lisäksi on syytä todeta, että kaikki asianomaiset osapuolet saivat tämän asetuksen F jaksossa esitetyllä tavalla indeksoiduista vahinkoa koskevista tiedoista riittävän tarkan kuvan vahingon ja syy-yhteyden olosuhteista voidakseen arvioida analyysia ja puolustaa etujaan.
B. TARKASTELTAVANA OLEVA TUOTE JA SAMANKALTAINEN TUOTE
I Tarkasteltavana oleva tuote
(17)
Tässä tarkastelussa kyseessä oleva tuote on sama kuin asetuksessa (EY) N:o 2164/98 eli CN-koodeihin ex 2941 10 10, ex 2941 10 20 ja ex 2941 90 00 kuuluva sellainen Intiasta peräisin oleva amoksisilliinitrihydraatti, ampisilliinitrihydraatti ja kefaleksiini, joka ei ole annostettuna eikä vähittäismyyntimuodossa tai -pakkauksissa, jäljempänä ’tarkasteltavana oleva tuote’.
II Samankaltainen tuote
(18)
Intian viranomaiset ja yksi vientiä harjoittava tuottaja huomauttivat ilmoituksen julkaisemisen jälkeen pidetyssä kuulemisessa, että yksi yhteisön tuottaja mainitsi tietyistä muun muassa vakauteen, puhtauteen, pitoisuuksiin ja galeenisiin ominaisuuksiin liittyvistä eroista tarkasteltavana olevan tuotteen ja samankaltaisen tuotteen vertailun yhteydessä. Lisäksi ainoa yhteistyössä toiminut tuoja mainitsi vesiliukoisuuteen liittyvistä eroista.
(19)
Sekä tarkasteltavana olevan tuotteen että samankaltaisen tuotteen on kuitenkin oltava samojen kansainvälisten farmakopeoiden tiettyjen eritelmien mukaisia. Vaikka ne eivät olekaan kaikilta osin samanlaisia, ne muistuttavat läheisesti toisiaan perusasetuksen 1 artiklan 5 kohdassa edellytetyllä tavalla.
(20)
Tutkimuksessa varmistuikin, että yhteisön tuottajien yhteisössä tuottaman ja myymän amoksisilliinitrihydraatin, ampisilliinitrihydraatin ja kefaleksiinin fyysiset ominaisuudet ja käyttötarkoitukset ovat samanlaiset tai läheisesti vastaavat kuin tarkasteltavana olevan tuotteen ja ne ovat näin ollen perusasetuksen 1 artiklan 5 kohdassa tarkoitettu samankaltainen tuote.
C. TUET
I Johdanto
(21)
Komissio tutki tarkastelupyyntöön sisältyvien tietojen ja komission kyselylomakkeeseen saatujen vastausten perusteella seuraavia järjestelmiä, joissa oli esitettyjen väitteiden mukaan myönnetty vientitukea:
1) Kansalliset järjestelmät
a)
ennakkolisenssijärjestelmä (Advance Licence Scheme);
b)
tuontitullien hyvitysjärjestelmä (Duty Entitlement Passbook Scheme, DEPBS);
c)
erityistalousalueiden / vientiin suuntautuneiden yksikköjen järjestelmä (Special Economic Zones / Export Oriented Units Scheme);
d)
tuotantohyödykkeiden tuonti etuustullein (Export Promotion Capital Goods Scheme);
e)
tuloverojärjestelmät (Income Tax Schemes):
-
vientituloverosta vapautuksen järjestelmä (Export Income Tax Exemption Scheme),
-
tutkimuksen ja kehityksen tuloverokannustejärjestelmä (Income Tax Incentive for Research and Development);
f)
vientiluottojärjestelmä (Export Credit Scheme).
(22)
Edellä a-d alakohdassa mainitut järjestelmät perustuvat 7 päivänä elokuuta 1992 voimaan tulleeseen ulkomaankaupan kehittämistä ja sääntelyä koskevaan lakiin (Foreign Trade (Development and Regulation) Act 1992) nro 22/1992, jäljempänä ’ulkomaankauppalaki’. Ulkomaankauppalailla Intian viranomaiset valtuutetaan antamaan vienti- ja tuontipolitiikkaa koskevia tiedonantoja. Nämä tiedonannot esitetään tiivistelmänä vienti- ja tuontipolitiikkaa koskevissa asiakirjoissa (EXIM-policy), jotka kauppaministeriö julkaisee viiden vuoden välein ja joita päivitetään säännöllisesti. Eräs tuonti- ja vientipolitiikkaa koskeva asiakirja koskee tämän tapauksen tarkastelua koskevaa tutkimusajanjaksoa; kyseessä on 1 päivän huhtikuuta 2002 ja 31 päivän maaliskuuta 2007 välistä aikaa koskeva viisivuotissuunnitelma (EXIM-policy 02-07). Lisäksi Intian viranomaiset esittelevät kyseistä viisivuotissuunnitelmaa koskevia menettelyjä käsikirjassa Handbook of Procedures - 1 April 2002 to 31 March 2007, Volume I (HOP I 02-07) (6). Myös kyseinen menettelykäsikirja saatetaan ajan tasalle säännöllisesti.
(23)
Edellä e alakohdassa mainitut tuloverojärjestelmät perustuvat vuonna 1961 annettuun tuloverolakiin (Income Tax Act), jota muutetaan vuosittain varainhoitolailla (Finance Act).
(24)
Edellä f alakohdassa mainittu vientiluottojärjestelmä perustuu vuoden 1949 pankkivalvontalain (Banking Regulation Act 1949) 21 ja 35A §:ään, joiden mukaan Intian keskuspankki (Reserve Bank of India, RBI) voi ohjata kaupallisten pankkien vientiluottotoimintaa.
2) Alueelliset järjestelmät
(25)
Komissio tutki tarkastelupyynnössä annettujen tietojen ja komission kyselylomakkeen vastausten perusteella myös eräitä järjestelmiä, joihin väitettiin liittyvän Intian tiettyjen osavaltioiden alueellisten hallintojen tai viranomaisten myöntämiä tukia.
a)
Punjabin osavaltio:
-
teollisuuden kannustejärjestelmä (Punjab Industrial Incentive Scheme).
-
Järjestelmä perustuu Punjabin hallituksen teollisuuspolitiikan kannusteita koskevaan lainsäädäntöön.
b)
Gujaratin osavaltio:
-
teollisuuden kannustejärjestelmä (Gujarat Industrial Incentive Scheme),
-
sähköveron palautusjärjestelmä (Refund of Electricity Duty).
-
Ensin mainittu ohjelma perustuu Gujaratin teollisuuden kannustepolitiikkaan ja viimeksi mainittu Bombayn sähköverolakiin vuodelta 1958 (Bombay Electricity Duty Act of 1958).
c)
Maharashtran osavaltio:
-
Maharashtran osavaltion kannustinjärjestelmä (Package Scheme of Incentives (of the Government of Maharashtra). Järjestelmä perustuu Maharashtran osavaltion teollisuus-, energia- ja työministeriön päätöslauselmiin.
(26)
Tarkastelupyynnössä ei mainittu yhtä tuloverojärjestelmää (tutkimuksen ja kehityksen tuloverokannustejärjestelmä) ja kolmea alueellista järjestelmää (Punjabin ja Gujaratin teollisuuden kannustejärjestelmät ja Gujaratin sähköveron palautusjärjestelmä). Näin ollen ja perusasetuksen 22 artiklan 1 kohdan ja 11 artiklan 10 kohdan mukaisesti komissio ilmoitti Intian viranomaisille tutkimuksen soveltamisalan mahdollisesta laajentamisesta käsittämään kyseiset järjestelmät. Intian viranomaisille ehdotettiin neuvottelujen aloittamista tilanteen selvittämiseksi väitettyjen järjestelmien osalta ja molempia osapuolia tyydyttävään ratkaisuun pääsemiseksi. Neuvotteluissa ei päästy yhteisymmärrykseen kyseisten neljän järjestelmän suhteen, joten komissio sisällytti ne tukea koskevaan tutkimukseen.
3) Toimenpiteistä ilmoittamisen yhteydessä esitettyjä tukia koskevia huomautuksia
(27)
Kaksi vientiä harjoittavaa tuottajaa esitti, että ennakkolisenssijärjestelmä, tutkimuksen ja kehityksen tuloverokannustejärjestelmä ja vientiluottojärjestelmä olisi jätettävä tämän tutkimuksen soveltamisalan ulkopuolelle, koska tarkastelussa ei pitäisi tutkia muita kuin alkuperäiseen tutkimukseen sisältyneitä järjestelmiä. Tässä tapauksessa näitä kolmea järjestelmää ja alueellisia järjestelmiä ei tutkittu alkuperäisessä tutkimuksessa.
(28)
Perusasetuksen asianomaiset säännökset välivaiheen tarkasteluista ja toimenpiteiden voimassaolon päättymistä koskevista tarkasteluista eivät kuitenkaan rajoita tarkastelujen lähestymistapaa tällä tavoin. Esimerkiksi välivaiheen tarkastelu voisi johtaa toimenpiteiden tason korottamiseen perusasetuksen 19 artiklan 2 kohdan mukaisesti, jos voimassa olevat toimenpiteet ovat riittämättömät vahinkoa aiheuttaneen tasoitustullin käyttöönoton mahdollistavan tuen tasaamiseksi. Perusasetuksen 19 artiklan 4 kohdan mukaan voidaan tutkimusten kuluessa lisäksi ”harkita […], ovatko tukea […] koskevat olosuhteet merkittävästi muuttuneet”. Tukia koskeva välivaiheen tarkastelu voi siis itsessään johtaa kaikkien tarkasteltavana olevaan tuotteeseen mahdollisesti liittyvien tukien järjestelmän täydelliseen uudelleenarviointiin eikä ainoastaan alun perin tutkittujen tukijärjestelmien tarkasteluun. Myöskään toimenpiteiden voimassaolon päättymistä koskevan tarkastelun ei tarvitse keskittyä yksinomaan alun perin tutkittuihin järjestelmiin. Perusasetuksen 18 artiklan 2 kohdassa viitataan yleisesti tuen jatkumiseen tai uudelleen alkamiseen eikä alun perin tutkittuihin tukijärjestelmiin. Näin ollen tarkastelujen ei tarvitse rajoittua alun perin tutkittuihin järjestelmiin, vaan niissä on arvioitava nykyistä ja tulevaa tukea, johon sisältyvät myös muut tukijärjestelmät kuin alkuperäisessä tutkimuksessa käsitellyt. Ainoastaan tällä tavoin voidaan asianmukaisesti arvioida tukitilannetta tiettynä tarkastelua koskevana tutkimusajanjaksona. Muutoin maat voisivat suojautua tukien vastaisilta toimenpiteiltä yksinkertaisesti nimeämällä jonkin tietyn järjestelmän uudestaan tai tekemällä siihen pieniä rakenteellisia muutoksia. Tämä vaarantaisi tasoitustoimenpiteiden tavoitteen ja tarkoituksen eli vahinkoa aiheuttavan tuen vastapainona toimimisen.
II Kansalliset järjestelmät
1) Ennakkolisenssijärjestelmä (Advance Licence Scheme, ALS)
a) Oikeusperusta
(29)
Järjestelmän yksityiskohtainen kuvaus on vuosien 2002-2007 vienti- ja tuontipolitiikkaa koskevan asiakirjan (EXIM-policy 02-07) kohdissa 4.1.1-4.1.14 ja sitä täydentävän menetelmäkäsikirjan (HOP I 02-07) luvuissa 4.1-4.30.
b) Tukikelpoisuus
(30)
ALS-järjestelmään kuuluu kuusi alajärjestelmää, joita kuvataan tarkemmin johdanto-osan 31 kappaleessa. Ne eroavat toisistaan muun muassa tukikelpoisuusvaatimusten suhteen. Valmistajaviejät ja kauppiasviejät, jotka ovat ”sidoksissa” valmistajiin, voivat hakea tosiasiallisen maastaviennin ALS-tukea ja vuotuisten tarpeiden mukaista ALS-tukea. Lopulliselle viejälle tavaraa toimittavat valmistajaviejät voivat saada välituotetoimituksiin tarkoitettua ALS-tukea. Pääurakoitsijat, jotka toimittavat tavaraa EXIM-policy 02-07 -asiakirjan kohdassa 8.2 mainituille vientiin rinnastettavaa toimintaa harjoittaville tahoille, kuten vientiin suuntautuneille yksiköille, voivat saada vientiin rinnastettavan toiminnan ALS-tukea. Valmistajaviejille tavaraa toimittavat välitoimittajat voivat myös saada vientiin rinnastettavan toiminnan tukea ennakkoluovutusta sekä kotimaisia rembursseja ja vastarembursseja koskevien ALS-alajärjestelmien yhteydessä.
c) Käytännön toteutus
(31)
Ennakkolisenssijärjestelmiä on seuraavanlaisia:
i) Tosiasiallinen vienti (physical exports): Tämä on alajärjestelmistä keskeisin. Siinä voidaan tuoda tullitta tuotantopanoksia tietyn vientituotteen valmistukseen. Tosiasiallisella viennillä tarkoitetaan tässä yhteydessä sitä, että vientituote on vietävä Intian alueelta. Lisenssissä mainitaan tuonnin tullihelpotukset ja vientivelvoitteet, myös vientituotteen tyyppi.
ii) Vuotuiset tarpeet (annual requirement): Vuotuisia tarpeita koskevia lupia ei ole liitetty tiettyyn vientituotteeseen, vaan laajempaan tuoteryhmään (esim. kemialliset tuotteet ja jalosteet). Lisenssinhaltija voi (aiemman viennin mukaan määräytyvään tiettyyn enimmäisarvoon saakka) tuoda tullitta tuotantopanoksia, joita käytetään minkä tahansa kyseiseen tuoteryhmään kuuluvan tuotteen valmistukseen. Se voi viedä mitä tahansa kyseiseen tuoteryhmään kuuluvaa valmista tuotetta, jonka valmistukseen on käytetty kyseisiä tullitta tuotuja aineksia.
iii) Välituotetoimitukset (intermediate supplies): Tämä alajärjestelmä kattaa tapaukset, joissa kaksi valmistajaa aikoo tuottaa yhtä ainoaa vientituotetta jakaen tuotantoprosessin keskenään. Valmistajaviejä tuottaa välituotetta. Se voi tuoda tuotantopanosmateriaaleja tullitta ja saada tähän tarkoitukseen välituotetoimituksiin tarkoitettua ALS-tukea. Lopullinen viejä saattaa valmistuksen loppuun, ja sillä on velvollisuus viedä valmis tuote.
iv) Vientiin rinnastettava toiminta (deemed exports): Tässä alajärjestelmässä pääurakoitsija voi tuoda tullitta tuotantopanoksia, joita tarvitaan sellaisten tuotteiden valmistukseen, joita myydään vientitavaroihin rinnastettavina tuotteina EXIM policy 02-07 -asiakirjan kohdan 8.2 alakohdissa b-f, g, i ja j. Intian viranomaisten mukaan vientiin rinnastettavalla toiminnalla tarkoitetaan niitä liiketoimia, joissa toimitetut tavarat eivät poistu maasta. Eräitä toimituksia pidetään vientiin rinnastettavina edellyttäen, että tavarat on valmistettu Intiassa, esimerkiksi tavaratoimituksia vientiin suuntautuneille yksiköille tai erityistalousalueille sijoittautuneille yrityksille.
v) Ennakkoluovutusasiakirjat (Advance Release Orders, ARO): Ennakkolisenssin haltija, joka aikoo suoran tuonnin sijasta hankkia tuotantopanokset kotimarkkinoilta, voi halutessaan käyttää niiden hankkimiseen ARO-asiakirjoja. Tällöin ennakkolisenssit vahvistetaan ARO-asiakirjoiksi ja siirretään kotimaiselle toimittajalle niissä eriteltyjen tuotantopanosten toimituksen yhteydessä. ARO-asiakirjat oikeuttavat kotimaisen toimittajan tiettyihin vientiin rinnastettavassa toiminnassa myönnettäviin etuihin, joita selostetaan EXIM-policy 02-07 -asiakirjan kohdassa 8.3, kuten välitoimituksia / vientiin rinnastettavaa toimintaa koskevan ALS-järjestelmän soveltaminen, vientiin rinnastettavan toiminnan palautusjärjestelyt ja lopullisen valmisteveron palautus. ARO-järjestelmässä verot ja tullit palautetaan tuotteen toimittajalle eikä lopulliselle viejälle tullinpalautusjärjestelmässä. Verot/tullit voidaan palauttaa sekä kotimarkkinoilta hankittuja että tuotuja tuotantopanoksia käytettäessä.
vi) Kotimaiset remburssit ja vastaremburssit (back to back inland letter of credit): Myös tämä alajärjestelmä koskee kotimarkkinatoimituksia ennakkolisenssin haltijalle. Ennakkoluvan haltija voi pyytää pankilta kotimaisen remburssin avaamista kotimaisen toimittajan hyväksi. Pankki kirjaa lisenssiin suorassa tuonnissa ainoastaan sellaisten tavaroiden arvon ja määrän, jotka on hankittu kotimarkkinoilta tuonnin sijaan. Kotimainen toimittaja voi saada tiettyjä vientiin rinnastettavassa toiminnassa myönnettäviä etuja, joita selostetaan EXIM-policy 02-07 -asiakirjan kohdassa 8.3, kuten välitoimituksia / vientiin rinnastettavaa toimintaa koskevan ALS-järjestelmän soveltaminen, vientiin rinnastettavan toiminnan palautusjärjestelyt ja lopullisen valmisteveron palautus.
Todettiin, että tarkastelua koskevan tutkimusajanjakson aikana yhteistyössä toimineet viejät saivat tarkasteltavana olevaan tuotteeseen liittyviä etuja ainoastaan seuraavien neljän ALS-alajärjestelmän mukaisesti: i) tosiasiallinen vienti, ii) vuotuiset tarpeet, iii) välituotetoimitukset lopulliselle viejälle ja iv) vientiin rinnastettavat toimitukset vientiin suuntautuneille yksiköille / erityistalousalueilla sijaitseville yksiköille. Tämän vuoksi ei ole tarpeen määrittää tasoitustoimenpiteiden soveltamisen mahdollisuutta seuraavien järjestelmien suhteen: v) ennakkoluovutusasiakirjat ja vi) kotimaiset remburssit ja vastaremburssit.
(32)
Intian viranomaisten suorittamien tarkastusten helpottamiseksi lisenssinhaltija on laissa velvoitettu tekemään määrämuotoisen totuudenmukaisen ja asianmukaisen selvityksen lisenssien mukaisesti tuotujen tuotteiden kulutuksesta ja käytöstä (HOP I 02-07 -käsikirjan luku 4.30 ja lisäys 18) eli pitämään rekisteriä (nk. lisäyksen 18 mukainen rekisteri) todellisesta kulutuksesta.
(33)
Edellä johdanto-osan 31 kappaleessa mainituista alajärjestelmistä i, iii ja iv todettakoon, että Intian viranomaiset määräävät sekä tuonnin tullihelpotusten että vientivelvoitteiden (myös vientiin rinnastettavassa toiminnassa) määrästä ja arvosta ja ne on kirjattu lisenssiin. Lisäksi vienti- ja tuontihetkellä viranomaiset kirjaavat vastaavat tapahtumat lisenssiin. Intian viranomaiset päättävät tämän järjestelmän mukaisesti tapahtuvan tuonnin määrän nk. SION-vakionormien perusteella. Useimmille tuotteille, tarkasteltavana oleva tuote mukaan luettuna, on olemassa SION-vakionormit ja ne on julkaistu menetelmäkäsikirjassa HOP II 02-07.
(34)
Edellä johdanto-osan 31 kappaleessa mainitun alajärjestelmän ii (vuotuisia tarpeita koskeva ennakkolisenssijärjestelmä) tapauksessa lisenssissä mainitaan ainoastaan tuonnin tullihelpotusten arvo. Lisenssinhaltijan on säilytettävä tuotantopanosten ja tuloksena olevien vientituotteiden yhteys (HOP I 02-07 -käsikirjan kohta 4.24A(c)).
(35)
Tuodut tuotantopanokset eivät ole siirrettävissä, ja ne on käytettävä tuloksena olevan vientituotteen valmistamiseen. Vientivelvoite on täytettävä lisenssin antamisen jälkeen ennalta määrätyssä määräajassa (18 kuukauden määräaika, jota voidaan kahdesti pidentää kuudella kuukaudella). Vuotuisia tarpeita koskevassa ennakkolisenssijärjestelmässä ei sallita määräajan pidentämistä.
(36)
Tarkastelua koskevassa tutkimuksessa todettiin, että yhteistyössä toimineet viejät olivat tuoneet eri alajärjestelmissä SION-vakionormeihin perustuvien tuontihelpotusten mukaisesti tullitta enemmän tuotantopanoksia kuin ne tarvitsivat tuloksena olevan vientituotteen viitemäärän tuottamiseen. Näin ollen SION-vakionormit tarkasteltavana olevalle tuotteelle eivät olleet tarkkoja. Lisäksi yksikään yhteistyössä toiminut viejä ei pitänyt tarkastelua koskevana tutkimusajanjaksona asianmukaista rekisteriä todellisesta kulutuksestaan. Neljässä tapauksessa rekisteriä ei pidetty lainkaan lakivelvoitteesta huolimatta (katso johdanto-osan 32 kappale). Kahdessa tapauksessa yritysten rekisteri ei vastannut todellista kulutusta. Tutkitut viejät tai Intian viranomaiset eivät kyenneet osoittamaan, että vapautus tuontitullista ei olisi johtanut liialliseen tuontitullien palauttamiseen.
d) Toimenpiteistä ilmoittamisen yhteydessä esitetyt huomautukset
(37)
Intian viranomaiset ja viisi yhteistyössä toiminutta viejää esittivät huomautuksia ennakkolisenssijärjestelmästä. Ne väittivät, että ennakkolisenssijärjestelmä toimii sallittuna tullinpalautusjärjestelmänä tai korvaavien tuotantopanosten palautusjärjestelmänä, jonka ne väittävät muistuttavan EY:n sisäisen jalostuksen järjestelmää; niiden mukaan sillä on perusasetuksen liitteen I, II ja III säännösten mukainen tarkastusjärjestelmä, jolla valvotaan tullitta tuotujen tuotantopanosten ja tuloksena olevien vientituotteiden välistä yhteyttä. Intian viranomaiset ja kaksi viejää esittivät lisäksi, että tasoitustoimenpiteitä voitaisiin soveltaa ainoastaan liialliseen tuontitullien palauttamiseen. Ne vakuuttivat, että käytössä oli asianmukainen tarkastusjärjestelmä. Ne viittasivat tässä yhteydessä seuraaviin tekijöihin, joita Intian viranomaiset voivat käyttää tarkastuksissaan: SION-vakionormit, määrälliset tiedot vienti- ja tuontiasiakirjoissa, ennakkolisenssijärjestelmän mukaista tuontia ja vientiä koskevat tullimaksusitoumusrekisterit, rekisteri todellisesta kulutuksesta, tullihyvityksiin liittyvä viennin varmennuskirja (Duty Entitlement Export Certification book, DEEC), tuonnin ja viennin jälkeen tehtävä lunastuksen varmennus, Intian valmistevero- ja tullihallinnon soveltamat lisätarkastusmekanismit, määräaikaistarkastukset ja oikeudelliset seuraamukset väärinkäytösten tapauksessa. Intian viranomaiset ja yksi viejä myönsivät kuitenkin, että SION-vakionormit voivat olla pienemmät kuin todellinen kulutus. Lisäksi yksikään viejä ei esittänyt riittävää näyttöä siitä, että se täyttää velvollisuutensa pitää asianmukaista, EXIM-policy-asiakirjassa edellytettyä rekisteriä todellisesta kulutuksesta. Lisäksi kaksi viejää väitti, että tutkijaviranomaisen olisi pitänyt laskea liiallisen tuontitullien palauttamisen määrä itse. Samaten väitettiin, että EY:tä sitovat aiemmat ennakkotapaukset, joiden mukaan ennakkolisenssijärjestelmä ei oikeuta vastatoimiin. Yksi viejä toimitti ilmoituksen julkaisemisen jälkeen pidetyn kuulemisen jälkeen laskelman liiallisista tullinpalautuksista.
e) Päätelmä
(38)
Vapautus tuontitulleista on perusasetuksen 2 artiklan 1 kohdan a alakohdan ii alakohdan ja 2 artiklan 2 kohdan mukainen tuki eli Intian viranomaisten taloudellista tukea, josta on koitunut etua tutkituille viejille.
(39)
Lisäksi tosiasiallisen maastaviennin, vuotuisten tarpeiden ja välituotetoimitusten ennakkolisenssijärjestelmät ovat selvästi oikeudellisesti vientituloksesta riippuvia, joten perusasetuksen 3 artiklan 4 kohdan a alakohdan mukaisesti ne ovat erityistä ja tasoitustoimenpiteiden alaista. Yritys ei voi saada tukia näistä järjestelmistä ilman vientisitoumusta.
(40)
Vientiin rinnastettavan toiminnan ennakkolisenssijärjestelmän tuki on tässä tapauksessa tosiasiallisesti riippuvainen vientituloksesta. Sitä käytti ainoastaan yksi yritys vähäisessä määrin ja ainoastaan toimittaessaan tavaraa vientiin suuntautuneille yksiköille tai erityistalousalueilla sijaitseville yksiköille; molemmat luokat mainitaan EXIM-policy 02-07 -asiakirjan kohdassa 8.2(b). Yritys ilmoitti, että sen asiakkaat veivät vuorostaan tarkasteltavana olevan tuotteen. Vientiin suuntautuneiden yksikköjen ja erityistalousalueiden tarkoitus on EXIM-policy 02-07 -asiakirjan kohdan 6.1 mukaisesti vienti. Kotimainen toimittaja saa siis tukea vientiin rinnastettavan toiminnan ennakkolisenssijärjestelmästä, koska Intian viranomaiset ennakoivat vientitulot, jotka vientiin suuntautuneessa yksikössä tai erityistalousalueella toimiva viejä vuorostaan saa. Perusasetuksen 3 artiklan 4 kohdan a alakohdan mukaan tuen katsotaan tosiasiallisesti riippuvan vientituloksesta, jos tosiasiat osoittavat, että tuen myöntäminen, vaikkei sitä olekaan tehty oikeudellisesti vientituloksesta riippuvaiseksi, on tosiasiassa kytketty todellisiin tai odotettuihin vientituloihin.
(41)
Yhtäkään tässä tapauksessa sovelletusta neljästä alajärjestelmästä ei voida pitää perusasetuksen 2 artiklan 1 kohdan a alakohdan ii alakohdassa tarkoitettuna sallittuna tullinpalautusjärjestelmänä tai korvaavien tuotantopanosten palautusjärjestelmänä. Päätelmä on voitu vahvistaa ilmoituksen julkaisemisen esitettyjen näkökantojen perusteellisen tarkastelun jälkeen. Kyseiset alajärjestelmät eivät ole perusasetuksen liitteessä I olevan i alakohdan, liitteen II (palautuksen määrittely ja sitä koskevat säännöt) ja liitteen III (korvaavien tuotantopanosten palautuksen määrittely ja sitä koskevat säännöt) tarkkojen edellytysten mukaisia. Intian viranomaiset eivät soveltaneet tehokasta tarkastusjärjestelmää tai -menettelyä varmistaakseen, käytettiinkö tuotantopanoksia vientituotteen tuotannossa ja missä määrin niitä siinä käytettiin (perusasetuksen liitteessä II olevan II kohdan 4 alakohta ja korvaavien tuotantopanosten palautusjärjestelyjen osalta perusasetuksen liitteessä III olevan II kohdan 2 alakohta). Tarkasteltavana olevan tuotteen SION-vakionormit eivät olleet riittävän tarkkoja. Toimenpiteistä ilmoittamisen jälkeen esitetyt huomautukset eivät ole horjuttaneet tätä päätelmää. Intian viranomaiset päinvastoin myönsivät, että normit olivat epätarkkoja. Näin ollen vahvistetaan, ettei SION-vakionormeja voida itsessään pitää todellisen kulutuksen arviointiin soveltuvana tarkastusjärjestelmänä, koska Intian viranomaiset eivät voi riittävän tarkkaan arvioida kyseisten kohtuuttoman edullisten vakionormien perusteella sitä, millaisia tuotantopanosmääriä vientituotannossa on kulutettu. Intian viranomaiset eivät myöskään toteuttaneet asianmukaisesti pidettyyn todellista kulutusta koskevaan rekisteriin (nk. lisäyksen 18 mukainen rekisteri) perustuvaa tehokasta tarkastusta. Intian viranomaiset eivät liioin tehneet tosiasiallisesti käytettyihin tuotantopanoksiin perustuvaa lisätutkimusta, vaikka sellainen tavallisesti olisi tehtävä silloin, kun tehokasta tarkastusjärjestelmää ei ole käytetty (perusasetuksen liitteessä II olevan II kohdan 5 alakohta ja liitteessä III olevan II kohdan 3 alakohta); viranomaiset eivät myöskään osoittaneet, että liiallista tuontitullien palauttamista ei olisi tapahtunut. ALS-järjestelmän ja EY:n sisäisen jalostuksen järjestelmän väitetyllä samankaltaisuudella ei ole merkitystä, sillä EY:n järjestelmää ei tarkastella tässä tutkimuksessa.
(42)
Muut toimenpiteistä ilmoittamisen yhteydessä esiin tuodut tarkastusmahdollisuudet oli joko lopetettu (viennin varmennuskirja DEECB poistettiin käytöstä EXIM policy 02-07 -asiakirjalla) tai ne näyttävät perustuvan todellista kulutusta koskevien rekisterien valvonnan puuttuessa kohtuuttoman edullisiin SION-vakionormeihin, mikä ei ole riittävää (vienti- ja tuontiasiakirjojen tiedot, tullimaksusitoumusrekisterit, lisenssien lunastuksen varmennus). Intian viranomaiset eivät ole toimittaneet tarkastusraportteja tutkittavana olevista vientiä harjoittavista tuottajista.
(43)
Lopuksi todettakoon, että koska ALS-järjestelmää ei koskaan aikaisemmin ole analysoitu sellaisiin tosiasioihin pohjautuen, joita voisi verrata tässä tutkimuksessa todettuihin tosiasioihin, ja etenkin kun otetaan huomioon tarkasteltavana olevan tuotteen SION-vakionormien epätarkkuus, ei ole olemassa sitovia ennakkotapauksia, joiden perusteella järjestelmään ei voitaisi kohdistaa tasoitustoimenpiteitä.
(44)
Kyseiset neljä alajärjestelmää mahdollistavat siis tasoitustoimenpiteiden käyttöönoton.
f) Tuen määrän laskeminen
(45)
Koska sallittua tullinpalautusjärjestelmää tai korvaavien tuotantopanosten palautusjärjestelmää ei sovelleta, tasoitustoimenpiteiden alainen etu on tuonnista yleensä kannettavien tuontitullien koko palautettu määrä. Toisin kuin mitä Intian viranomaiset ja kaksi viejää väittävät toimenpiteistä ilmoittamisen jälkeen esittämissään näkökannoissa, perusasetuksessa ei säädetä ainoastaan liiallisesta tuontitullien palauttamisesta johtuvasta tasoitustoimenpiteiden käyttöönotosta. Perusasetuksen 2 artiklan 1 kohdan a alakohdan ii alakohdan ja liitteessä I olevan i alakohdan mukaan ainoastaan liiallinen tullinpalautus voi oikeuttaa tasoitustoimenpiteiden käyttöönoton edellyttäen, että perusasetuksen liitteen II ja III edellytykset täyttyvät. Kyseiset edellytykset eivät kuitenkaan täyttyneet tässä tapauksessa. Jos siis todetaan, ettei asianmukaista valvontamenettelyä ole olemassa, edellä mainittua tullinpalautusjärjestelmiin sovellettavaa poikkeusta ei voida soveltaa, vaan sen sijaan sovelletaan tavanomaista sääntöä, jonka mukaan tasoitustullit määräytyvät maksamattomien tullien määrän (saamatta jääneen tulon) mukaan eikä oletetun liiallisen tullinpalautuksen mukaan. Kuten perusasetuksen liitteessä II olevassa II kohdassa ja liitteessä III olevassa II kohdassa säädetään, kyseisenlaisen liiallisen palautuksen laskeminen ei ole tutkijaviranomaisen tehtävä. Perusasetuksen 2 artiklan 1 kohdan a alakohdan ii alakohdan mukaan päinvastoin riittää, että tutkijaviranomainen toteaa, että on olemassa riittävä näyttö siitä, että tietty tarkastusjärjestelmä ei ole asianmukainen. Olisi huomattava lisäksi, että jos tarkastusjärjestelmää ei ole sovellettu asianmukaisesti, Intian viranomaisten on tehtävä lisätutkimuksensa ajoissa eli yleensä ennen tasoitustullitutkimuksen paikalla tehtävää tarkastusta. Viejän laskelmaa liiallisista tullinpalautuksista ei toimitettu ajoissa vaan vasta toimenpiteistä ilmoittamisen jälkeen eivätkä toimittajana siis olleet Intian viranomaiset. Sitä ei tästä syystä voida ottaa huomioon.
(46)
ALS-järjestelmää käyttäneiden viejien tuen määrä laskettiin johdanto-osan 31 kappaleessa selostettujen neljän alajärjestelmän mukaisesti tarkasteltavana olevaa tuotetta varten tuotujen ainesten tuonnin tarkastelua koskevan tutkimusajanjakson aikana kantamatta jääneiden tullien (perustulli ja erityinen lisätulli) perusteella (osoittaja). Perusasetuksen 7 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaisesti tuen hankinnassa syntyneet välttämättömät kulut vähennettiin tukien määristä, jos oli esitetty perusteltu pyyntö. Tuen määrä on jaettu perusasetuksen 7 artiklan 2 kohdan mukaisesti tarkastelua koskevana tutkimusajanjaksona tarkasteltavana olevasta tuotteesta syntyneelle viennin liikevaihdolle; se on nimittäjä, koska tuki on riippuvainen vientituloksesta eikä sitä ole myönnetty suhteessa valmistettuihin, tuotettuihin, vietyihin tai kuljetettuihin määriin.
(47)
Järjestelmästä sai tarkastelua koskevan tutkimuksen aikana tukea kuusi yritystä; tuki vaihteli 22,0 ja 25,8 prosentin välillä (katso jäljempänä johdanto-osan 154 kappale).
2) Tuontitullien hyvitysjärjestelmä (Duty Entitlement Passbook Scheme, DEPBS)
a) Oikeusperusta
(48)
DEPBS-järjestelmän yksityiskohtainen kuvaus on EXIM-policy 02-07 -asiakirjan kohdassa 4.3 ja HOP I 02-07 -käsikirjan luvussa 4.
b) Tukikelpoisuus
(49)
Kaikki valmistajaviejät ja kauppiasviejät ovat tukikelpoisia tässä järjestelmässä.
c) DEPBS-järjestelmän käytännön toteutus
(50)
Tukikelpoinen viejä voi hakea DEPBS-hyvityksiä, jotka lasketaan prosenttiosuutena järjestelmän mukaisesti vietyjen tuotteiden arvosta. Intian viranomaiset ovat vahvistaneet tällaiset DEPBS-prosenttiosuudet useimmille tuotteille, myös tarkasteltavana olevalle tuotteelle. Osuudet on määritetty SION-vakionormien perusteella ja niissä otetaan huomioon tuonnin oletettu osuus vientituotteeseen käytetyistä tuotantopanoksista ja kyseisestä oletetusta tuonnista kannettu tulli riippumatta siitä, onko tuontitullit tosiasiallisesti maksettu vai ei.
(51)
Yrityksen on tämän järjestelmän eduista hyötyäkseen harjoitettava vientiä. Vientihetkellä viejän on ilmoitettava Intian viranomaisille, että vienti tapahtuu DEPBS-järjestelmän mukaisesti. Tavaroiden vientiä varten Intian tulliviranomaiset antavat lähetysmenettelyn aikana viennin lähetysasiakirjan. Asiakirjasta käy muun muassa ilmi kyseiselle vientitapahtumalle myönnettävä DEPBS-hyvitys. Tässä vaiheessa viejä tietää, millaisen edun se saa. Sen jälkeen, kun tulliviranomaiset ovat kyseisen asiakirjan antaneet, Intian viranomaiset eivät voi enää vaikuttaa DEPBS-hyvityksen myöntämiseen. DEPBS-prosenteista sovelletaan etua laskettaessa sitä, joka on voimassa vienti-ilmoituksen tekohetkellä. Tämän vuoksi edun määrää ei ole mahdollista muuttaa takautuvasti.
(52)
Todettiin myös, että Intian kirjanpitonormien mukaisesti DEPBS-hyvitykset on vientivelvoitteen täytyttyä mahdollista kirjata tileihin suoriteperusteella tulona.
(53)
Näitä hyvityksiä voidaan käyttää minkä tahansa tuontirajoitusten alaan kuulumattomien tavaroiden, tuotantohyödykkeitä lukuun ottamatta, myöhemmin tapahtuvan tuonnin tullien maksamiseen. Hyvityksiä käyttäen tuodut tavarat voidaan myydä kotimarkkinoilla (jolloin niihin sovelletaan liikevaihtoveroa) tai käyttää muutoin.
(54)
DEPBS-hyvitykset ovat vapaasti siirrettävissä ja voimassa 12 kuukauden ajan niiden myöntämisestä.
(55)
DEPBS-hyvityksiä koskeva hakemus voi kattaa 25 vientitapahtumaa ja sähköisesti tehtynä rajoittamattoman määrän vientitapahtumia. Tiukkoja määräaikoja ei tosiasiallisesti sovelleta, koska HOP I 02-07 -käsikirjan luvussa 4.47 mainitut ajanjaksot lasketaan aina DEPBS-hakemukseen sisältyvästä viimeisimmästä vientitapahtumasta.
d) Toimenpiteistä ilmoittamisen yhteydessä esitetyt huomautukset
(56)
Toimenpiteistä ilmoittamisen yhteydessä kolme viejää, jotka saivat tukia DEPBS-järjestelmästä, esitti huomautuksensa järjestelmän edellä esitetystä analyysistä. Ne väittivät, että i) toisin kuin johdanto-osan 53 ja 59 kappaleen päätelmissä esitetään, DEPBS-järjestelmässä tuodut ainekset on käytettävä vientituotteen tuotantoon ja DEPBS-hyvityksiä voi saada ainoastaan, jos viedään tuotteita, joiden tuotantopanoksista on kannettu tuontitulli, ii) tasoitustoimenpiteiden käyttöönoton mahdollistavien tukien määrän uutta laskentamenetelmää (jossa keskitytään vientitapahtumaan, katso jäljempänä johdanto-osan 61 ja 62 kappale) ei pitäisi käyttää, koska etu saadaan vasta hyvityksen käytön yhteydessä ja koska uusi lähestymistapa poikkeaa syrjivästi EY:n aiemmasta käytännöstä, iii) DEPBS-järjestelmä voi oikeuttaa tasoitustoimenpiteiden käyttöönottoon ainoastaan niiltä osin kuin hyvityksiä on saatu tarkasteltavana olevan tuotteen osalta ja iv) helmikuussa 2004 tehty DEPBS-prosenttien alentaminen olisi otettava huomioon.
e) DEPBS-järjestelmää koskevat päätelmät
(57)
DEPBS-järjestelmästä annetaan perusasetuksen 2 artiklan 1 kohdan a alakohdan ii alakohdassa ja 2 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja tukia. DEPBS-hyvityksissä on kyse Intian viranomaisten taloudellisesta tuesta, sillä hyvitystä käytetään aikanaan tuontitullien maksamiseen, mikä vähentää Intian valtion tuloja tulleista, jotka muutoin kannettaisiin. Lisäksi DEPBS-hyvityksestä koituu etua viejälle, koska se lisää tämän maksuvalmiutta.
(58)
Lisäksi DEPBS-järjestelmä on oikeudellisesti vientituloksesta riippuva, joten perusasetuksen 3 artiklan 4 kohdan a alakohdan mukaisesti se on erityistä ja tasoitustoimenpiteiden alaista.
(59)
Tätä järjestelmää ei voida pitää perusasetuksen 2 artiklan 1 kohdan a alakohdan ii alakohdan tarkoittamana sallittuna tullinpalautusjärjestelmänä tai korvaavien tuotantopanosten palautusjärjestelmänä. Se ei ole perusasetuksen liitteessä I olevan i alakohdan, liitteen II (palautuksen määrittely ja sitä koskevat säännöt) ja liitteen III (korvaavien tuotantopanosten palautuksen määrittely ja sitä koskevat säännöt) tarkkojen edellytysten mukainen. Viejää ei velvoiteta tosiasiallisesti käyttämään tullitta tuotuja tavaroita tuotantoprosessissa eikä hyvityksen määrää lasketa tosiasiallisesti käytettyjen tuotantopanosten perusteella. Käytössä ei myöskään ole mitään järjestelmää tai menettelyä, jonka avulla voitaisiin tarkistaa, mitkä tuotantopanokset käytetään vientituotteen tuotannossa tai onko tuontitulleja palautettu liikaa perusasetuksen liitteessä I olevassa i alakohdassa ja liitteissä II ja III tarkoitetulla tavalla. Viejä voi saada DEPBS-järjestelmän edut, vaikkei se toisi maahan lainkaan tuotantopanoksia. Edun saamiseen riittää pelkästään se, että kyseinen viejä vie tavaroita, eikä sen tarvitse osoittaa, että tuotantopanoksia on tuotu maahan. Näin ollen myös viejät, jotka hankkivat kaikki tuotantopanoksensa kotimarkkinoilta eivätkä tuo maahan mitään tuotantopanoksina käytettäviksi kelpaavia tuotteita, voivat saada DEPBS-järjestelmän etuuksia.
(60)
Erään viejän väitteelle, että järjestelmässä tuodut ainekset on käytettävä vientituotteen tuotantoon, eikä väitteelle, että DEPBS-hyvitysten saaminen edellyttää käytetyistä tuotantopanoksista kannettua tuontitullia, ei kuitenkaan esitetty perusteluita. Tässä yhteydessä olisi huomattava myös, etteivät Intian viranomaiset missään vaiheessa kiistäneet edellä esitettyä DEPBS-järjestelmän tosiseikkoihin perustuvaa kuvausta. Tästä syystä kyseiset väitteet oli hylättävä.
f) Tuen määrän laskeminen
(61)
Perusasetuksen 2 artiklan 2 kohdan ja 5 artiklan mukaisesti tasoitustoimenpiteiden käyttöönoton mahdollistavan tuen määrä laskettiin sen edun mukaan, joka vastaanottajalle todettiin koituneen tarkastelua koskevan tutkimusajanjakson aikana. Tässä yhteydessä katsottiin, että etu koituu pyynnön esittäjälle sillä hetkellä, kun vientitapahtuma suoritetaan järjestelmän mukaisesti. Kyseisellä hetkellä Intian viranomaisten on siis luovuttava tulleista, ja tämä luopuminen on perusasetuksen 2 artiklan 1 kohdan a alakohdan ii alakohdassa tarkoitettua taloudellista tukea. Kuten edellä johdanto-osan 51 kappaleessa todetaan, Intian viranomaiset eivät voi enää vaikuttaa tuen myöntämiseen eivätkä tuen määrään sen jälkeen, kun tulliviranomaiset ovat antaneet viennin lähetysasiakirjan, josta muun muassa käy ilmi kyseiselle vientitapahtumalle myönnettävä DEPBS-hyvitys. Samassa kappaleessa todetaan myös, että tosiasiallisen viennin ja DEPBS-lisenssin myöntämisen välisenä aikana DEPBS-prosenteissa tapahtuneet muutokset eivät vaikuta annettavan edun määrään taannehtivasti. Lisäksi, kuten edellä johdanto-osan 52 kappaleessa todetaan, yritykset voivat Intian kirjanpitonormien mukaisesti kirjata DEPBS-hyvitykset suoritusperusteella tulona tileihin vientihetkellä. Koska yritys tietää saavansa DEPBS-järjestelmän mukaista tukea ja tosiasiassa etuja muistakin järjestelmistä, se on kilpailun kannalta paremmassa asemassa, sillä se voi tuet huomioon ottaen tarjota alhaisempia hintoja.
(62)
Tasoitustullin käyttöönoton perusteena on kuitenkin oikaista epäterveet kaupan käytännöt, jotka perustuvat laittomaan kilpailuetuun. Edellä esitetyn perusteella katsotaan asianmukaiseksi arvioinniksi, että DEPBS-järjestelmästä saatu etu on kaikista järjestelmän mukaisista vientitapahtumista tutkimusajanjakson aikana hankittujen hyvitysten summa.
(63)
Toimenpiteistä ilmoittamisen yhteydessä esitetyt huomautukset eivät ole johtaneet tämän laskentatavan muuttamiseen. Euroopan yhteisöt ovat jo käyttäneet uutta menetelmää viime aikoina esimerkiksi grafiittielektrodijärjestelmän tapauksessa (7). Myöskään oikeusvarmuuden ja perustellun luottamuksen periaatteet eivät ole esteenä menetelmän muuttamiselle. Ensinnäkään uusi menetelmä ei johda järjestelmän täydelliseen uudelleenarviointiin; järjestelmä on aina todettu tasoitustoimenpiteiden käyttöönoton mahdollistavaksi. Muutos koskee ainoastaan tuen määrän laskentaa, jotta sen yhteys tosiasialliseen tilanteeseen tiettynä tutkimusajanjaksona on selvempi. Toiseksi uuden menetelmän taustalla ovat muun muassa komission viimeaikaisissa tutkimuksissa toteamat tosiseikat eli esimerkiksi se, että Intian kirjanpitonormien mukaisesti DEPBS-hyvitykset kirjataan suoritusperusteella ja että hyvityksiä koskeviin hakemuksiin ei tosiasiallisesti sovelleta määräaikoja vienti- ja tuontipolitiikassa. Lisäksi toimenpiteistä ilmoittamisen yhteydessä esitettyjen huomautusten perusteella on varmistunut, että kyseistä järjestelmää sovellettaessa viejä on vientitapahtuman hetkellä saanut peruuttamattoman oikeuden DEPBS-hyvityksiin. Kyseinen hetki on ratkaisevan tärkeä määritettäessä edun koituminen edellä johdanto-osan 61 kappaleessa esitetyn mukaisesti; myöhemmällä käytöllä ei ole merkitystä, sillä etuun oikeutettu viejä on jo taloudellisesti paremmassa asemassa.
(64)
Toisin kuin eräät vientiä harjoittavat tuottajat esittävät, myös sellaiset DEPBS-hyvitykset, jotka on saatu muiden tuotteiden kuin tarkasteltavana olevan tuotteen viennissä, oli otettava huomioon määriteltäessä tasoitustoimenpiteiden käyttöönoton mahdollistavien DEPBS-hyvitysten määrää. DEPBS-järjestelmässä ei mitenkään velvoiteta käyttämään hyvityksiä tiettyyn tuotteeseen liittyvien tuotantopanosten tullittomaan tuontiin. Sen sijaan DEPBS-hyvitykset ovat vapaasti siirrettävissä, niitä voidaan jopa myydä ja käyttää minkä tahansa tuontirajoitusten alaan kuulumattomien tavaroiden tuontiin (tarkasteltavana olevan tuotteen tuotantopanokset kuuluvat tähän ryhmään) tuotantohyödykkeitä lukuun ottamatta. Näin ollen tarkasteltavana oleva tuote voi saada etua kaikista annetuista DEPBS-hyvityksistä.
(65)
Lisäksi tarkastelua koskevan tutkimusajanjakson jälkeen tapahtuneita DEPBS-prosenttien alentamisia ei voida ottaa huomioon, koska perusasetuksen 11 artiklan 1 kohdan mukaan tutkimusjakson jälkeistä aikaa koskevia tietoja ei tavallisesti oteta huomioon. Ei myöskään ole takuita siitä, että Intian viranomaiset eivät nosta DEPBS-kantoja tulevaisuudessa.
(66)
Perusasetuksen 7 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaisesti tuen hankinnassa syntyneet välttämättömät kulut vähennettiin perustelluista pyynnöistä näin määritellyistä hyvityksistä, jolloin saatiin tuen määrä (osoittaja). Tuen määrä on jaettu perusasetuksen 7 artiklan 2 kohdan mukaisesti tarkastelua koskevana tutkimusajanjaksona saadulle viennin kokonaisliikevaihdolle; se on nimittäjä, koska tuki on riippuvainen vientituloksesta eikä sitä ole myönnetty suhteessa valmistettuihin, tuotettuihin, vietyihin tai kuljetettuihin määriin. Järjestelmästä sai tarkastelua koskevan tutkimuksen aikana tukea viisi yritystä; tuki vaihteli 3,2 ja 8,0 prosentin välillä (katso jäljempänä johdanto-osan 154 kappaleessa oleva taulukko).
3) Vientiin suuntautuneiden yksikköjen järjestelmä (Export Oriented Units Scheme, EOUS) / Erityistalousalueiden järjestelmä (Special Economic Zones Scheme, SEZS)
a) Oikeusperusta
(67)
Kyseisiä järjestelmiä selostetaan EXIM-policy 02-07 -asiakirjan luvussa 6 (EOUS) ja HOP I 02-07 -käsikirjan luvussa 7 (SEZS).
b) Tukikelpoisuus
(68)
Kaikki yritykset, jotka periaatteessa sitoutuvat viemään koko tavara- tai palvelutuotantonsa - lukuun ottamatta yksinomaan kauppiaina toimivia yrityksiä - voidaan perustaa SEZS- tai EOUS-järjestelmien mukaisesti. Palvelualan ja maatalouden alan yrityksistä poiketen teollisuusyritysten on kuitenkin tehtävä tietty vähimmäismäärä investointeja käyttöomaisuuteen (10 miljoonaa Intian rupiaa) voidakseen saada tukea EOUS-järjestelmästä.
c) Käytännön toteutus
(69)
SEZS-järjestelmä on aiemman vientiteollisuuden vapaa-alueiden järjestelmän (Export Processing Zones Scheme, EPZS) seuraaja. Erityistalousalueet (SEZ) ovat tarkkaan rajattuja tullittomia erityisalueita, joita pidetään EXIM-policy 02-07 -asiakirjassa toisen maan alueena kaupan, tullien ja verojen näkökulmasta. Nyt on toiminnassa 14 tällaista erityisaluetta, ja Intian viranomaiset ovat hyväksyneet 13 uuden alueen perustamisen.
(70)
Vientiin suuntautuneet yksiköt (EOU) taas ovat maantieteellisesti joustavampia ja niitä voidaan perustaa minne tahansa Intiaan. Järjestelmä täydentää SEZS-järjestelmää.
(71)
Vientiin suuntautuneen yksikön tai erityistalousalueen asemaa koskevassa hakemuksessa on mainittava seuraavien viiden vuoden ajalta tiedot muun muassa suunnitelluista tuotantomääristä, viennin arvioidusta arvosta, tuontitarpeista ja kotimarkkinahankintojen tarpeista. Jos viranomaiset hyväksyvät yrityksen hakemuksen, yritykselle ilmoitetaan hyväksymisen edellytyksistä. Erityistalousalueella sijaitsevan yrityksen ja vientiin suuntautuneen yksikön asemaa koskeva sopimus on voimassa viisi vuotta. Sopimus voidaan uusia useammaksi kaudeksi.
(72)
Olennaista kyseisille alueille tai yksiköille on EXIM-policy 02-07 -asiakirjan velvoite, jonka mukaan niiden on saavutettava nk. nettovaluutta-ansiot eli viennin kokonaisarvon on viiden vuoden viitekautena oltava suurempi kuin tuontituotteiden kokonaisarvo.
(73)
Erityistalousalueella olevat yritykset ja vientiin suuntautuneet yksiköt voivat saada seuraavia etuja:
i)
vapautus kaikenlaisten valmistukseen, tuotantoon tai käsittelyyn tarvittavien tai niiden yhteydessä käytettävien tavaroiden (myös tuotantohyödykkeiden, raaka-aineiden ja kulutustavaroiden) tuontitulleista;
ii)
vapautus kotimarkkinoilta hankittujen tavaroiden valmisteverosta;
iii)
paikallisilta markkinoilta hankituista tavaroista maksetun valtion liikevaihtoveron palauttaminen;
iv)
mahdollisuus myydä osa tuotannosta kotimarkkinoilla niin, että valmiiseen tuotteeseen sovellettavat maksut maksetaan, mikä poikkeaa yleisestä vaatimuksesta, joka edellyttää koko tuotannon viemistä;
v)
vapautus viennistä saadusta myyntivoitosta yleensä kannettavasta tuloverosta tuloverolain 10A tai 10B §:n nojalla kymmenen vuoden ajan toiminnan alkamisesta, kuitenkin enintään vuoteen 2010 asti;
vi)
osakepääoma voi olla 100-prosenttisesti ulkomaisessa omistuksessa.
(74)
Vaikka järjestelmien edut ovat keskenään verrattavissa, myös tiettyjä eroja on. Esimerkiksi ainoastaan vientiin suuntautunut yksikkö voi saada 50 prosentin alennuksen kotimarkkinamyynnistä kannettavista maksuista, kun taas erityistalousalueilla toimivien yritysten on maksettava ne täysimääräisinä. Vientiin suuntautunut yksikkö voi myydä enintään 50 prosenttia liikevaihtonsa arvosta kotimarkkinoilla alennetuin maksuin.
(75)
Näiden järjestelmien mukaisesti toimivat yksiköt ovat tullivalvonnassa olevia yksikköjä tullilain 65 §:n mukaisesti.
(76)
Niillä on oikeudellinen velvoite pitää määrätynmuotoista kirjaa kaikesta tuonnista, kaikkien tuotujen ainesten kulutuksesta ja käytöstä sekä kaikesta toteutuneesta viennistä. Nämä tiedot on toimitettava toimivaltaisille viranomaisille näiden vahvistamin säännöllisin väliajoin (neljännesvuosittain tai vuosittain annettavat toimintakertomukset).
(77)
Vientiin suuntautuneen yksikön tai erityistalousalueen yksikön ei kuitenkaan missään vaiheessa tarvitse osoittaa tuotujen lähetysten yhteyttä vientiin, muihin yksikköihin tehtäviin siirtoihin, kotimarkkinamyyntiin tai varastoihin (HOP I 02-07, lisäyksen 14-I kohta 10.2 ja lisäyksen 14-II kohta 13.2).
(78)
Kotimarkkinamyynnin lähetysten ja niiden kirjaamisen varmistus perustuu omavastuisuuteen. Vientiin suuntautuneen yksikön vientilähetysmenettelyjä valvoo kyseisessä yksikössä pysyvästi toimiva tulli- ja valmisteverovirkailija. Yrityksen on korvattava Intian valtiolle tällaisen pysyvän tullivalvonnasta vastaavan virkailijan palkka.
(79)
Kaikki erityistalousalueiden yksikköjen toiminta kyseisellä alueella, myös vienti ja tavaroiden jälleentuonti, perustuu omavastuisuuteen, ellei toisin määrätä (HOP I 02-07 -asiakirjan lisäyksen 14-II kohta 29). Tulliviranomaiset eivät siis rutiininomaisesti tarkasta erityistalousalueiden yksikköjen vientilähetyksiä.
(80)
Tässä tapauksessa yksi yhteistyössä toiminut viejä käytti EOUS-järjestelmää. Koska SEZS-järjestelmää ei käytetty, tässä yhteydessä ei ole tarpeen arvioida, mahdollistaako se tasoitustoimenpiteiden käyttöönoton. Kyseinen yhteistyössä toiminut viejä käytti EOUS-järjestelmää tuodakseen maahan raaka-aineita ja tuotantohyödykkeitä tuontitulleitta, hankkiakseen tuotteita kotimarkkinoilta valmisteveroitta ja saadakseen liikevaihtoveron palautuksen sekä voidakseen myydä osan tuotannostaan kotimarkkinoilla. Se sai siis kaikki johdanto-osan 73 kappaleen i-iv alakohdassa mainitut edut. Kyseinen viejä sai etuja myös EOUS-järjestelmän tuloverosta vapauttamista koskevien säännösten perusteella. Koska kyseinen tuloverosta vapauttaminen kuuluu yleisemminkin käytettävissä olevan tuloverosta vapauttamisen järjestelmän piiriin, sitä arvioidaan jäljempänä johdanto-osan 117 ja 118 kappaleessa.
d) Toimenpiteistä ilmoittamisen yhteydessä esitetyt huomautukset
(81)
Eräs vientiä harjoittava tuottaja huomautti toimenpiteistä ilmoittamisen yhteydessä, että EOUS-järjestelmä voi mahdollistaa tasoitustoimenpiteiden käyttöönoton ainoastaan, jos kotimarkkinamyynnistä maksetut maksut eivät kata kokonaan tuontitullivapautuksia, joita on saatu kotimarkkinoilla myydyn tuotannon tuotantopanosten tuonnin yhteydessä (liiallinen tullinpalautus). Viejä katsoi, että EOUS-järjestelmässä, joka sen mukaan vastaa EY:n sisäisen jalostuksen järjestelmää, sovelletaan perusasetuksen liitteiden I, II ja III mukaista tarkastusjärjestelmää. Se väitti, että Intian viranomaiset eivät edellytä tuotantopanosten ja niitä käyttäen tuotetun vientituotannon yhteyksien osoittamista lähetyskohtaisesti (katso johdanto-osan 77 kappale), koska sitä ei edellytetä myöskään perusasetuksen tai WTO:n tukia ja tasoitustulleja koskevan sopimuksen mukaisessa tarkastusjärjestelmässä. Lisäksi viejä mainitsi, että tuotantopanosten ja tuotannon yhteys ilmenee yrityksen sisäisestä eräkirjanpitojärjestelmästä. Se huomautti myös, että sen kotimarkkinamyynti oli alle 5 prosenttia sen myynnistä tutkimusajanjaksolla. Se väitti samaten, että Intian viranomaisten määräajoin tekemä kuukausittaisten liikevaihtoveroilmoitusten tarkastelu vastasi riittävän hyvin perusasetuksen tarkastusjärjestelmiä koskevia vaatimuksia.
(82)
Viejä väitti edelleen, että i) laskelmissa ei pitäisi käyttää tarkastelua koskevana tutkimusajanjaksona tuotujen raaka-aineiden määrää, joka ilmoitetaan kyseisen yksikön vuosikertomuksen kohdassa 19, vaan pitäisi käyttää kohdassa 20 ilmoitettua kyseisenä aikana kulutettujen raaka-aineiden määrää, ja ii) tuotantohyödykkeiden tuonnin yhteydessä kantamattomien tullien kohdentamisajanjakson olisi perustuttava yrityskohtaiseen poistoaikaan eikä kaikkien vientiä harjoittavien tuottajien keskimääräiseen poistoaikaan. Lisäksi se väitti, että Intian tutkimusajanjakson aikaisen kaupalliseen korkoon perustuvan lisätyn koron määrä olisi laskettava kyseisen yksikön painotetulle keskimääräiselle perustasolle tutkimusajanjakson aikana.
e) EOUS-järjestelmää koskevat päätelmät
(83)
Vientiin suuntautuneiden yksikköjen saama vapautus kahdesta eri tuontitullista (perustulli ja erityinen lisätulli) ja liikevaihtoveron palauttaminen ovat perusasetuksen 2 artiklan 1 kohdan a alakohdan ii alakohdassa tarkoitettua Intian viranomaisten taloudellista tukea. Valtio luopuu tulosta, joka kannettaisiin, jos järjestelmää ei sovellettaisi, mistä vientiin suuntautunut yksikkö sai etua perusasetuksen 2 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulla tavalla, koska sen maksuvalmius parani, kun sen ei tarvinnut maksaa yleensä maksettavia tulleja ja kun se sai liikevaihtoveron palautuksen.
(84)
Vapautus valmisteverosta ja sitä vastaavasta tuontitullista (erityinen lisätulli) ei kuitenkaan merkitse sitä, että valtio luopuu tuloista, jotka muutoin kannettaisiin. Jos valmisteveroa ja erityistä lisätullia maksettaisiin, niitä voitaisiin käyttää hyvityksinä omia tulevia vero- ja tullimaksuja vastaan nk. CENVAT-järjestelmässä. Kyseiset verot ja tullit eivät siis ole lopullisia. CENVAT-hyvitysten vuoksi lopulliset verot ja tullit kannetaan ainoastaan lisäarvosta, ei tuotantopanoksista.
(85)
Näin ollen ainoastaan vapautus perustullista ja erityisestä lisätullista sekä liikevaihtoveron palautus ovat perusasetuksen 2 artiklassa tarkoitettua tukea. Ne ovat oikeudellisesti vientituloksesta riippuvia, joten perusasetuksen 3 artiklan 4 kohdan a alakohdan mukaisesti ne ovat erityistä ja tasoitustoimenpiteiden alaista tukea. Vientiin suuntautuneen yksikön vientitavoite, josta säädetään EXIM-policy 02-07 -asiakirjan kohdassa 6.1, on etujen saamisen olennainen edellytys.
(86)
Lisäksi näitä tukia ei, toisin kuin eräs viejä esittää, voida pitää perusasetuksen 2 artiklan 1 kohdan a alakohdan ii alakohdassa tarkoitettuna sallittuna tullinpalautusjärjestelmänä tai korvaavien tuotantopanosten palautusjärjestelmänä. Ne eivät ole perusasetuksen liitteessä I olevan h ja i alakohdan, liitteen II (palautuksen määrittely ja sitä koskevat säännöt) ja liitteen III (korvaavien tuotantopanosten palautuksen määrittely ja sitä koskevat säännöt) tarkkojen edellytysten mukaisia. EOUS-järjestelmän ja EY:n sisäisen jalostuksen järjestelmän väitetyllä samankaltaisuudella ei ole tässä yhteydessä merkitystä, sillä EY:n järjestelmää ei tarkastella tässä tutkimuksessa.
(87)
Jos liikevaihtoveron palautusta ja tuontitullista vapauttamista hyödynnetään tuotantohyödykkeiden ostamisessa, tämä jo itsessään on sallittuja tullinpalautusjärjestelmiä koskevien sääntöjen vastaista, koska kyseisiä hyödykkeitä ei kuluteta tuotantoprosessissa, kuten liitteessä I olevassa h alakohdassa (liikevaihtoveron palautus) ja i alakohdassa (tuontitullien peruuttaminen) edellytetään. Viejä vastusti tätä analyysia väittäen, että koska tuotantohyödykkeet ovat tuotannon kannalta välttämättömiä, niitä ei sellaisenaan voida sulkea sallittujen tullinpalautusjärjestelmien ulkopuolelle. Nämä perustelut eivät kuitenkaan saa vastakaikua liitteessä I olevasta h ja i alakohdasta, joiden sanamuodosta käy selvästi ilmi, että tuotantohyödykkeitä käytetään tuotannossa, ei kuluteta siinä. Näin ollen väitettä ei voida hyväksyä.
(88)
Myös muiden järjestelmästä saatavien etujen suhteen ja viejän näkökantojen huolellisesta tarkastelusta huolimatta vahvistettiin lisäksi, että Intian viranomaisilla ei ole käytössä tehokasta tarkastusjärjestelmää tai -menettelyä, jolla voitaisiin varmistaa, onko vientituotteen tuotannossa kulutettu tulleitta tai liikevaihtoveroitta hankittuja tuotantopanoksia ja missä määrin (perusasetuksen liitteessä II olevan II kohdan 4 alakohta ja korvaavien tuotantopanosten palautusjärjestelyjen osalta perusasetuksen liitteessä III olevan II kohdan 2 alakohta).
(89)
Vientiin suuntautunut yksikkö voi myydä huomattavia määriä tuotannostaan kotimarkkinoilla, jopa 50 prosenttia vuotuisesta liikevaihdostaan. Laissa ei näin ollen ole velvoitetta viedä kaikki valmistuksen tuloksena olevat tuotteet. Lisäksi varmennuksen omavastuisuuden vuoksi kyseistä kotimarkkinakauppaa ei ohjaa tai valvo valtion virkailija. Vientiin suuntautuneen yksikön tullivalvonnassa olevat toimitilat ovat ainakin osittain Intian viranomaisten fyysisen valvonnan ulkopuolella. Tämä korostaa kuitenkin muiden valvontaan liittyvien tekijöiden merkitystä. Erityisesti tuotantopanosten ja tuloksena olevien vientituotteiden yhteyden säilyttämisen valvonta on tärkeää tullinpalautusjärjestelmän tarkastusjärjestelmässä. Katsottiin, että tässä tutkimuksessa kyseessä ollut vientiin suuntautunut yksikkö ei myynyt tutkimusajanjaksona kotimarkkinoilla 50:tä prosenttia kokonaisliikevaihdostaan, vaan ainoastaan noin 5 prosenttia. Tällä ei kuitenkaan ole vaikutusta sovelletun tarkastusjärjestelmän asianmukaisuuden yleisen arvioinnin kannalta.
(90)
Muiden valvontatoimien osalta muistutettakoon, että kuten edellä johdanto-osan 77 kappaleessa mainitaan ja viejän esittämien näkökantojen perusteella on voitu varmistaa, vientiin suuntautuneella yksiköllä ei missään vaiheessa ole oikeudellista velvoitetta osoittaa tuotujen lähetysten ja vastaavan tuloksena olevan tuotteen toimitusten välisiä yhteyksiä. Intian viranomaiset voisivat kuitenkin ainoastaan lähetyksiä tarkkailemalla saada riittävät tiedot tuotantopanosten lopullisista käyttötarkoituksista voidakseen varmistaa, että vapautus tullista/liikevaihtoverosta ei ole suurempi kuin vientituotannon tuotantopanosten arvo. Itsearviointiin perustuvat kuukausittaiset kotimarkkinamyynnin veroilmoitukset, joita Intian viranomaiset tietyin väliajoin arvioivat, eivät ole riittäviä valvonnan kannalta. Myöskään yritysten sisäiset järjestelmät, jollaisten pitämiseen ei ole oikeudellista velvoitetta vienti- ja tuontipolitiikassa, esimerkiksi eräkirjanpitojärjestelmä, eivät voi korvata tullinpalautusjärjestelmän valvontaa. Lisäksi tullinpalautusjärjestelmien valvonnan suunnittelun ja täytäntöönpanon pitäisi olla viranomaisten tehtävä eikä tällaisen tietojärjestelmän perustamista pitäisi jättää kunkin asianomaisen yrityksen johdon harkinnan varaan. Sekä yritykseltä että Intian viranomaisilta pyydettiin Intian viranomaisten tarkastusraportteja, mutta sellaisia ei koskaan toimitettu, joten niistä ei ole näyttöä. Tämän vuoksi vahvistetaan, että koska vientiin suuntautuneelta yksiköltä ei Intian vienti- ja tuontipolitiikan mukaisesti nimenomaisesti vaadita tuotantopanosten ja tuloksena olevien tuotteiden välisen yhteyden osoittamista, Intian viranomaisilla ei ollut olemassa tehokasta valvontajärjestelmää, jonka perusteella olisi voitu määrittää, mitä tuotantopanoksia vientituotannossa käytettiin ja missä määrin.
(91)
Intian viranomaiset eivät myöskään tehneet tosiasiallisesti käytettyihin tuotantopanoksiin perustuvaa lisätutkimusta, vaikka sellainen tavallisesti olisi tehtävä silloin, kun tehokasta tarkastusjärjestelmää ei ole käytetty (perusasetuksen liitteessä II olevan II kohdan 5 alakohta ja liitteessä III olevan II kohdan 3 alakohta); viranomaiset eivät myöskään osoittaneet, että liiallista tuontitullien palauttamista ei olisi tapahtunut. Muistutettakoon, että tällainen lisätutkimus olisi tavallisesti periaatteessa tehtävä ennen tutkimuksen yhteydessä tehtäviä tarkastuskäyntejä, jotta tarkastuksen päätelmät voitaisiin tehdä lisätutkimuksen tiedot asianmukaisesti huomioon ottaen (perusasetuksen 11 artiklan 8 kohta ja 26 artiklan 1 kohta).
f) Tuen määrän laskeminen
(92)
Koska sallittua tullinpalautusjärjestelmää tai korvaavien tuotantopanosten palautusjärjestelmää ei sovelleta, tasoitustoimenpiteiden alainen etu on tarkastelua koskevana tutkimusajanjaksona tuonnista yleensä kannettavien tuontitullien (perustulli ja erityinen lisätulli) koko peruutettu määrä sekä liikevaihtoveron palautus samana ajanjaksona.
(93)
Viejän pyyntö siitä, että huomioon otettaisiin ainoastaan niiden kantamattomien tullien ja liikevaihtoveron määrä, jotka liittyivät tarkastelua koskevana tutkimusajanjaksona kulutettuihin tuotantopanoksiin, hylättiin. Perusasetuksen 2 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu edun antaminen tapahtuu jo hankittaessa tuotantopanoksia tulleitta tai liikevaihtoverotta, koska tullit kannettaisiin yleensä siinä vaiheessa.
i) Tuontitulleista (perustulli ja erityinen lisätulli) vapauttaminen ja liikevaihtoveron palauttaminen raaka-aineiden osalta
(94)
EOUS-järjestelmää käyttäneen viejän tuen määrä laskettiin tarkastelua koskevana tutkimusajanjaksona tuotantoa varten maahantuoduista aineksista eli irtovalmisteena olevien lääkkeiden ja välituotteiden kantamatta jääneiden tullien (perustulli ja erityinen lisätulli) ja samana ajanjaksona kyseisen tuotantosektorin osalta palautetun liikevaihtoveron perusteella. Tuen saamiseksi välttämättömät kustannukset vähennettiin tästä määrästä perusasetuksen 7 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaisesti, jolloin saatiin tuen määrä (osoittaja). Tuen määrä on jaettu perusasetuksen 7 artiklan 2 kohdan mukaisesti tarkastelua koskevana tutkimusajanjaksona lääketeollisuuden irtovalmistesektorin, jäljempänä ’sektori’, viennin liikevaihdolle; se on nimittäjä, koska tuki on riippuvainen vientituloksesta eikä sitä ole myönnetty suhteessa valmistettuihin, tuotettuihin, vietyihin tai kuljetettuihin määriin. Näin saatu tukimarginaali oli 29,6 prosenttia.
ii) Vapautus tuontitulleista (perustulli ja erityinen lisätulli) tuotantohyödykkeiden osalta
(95)
Toisin kuin raaka-aineet, tuotantohyödykkeet eivät fyysisesti sisälly valmiisiin tuotteisiin. Perusasetuksen 7 artiklan 3 kohdan mukaisesti tutkimuksen kohteena olevalle yritykselle koitunut etu on laskettu tuotantohyödykkeiden tuonnissa kantamattomien tullien määrän perusteella jakamalla se ajanjaksolle, joka vastaa näiden tuotantohyödykkeiden tavanomaista poistoaikaa kyseisellä tuotannonalalla. Tavanomainen poistoaika määritettiin kaikkien yhteistyössä toimineiden viejien käyttämien poistoaikojen painotetun keskiarvon perusteella. Tutkimuksen kohteena olevan vientiin suuntautuneen yksikön pyyntö yrityskohtaisen poistoajan käyttämisestä oli hylättävä, koska ”tavanomainen” ei tarkoita samaa kuin ”yksilöllinen”, vaan ”edustava keskiarvo”. Näin laskettua tarkastelua koskevalle tutkimusajanjaksolle kohdennettua määrää on oikaistu lisäämällä siihen kyseisen ajanjakson korko, jotta se paremmin ilmentäisi ajan myötä saavutetun edun arvoa ja järjestelmästä edunsaajalle koitunutta kokonaisetua. Lisätyn koron määrä perustui Intiassa tarkastelua koskevan tutkimusajanjakson aikana vallinneeseen kaupalliseen korkoon. Viejän alhaisemman keskimääräisen korkotason soveltaminen, mitä tämä pyysi, ei johtanut erilaiseen tulokseen, vaan tukimarginaali pysyi samana. Tuen saamiseksi välttämättömät kustannukset vähennettiin tästä määrästä perusasetuksen 7 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaisesti, jolloin saatiin tuen määrä (osoittaja). Tuen määrä on jaettu perusasetuksen 7 artiklan 2 ja 3 kohdan mukaisesti tarkastelua koskevana tutkimusajanjaksona sektorin viennin liikevaihdolle; se on nimittäjä, koska tuki on riippuvainen vientituloksesta eikä sitä ole myönnetty suhteessa valmistettuihin, tuotettuihin, vietyihin tai kuljetettuihin määriin. Näin saatu tukimarginaali oli 1,3 prosenttia.
(96)
EOUS-järjestelmästä asianomaiselle yritykselle koituneen tuen kokonaistukimarginaali on näin ollen 30,9 prosenttia.
4) Tuotantohyödykkeiden tuonti etuustullein (Export Promotion Capital Goods Scheme, EPCGS)
a) Oikeusperusta
(97)
EPCGS-järjestelmän yksityiskohtainen kuvaus on EXIM-policy 02-07 -asiakirjan luvussa 5 ja HOP I 02-07 -käsikirjan luvussa 5.
b) Tukikelpoisuus
(98)
Valmistajaviejät ja kauppiasviejät, jotka ovat ”sidoksissa” valmistajiin ja palveluntarjoajiin, voivat hakea tämän järjestelmän mukaista tukea.
c) Käytännön toteutus
(99)
Tiettyihin vientivelvoitteisiin sitoutumisen edellytyksellä yritys voi tuoda (uusia ja huhtikuusta 2003 myös käytettyjä, enintään kymmenen vuotta vanhoja) tuotantohyödykkeitä alennetulla tullilla. Intian viranomaiset antavat tätä varten pyynnöstä maksullisen EPCGS-lisenssin. Huhtikuusta 2000 järjestelmässä on sovellettu kaikkiin sen mukaisesti tuotuihin tuotantohyödykkeisiin alennettua, 5 prosentin tuontitullia. Maaliskuun 31 päivään 2000 saakka sovellettiin tosiasiallista 11 prosentin tullia (johon sisältyy 10 prosentin lisämaksu) ja erityisen arvokkaassa tuonnissa nollatullia. Vientivelvoitteen täyttämiseksi maahantuotuja tuotantohyödykkeitä on käytettävä tietyn vientituotteiden määrän tuottamiseen tiettynä aikana.
(100)
EPCGS-lisenssin haltija voi hankkia tuotantohyödykkeet myös kotimarkkinoilta. Tällöin tuotantohyödykkeiden kotimarkkinoilla toimiva valmistaja voi tuoda tullitta maahan kyseisten tuotantohyödykkeiden valmistuksessa tarvittavia aineksia. Vaihtoehtoisesti kotimarkkinoilla toimiva valmistaja voi saada vientiin rinnastettavassa toiminnassa saatavat edut toimittaessaan tuotantohyödykkeitä EPCGS-lisenssin haltijalle.
d) Toimenpiteistä ilmoittamisen yhteydessä esitetyt huomautukset
(101)
Intian viranomaiset ja yksi vientiä harjoittava tuottaja väittivät toimenpiteistä ilmoittamisen yhteydessä, että i) tuotantohyödykkeiden suhteen käytettyä poistoaikaa ei ollut ilmoitettu asianmukaisesti asianomaisille osapuolille ja että ii) ei ollut esitetty riittävän selvästi, miksi ja miten paljon korkoa oli lisätty tasoitustoimenpiteiden alaisen tuen määrän laskemisen yhteydessä.
e) EPCGS-järjestelmää koskevat päätelmät
(102)
EPCGS-järjestelmästä annetaan perusasetuksen 2 artiklan 1 kohdan a alakohdan ii alakohdassa ja 2 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja tukia. Tullinalennus on Intian viranomaisten taloudellista tukea, koska kyseinen etu vähentää Intian valtion tuloja tulleista, jotka muutoin kannettaisiin. Lisäksi tullinalennuksesta koituu etua viejälle, koska tullien kantamatta jättäminen tuonnin yhteydessä lisää tämän maksuvalmiutta.
(103)
Lisäksi EPCGS-järjestelmä on oikeudellisesti vientituloksesta riippuva, koska lisenssejä ei voi saada ilman sitoumusta viedä tuotteita. Tämän vuoksi sen katsotaan olevan perusasetuksen 3 artiklan 4 kohdan a alakohdan mukaisesti erityistä ja tasoitustoimenpiteiden alaista.
(104)
Tätä järjestelmää ei voida pitää perusasetuksen 2 artiklan 1 kohdan a alakohdan ii alakohdassa tarkoitettuna sallittuna tullinpalautusjärjestelmänä tai korvaavien tuotantopanosten palautusjärjestelmänä. Tuotantohyödykkeet eivät kuulu tällaisten sallittujen järjestelmien piiriin, kuten perusasetuksen liitteessä I olevassa i alakohdassa säädetään, koska niitä ei kuluteta vientituotteiden tuotannossa.
f) Tuen määrän laskeminen
(105)
Tuen määrä laskettiin perusasetuksen 7 artiklan 3 kohdan mukaisesti tuotantohyödykkeiden tuonnissa kantamattomien tullien perusteella jakamalla se ajanjaksolle, joka vastaa näiden tuotantohyödykkeiden tavanomaista poistoaikaa antibioottiteollisuudessa. Vakiintuneen käytännön mukaisesti näin laskettua tarkastelua koskevalle tutkimusajanjaksolle kohdennettua määrää on oikaistu lisäämällä siihen kyseisen ajanjakson korko, jotta se ilmentäisi ajan myötä saavutetun edun koko arvoa. Intiassa tarkastelua koskevan tutkimusajanjakson aikana vallinnutta kaupallista korkoa pidettiin soveltuvana korkona tähän tarkoitukseen. Tuen saamiseksi välttämättömät kustannukset vähennettiin tästä määrästä perusasetuksen 7 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaisesti, jolloin saatiin tuen määrä (osoittaja). Tuen määrä on jaettu perusasetuksen 7 artiklan 2 ja 3 kohdan mukaisesti tarkastelua koskevan tutkimusajanjakson viennin liikevaihdolle; se on nimittäjä, koska tuki on riippuvainen vientituloksesta eikä sitä ole myönnetty suhteessa valmistettuihin, tuotettuihin, vietyihin tai kuljetettuihin määriin. Järjestelmästä sai tarkastelua koskevan tutkimuksen aikana tukea neljä yritystä. Saadun tuen määrät olivat vähäpätöisiä.
(106)
Koska EPCGS-järjestelmään ei tässä tapauksessa sovelleta tasoitustoimenpiteitä, ei ole tarpeen tarkastella sitä koskevia toimenpiteistä ilmoittamisen jälkeen esitettyjä huomautuksia.
5) Vientiluottojärjestelmä (Export Credit Scheme, ECS)
a) Oikeusperusta
(107)
Järjestelmää kuvataan yksityiskohtaisesti Intian keskuspankin (Reserve Bank of India, RBI) Master Circular IECD -yleiskirjeessä nro 5/04.02.02/2002-03 (valuuttamääräiset vientiluotot ulkomaanvaluuttana) ja yleiskirjeessä nro 4/04.02.02/2002-03 (rupiamääräiset vientiluotot), jotka on osoitettu kaikille Intian kaupallisille pankeille.
b) Tukikelpoisuus
(108)
Valmistajaviejät ja kauppiasviejät voivat hakea tämän järjestelmän mukaista tukea.
c) Käytännön toteutus
(109)
RBI asettaa tässä järjestelmässä sitovat enimmäistasot sekä Intian rupia- että valuuttamääräisten vientiluottojen koroille, joita kaupalliset pankit voivat soveltaa viejiin, jotta viejät voisivat saada luottoja kansainvälisesti kilpailukykyisillä koroilla. ECS-järjestelmässä on kaksi alajärjestelmää: ennen vientiä sovellettava vientiluottojärjestelmä (Pre-Shipment Export Credit Scheme), joka kattaa viejälle ennen vientiä tuotteiden oston, käsittelyn, valmistuksen, pakkaamisen ja/tai kuljetuksen rahoittamista varten annetut luotot, ja viennin jälkeen sovellettava vientiluottojärjestelmä (Post-Shipment Export Credit Scheme), josta voi saada käyttöpääomalainoja vientisaamisten rahoittamiseen. RBI myös velvoittaa pankit osoittamaan tietyn määrän niiden nettopankkiluotoista vientirahoitukseen.
(110)
Mainittujen RBI:n yleiskirjeiden ansiosta viejät voivat saada vientiluottoja puhtaasti markkinaehtojen mukaan annettavien tavanomaisten kaupallisten luottojen (käteisluottojen) korkoa edullisemmalla korolla. Rupiamääräisiä vientiluottoja koskevan yleiskirjeen mukaisesti viejille annettavien luottojen enimmäiskorot ovat alhaisemmat kuin muilta lainanottajilta tavanomaisesti perittävät enimmäiskorot, joten ne ovat tässä mielessä edullisia korkoja. Korkotasojen ero voi olla pienempi erityisen luottokelpoisilla yrityksillä. Erityisen luottokelpoiset yritykset voivatkin saada vientiluottoja ja käteisluottoja samoin edellytyksin.
d) Toimenpiteistä ilmoittamisen yhteydessä esitetyt huomautukset
(111)
Toimenpiteistä ilmoittamisen yhteydessä kaksi järjestelmästä etuja saanutta viejää väitti, että ECS-järjestelmästä saatu tuki ei mahdollista tasoitustoimenpiteiden käyttöönottoa. Ne esittivät, että i) tasoitustoimenpiteiden alainen tuki edellyttää julkisten varojen siirtoa, ii) ECS-luottojen korot ovat markkinaolosuhteiden mukaisia korkoja alemmat, koska eri kaupallisten pankkien tarjoamat korkotasot eroavat toisistaan huomattavasti, ja iii) käteisluottojen korot ovat korkeampia kuin vientiluottojen korot, koska vientirahoituksen riskit ovat pienemmät ja koska valuuttamääräisten vientiluottojen tapauksessa vapaasti muunnettavien ulkomaanvaluuttojen inflaatio on pienempi kuin Intian rupian inflaation, minkä väitettiin vaikuttavan korkotasoihin,
(112)
Yksi viejä väitti lisäksi toimittamatta kuitenkaan uusia tukimarginaalia koskevia laskelmia, että laskennassa olisi käytettävä muiden pankkien kuin tarkastuskäyntien yhteydessä lainanantajapankeiksi määriteltyjen pankkien korkotasoja, ja joka tapauksessa olisi verrattava ainoastaan alhaisimpia sekä vientiluottojen että käteisluottojen korkoja. Toinen viejä väitti näyttöä kuitenkaan toimittamatta, että lainan määrää olisi alennettava 25 prosenttia, minkä osuuden se väittää edustavan omaa pääomaa, vaikka se on kirjanpidossa merkitty vieraaksi pääomaksi.
e) ECS-järjestelmää koskevat päätelmät
(113)
Ensinnäkin 107 kappaleessa mainituissa RBI:n yleiskirjeissä vahvistetut ECS-luottojen edulliset korot voivat vaikuttaa alentavasti viejän korkokustannuksiin verrattuna puhtaasti markkinaolosuhteiden mukaan määräytyviin korkokustannuksiin ja tässä tapauksessa antaa tällaiselle viejälle perusasetuksen 2 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua etua. Edun koitumista koskeva päätelmä tehtiin ainoastaan niiden vientiä harjoittavien tuottajien tapauksessa, joiden osalta todettiin tällaisia korkotasojen eroja. Toisin kuin edellä kuvatuissa näkökannoissa väitetään, korkotasojen erot eivät selity pelkästään kaupallisten pankkien markkinakäyttäytymisellä. Vientirahoitus ei itsessään ole kotimarkkinoille suuntautuvaa rahoitusta varmempaa. Sen riskejä pidetään itse asiassa yleensä suurempina, ja tiettyyn luottoon edellytettävistä vakuuksista päättäminen on rahoituskohteesta riippumatta kunkin kaupallisen pankin puhtaassa kaupallisessa harkinnassa. Eri pankkien korkotason erot johtuvat RBI:n politiikasta, jonka mukaan lainojen enimmäiskorot vahvistetaan yksilöllisesti kunkin kaupallisen pankin osalta. Ilman RBI:n yleiskirjeitä kaupallisilla pankeilla ei olisi velvollisuutta myöntää valuuttamääräisiä vientiluottoja ottaville lainanottajille mahdollisesti edullisempia korkoja. Esitettyjen näkökantojen arvioinnin yhteydessä muistutettakoon, että RBI:n yleiskirjeiden tarkoituksena on niiden mukaan tarjota vientiluottoja kansainvälisesti kilpailukykyisillä koroilla ja että RBI itse pitää vientiluottojen korkoja edullisina. Toiseksi ja huolimatta siitä, että ECS-järjestelmässä näiden edullisten luottojen myöntäjinä ovat kaupalliset pankit, kyseessä on perusasetuksen 2 artiklan 1 kohdan iv alakohdassa tarkoitettu viranomaisten taloudellinen tuki. Tässä yhteydessä huomattakoon, ettei perusasetuksen 2 artiklan 1 kohdan iv alakohdassa eikä WTO:n tukia ja tasoitustulleja koskevassa sopimuksessa edellytetä, että tuen antamisesta koituisi julkisia menoja eli että Intian valtio maksaisi kaupallisille pankeille korvauksen, vaan riittää, että valtio ohjaa perusasetuksen 2 artiklan 1 kohdan i, ii tai iii alakohdassa tarkoitettuja toimintoja. RBI on julkinen elin ja kuuluu siis perusasetuksen 1 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuihin ”julkisiin viranomaisiin”. Se on täysin valtion omistuksessa, toteuttaa poliittisia tavoitteita eli esimerkiksi rahapolitiikkaa ja sen johdon nimittää Intian valtio. RBI ohjaa yksityisiä elimiä siten, että kaupallisia pankkeja sitovat muun muassa RBI:n yleiskirjeissä vahvistetut vientiluottojen enimmäiskorot sekä määräykset siitä, että kaupallisten pankkien on osoitettava tietty määrä nettopankkiluotoistaan vientirahoitukseen. Määräys velvoittaa kaupalliset pankit toteuttamaan perusasetuksen 2 artiklan 1 kohdan a alakohdan i alakohdassa tarkoitettuja toimia eli tässä tapauksessa antamaan edullisia vientiluottoja. Tällainen varojen suora siirto tiettyjen ehtojen mukaisten lainojen muodossa on yleensä valtiolle itselleen kuuluva tehtävä, eikä käytäntö tosiasiassa eroa valtioiden yleensä harjoittamasta toiminnasta (perusasetuksen 2 artiklan 1 kohdan a alakohdan iv alakohta). Tukea pidetään erityisenä ja tasoitustoimenpiteiden alaisena, sillä edullisia korkoja myönnetään ainoastaan vientirahoitukseen, joten ne ovat oikeudellisesti vientituloksesta riippuvia (perusasetuksen 3 artiklan 4 kohdan a alakohta).
f) Tuen määrän laskeminen
(114)
Tuen määrä on laskettu tarkastelua koskevana tutkimusajanjaksona käytettyjen vientiluottojen korkojen ja sellaisten korkojen, jotka asianomaisen yrityksen olisi pitänyt maksaa tavanomaisista kaupallisista luotoista, määrien erotuksen perusteella. Tuen määrä (nimittäjä) on jaettu perusasetuksen 7 artiklan 2 kohdan mukaisesti tarkastelua koskevan tutkimusajanjakson viennin kokonaisliikevaihdolle; se on nimittäjä, koska tuki on riippuvainen vientituloksesta eikä sitä ole myönnetty suhteessa valmistettuihin, tuotettuihin, vietyihin tai kuljetettuihin määriin. Eräs viejä esitti myöhässä väitteen siitä, että paikalla tehdyssä tarkastuksessa vahvistettua luoton määrää olisi alennettava 25 prosentilla, minkä osuuden se väittää edustavan omaa pääomaa; tätä ei kuitenkaan ollut mainittu ennen tarkastuskäyntiä tai sen aikanakaan eikä väitteen tueksi ole esitetty näyttöä, joten väite on hylättävä. Samaten on hylättävä väite, jonka mukaan laskennassa olisi käytettävä lainanantajapankkeja koskevia uusia tietoja tarkastuskäyntien yhteydessä annettujen tietojen sijaan, koska tietoja ei toimitettu ajoissa eikä niitä voitu varmistaa. Joka tapauksessa kyseinen viejä ei ole perustellut väitettään, jonka mukaan se vain sai vientirahoitusta kaupallisilta pankeilta mahdollisimman edullisin ehdoin. Kuusi yritystä sai etua ECS-järjestelmästä. Tuen määrä oli enintään 2,3 prosenttia.
6) Tuloverojärjestelmät (Income Tax Schemes)
a) Vientituloverosta vapautuksen järjestelmä (Export Income Tax Exemption Scheme, EITES)
i) Vuoden 1961 tuloverolain (Income Tax Act 1961, ITA) 80HHC §
(115)
Todettiin, että neljä tutkittua viejää sai osittaisen vapautuksen tuloverosta tarkastelua koskevana tutkimusajanjaksona tapahtuneen vientimyynnin voittojen osalta. Tämän vapautuksen oikeusperusta on tuloverolain 80HHC §:ssä.
(116)
Tämä säännös poistettiin verotusvuodesta 2005-2006 (eli 1 päivän huhtikuuta 2004 ja 31 päivän maaliskuuta 2005 välisestä tilikaudesta) alkaen. Näin ollen pyynnön esittäjä ei saa ITA:n 80HCC §:n perusteella etuja 31 päivän maaliskuuta 2004 jälkeen. Vaikka neljä tutkimuksen kohteena olevaa viejää sai järjestelmästä etuja tarkastelua koskevana tutkimusajanjaksona, perusasetuksen 15 artiklan 1 kohdan mukaisesti tasoitustoimenpiteisiin ei ole aihetta, koska järjestelmä on poistettu.
ii) ITA:n 10A ja 10B §
(117)
Vientimyynnistä saaduista voitoista myönnettävä täysimääräinen tuloveron vapautus, jollainen myönnetään erityistalousalueille, vapaakauppa-alueille, laitteistoja tai ohjelmistoja valmistaviin teknologiakyliin (ITA:n 10A §) taikka äskettäin perustettuun vientiin suuntautuneeseen yksikköön (ITA:n 10B §) sijoittautuneille äskettäin perustetuille yrityksille kymmenenä ensimmäisenä tuotantovuonna, on edelleen voimassa 31 päivään maaliskuuta 2010 saakka.
(118)
Yksi yritys sai ITA:n 10B §:n mukaisia etuja kymmenenä vuonna varainhoitovuodesta 1993-1994 alkaen. Tästä syystä kyseinen yritys ei voi enää saada ITA:n 10B §:n mukaisia etuja varainhoitovuodesta 2003-2004 alkaen. Perusasetuksen 15 artiklan 1 kohdan mukaisesti tämä järjestelmä ei tässä tapauksessa anna aihetta tasoitustoimenpiteisiin.
b) Tutkimuksen ja kehityksen tuloverokannustejärjestelmä (Income Tax Incentive for Research and Development, ITIRAD)
i) Oikeusperusta
(119)
ITIRAD-järjestelmän yksityiskohtainen kuvaus on ITA:n 35(2AB) §:ssä.
ii) Tukikelpoisuus
(120)
Järjestelmästä voivat saada etuja yritykset, joiden toiminta-ala on bioteknologia tai jotka valmistavat lääkkeitä ja muita farmasiatuotteita, kemikaaleja, sähkölaitteita, tietokoneita ja ohjelmistoja, televiestintälaitteita, helikoptereita, ilma-aluksia tai mahdollisesti muita tuotteita, joista voidaan erikseen ilmoittaa.
iii) Käytännön toteutus
(121)
Intian tieteen ja teollisuuden alan tutkimuksesta vastaavan ministeriön hyväksymien, yritysten omien tutkimus- ja kehityslaitosten kustannuksista (muista kuin maanhankinnasta tai rakentamisesta aiheutuvista) voi tuloverotuksessa tehdä vähennyksen, jonka määrä vastaa 150:tä prosenttia tosiasiallisista kustannuksista. Tuloveron peruste ja näin ollen myös verorasitus pienenevät keinotekoisesti, kun olemattomista kustannuksista (jollaisia siis ei tosiasiassa ole aiheutunut) voidaan tehdä 50 prosentin alennus.
iv) Toimenpiteistä ilmoittamisen yhteydessä esitetyt huomautukset
(122)
Eräs järjestelmästä etua saanut viejä esitti toimenpiteistä ilmoittamisen yhteydessä seuraavaa: ITIRAD-järjestelmä ei oikeuta tasoitustoimenpiteiden käyttöönottoa, koska i) vaikka se onkin rajoitettu tietyille aloille, se ei ole perusasetuksen 3 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulla tavalla erityistä, sillä kaikki kyseisten alojen yritykset ovat tukikelpoisia, ja ii) 31 päivän maaliskuuta 2005 jälkeen aiheutuneisiin kustannuksiin ei voi saada tukea tästä järjestelmästä ITA:n 35(2AB) §:n 5 momentin mukaisesti.
v) ITIRAD-järjestelmää koskevat päätelmät
(123)
ITIRAD-järjestelmästä annetaan perusasetuksen 2 artiklan 1 kohdan a alakohdan ii alakohdassa ja 2 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja tukia. ITA:n 35(2AB) §:n mukainen keinotekoinen tuloveron perusteen alentaminen on Intian viranomaisten taloudellista tukea, koska se pienentää Intian tuloja veroista, jotka muutoin kannettaisiin. Lisäksi tuloveron vähennyksestä koituu etua yritykselle, koska se lisää tämän maksuvalmiutta.
(124)
Intian viranomaiset toistamiseen väittivät toimenpiteistä ilmoittamisen yhteydessä väitettään kuitenkaan perustelematta, että ITIRAD-järjestelmän tukikelpoisuus perustuu objektiivisiin arviointiperusteisiin, eikä järjestelmä siis ole erityinen. ITA:n 35(2AB) §:n sanamuodosta käy kuitenkin selvästi ilmi, että ITIRAD-järjestelmä on oikeudellisesti erityinen perusasetuksen 3 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitetussa merkityksessä ja näin ollen tasoitustoimenpiteiden alainen. Järjestelmän tukikelpoisuus ei määräydy objektiivisin, puolueettomin arviointiperustein perusasetuksen 3 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitetulla tavalla. Ainoastaan tietyt, johdanto-osan 120 kappaleessa mainitut tuotannonalat voivat saada etua tästä järjestelmästä; Intian viranomaiset eivät ole saattaneet järjestelmää kaikkien alojen käytettäväksi. Toisin kuin eräs viejä esittää, tällainen rajoittaminen tekee tuesta erityisen, koska perusasetuksen 3 artiklan 2 kohdassa mainittu ”tuotannonalojen ryhmän” käsite merkitsee sitä, että tuki on rajoitettu tietyille aloille. Rajoitus ei ole luonteeltaan taloudellinen ja laajalti sovellettava kuten esimerkiksi työntekijöiden määrään tai yrityksen kokoon liittyvät rajoitukset.
(125)
Lisäksi väite siitä, että 31 päivän maaliskuuta 2005 jälkeen aiheutuneet kustannukset eivät kuulu järjestelmän piiriin, ei merkitse sitä, että järjestelmään ei voitaisi kohdistaa tasoitustoimenpiteitä perusasetuksen 15 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla. Ei ole toimitettu näyttöä siitä, että järjestelmä ei enää ollut käytössä tarkastelua koskevan tutkimuksen päätelmien tekohetkellä tai että viejä ei enää saa etuja kyseisestä järjestelmästä. ITIRAD-järjestelmä on päinvastoin voimassa koko arviointivuoden 2005/2006 (eli varainhoitovuoden 2004/2005) ajan ja siitä voi siis edelleen saada etuja. Viejä ei myöskään ole perustellut väitettään siitä, että Intian viranomaiset eivät aio jatkaa ohjelmaa. Ohjelmaa on itse asiassa jatkettu jo aiemmin (8). Ei ole osoitettu, että järjestelmän soveltamista ei pidennetä uudella rahoituslailla; Intian viranomaiset eivät nimittäin kuulemisen tai toimenpiteistä ilmoittamisen yhteydessä millään tavalla maininneet, että i) järjestelmän soveltaminen päättyisi 31 päivänä maaliskuuta 2005 tai ii) järjestelmää ei korvattaisi vastaavalla tuloverolainsäädännöllä kyseisenä päivänä.
vi) Tuen määrän laskeminen
(126)
Tuen määrä on laskettu tarkastelua koskevana tutkimusajanjaksona ITA:n 35(2AB) §:n säännöksiä sovellettaessa ja ilman niiden soveltamista kannettavan tuloveron määrien erotuksen perusteella. Tuen määrä (nimittäjä) on jaettu perusasetuksen 7 artiklan 2 kohdan mukaisesti tarkastelua koskevan tutkimusajanjakson kokonaisliikevaihdolle; se on nimittäjä, koska tuki koskee kaikkea myyntiä (sekä kotimarkkina- että vientimyyntiä) eikä sitä ole myönnetty suhteessa valmistettuihin, tuotettuihin, vietyihin tai kuljetettuihin määriin. Tämän perusteella yhden ITIRAD-järjestelmästä etuja saaneen yrityksen tukimarginaaliksi vahvistettiin 1,5 prosenttia.
III Alueelliset järjestelmät
1) Gujaratin ja Punjabin osavaltioiden teollisuuden kannustejärjestelmät (Industrial Incentive Schemes, IIS)
(127)
Gujaratin ja Punjabin osavaltiot myöntävät tukikelpoisille teollisuusyrityksille kannustimia liikevaihto- ja/tai kauppaveron vapautuksen tai lykkäämisen muodossa näiden osavaltioiden taloudeltaan kehittymättömien alueiden teollisuuden kehittämiseksi. Koska nämä järjestelmät ovat käytännössä samanlaiset, niitä arvioidaan yhdessä.
a) Oikeusperusta
(128)
Gujaratin osavaltion hallituksen järjestelmän soveltamista kuvataan yksityiskohtaisesti sen 16 päivänä lokakuuta 1990 antamassa päätöslauselmassa nro INC-1090-1023-(2)-I(GR No 2) ja Punjabin osavaltion hallituksen järjestelmää kuvataan vastaavasti sen 20 päivänä maaliskuuta 1996 antamassa päätöslauselmassa nro 15/43/96-5IB/2238.
b) Tukikelpoisuus
(129)
Järjestelmistä voidaan myöntää tukia yrityksille, jotka perustavat kehittymättömälle alueelle uuden teollisuuslaitoksen tai laajentavat merkittävästi tällaisella alueella sijaitsevaa olemassa olevaa teollisuuslaitosta. On kuitenkin olemassa kattavat ei-tukikelpoisten tuotannonalojen luettelot, joiden perusteella tiettyjen toiminta-alojen yritykset eivät voi hyötyä kannustejärjestelmistä.
c) Käytännön toteutus
(130)
Järjestelmissä edellytetään, että yritysten on investoitava kehittymättömille alueille. Kyseiset asianomaisten kahden osavaltion alueet luokitellaan eri luokkiin niiden taloudellisen kehittyneisyyden mukaan, kun taas tietyt muut alueet eivät voi lainkaan saada etuja näistä kannustejärjestelmistä. Kannusteiden määrää laskettaessa tärkeimpänä perusteena käytetään investoinnin määrää ja aluetta, jolle yritys sijoittautuu tai on sijoittautunut.
(131)
Kannusteita voidaan myöntää milloin tahansa, sillä ei ole olemassa aikarajoja kannusteita koskevien hakemusten tekemiselle tai määrällisten perusteiden täyttämiselle.
d) Toimenpiteistä ilmoittamisen yhteydessä esitetyt huomautukset
(132)
IIS-järjestelmistä tukia saaneet kaksi viejää esittivät toimenpiteistä ilmoittamisen yhteydessä, että i) IIS-järjestelmissä ei ole kyse vientituesta, ii) IIS-järjestelmät vain korvaavat ylimääräiset kulut, joita aiheutuu siitä, ettei asianomaisilla kehittymättömillä alueilla ole käytettävissä asianmukaista infrastruktuuria, ja iii) toinen viejistä ei ole saanut järjestelmästä tukea 5 päivän heinäkuuta 2003 jälkeen.
e) IIS-järjestelmiä koskeva päätelmä
(133)
Järjestelmistä annetaan perusasetuksen 2 artiklan 1 kohdan a alakohdan ii alakohdassa ja 2 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja tukia. Ne ovat Gujaratin ja Punjabin osavaltioiden taloudellista tukea, koska kannusteet eli tässä tapauksessa vapautukset liikevaihto- ja kauppaverosta vähentävät tuloja veroista, jotka muutoin kannettaisiin. Lisäksi näistä kannusteista koituu etua yritykselle, sillä ne parantavat niiden taloudellista tilannetta, koska muutoin kannettavat verot jäävät maksamatta.
(134)
Lisäksi järjestelmät ovat perusasetuksen 3 artiklan 2 kohdan a alakohdassa ja 3 artiklan 3 kohdassa tarkoitetulla tavalla alueellisesti erityisiä, koska niitä voivat käyttää ainoastaan tietyt yritykset, jotka ovat investoineet tietyille asianomaisten osavaltioiden lainkäyttövaltaan kuuluville maantieteellisille alueille. Kyseisten alueiden ulkopuolelle sijoittautuneet yritykset eivät voi käyttää niitä, ja edun taso vaihtelee lisäksi alueittain.
(135)
Intian viranomaiset eivät ole yhtä mieltä tästä arviosta. Ne väittivät ensinnäkin, että kansainväliseen kauppaan ei sinänsä sovelleta liikevaihtoveroa, mistä säädetään jo Intian perustuslaissa. Viranomaisten mukaan tästä syystä järjestelmät eivät merkitse muutoin kannettavista tuloista luopumista viennin suhteen, joten ne eivät ole tukitoimenpiteiden alaisia. Toisin kuin myös kaksi viejää esitti toimenpiteistä ilmoittamisen jälkeen, järjestelmää ei kuitenkaan arvioitu siltä kannalta, onko se perusasetuksen 3 artiklan 4 kohdan a alakohdassa tarkoitettu vientituki, keskittyen tarkasteltavana olevan tuotteen vientiin, vaan sitä arvioitiin siltä kannalta, onko se yleensä erityinen (katso johdanto-osan 134 kappale). Tuen ja vientituotteen välillä ei tarvitse olla suoraa yhteyttä, että tukijärjestelmän voitaisiin katsoa olevan tasoitustoimenpiteiden alainen. Perusasetuksen 1 artiklan 1 kohdan mukaisesti riittää, että tuen ja tuottajayrityksen välillä voidaan todeta suora yhteys. Koska raha on liikuteltavissa, kaikenlaiset tällaiset kotimarkkinoilla annettavat tuet heijastuvat alhaisempina hintoina myös vientitoimintaan, koska tuki parantaa yrityksen yleistä maksuvalmiutta. Lisäksi Intian viranomaiset eivät ole toimittaneet näyttöä siitä, että yleinen vapautus vientimyynnin liikevaihtoverosta kattaa myös tuotantopanosten myyntiverovelat. Tässä tapauksessa yritykset ovatkin käyttäneet IIS-järjestelmiä myyntiverovelkojen kuittaamiseen.
(136)
Intian viranomaiset väittivät lisäksi, että vaikkakin IIS-järjestelmien käyttö on rajoitettu tietyille Punjabin ja Gujaratin kehittymättömille alueille, sitä ei pitäisi pitää erityisenä, koska näissä järjestelmissä ei niiden mukaan suosita kyseisten erityisalueiden tiettyjä yrityksiä. Intian viranomaiset myönsivät kuitenkin, että kaikki tuotannonalat eivät ole IIS-järjestelmissä tukikelpoisia kyseisillä erityisalueilla. Osavaltion tukijärjestelmän alueellinen rajoittaminen kaikkiinkin erityisalueille sijoittautuneisiin yrityksiin on kuitenkin jo itsessään erityistä tukea. Tällaisissa järjestelmissä selvästi suositaan tiettyjä yrityksiä toisten kustannuksella, koska tukikelpoiselle alueelle sijoittautunut yritys voi saada tukea, mutta sen ei-tukikelpoiselle alueelle sijoittautunut kilpailija ei. Tällainen eriyttäminen ei ole perusasetuksen 3 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitetulla tavalla objektiivista vaan näin ollen erityistä, koska järjestelmiä ei sovelleta laajalti koko osavaltion alueella.
(137)
IIS-järjestelmistä väitteen mukaan annettava korvaus infrastruktuurin puutteista johtuvista ylimääräisistä kustannuksista ei muuta arviota siitä, että tuki on tasoitustoimenpiteiden alaista, vaikka yksi viejä toisin esittää. Tällaisista väitetyistä kustannuksista ei ole esitetty näyttöä.
(138)
Viejä, joka väitti, ettei se saa enää etuja IIS-järjestelmästä, ei esittänyt väitteelleen näyttöä, esimerkiksi Gujaratin viranomaisten vahvistusta. Se päinvastoin mainitsi vuosien 2002-2003 (eli tarkastelua koskevan tutkimusajanjakson) hallintoraporteissaan hakevansa jatkoa IIS-järjestelmän käytölle vuoteen 2012. Tällainen jatko on mahdollista Gujaratin IIS-järjestelmässä. Yritys ei ole toimittanut näyttöä siitä, että Gujaratin viranomaiset olisivat hylänneet jatkopyynnön.
(139)
Gujaratin viranomaisten esittämät väitteet ja toimenpiteistä ilmoittamisen jälkeen esitetyt näkökannat eivät siis ole muuttaneet arviota siitä, että kyseiset liikevaihto- ja kauppaverosta vapauttamista koskevat järjestelmät ovat tasoitustoimenpiteiden alaisia.
f) Tuen määrän laskeminen
(140)
Tuen määrä on laskettu sellaisen liikevaihto- tai kauppaveron määrän perusteella, joka tavanomaisesti olisi kertynyt tarkastelua koskevan tutkimusajanjakson aikana mutta jota ei näiden järjestelmien mukaisesti kannettu. Tukien määrät (osoittaja) on jaettu perusasetuksen 7 artiklan 2 kohdan mukaisesti tarkastelua koskevan tutkimusajanjakson kokonaismyynnille; se on nimittäjä, koska tuki ei ole riippuvainen vientituloksesta eikä sitä ole myönnetty suhteessa valmistettuihin, tuotettuihin, vietyihin tai kuljetettuihin määriin. Kolme yritystä sai etua näitä järjestelmistä kyseisenä aikana. Kahden yrityksen tuki oli 2,4 prosenttia ja yhden yrityksen 3,1 prosenttia.
2) Gujaratin osavaltion sähköverosta vapauttamisen järjestelmä (Electricity Duty Exemption scheme, EDE)
(141)
Gujaratin osavaltio myöntää tukikelpoisille teollisuusyrityksille kannustimia sähköverosta vapauttamisen muodossa osavaltion taloudeltaan kehittymättömien alueiden teollisuuden kehittämiseksi.
a) Oikeusperusta
(142)
Gujaratin osavaltion sähköverosta vapauttamisen järjestelmää kuvataan yksityiskohtaisesti Bombayn vuoden 1958 sähköverolaissa (Bombay Electricity Duty Act of 1958) ja erityisesti sen 3(2)(vi) ja 3(2)(vii)(a) ja (b) §:ssä, sellaisena kuin se on mukautettuna Gujaratin lakien mukauttamista koskevalla määräyksellä vuodelta 1960 (Gujarat Adaptation of Laws Order of 1960).
b) Tukikelpoisuus
(143)
Tukikelpoisia ovat yritykset, jotka investoivat kehittymättömille alueille joko perustamalla uuden teollisuuslaitoksen tai tekemällä merkittäviä pääomasijoituksia olemassa olevan teollisuuslaitoksen laajentamiseen.
c) Käytännön toteutus
(144)
Tätä järjestelmää voivat käyttää ainoastaan yritykset, jotka ovat investoineet tietyille määritetyille maantieteellisille alueille, joilla Gujaratin osavaltiolla on lainkäyttövalta. Gujaratin osavaltio voi sen mukaisesti myös vapauttaa minkä tahansa alueen tai uuden teollisuusyrityksen velvollisuudesta maksaa sähköveroa. Lisäksi tietyille alueille sijoittautuneet uudet teollisuusyritykset on viiden vuoden ajan valmistustoiminnan alkamisesta joko vapautettu energiaverosta tai ne saavat siitä 50 prosentin alennuksen.
d) Toimenpiteistä ilmoittamisen yhteydessä esitetyt huomautukset
(145)
Yksi järjestelmästä etua saanut viejä ilmoitti toimenpiteistä ilmoittamisen yhteydessä, että se ei 4 päivästä kesäkuuta 2004 enää ole saanut etua järjestelmästä. Lisäksi toinen viejä väitti, ettei se ole käyttänyt järjestelmää. Todettakoon, ettei kyseistä järjestelmää olekaan otettu huomioon viimeksi mainitun viejän tukimäärää laskettaessa.
e) EDE-järjestelmää koskeva päätelmä
(146)
Järjestelmästä annetaan perusasetuksen 2 artiklan 1 kohdan a alakohdan ii alakohdassa ja 2 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja tukia. Kyseessä on perusasetuksen 2 artiklan 1 kohdan iv alakohdassa tarkoitettu Gujaratin osavaltion taloudellinen tuki, koska kyseinen kannuste vähentää osavaltion tuloja, jotka se muutoin saisi. Lisäksi siitä koituu etua järjestelmää käyttävälle yritykselle. Järjestelmä on myös perusasetuksen 3 artiklan 2 kohdan a alakohdassa ja 3 artiklan 3 kohdassa tarkoitetulla tavalla alueellisesti erityinen, koska sitä voivat käyttää ainoastaan tietyt yritykset, jotka ovat investoineet tietyille Gujaratin osavaltion lainkäyttövaltaan kuuluville maantieteellisille alueille. Kannusteen tukikelpoisuusvaatimuksia ja -edellytyksiä ei myöskään ole selvästi esitetty missään laissa, asetuksessa tai muussa virallisessa asiakirjassa. Tarkastuskäyntien yhteydessä vahvistettiin, että yksi yritys hyödynsi järjestelmää yhdeksän vuoden ajan. Yritys ei pyynnöstäkään toimittanut mitään sellaisia tietoja, jotka olisivat saattaneet muuttaa tätä arviota, vaan se toimitti tiedoksi ainoastaan edellä mainitun Bombayn sähköverolain.
(147)
Intian viranomaiset väittivät, että koska järjestelmään ei eräässä toisessa tapauksessa vuonna 1999 kohdistettu tasoitustoimenpiteitä, koska sitä pidettiin laajalti koko valtiossa sovellettavana, näin ei pitäisi tehdä nytkään. Väitteensä tueksi ne toimittivat ainoastaan Maharashtran osavaltion teollisuus-, energia- ja työministeriön kyseistä vuoden 1958 sähköverolakia koskevan ilmoituksen. Tiedot eivät kuitenkaan koske Gujaratin osavaltiota. Lisäksi olisi huomattava, että ilmoituksen mukaan EDE-kannuste ei näytä olevan saatavilla kaikilla Maharashtran alueilla, joten sitä on kuin onkin pidettävä alueellisesti erityisenä. Erään tutkimuksen kohteena olevan Gujaratiin sijoittautuneen yrityksen todettiin käyttäneen järjestelmää tarkastelua koskevana tutkimusajanjaksona. Näin ollen päätellään, että järjestelmä on kyseisen viejän osalta tasoitustoimenpiteisiin oikeuttava edellisessä kappaleessa esitetyistä syistä.
(148)
Viejä, joka väitti, ettei se saa enää etuja EDE-järjestelmästä, ei ole esittänyt väitteelleen näyttöä, esimerkiksi Gujaratin viranomaisten vahvistusta. Se päinvastoin mainitsi vuosien 2002-2003 (eli tarkastelua koskevan tutkimusajanjakson) hallintoraporteissaan hakevansa jatkoa EDE-järjestelmän käytölle vuoteen 2012; se oli aiemminkin saanut jatkoa ja käyttänyt järjestelmää yhteensä yhdeksän vuoden ajan huolimatta siitä, että asiaa koskevan lainsäädännön mukaan EDE-järjestelmän mukainen vapautus voidaan antaa vain viideksi vuodeksi. Yritys ei ole toimittanut näyttöä siitä, että Gujaratin viranomaiset olisivat hylänneet jatkopyynnön.
f) Tuen määrän laskeminen
(149)
Vientiä harjoittavan tuottajan saama etu on laskettu sellaisen sähköveron määrän perusteella, joka normaalisti olisi kertynyt tarkastelua koskevan tutkimusajanjakson aikana mutta jota ei tämän järjestelmän mukaisesti kannettu. Tuen määrä (osoittaja) on jaettu perusasetuksen 7 artiklan 2 kohdan mukaisesti tarkastelua koskevan tutkimusajanjakson kokonaismyynnille (nimittäjä), koska se koskee kaikkea myyntiä, sekä kotimarkkina- että vientimyyntiä, eikä sitä ole myönnetty suhteessa valmistettuihin, tuotettuihin, vietyihin tai kuljetettuihin määriin. Tämän perusteella yhden EDE-järjestelmästä etuja saaneen yrityksen tukimarginaaliksi vahvistettiin 0,2 prosenttia.
3) Maharashtran osavaltion kannustinjärjestelmä (Package Scheme of Incentives, PSI)
(150)
Todettiin, että vientiä harjoittavat tuottajat eivät saaneet tasoitustoimenpiteiden käyttöönoton mahdollistavaa etua PSI-ohjelmasta.
IV Tasoitustoimenpiteiden käyttöönoton mahdollistavien tukien määrä
(151)
Vakiintuneena käytäntönä on ollut pitää etuyhteydessä olevia yrityksiä yhtenä yksikkönä tukiprosenttia määritettäessä. Yksilöllisten tukiprosenttien laskeminen saattaisi nimittäin johtaa tasoitustoimenpiteiden kiertämiseen ja näin ollen niiden vaikutuksen mitätöintiin, jos etuyhteydessä olevat yritykset voisivat ohjata yhteisöön suuntautuvan vientinsä sen yrityksen kautta, jonka yksilöllinen prosentti on alhaisin. Tällaisen tilanteen välttämiseksi on laskettu ensin kunkin etuyhteydessä olevan yrityksen yksilöllinen tuen määrä, minkä jälkeen on määritetty näiden tukimäärien painotettu keskiarvo, joka on vahvistettu kunkin etuyhteydessä olevan yrityksen tuen määräksi.
(152)
Kahta vientiä harjoittavaa tuottajaa pidettiin etuyhteydessä olevina, ja niille määritettiin yksi ainoa tukiprosentti, koska kumpikin niistä voi vaikuttaa toisen yrityksen toimintaan. Yritysten vuosikertomusten mukaan kyseisten kahden yrityksen hallinnon johtohenkilöt ovat sukua toisilleen ja heillä on mahdollisuus merkittävästi vaikuttaa toistensa yrityksiin. Intian kirjanpitonormien mukaan tällainen merkittävä vaikutus tarkoittaa osallistumista yrityksen rahoitukseen ja/tai toimintaan liittyviin päätöksiin. Tällainen vaikutus merkitsee Intian kirjanpitonormien mukaisesti etuyhteyttä. Lisäksi EY:n tullilainsäädännön mukaan osapuolia pidetään etuyhteydessä olevina, kun toinen valvoo toista tai he ovat saman perheen jäseniä (9).
(153)
Toinen näistä vientiä harjoittavista tuottajista oli toimenpiteistä ilmoittamisen yhteydessä eri mieltä etuyhteydessä olemisesta. Se väitti uutta näyttöä kuitenkaan toimittamatta, että kyseisten kahden yrityksen välillä ei ole liikesuhdetta. Vientiä harjoittava tuottaja ei kuitenkaan kiistänyt johdanto-osan 152 kappaleessa esitettyä tosiseikkojen kuvausta eikä perustellut, miksi yrityksiä ei näistä seikoista huolimatta pitäisi pitää etuyhteydessä olevina. Väite oli näin ollen hylättävä.
Perusasetuksen säännösten mukaisten tasoitustullin käyttöönoton mahdollistavien tukien määrä arvo-osuutena ilmaistuna on tutkimuksen kohteena olevien vientiä harjoittavien tuottajien osalta 25,3-35,1 prosenttia.
(154)
Koska usea yritys toimi yhteistyössä, kaikkien yhteistyöstä kieltäytyneiden yritysten tukiprosentti vahvistetaan samalle tasolle kuin sillä yrityksellä, jonka yksilöllinen prosentti oli korkein, eli 35,1 prosenttia.
JÄRJESTELMÄ →
ALS
DEPBS
EOUS
EPCGS
ECS
ITIRAD
PSI
GIIS
PIIS
EDE
Yht.
YRITYS ↓
%
%
%
%
%
%
%
%
%
%
%
KDL Biotech Ltd
22,8
4,6
-
väh.
1,0
-
-
-
-
-
28,4
Nectar Lifesciences Ltd
25,8
3,2
-
väh.
2,3
-
-
-
2,4
-
33,7
Nestor Pharmaceuticals Ltd
22,0
3,3
-
-
väh.
-
-
-
-
-
25,3
Orchid Chemicals & Pharmaceuticals Ltd
-
-
30,9
-
1,1
-
-
-
-
-
32,0
Ranbaxy Laboratories Ltd
25,6
8,0
-
väh.
väh.
1,5
-
-
-
-
35,1
Surya Pharmaceutical Ltd
25,8
3,2
-
väh.
2,3
-
-
-
2,4
-
33,7
Torrent Gujarat Biotech Ltd
24,8
-
-
-
-
-
-
3,1
-
0,2
28,1
D. TUEN JATKUMISEN TAI TOISTUMISEN TODENNÄKÖISYYS
(155)
Perusasetuksen 18 artiklan 2 kohdan mukaisesti tutkittiin, johtaisiko toimenpiteiden voimassaolon päättyminen tuen jatkumiseen tai toistumiseen.
(156)
Kuten edellä johdanto-osan 21-153 kappaleessa esitetään, intialaisten tarkasteltavana olevan tuotteen viejien todettiin tarkastelua koskevana tutkimusajanjaksona edelleen saaneen etua Intian viranomaisten antamista tasoitustoimenpiteiden alaisista tuista. Tarkastelussa todetut tukimarginaalit olivat itse asiassa korkeammat kuin alkuperäisessä tutkimuksessa todetut marginaalit, jotka olivat 0-15,3 prosenttia (neuvoston asetuksen (EY) N:o 2164/98 johdanto-osan 43 kappale). Ainoastaan edellä johdanto-osan 115 ja 116 kappaleessa mainitun järjestelmän (ITA:n 80HHC §) soveltaminen on päättynyt, ja eräissä muissa tapauksissa eräät yritykset eivät enää ole tukikelpoisia tietyissä järjestelmissä. Tämä on otettu huomioon tukilaskelmissa. Muista asianomaisista tukijärjestelmistä annetaan toistuvasti etuja, eikä ole merkkejä siitä, että ohjelmat poistettaisiin käytöstä tai niitä muutettaisiin lähitulevaisuudessa. Koska näin ei tapahdu, kyseisen tuotteen viejät saavat edelleenkin tasoitustoimenpiteiden alaisia tukia. Kukin viejä on tukikelpoinen useassa eri tukiohjelmassa. Näissä olosuhteissa katsottiin kohtuulliseksi päätellä, että tuen antaminen jatkuisi todennäköisesti tulevaisuudessa.
(157)
Koska on osoitettu, että tuen antaminen jatkui tarkastelun aikana ja todennäköisesti jatkuu myös tulevaisuudessa, tuen toistumisen tarkastelulla ei ole merkitystä tässä yhteydessä.
E. YHTEISÖN TUOTANNONALA
I Yhteisön tuotanto
(158)
Samankaltaista tuotetta tuottivat tarkastelua koskevana tutkimusajanjaksona yhteisössä seuraavat yhteisön tuottajat: Sandoz, DSM, ACS Dobfar SpA ja Antibioticos SA. Sandoz pyysi yhdistettyä voimassa olevien tukien vastaisten toimenpiteiden voimassaolon päättymistä koskevaa tarkastelua ja välivaiheen tarkastelua. DSM tuki pyyntöä. Sandoz ja DSM toimivat tarkastelua koskevassa tutkimuksessa täysipainoisesti yhteistyössä. Muut yhteisön tuottajat eivät toimineet yhteistyössä eivätkä vastustaneet tämän yhdistetyn toimenpiteiden voimassaolon päättymistä koskevan tarkastelun ja välivaiheen tarkastelun vireillepanoa.
(159)
Toinen yhteistyössä toiminut yhteisön tuottaja toi tarkastelujaksona kahta tarkasteltavana olevan tuotteen tyyppiä Intiasta ja muista kolmansista maista. Toiminta ei vaikuta siihen, että sitä pidetään perusasetuksen 9 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna tuottajana. Intiasta tarkastelujaksona tuodut määrät vastasivat vain melko pientä osaa sen samankaltaisen tuotteen tuotannosta yhteisössä, alle 10:tä prosenttia. Lisäksi sen tarkasteltavana olevan tuotteen tuonti Intiasta on vain väliaikaista, koska se uudistaa yhteisössä tapahtuvan tuotantonsa rakennetta ja on alkanut tuottaa sellaisia samankaltaisen tuotteen tyyppejä, joita se on tuonut muun muassa Intiasta.
II Yhteisön tuotannonalan määritelmä
(160)
Yhteistyössä toimineiden yhteisön tuottajien tuottaman samankaltaisen tuotteen osuus samankaltaisen tuotteen koko tuotannosta yhteisössä oli tarkastelua koskevana tutkimusajanjaksona 70,5 prosenttia. Kyseiset yritykset muodostavat näin ollen yhteisön tuotannonalan perusasetuksen 9 artiklan 1 kohdan mukaisesti. Niihin viitataan jäljempänä ilmaisulla ’yhteisön tuotannonala’.
F. YHTEISÖN MARKKINOIDEN TILANTEEN TARKASTELU
I Johdanto
(161)
Määrien ja hintojen kehityssuuntausten arvioinnissa käytettiin Taric-koodeja 2941101010, 2941102010 ja 2941900030 koskevia Eurostatin tilastoja sekä yhteisön tuotannonalalle tehdyn kyselyn varmennetuista vastauksista saatuja tietoja.
(162)
Yhteisön tuotannonalaa koskevat tiedot saatiin yhteistyössä toimineiden yhteisön tuottajien kyselyyn antamista varmennetuista vastauksista.
(163)
Kehityssuuntaukset esitetään tarvittaessa indekseinä luottamuksellisuussyistä.
(164)
Yksi viejä esitti toimenpiteistä ilmoittamisen jälkeen, että vahinkoanalyysi olisi pitänyt tehdä 1 päivänä toukokuuta 2004 tapahtuneen laajentumisen tuloksena olevia yhteisön markkinoita koskevien tietojen perusteella eli ottaen huomioon kymmenen uutta jäsenvaltiota.
(165)
Koska perusasetuksen 11 artiklan 1 kohdassa säädetään, että tutkimusajanjakson jälkeistä aikaa koskevia tietoja ei tavallisesti oteta huomioon, ja koska laajentuminen tapahtui tutkimusajanjakson jälkeen, pyyntö oli hylättävä. Joka tapauksessa saatavissa olevien tietojen perusteella kymmenessä uudessa jäsenvaltiossa ei ole samankaltaisen tuotteen tuotantoa, joka voisi vaikuttaa yhteisön tuotannonalan tilanteeseen.
(166)
Eräs viejä esitti lisäksi yleisenä huomautuksena tarkempaa näyttöä toimittamatta, että esitetyssä vahinkoanalyysissa ei otettu huomioon kaikkia perusasetuksen 8 artiklassa säädettyjä tekijöitä eikä sen tueksi ollut näyttöä.
(167)
Vahinkoanalyysin yksityiskohtiin liittyviä konkreettisia huomautuksia tarkastellaan jäljempänä analyysin asianomaisessa osassa. Vastauksena yleiseen huomautukseen on kuitenkin todettava, että i) vahinkoanalyysin perustana olivat näytön tukemat, todennetut tosiseikat ja ii) kuten jäljempänä esitetään, kaikki perusasetuksen 8 artiklan 2 kohdassa mainitut tuontiin liittyvät tekijät, kaikki perusasetuksen 8 artiklan 5 kohdassa mainitut 17 yhteisön tuotannonalaan liittyvää osoitinta ja kaikki perusasetuksen 8 artiklan 7 kohdassa mainitut tuonnin lisäksi tunnetut tekijät on arvioitu.
II Yhteisön markkinoiden määrittäminen
(168)
Sen määrittämiseksi, aiheutuiko yhteisön tuotannonalalle vahinkoa, sekä kulutuksen ja useiden yhteisön tuotannonalan tilanteeseen liittyvien talouden osoittimien määrittämiseksi tutkittiin, oliko yhteisön tuotannonalan samankaltaisen tuotteen tuotannon myöhempi käyttötarkoitus otettava huomioon tarkastelussa ja missä määrin.
(169)
Yhteisö myykin samankaltaista tuotetta sekä i) etuyhteydettömille asiakkaille että ii) jatkojalostettavaksi samassa yritysryhmässä (etuyhteydessä oleville tahoille). Etuyhteydettömille tahoille suuntautunutta myyntiä pidettiin vapailla markkinoilla tapahtuneena. Etuyhteydessä oleville tahoille jatkojalostettavaksi suuntautunutta myyntiä pidettiin kytkösmarkkinoilla tapahtuneena käyttönä, koska toimittajaa ei voinut valita vapaasti.
(170)
Seuraavien yhteisön tuotannonalaa koskevien talouden osoittimien osalta todettiin, että merkityksellisessä analyysissa ja arvioinnissa olisi keskityttävä vapailla markkinoilla vallitsevaan tilanteeseen: myyntimäärä ja myyntihinnat yhteisön markkinoilla, markkinaosuus, kasvu, kannattavuus, vientimäärä ja vientihinnat. Mikäli mahdollista ja perusteltua, näitä tietoja verrattiin tämän jälkeen kytkösmarkkinoita koskeviin tietoihin, jotta yhteisön tuotannonalan tilanteesta saatiin täysipainoinen kuva.
(171)
Muiden talouden osoittimien osalta todettiin tutkimuksen perusteella, että niitä voitaisiin tutkia järkevästi ainoastaan ottamalla huomioon koko toiminta. Tuotanto (sekä kytkösmarkkinoita että vapaita markkinoita varten), kapasiteetti, kapasiteetin käyttöaste, investoinnit, varastot, työllisyys, tuottavuus, palkat ja pääoman saanti riippuvat koko toiminnasta riippumatta siitä, on tuotanto suunnattu kytkösmarkkinoille vai myydäänkö se vapailla markkinoilla.
(172)
Kaksi viejää kyseenalaisti analyysin vapaiden markkinoiden ja kytkösmarkkinoiden osalta. Ne väittivät, että se ei ollut perusasetuksen 8 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulla tavalla puolueeton.
(173)
Tässä tutkimuksessa erotettiin kuitenkin selvästi vapaat markkinat ja kytkösmarkkinat. Kytkösmarkkinaostajalla ei nimittäin ollut muuta mahdollisuutta kuin ostaa kytkösmarkkinatoimittajalta. Tällaisissa tapauksissa analyysissa on keskityttävä ensisijaisesti vapaisiin markkinoihin, sillä kytkösmarkkinoilla tapahtuva myynti ei kilpaile vapailla markkinoilla myytävien tuotteiden kanssa, eikä siihen siis vaikuttanut tuettu tuonti. Vahinkoanalyysissa ei tästä selvästä erottelusta huolimatta kuitenkaan ole jätetty kytkösmarkkinoita huomiotta. Molempien markkinoiden tilanteita on vertailtu jäljempänä esitetyllä tavalla, jotta yhteisön tuotannonalan koko tilanteesta on voitu tehdä puolueeton lopullinen arvio. Väite oli näin ollen hylättävä.
III Yhteisön kulutus
(174)
Laskiessaan tarkasteltavana olevan tuotteen ja samankaltaisen tuotteen todettavissa olevaa yhteisön kulutusta komissio lisäsi siihen seuraavat tekijät:
-
tarkasteltavana olevan tuotteen ja samankaltaisen tuotteen yhteisöön suuntautuneen kokonaistuonnin määrä Eurostatin tietojen mukaisesti,
-
yhteisön tuotannonalan tuottaman samankaltaisen tuotteen yhteisössä tapahtuneen myynnin määrä,
-
samankaltaisen tuotteen kytkösmarkkinoilla tapahtuneen käytön määrä yhteisön tuotannonalalla, ja
-
tarkastelupyynnössä olleiden tietojen perusteella muiden tunnettujen yhteisön tuottajien samankaltaisen tuotteen arvioitu myyntimäärä yhteisössä.
Kuten seuraavasta taulukosta ilmenee, tarkasteltavana olevan tuotteen ja samankaltaisen tuotteen yhteisön kulutus kasvoi 51 prosenttia tarkastelujakson aikana.
Kulutus
(kg)
1999
2000
2001
2002
Tutkimusajanjakso
Tarkasteltavana oleva tuote ja samankaltainen tuote
2 482 053
3 240 481
3 254 464
3 801 666
3 745 549
Indeksi
100
131
131
153
151
(175)
Intian viranomaiset ja yksi viejä esittivät, että edellä mainitut kulutusta koskevat tiedot olisi pitänyt esittää yksityiskohtaisemmin eli kunkin yhteisön tuottajan osalta eritellen vapailla markkinoilla ja kytkösmarkkinoilla tapahtuva kulutus. Lisäksi väitettiin, että muiden yhteisön tuottajien kuin yhteisön tuotannonalan tietojen luotettavuutta ei ole varmistettu.
(176)
Huomattakoon, että yhteisön tuotannonala koostuu vain kahdesta osapuolesta, joista vain toinen toimii kytkösmarkkinoilla. Tämän vuoksi perusasetuksen 29 artiklassa mainituista luottamuksellisuussyistä ei ole mahdollista esittää tarkempia tietoja. Muiden yhteisön tuottajien kuin yhteisön tuotannonalan tietojen osalta olisi muistettava, että kyseiset tuottajat eivät toimineet tutkimuksessa yhteistyössä. Koska ei ollut käytettävissä muita tietoja niiden osuudesta yhteisön kulutukseen, käytettiin tarkastelupyynnössä esitettyjä tietoja. Lisäksi yksikään osapuoli ei toimittanut ristiriitaisia tietoja eikä tietojen varmennus antanut aihetta epäillä niiden uskottavuutta.
IV Tarkasteltavana olevan tuotteen tuonti yhteisöön
1) Intiasta peräisin olevan tuonnin määrä, hinta ja markkinaosuus
Tuonti
(kg)
1999
2000
2001
2002
Tutkimusajanjakso
Tarkasteltavana oleva tuote
36 800
47 400
72 100
101 800
95 200
Indeksi
100
129
196
277
259
(177)
Tarkasteltavana olevan tuotteen tuonnin määrä lisääntyi huomattavasti koko tarkastelujaksolla. Tarkastelua koskevan tutkimusjakson tuonti oli 159 prosenttia suurempi kuin vuonna 1999. Tuonti lisääntyi paljon nopeammin kuin kulutus, joka lisääntyi 51 prosenttia, muista kolmansista maista kuin Intiasta tuleva tuonti, joka lisääntyi 13 prosenttia, ja yhteisön tuotannonalan myynnin määrä, joka lisääntyi 80 prosenttia kyseisenä aikana. Intian kehitysmaa-aseman ja perusasetuksen 14 artiklan 4 kohdan säännösten osalta katsottiin, että Intiasta tulevan tuonnin määrä tarkastelua koskevana tutkimusajanjaksona oli merkittävästi suurempi kuin 4 prosenttia samankaltaisen tuotteen kokonaistuonnista yhteisöön.
Keskimääräinen myyntihinta (euroa/kg)
1999
2000
2001
2002
Tutkimusajanjakso
Tarkasteltavana oleva tuote
34,66
33,94
35,51
36,57
35,34
Indeksi
100
98
102
106
102
(178)
Tarkasteltavana olevan tuotteen keskimääräinen tuontihinta nousi jonkin verran ollen huipussaan vuonna 2002, minkä jälkeen se palasi vuotta 2001 edeltävälle tasolle.
Markkinaosuus EY:ssä
1999
2000
2001
2002
Tutkimusajanjakso
Tarkasteltavana oleva tuote
1,5 %
1,5 %
2,2 %
2,7 %
2,5 %
Indeksi
100
99
149
181
171
(179)
Intiasta tulevan tuonnin markkinaosuus yhteisön markkinoilla kasvoi 71 prosenttia tarkastelujaksona. Erään väitteen mukaan indeksoidun kasvun olisi oltava vain 66 prosenttia eikä 71 prosenttia. Markkinaosuuden alaspäin pyöristetyn prosenttimäärän perusteella väittämä on laskennallisesti pätevä. Edellä ilmoitettu indeksi on kuitenkin laskettu oikein. Jotta markkinaosuus on voitu indeksoida tarkkaan, prosenttilukuja ei ole pyöristetty. Tämä on havaittavissa verrattaessa vuosien 1999 ja 2000 indeksoituja lukuja ja prosenttilukuja. Lisäksi tätä menetelmää on sovellettu johdonmukaisesti tämän asetuksen kaikissa taulukoissa.
2) Hinnan alittavuus
(180)
Hinnan alittavuuden määrityksessä analysoitiin tarkastelua koskevan tutkimusjakson hintatietoja. Yhteisön tuotannonalan niiden ensimmäisille etuyhteydettömille viejille suuntautuneen myynnin noudettuna lähettäjältä -tason myyntihintoja verrattiin intialaisten vientiä harjoittavien tuottajien niiden ensimmäisille yhteisössä toimiville riippumattomille asiakkaille suuntautuneen myynnin CIF-tuontihintoihin; molemmista hinnoista vähennettiin alennukset, hyvitykset ja palkkiot.
(181)
Kyselyvastausten perusteella voitiin määritellä tarkasteltavana olevan tuotteen ja samankaltaisen tuotteen erilaiset alatyypit tuotetyyppikohtaista (amoksisilliinitrihydraatti, ampisilliinitrihydraatti ja kefaleksiini) ja muunnelmakohtaista (jauhe tai kiinteä muoto) vertailua varten.
(182)
Yhteisön tuotannonalan myyntihintoja ja vientiä harjoittavien tuottajien CIF-tuontihintoja vertailtiin samassa kaupan portaassa eli yhteisön markkinoiden kauppiaiden/jakelijoiden tasolla alatyyppikohtaisesti hintojen painotetun keskiarvon perusteella. Tarkastelua koskevana tutkimusjaksona käytännössä kaikki yhteisössä toimivien vientiä harjoittavien tuottajien myynti tapahtui kauppiaiden/jakelijoiden välityksellä.
(183)
Vertailun tulokset ilmaistuina prosentteina yhteisön tuotannonalan tarkastelua koskevan tutkimusajanjakson aikaisista myyntihinnoista osoittivat, että hinnan alittavuuden marginaalit olivat merkittäviä. Vientiä harjoittavien tuottajien marginaalit vaihtelivat 11,5 ja 17,1 prosentin välillä. Näistä hinnan alittavuuden marginaaleista käy siis ilmi, että Intiasta tulevasta tuonnista aiheutuu hintapaineita yhteisön markkinoilla toimenpiteiden voimassaolosta huolimatta.
V Yhteisön tuotannonalan taloudellinen tilanne
1) Tuotanto, tuotantokapasiteetti ja kapasiteetin käyttöaste
1999
2000
2001
2002
Tutkimusajanjakso
Tuotannon indeksi
100
121
127
154
160
Kapasiteetin indeksi
100
117
123
148
157
Kapasiteetin käyttöasteen indeksi
100
103
103
104
102
(184)
Yhteisön kulutuksen tasaisen lisääntymisen seurauksena yhteisön tuotannonalan samankaltaisen tuotteen tuotanto kasvoi jatkuvasti tarkastelujakson aikana. Tämä kasvusuuntaus korostui tarkastelua koskevana tutkimusajanjaksona, kun toinen yhteistyössä toimineista yhteisön tuottajista alkoi tuottaa yhteisössä samankaltaisen tuotteen erästä tyyppiä, jota se oli aiemmin vain tuonut.
(185)
Yhteisön tuotannonalan tuotantokapasiteetin kehitys seurasi samaa kasvusuuntausta kuin tuotannon kehitys. Tämä on osittain seurausta merkittävistä investoinneista uuteen tuotantolaitokseen, joita toinen yhteistyössä toimineista yhteisön tuottajista teki tarkastelua koskevana tutkimusjaksona.
(186)
Kapasiteetin käyttöaste on pysynyt vakaana melko korkealla tasolla tarkastelujaksona. Tällainen korkea käyttöaste on yleinen kyseisen kaltaisella tuotannonalalla samankaltaisen tuotteen tuotannossa käytettävän jatkuvan erätuotannon vuoksi ja yhteisön tuotannonalan tapauksessa lisäksi siksi, että samankaltaista tuotetta käytetään kytkösmarkkinoilla.
(187)
Kolme viejää esitti toimenpiteistä ilmoittamisen yhteydessä, että kyseisten tekijöiden kehityksessä ei ole merkkejä vahingon aiheuttamisesta. Todettakoon kuitenkin, etteivät vahinkoa koskevat päätelmät perustu näihin tekijöihin.
2) Myynnin määrä, myyntihinta, markkinaosuus ja kasvu
a) Myynti vapailla markkinoilla
Myynti vapailla markkinoilla yhteisössä
1999
2000
2001
2002
Tutkimusajanjakso
Indeksi Määrä
100
170
162
192
180
Indeksi Keskimääräinen myyntihinta
100
94
94
94
95
Indeksi Markkinaosuus
100
130
123
125
120
(188)
Yhteisön kulutuksen suotuisan kehityksen ansiosta yhteisön tuotannonalan myynnin määrä vapailla markkinoilla yhteisössä lisääntyi tarkastelujaksona. Yhteisön tuotannonalan vapailla markkinoilla tapahtuneen myynnin määrä kasvoi enemmän kuin yhteisön kulutus tarkastelujaksona. Vuoden 2000 ja tarkastelua koskevan tutkimusajanjakson välisenä aikana yhteisön tuotannonalan vapailla markkinoilla tapahtuneen myynnin määrän kasvu oli kuitenkin vähäisempää kuin yhteisön kulutuksen määrän kasvu. Yhteisön tuotannonalan vapailla markkinoilla tapahtuneen myynnin määrän huomattava kasvu vuosina 1999-2000 johtui lähinnä siitä, että yhteisön tuotannonala hankki omistukseensa muita yhteisön tuottajia. Yhteisön tuotannonalan yhteisön vapailla markkinoilla tapahtuneen myynnin määrän 80 prosentin kasvu tarkastelujaksona oli kuitenkin vähemmän huomattavaa kuin samanaikainen tarkasteltavana olevan tuotteen tuonnin kasvu, joka oli 159 prosenttia.
(189)
Intian viranomaiset ja neljä viejää katsoivat, että yhteisön tuotannonalan myynnin kokonaiskasvu on myönteinen seikka, ja väittivät, ettei se tue päätelmiä vahingosta. Lisäksi esitettiin, että yhteisön tuotannonalan ja yhden intialaisen viejän toiminnan tulosten suhteellinen vertailu olisi harhaanjohtavaa, koska kilpailijat ovat huomattavan erikokoisia.
(190)
Näiden näkökantojen suhteen todettakoon, että myynnin määrän kehitystä ei tässä tapauksessa ole pidetty keskeisenä tekijänä aiheutuneen vahingon suuruuden arvioinnissa. Koska yhteisön tuotannonalan myynnin kasvu johtui pitkälti vuonna 2000 tapahtuneesta hankinnasta eli aiemman kilpailijan toiminnan ostamisesta eikä suinkaan uusista myyntimahdollisuuksista, sitä ei myöskään voida pitää osoituksena siitä, ettei vahinkoa olisi aiheutunut. Lisäksi vuonna 2001 ja tutkimusajanjaksona yhteisön tuotannonalan vapailla markkinoilla tapahtuneen myynnin määrä pieneni.
(191)
Huolimatta kysynnän kasvusta, mistä on osoituksena yhteisön kulutuksen lisääntyminen, yhteisön tuotannonalan vapailla markkinoilla tapahtuneen myynnin keskimääräiset hinnat laskivat vuosien 1999 ja 2000 välisenä aikana. Tämä ilmentää kilpailijoiden aiheuttamia hintapaineita. Hinnat pysyivät käytännöllisesti katsoen vakaina alhaisella tasolla tarkastelua koskevan tutkimusajanjakson loppuun saakka, vaikka kysyntä kasvoi edelleen.
(192)
Intian viranomaiset ja kolme viejää väittivät, että hintojen kehitystä olisi pidettävä yhteisön tuotannonalan kannalta myönteisenä seikkana.
(193)
Tätä väitettä ei voida hyväksyä. Yhteisön tuotannonala ei tarkastelujakson aikana missään vaiheessa saanut hintatasoa vahinkoa aiheuttamattomalle tasolle.
(194)
Yhteisön tuotannonala kasvatti markkinaosuuttaan 30 prosenttia vuosina 1999-2000 muiden yhteisön tuottajien ja muissa yhteisön ulkopuolisissa maissa kuin Intiassa toimivien viejien markkinaosuuden kustannuksella. Yhteisön tuotannonalan markkinaosuus pieneni kuitenkin vuodesta 2000 tarkastelua koskevalle tutkimusajanjaksolle, jolloin se oli alhaisimmillaan vuoden 1999 jälkeen. Tämä tapahtui samaan aikaan kuin Intiasta tulevan tuonnin osuus kasvoi huomattavasti.
(195)
Eräs viejä väitti, että yhteisön tuotannonalan markkinaosuuden pieneneminen vuoden 2001 ja tutkimusajanjakson välisenä aikana on merkityksetöntä, kun otetaan huomioon vuonna 2000 tapahtunut kasvu, ja huomautti myös yhteisön tuotannonalan markkinaosuuden kasvaneen kokonaisuudessaan tarkastelujaksona.
(196)
Väite on kuitenkin hylättävä, sillä se perustuu irralliseen vuoden 1999 ja tutkimusajanjakson vertailuun eikä siinä oteta huomion vuoden 2000 kasvun poikkeuksellisuutta. Viejä ei esittänyt selitystä sille, miksi tätä yhteisön tuotannonalan vapailla markkinoilla tapahtuneen myynnin markkinaosuuden ilmeisen laskusuuntaista kehitystä vuoden 2000 jälkeen ei tulisi pitää kielteisenä.
(197)
Kaksi muuta viejää väitti tässä yhteydessä, että kytkösmarkkinoiden myönteisempi kehitys johtuisi siitä, että yhteisön tuotannonala nimenomaisesti halusi panostaa kannattavammille valmistemarkkinoille.
(198)
Väite on hylättävä, koska siinä ei oteta huomioon varastojen kasvua, vaikka tuotteet olisi voitu myydä vapailla markkinoilla.
b) Myynti kytkösmarkkinoilla
Myynti kytkösmarkkinoilla yhteisössä
1999
2000
2001
2002
Tutkimusajanjakso
Indeksi Määrä
100
88
124
180
189
Indeksi Keskimääräinen myyntihinta
100
102
104
102
99
Indeksi Markkinaosuus
100
67
95
117
125
(199)
Samaan aikaan kuin yhteisön tuotannonalan vapailla markkinoilla tapahtuneen myynnin määrä lisääntyi 80 prosenttia tarkastelujaksona, kytkösmarkkinoilla tapahtuneen myynnin määrä lisääntyi 89 prosenttia. Erityisesti vuoden 2001 jälkeen on havaittavissa, että yhteisön tuotannonalan kytkösmarkkinat kasvoivat, kun taas sen tilanne vapailla markkinoilla pysyi melkein muuttumattomana. Samanaikaisesti Intiasta vapaille markkinoille suuntautunut tuonti lisääntyi huomattavasti, mikä saattaa osoittaa, että yhteisön tuotannonala käytti mahdollisuuttaan siirtyä ainakin tietyssä määrin toimimaan toisille markkinoille välttääkseen suoraa kilpailua tarkasteltavana olevan tuotteen tuetulta, alhaisin hinnoin tapahtuvalta tuonnilta.
(200)
Vastaavaa kehitystä on havaittavissa, kun verrataan yhteisön tuotannonalan markkinaosuuden kasvua vapailla markkinoilla ja kytkösmarkkinoilla. Tästä ilmenee kytkösmarkkinoiden strategisen merkityksen lisääntyminen yhteisön tuotannonalalle vuoden 2001 jälkeen.
(201)
Vapaiden markkinoiden hinnat alkoivat laskea jo vuonna 2000, mutta kytkösmarkkinoiden siirtohinnat nousivat edelleen hieman vuoteen 2001 saakka. Tietyllä viiveellä eli vuodesta 2002 myös kytkösmarkkinoiden hinnat alkoivat laskea. Tämä voi selittyä sillä, että siirtohinnat eivät yleensä mukaudu kovin nopeasti, koska niihin ei vaikuta suora kilpailu. Todettakoon, että vapaiden markkinoiden ja kytkösmarkkinoiden hintakehitys oli samankaltaista tarkastelujaksona.
3) Varastot
Varastot
1999
2000
2001
2002
Tutkimusajanjakso
Indeksi
100
74
100
141
161
(202)
Yhteisön tuotannonalan varastojen määrä vuoden lopussa suhteessa tuotantoon pieneni 26 prosenttia vuodesta 1999 vuoteen 2000 mutta suureni tämän jälkeen jyrkästi, yli 115 prosenttia tarkastelua koskevan tutkimusajanjakson loppua kohden. Samanaikaisesti Intiasta tulevan tuonnin määrä kaksinkertaistui.
(203)
Intian viranomaiset ja neljä viejää väittivät, että varastojen kasvu ei ollut epätavallista eikä siis osoitus vahingosta. Ne kiistivät myös vuoden lopussa olevien varastojen määrään perustuvan menetelmän käytön soveltuvuuden. Ne pitivät soveltuvampina osoittimina esimerkiksi varastojen liukuvaa keskiarvoa tai myyntipäivien lukumäärään perustuvaa varastojen määrää.
(204)
Tämän näkemyksen suhteen on todettava, että varastojen määrän arvioinnissa käytettiin yhteisön vakiintunutta menetelmää. Menetelmä on puolueeton ja WTO:n velvoitteiden mukainen. Toisenlaisen menetelmän käyttöä koskevia ehdotuksia ei perusteltu. Ehdotus vaihtoehtoisen menetelmän käyttämisestä on siis hylättävä. Todennettujen tosiasioiden perusteella on lisäksi kiistämätöntä, että varastojen määrät kasvoivat jyrkästi.
4) Kannattavuus
a) Myynti vapailla markkinoilla
Kannattavuus
(myynti vapailla markkinoilla yhteisössä)
1999
2000
2001
2002
Tutkimusajanjakso
Indeksi
- 100
113
239
146
87
(205)
Yhteisön tuotannonalan kannattavuus ilmaistuna vapailla markkinoilla tapahtuneen nettomyynnin tuottona parani huomattavasti vuoden 1999 tappiollisesta tilanteesta. Kun voimassa olevat toimenpiteet otettiin käyttöön vuonna 1998, kannattavuus parani vuoteen 2001 saakka mutta heikkeni tämän jälkeen jyrkästi tarkastelua koskevalle tutkimusajanjaksolle. Lisäksi on huomattava, että yhteisön tuotannonala ei missään vaiheessa tarkastelujakson aikana saavuttanut edes puolta siitä 15 prosentin voittomarginaalista, jonka se olisi alkuperäisen tutkimuksen päätelmien mukaan kohtuudella voinut saavuttaa, jos tuettua tuontia ei olisi. Kannattavuuden kehitys ja erityisesti sen heikkeneminen vuodesta 2002 on erityisen merkittävää, koska se vaikuttaa yhteisön tuotannonalan tutkimus- ja kehitysinvestointeihin käytettävissä olevien varojen määrään; investointeja tarvittaisiin olemassa olevien tuotteiden tuotantoprosessien lisäkehitykseen ja uusien tuotteiden kehitykseen.
(206)
Intian viranomaiset ja neljä myyjää esittivät huomautuksia kannattavuusanalyysista. Ne katsoivat, että i) yhteisön tuotannonalan kannattavuus oli kohtuullista, ii) vahinkoa aiheuttamaton kannattavuuden marginaali, joksi määritettiin 10 prosenttia (katso johdanto-osan 260 kappale), on liian korkea ja 5 prosenttia on riittävä marginaali, iii) kannattavuuden heikkenemisen olennainen syy on yhteisön tuotannonalan investointipolitiikka, iv) yhden osapuolen toiminnan aloittamiseen liittyviä vaikeuksia on pidettävä itse aiheutettuna vahinkona ja v) kannattavuuden kehitys olisi pitänyt ilmoittaa erikseen kummankin yhteisön tuottajan osalta.
(207)
Toistettakoon, että yhteisön tuotannonala ei tarkastelujakson aikana missään vaiheessa saavuttanut kohtuullisia voittomarginaaleja edellä esitetyn mukaisesti. Vuodesta 2002 jatkunut alamäki pahensi jo entisestään epätyydyttävää tilannetta. Kun lisäksi otetaan huomioon lääkealan erityisolosuhteet, 5 prosentin voittomarginaalia ei voida pitää riittävänä. Yhteisön tuotannonala on toimittanut näyttöä siitä, että se voi saavuttaa yli 10 prosentin voiton verrattavien irtovalmisteena olevien lääkkeiden myynnissä. Tällainen kannattavuustaso tarvitaan, jotta lääkealalla on jatkuvasti saatavilla tarvittavat varat voidakseen jatkaa alan tuotantoon liittyvien innovaatioiden kehittämistä sille ominaisine suurine taloudellisine riskeineen. Se, että yhteisön tuotannonala ei saavuttanut kohtuullisia voittomarginaaleja, ei myöskään selity yksinomaan sen investointipolitiikalla. Ainoastaan toinen yhteisön tuottajista käynnisti uutta toimintaa tarkastelujaksona, mutta kumpikaan tuottaja ei saavuttanut kohtuullisia voittomarginaaleja. Perusasetuksen 29 artiklassa mainituista luottamuksellisuussyistä ei ole mahdollista esittää tarkempia tietoja asiasta.
b) Myynti kytkösmarkkinoilla
Kannattavuus
(myynti kytkösmarkkinoilla yhteisössä)
1999
2000
2001
2002
Tutkimusajanjakso
Indeksi
100
482
564
431
325
(208)
Kytkösmarkkinamyynnin kannattavuus noudatti samaa kehitystä, vaikkakin korkeammalla tasolla: se nousi vuoteen 2001 saakka ja laski tämän jälkeen. Kannattavuustasojen erot johtuvat pääosin siitä, että i) kytkösmarkkinamyynnin myynti-, hallinto- ja yleiskustannukset ovat alhaisemmat, koska markkinointikustannuksia ei tarvita, ja ii) siirtohinnat ovat korkeammat kuin vapaiden markkinoiden hinnat. Jos kytkösmarkkinamyynnistä saatuja suurempia voittoja ei olisi, tuotannonalan yleinen taloudellinen tilanne olisi heikompi.
5) Investoinnit, sijoitetun pääoman tuotto, kassavirta ja pääoman saanti
1999
2000
2001
2002
Tutkimusajanjakso
Indeksi Investoinnit
0
100
300
1 123
351
Indeksi Sijoitetun pääoman tuotto
- 100
160
286
161
91
Indeksi Kassavirta
100
186
71
160
33
(209)
Yhteisön tuotannonala teki vuoden 1999 jälkeen jatkuvasti investointeja samankaltaisen tuotteen valmistukseen. Erityisesti vuonna 2002 se teki suuria investointeja uuteen tuotantotekniikkaan säilyttääkseen kilpailukykynsä, parantaakseen ympäristö- ja turvallisuusstandardeja ja lisätäkseen tuotantokapasiteettia.
(210)
Sijoitetun pääoman tuotto parani vuosina 1999-2001 eli toimenpiteiden käyttöönoton jälkeen. Tämän jälkeen se kuitenkin heikkeni voimakkaasti. Vaikka tämä johtuukin osaksi yhden uuden tuotantolaitoksen käynnistämisvaiheeseen liittyvistä vaikeuksista, tilanteeseen vaikutti osaltaan myös kilpailijoiden hintapaineista johtuva yleisesti epätyydyttävä kannattavuustilanne.
(211)
Tarkastelujakson aikana samankaltaisen tuotteen myynnistä syntyneen kassavirran vaihtelut johtuvat tietyssä määrin yhteisön tuotannonalan kyseisen ajan investointipolitiikasta. Kassavirran dramaattinen heikkeneminen vuoden 2002 ja tarkastelua koskevan tutkimusajanjakson välisenä aikana ei kuitenkaan selity ainoastaan tällä tekijällä. Kilpailijoiden aiheuttamat hintapaineet vaikuttivat osaltaan kassavirran epätyydyttävään kehitykseen.
(212)
Yhteisön tuotannonalalla ei ollut erityisiä ongelmia pääoman saannissa.
(213)
Intian viranomaiset ja viejät esittivät toimenpiteistä ilmoittamisen yhteydessä, että i) edellä mainitut tiedot olisi pitänyt ilmoittaa erikseen kummankin yhteisön tuottajan osalta, ii) pääoman saannin ongelmattomuus ei tukenut vahinkoa koskevia päätelmiä, iii) kassavirta ei niiden mukaan voi noudattaa edellä kuvattua suuntausta, kun otetaan huomioon sijoitusten tuoton ja kannattavuuden kehitys, ja sitä olisi tämän vuoksi arvioitava uudelleen, ja iv) analyysi on riittämätön, ellei lisäperusteluja esitetä.
(214)
Näiden näkökantojen osalta muistutettakoon, että perusasetuksen 29 artiklan luottamuksellisuutta koskevien säännösten mukaisesti tietoja ei voida ilmoittaa erikseen kummankin yhteisön tuottajan osalta. Pääoman saannin suhteen ei ole tehty kielteisiä vahinkoa koskevia päätelmiä. Kassavirtaa koskevasta huomautuksesta todettakoon, että sitä koskevaa edellä esitettyä indeksiä on tarkasteltu uudelleen huolellisesti ja se on todettu asianmukaiseksi. Edellä mainittuja tekijöitä koskevan analyysin riittämättömyyttä koskevan yleisen väitteen suhteen olisi otettava huomioon, että i) vahinkoa koskevat päätelmät eivät olennaisilta osiltaan perustu näihin muuttujiin ja ii) väitteen esittämisen yhteydessä ei perusteltu, miksi lisäarviointi voisi muuttaa yleisiä päätelmiä.
6) Työllisyys, tuottavuus ja palkat
1999
2000
2001
2002
Tutkimusajanjakso
Indeksi Työllisyys
100
101
101
187
185
Indeksi Tuotanto
100
120
127
83
86
Indeksi Palkat
100
103
106
185
178
(215)
Samankaltaisen tuotteen tuotantoon liittyvän työvoiman määrä pysyi vakaana vuoteen 2001 saakka, mutta lisääntyi huomattavasti vuonna 2002, kun toinen yhteistyössä toimineista yhteisön tuottajista perusti yhteisöön uuden tuotantolaitoksen. Kokonaispalkkakustannukset noudattivat samaa kehitystä. Työntekijäkohtainen tuottavuus nousi vuoteen 2001 asti mutta laski vuonna 2002. Tämän voidaan selvästi osoittaa johtuvan uuden tuotantolaitoksen käynnistämisvaiheesta. Tehokkuuden vähenemisestä ei tutkimuksessa saatu merkkejä.
(216)
Intian viranomaiset ja neljä viejää katsoivat, että työllisyyden, tuottavuuden ja palkkojen kehityssuuntaukset eivät tue päätelmiä merkittävästä vahingosta tässä tapauksessa.
(217)
Todettakoon kuitenkin, ettei työllisyyden ja tuottavuuden osalta ole tehty tällaisia päätelmiä. Palkkojen suhteen mainittakoon, että ainoastaan kokonaispalkkasumma kasvoi. Työntekijää kohden palkat jopa keskimäärin hieman laskivat (katso seuraava taulukko). Tämä osoittaa, että i) työntekijäkohtainen kehitys ei ollut myönteistä ja ii) yhteisön tuotannonala pyrki kustannustehokkuuteen.
1999
2000
2001
2002
Tutkimusajanjakso
Indeksi Palkat työntekijää kohden
100
103
105
99
96
7) Tuen laajuus ja toipuminen aiemmasta tuetusta tuonnista
(218)
Kun otetaan huomioon Intiasta tulevan tuonnin määrä ja erityisesti hinnat, tuen tosiasiallisen määrän, joka on merkittävä, vaikutusta ei voida pitää vähäisenä.
(219)
Intian viranomaiset ja kolme viejää esittivät tältä osin, että tukimarginaalit on arvioitu liian suuriksi.
(220)
Kuten edellä johdanto-osan 153 ja 154 kappaleessa esitetään, tutkimuksesta on ilmennyt, että tasoitustullin käyttöönoton mahdollistavien tukien määrä arvo-osuutena ilmaistuna on tutkimuksen kohteena olevien vientiä harjoittavien tuottajien osalta 25,3-35,1 prosenttia. Tämä osoittaa selvästi, että tuki on merkittävää.
(221)
Yhteisön tuotannonalan tilanne parani tarkastelujakson aikana. Se ei kuitenkaan täysin toipunut aiemman tuetun tuonnin vaikutuksista ja on edelleen heikko.
VI Yhteisön tuotannonalan taloudellista tilannetta koskevat päätelmät
(222)
Vuoden 1999 ja tarkastelua koskevan tutkimusajanjakson välisenä aikana tarkasteltavana olevan tuotteen tuetun tuonnin määrä lisääntyi merkittävästi, 159 prosenttia, ja sen osuus yhteisön markkinoista lisääntyi 70 prosenttia. Tämä kehitys eroaa selvästi muiden maiden viejien ja yhteisön tuotannonalan huomattavasti epäsuotuisammasta kehityksestä. Muista maista yhteisön markkinoille tuleva tuonti lisääntyi tarkastelujaksona vain 7 prosenttia ja sen markkinaosuus jopa pieneni 29 prosenttia. Yhteisön tuotannonalan myyntimäärä lisääntyi tarkastelujaksona 80 prosenttia ja markkinaosuus kasvoi 20 prosenttia. Tämä myönteinen kehitys johtuu kuitenkin olennaisesti siitä, että yhteisön tuotannonala hankki vuonna 2000 omistukseensa muita yhteisön tuottajia. Vuoden 2001 jälkeen yhteisön tuotannonalan markkinaosuuden kehitys on ollut laskusuuntaista. Erityisesti voidaan todeta, että yhteisön tuotannonalan kehitys ei vuoden 2000 jälkeen pysynyt suhteellisesti tarkasteltuna yhteisön kulutuksen kehityksen ja sen intialaisten kilpailijoiden yhteisön markkinoilla saavuttaman voimakkaan kehityksen tahdissa.
(223)
Tässä yhteydessä todettakoon, että Intiasta tulevan tuetun tuonnin keskimääräiset hinnat olivat jatkuvasti alhaisemmat kuin yhteisön tuotannonalan hinnat tarkastelujaksona. Lisäksi tarkastelua koskevana tutkimusajanjaksona asianomaisesta maasta tulevan tuonnin hinnat alittivat yhteisön tuotannonalan hinnat. Painotetun keskiarvon mukaan laskettuna hinnan alittavuus oli tarkastelua koskevana tutkimusajanjaksona 11,5-17,1 prosenttia.
(224)
Tämän Intiasta tulevan tuetun tuonnin aiheuttaman hintapaineen vuoksi yhteisön tuotannonala ei tarkastelujakson aikana missään vaiheessa saanut hintatasoa vahinkoa aiheuttamattomalle tasolle. Vaikka yhteisön tuotannonalan kannattavuus aluksi parani toimenpiteiden käyttöönoton jälkeen, se on heikentynyt vuodesta 2001 ja sen nykytaso on huomattavasti alhaisempi kuin mitä olisi kohtuudella voitu saavuttaa, jos tuettua tuontia ei olisi ollut, eli 10 prosenttia liikevaihdosta (katso johdanto-osan 260 kappale). Yhteisön tuotannonala voi säilyä kestävällä tavalla elinkelpoisena ainoastaan, jos sen kannattavuus on hyväksyttävällä tasolla.
(225)
Tämä yhteisön tuotannonalan kielteinen kehitys ilmenee myös investointien tuoton ja kassavirran kehitysten tarkastelusta.
(226)
Kytkösmarkkinamyynnistä todettakoon, että se, että yhteisön tuotannonala pystyi myymään osan tuotannostaan kytkösmarkkinoilla, antoi sille mahdollisuuden säilyttää kapasiteettinsa käyttöaste korkeana. Korkea kapasiteetin käyttöaste alentaa osaltaan tuotantokustannuksia suurtuotannon etujen vuoksi. Lisäksi, kuten edellä esitettiin, myyntimäärien, hintojen ja markkinaosuuden kehityssuuntauksissa ei ollut huomattavia vaihteluja vapaiden markkinoiden ja kytkösmarkkinoiden välillä. Jos kytkösmarkkinamyynnistä saatuja suurempia voittoja ei olisi, tuotannonalan taloudellinen tilanne olisi heikompi. Näin ollen kytkösmarkkinakäyttö ei vaikuttanut tilanteen vahingollisuuteen. Yhteisön tuotannonalan vahingollinen tilanne olisi saattanut päinvastoin olla vieläkin pahempi ilman kytkösmarkkinoita.
(227)
Kaksi viejää väitti, ettei voida päätellä, ettei kytkösmarkkinamyynti vaikuttanut yhteisön tuotannonalan vahingolliseen tilanteeseen, koska kytkösmarkkinamyynnin hintojen väitetään olevan epäluotettavia; kytkösmarkkinamyynnin kannattavuus olisi siis keinotekoisen korkea.
(228)
Kytkösmarkkinamyynnin parempi kannattavuus ei kuitenkaan johtunut pääasiassa siirtohintojen korkeudesta vaan ensi sijassa siitä, että myynti-, hallinto- ja yleiskustannukset olivat alemmat (katso johdanto-osan 208 kappale). Lisäksi tässä väitteessä ei otettu huomioon suurtuotannon etuja. Näin ollen väite ei muuta päätelmiä siitä, että kytkösmarkkinakäyttö ei vaikuttanut vahingolliseen tilanteeseen.
(229)
Näin ollen vahvistettiin, että yhteisön tuotannonalalle on kokonaisuudessaan aiheutunut perusasetuksen 8 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua merkittävää vahinkoa. Muistutettakoon, että perusasetuksen 8 artiklan 5 kohdassa ei edellytetä, että kaikkien yhteisön tuotannonalaa koskevien talouden osoittimien olisi oltava kielteisiä, jotta voitaisiin tehdä päätelmä merkittävästä vahingosta. Kaikkien talouden osoittimien painoarvokaan ei ole sama. Kannattavuus on yksi tärkeimmistä talouden osoittimista, koska se on kaikkien talouden toimijoiden perimmäinen tavoite. Tässä tapauksessa todettiin, ettei kannattavuus ole riittävää. Toinen tärkeä vahingon osoitin, joka vaikuttaa merkittävästi kannattavuuteen, on hintataso. Yhteisön tuotannonala ei tarkastelujakson aikana missään vaiheessa saanut vapaiden markkinoiden hintatasoa vahinkoa aiheuttamattomalle tasolle ulkoisten, lähinnä voimakkaasti tuetun Intiasta tulevan tuonnin aiheuttamien hintapaineiden vuoksi.
VII Tuetun tuonnin vaikutukset
(230)
Intia menetti vuonna 2000 väliaikaisesti todennäköisimmin toimenpiteiden käyttöönoton vuoksi asemansa toiseksi suurimpana yhteisön markkinoille toimittavana viejänä, kun taas Omanissa toimivien viejien markkinaosuus kasvoi. Intialaiset viejät ovat kuitenkin tämän jälkeen saavuttaneet entisen asemansa ja tarkastelua koskevana tutkimusajanjaksona vieläpä nousseet suurimmaksi yhteisöön toimittavaksi viejäryhmäksi.
(231)
Intiasta tulevan tuetun tuonnin määrä kasvoi erityisesti vuodesta 2002 alkaen, ja samaan aikaan, vuonna 2002, yhteisön tuotannonalan kannattavuus laski vuoteen 2001 verrattuna noin 36 prosenttia. Todettiin, että kyseisenä aikana toinen yhteisön tuottaja perusti uuden tuotantolaitoksen, mihin liittyvällä tuotannon käynnistysvaiheella saattoi olla vaikutusta sen kannattavuuteen kyseisenä aikana. Todettiin kuitenkin myös, että toisen yhteisön tuottajan, joka ei ollut tuotannon käynnistysvaiheessa, kannattavuus laski merkittävästi eli 17 prosenttia vuoteen 2001 verrattuna, ja tilanne heikkeni edelleen tarkastelua koskevana tutkimusajanjaksona. Lisäksi, kuten 207 kappaleessa todetaan, yhteisön tuotannonala ei missään vaiheessa saanut hintatasoaan vahinkoa aiheuttamattomalle tasolle. Päinvastoin yhteisön tuotannonalan oli vuodesta 2002 mukautettava hintojaan alaspäin puolustaakseen markkinaosuuttaan.
(232)
Toimenpiteistä ilmoittamisen yhteydessä kolme viejää esitti, että Intiasta yhteisön markkinoille tulevan tuonnin markkinaosuus (2,5 prosenttia tutkimusajanjaksona) ja kaikkeen tuontiin suhteutettu tuonnin määrä (8,4 prosenttia tutkimusajanjaksona), jotka laskivat hieman vuoteen 2002 verrattuna, olivat liian pieniä ja marginaalisia tekijöitä, jotta niillä olisi voinut olla vahingollista vaikutusta yhteisön tuotannonalan markkinaosuuteen, joka oli suurempi. Lisäksi väitettiin, että suhteellisesti ilmaistu analyysi on harhaanjohtava, koska Intian lähtötaso oli hyvin alhainen: sen markkinaosuus oli 1,5 prosenttia ja osuus tuontimäärästä oli 3,7 prosenttia vuonna 1999.
(233)
Tämän väitteen osalta on huomattava, että sekä Intian markkinaosuus että sen tuonnin määrä tutkimusajanjaksona ylittivät selvästi perusasetuksen 10 artiklan 11 kohdassa ja 14 artiklan 4 kohdassa säädetyt vähimmäistasot, ja niillä voi näin ollen olla syy-yhteys vahinkoon. Perusasetuksen 8 artiklan 6 kohdan mukaisesti syy-yhteys voidaan osoittaa joko tuetun tuonnin määrien tai hintatason perusteella. Tässä tapauksessa hintatason vaikutus on selvästi havaittavissa. Kuten jo alkuperäisessä tutkimuksessa todettiin, tarkasteltavana oleva tuote, joka on irtovalmiste, on altis hintavaihteluille ja reagoi nopeasti laskupaineisiin. Tällaisissa tapauksissa pienetkin määrät voivat vaikuttaa markkinoiden hintoihin. Tarkastelujaksona Intiasta tulevan tuonnin hinnat aiheuttivatkin keskimäärin suurimmat hintapaineet tässä tapauksessa.
(234)
Sen vuoksi vahvistettiin, että Intiasta tulevalla tuetulla tuonnilla oli huomattavan kielteinen vaikutus yhteisön tuotannonalan tilanteeseen tarkastelujaksona erityisesti kannattavuuden suhteen.
VIII Muiden tekijöiden vaikutus
1) Tuonti muista kolmansista maista
Kolmansista maista tuleva tuonti
1999
2000
2001
2002
Tutkimusajanjakso
Määrä (kg)
Intia
36 800
47 400
72 100
101 800
95 200
Indeksi
100
129
196
277
259
Oman
77 400
119 700
85 100
88 400
93 500
Indeksi
100
155
110
114
121
USA
11 100
2 800
16 600
106 300
70 000
Indeksi
100
25
149
932
631
Kiina
0
3 900
21 800
75 600
63 000
Indeksi
0
100
559
1 938
1 615
Etelä-Korea
19 800
75 300
40 200
54 500
45 000
Indeksi
100
380
203
275
227
Singapore
0
4 600
128 300
62 700
37 700
Indeksi
0
100
2 789
1 363
820
Keskimääräinen tuontihinta (euroa/kg)
Intia
34,66
33,94
35,51
36,57
35,34
Indeksi
100
98
102
106
102
Oman
36,10
36,21
39,30
39,15
38,34
Indeksi
100
100
109
108
106
USA
74,87
115,35
108,90
101,40
48,74
Indeksi
100
154
145
135
65
Kiina
0,00
188,97
116,06
68,22
58,59
Indeksi
0
100
61
36
31
Etelä-Korea
34,84
37,52
37,66
45,59
48,06
Indeksi
100
108
108
131
138
Singapore
0,00
76,88
57,47
57,47
51,28
Indeksi
0
100
75
75
67
(235)
Tarkasteltavana olevan tuotteen tuonti muista maista kuin Intiasta lisääntyi vuoden 1999 ja tarkastelua koskevan tutkimusajanjakson välisenä aikana ainoastaan 7 prosenttia eli huomattavasti vähemmän kuin yhteisön kulutus. Näistä kolmansista maista Oman, Yhdysvallat, Kiina, Etelä-Korea ja Singapore ovat suurimmat yhteisön markkinoille toimittavat maat. Niiden keskimääräiset tuontihinnat olivat kuitenkin huomattavasti korkeammat kuin Intiasta tulevan tuonnin hinnat ja Omanista tulevan tuonnin hintoja lukuun ottamatta myös korkeammat kuin yhteisön tuotannonalan hinnat. Omanin tuontihintojen taso on verrattavissa yhteisön tuotannonalan hintoihin, mutta Omanin markkinaosuuden kasvu oli tarkastelujaksona huomattavasti vähäisempää kuin muiden kolmansien maiden.
(236)
Intian viranomaiset ja kaksi viejää esittivät toimenpiteistä ilmoittamisen jälkeen, että Intiasta tulevaan tuontiin sovellettava tasoitustulli olisi pitänyt ottaa huomioon keskimääräisiä myyntihintoja verrattaessa. Näin Intiasta ja Omanista tulevan tuonnin hinnat olisivat niiden mukaan käytännössä olleet samantasoiset. Lisäksi huomautettiin, että eräistä kolmansista maista, erityisesti Yhdysvalloista ja Kiinasta, tulevan tuonnin keskihinnat laskivat merkittävästi tarkastelujaksona, kun taas muun muassa Intiasta tulevan tuonnin hinnat nousivat. Toinen viejä esitti myös, että Intiasta tulevan tuonnin määrän pienenemistä vuoden 2002 ja tarkastelua koskevan tutkimusajanjakson välisenä aikana ei ollut otettu asianmukaisesti huomioon analyysissa, että muut kolmannet maat olivat suurempia toimittajia ja että Etelä-Koreasta ja Intiasta tulevan tuonnin keskihinnat olivat samanlaiset vuosina 1999-2001.
(237)
Voimassa olevan alkuperäisen tasoitustullin osalta todettakoon, että suurimpaan osaan Intiasta tulevasta tuonnista sovellettiin joko nollatullia tai sellaista tullia, jonka soveltamisen jälkeenkin keskimääräiset purkaushinnat olivat alhaisemmat kuin Omanista tulevan tuonnin keskihinnat. Omanista tuleva tuonti ei siis keskimäärin aiheuttanut samanlaisia hintapaineita. Lisäksi kaikista muista kolmansista maista tulevan tuonnin hinnat olivat keskimäärin merkittävästi Intian tuonnin hintatasoa korkeammat tarkastelujaksona, mistä myös ilmenee, että hintapaineiden tärkein aiheuttaja oli Intia. Määrien suhteen tehty huomio siitä, että Intia ei ollut ainoa merkittävä tuoja koko tarkastelujaksona, on oikea. On kuitenkin todettava, että Intia on ainoa maa, johon sovelletaan toimenpiteitä. Tämä tietenkin vaikutti tarkasteltavana olevan tuotteen kauppavirtoihin. Lisäksi Intiasta tuleva tuonti lisääntyi toimenpiteistä huolimatta voimakkaasti vuoden 2001 jälkeen, ja Intia sai vuonna 2002 takaisin asemansa toiseksi suurimpana yhteisön markkinoille toimittavana viejänä ja tutkimusajanjaksona jopa suurimpana viejänä. Tämän vuoksi Intiasta tulevan tuonnin pieni väheneminen vuoden 2002 ja tutkimusajanjakson välisenä aikana ei vaikuttanut markkinoihin, jotka reagoivatkin myönteisesti intialaisten viejien hinnoitteluun. Näin ollen näitä väitteitä ei voida hyväksyä. Tämän vuoksi vahvistettiin, ettei kolmansista maista tuleva tuonti voinut aiheuttaa yhteisön tuotannonalalle vahinkoa, joka olisi poistanut Intiasta tulevan tuetun tuonnin ja yhteisön tuotannonalalle aiheutuneen vahingon välisen syy-yhteyden.
2) Kulutuksen kehittyminen yhteisön markkinoilla
(238)
Tarkasteltavana olevan tuotteen kulutus yhteisön markkinoilla lisääntyi 51 prosenttia tarkastelujaksona. Yhteisön tuotannonalalle aiheutunut vahinko ei ole siten voinut johtua kysynnän supistumisesta yhteisön markkinoilla.
3) Yhteisön tuotannonalan vientitoiminta
(239)
Yhteisön tuotannonalan vienti lisääntyi tarkastelujaksona 16 prosenttia. Yhteisön tuotannonalan vientihinnat olivat keskimäärin 10-15 prosenttia korkeammat kuin yhteisössä tapahtuneen myynnin hinnat. Yhteisön tuotannonalan vientitoiminta ei siten ole voinut vaikuttaa sen vahingolliseen tilanteeseen.
(240)
Tässä yhteydessä Intian viranomaiset ja yksi viejä esittivät, että yhteisön tuotannonalan kyselyvastauksissa mainittiin Intiasta tulevan tuonnin aiheuttavan yhteisön tuotannonalalle kovaa kilpailua myös kolmansien maiden markkinoilla, minkä vuoksi se joutui laskemaan hintojaan ja menetti markkinaosuuttaan myös kolmansissa maissa, ja että tämä on lähtökohtaisesti ristiriidassa edellä esitetyn päätelmän kanssa. Tämän yhteisön tuotannonalasta tehdyn arvioinnin perusteella yhteisön markkinoilla ei siis olisi aiheutunut vahinkoa tai sillä ei olisi syy-yhteyttä Intiasta tulevaan tuontiin.
(241)
Tältä osin todettakoon, että kyseisenlaisten tuotteiden maailmanlaajuisten markkinoiden kasvun vuoksi ei ole ristiriitaista, että yhteisön tuotannonalan vientihinnat laskivat ja markkinaosuus pieneni kolmansissa maissa ja että tällaisen viennin määrä oli itse asiassa lisääntynyt ja sen hinnat olivat korkeammat kuin yhteisön tuotannonalan hinnat yhteisössä tapahtuvassa myynnissä. Vaikka yhteisön tuotannonalan vientimenestys olisi voinutkin olla parempaa, jos kolmansien maiden markkinoilla ei olisi ollut Intiasta tulevan tuetun halvan viennin aiheuttamaa kilpailua, ei ole osoitusta siitä, ettei yhteisön tuotannonalaan sen vientimenestyksen vuoksi kohdistunut yhteisön markkinoilla vahingollista hintakilpailua pääosin Intiasta tulevan tuetun halvan tuonnin vuoksi. Näin ollen väitettä ei voida hyväksyä.
4) Yhteisön tuotannonalan kilpailukyky
(242)
Yhteisön tuotannonala on merkittävä kilpailija tarkasteltavana olevan tuotteen alalla, mikä ilmenee sen markkinaosuudesta, ja se on jatkuvasti tehnyt investointeja säilyttääkseen tuotantonsa mahdollisimman ajanmukaisena. Tuotettuihin kilomääriin suhteutetun työntekijäkohtaisen tuottavuuden heikkeneminen vuoden 2001 jälkeen voidaan katsoa johtuvan yksinomaan siitä, että toinen yhteistyössä toimineista yhteisön tuottajista aloitti toiminnan uudessa tuotantolaitoksessa. Se on näin ollen ainoastaan väliaikaista. Tämän vuoksi ei löydetty näyttöä siitä, että kilpailukyvyn puute olisi voinut poistaa Intiasta tulevan tuonnin ja yhteisön tuotannonalalle aiheutuneen vahingon välisen syy-yhteyden.
5) Käyttö kytkösmarkkinoilla
(243)
Kuten edellä johdanto-osan 226 kappaleessa todetaan, kytkösmarkkinoilla käytön ei katsota vaikuttaneen vahingolliseen tilanteeseen. Yhteisön tuotannonalan vahingollinen tilanne olisi saattanut päinvastoin olla vieläkin pahempi ilman kytkösmarkkinoita.
G. VAHINGON JATKUMISEN TAI TOISTUMISEN TODENNÄKÖISYYS
(244)
Perusasetuksen 18 artiklan 2 kohdan mukaisesti tutkittiin, johtaisiko toimenpiteiden voimassaolon päättyminen todennäköisesti vahingon jatkumiseen tai toistumiseen.
(245)
Kuten edellä johdanto-osan 161-243 kappaleessa todetaan, tarkasteltavana olevan tuotteen tuetun tuonnin yhteisön tuotannonalalle aiheuttama vahinko jatkui tarkastelua koskevan tutkimusajanjakson aikana ja voimassa olleista toimenpiteistä huolimatta. Tässä tutkimuksessa määritetty vahingon korjaava taso oli 17,3-48,1 prosenttia ja korkeampi kuin alkuperäisessä tutkimuksessa määritetty (12,6-28,9 prosenttia) siitä huolimatta, että tässä tarkastelussa yhteisön tuotannonalan kohtuullista voittomarginaalia pienennettiin kolmanneksella verrattuna alkuperäiseen tutkimukseen (katso jäljempänä johdanto-osan 260 kappale). Lisäksi tutkimuksessa todettiin, että kotimarkkinamyynnistä ja muihin maihin suuntautuvasta viennistä huolimatta on Intiassa ja erityisesti viejillä, joiden on maksettava suhteellisen korkea tulli yhteisössä, käyttämätöntä kapasiteettia tutkimuksen kohteena olevien tuotteiden suhteen. Tämän vuoksi pidettiin kohtuullisena päätellä, että alhaisin hinnoin tapahtuva tuettu tuonti Intiasta lisääntyisi edelleen ja näin ollen vahinko todennäköisesti jatkuisi, jos toimenpiteiden voimassaolo päättyisi.
(246)
Koska yhteisön tuotannonalalle koituu tuetusta tuonnista edelleen merkittävää vahinkoa siitä huolimatta, että toimenpiteet ovat voimassa, ei ollut tarpeen enempää analysoida vahingon uusiutumisen todennäköisyyttä.
H. YHTEISÖN ETU
I Johdanto
(247)
Tutkittiin, oliko olemassa pakottavia syitä, joiden perusteella olisi pääteltävä, että kyseisten toimenpiteiden voimassaolon jatkaminen tässä tapauksessa ei ole yhteisön edun mukaista. Tämän vuoksi ja perusasetuksen 31 artiklan 1 kohdan mukaisesti tarkasteltiin toimenpiteiden vaikutusta kaikkiin osapuoliin, joita tutkimus koski. Jotta pystyttäisiin arvioimaan, onko yhteisön edun mukaista, että toimenpiteiden voimassaoloa jatketaan, tarkasteltavana olevan tuotteen käyttäjille ja tuojille sekä samankaltaisen tuotteen tuottamisessa käytetyn raaka-aineen toimittajille lähetettiin kyselylomake.
II Yhteisön tuotannonalan etu
(248)
Kuten edellä on osoitettu, samankaltaista tuotetta tuottava yhteisön tuotannonala on jatkuvasti lisännyt tuotantoaan. Tämän mahdollisti yhteisön tuotannonalan kilpailukykynsä säilyttämiseksi tekemien investointien jatkuva kasvu, koska se on tutkittavana olevan tuotteen markkinoiden tärkeimpiä kilpailijoita. Tässä yhteydessä muistutetaan, että tarkastelua koskevan tutkimusajanjakson aikana yhteisön tuotannonala laajensi tuotantolaitoksiaan, perusti uuden tehtaan yhteisöön ja suunnitteli uuden tuotantolaitoksen perustamista yhteisöön. Näiden yhteisön tuotannonalan jatkuvien investointien vaikutuksia heikentää erityisesti sen tuottavuuden epätyydyttävä kehitys, joka johtuu tarkasteltavana olevan tuotteen Intiasta yhteisön markkinoille suuntautuvan tuonnin aiheuttamasta jatkuvasta hintapaineesta.
Katsotaan, että ilman tuetun tuonnin vaikutuksia korjaavia toimenpiteitä yhteisön tuotannonalalla on edelleen ongelmanaan hinnan alittavuus ja siten yhteisön tuotannonalan hintojen alenemisen ja sen kielteiset vaikutukset tuottavuuteen, investointien tuottoon ja kassavirtaan. Lopulta tämä voi jopa vaarantaa yhteisön tuotannonalan elinkelpoisuuden. Näin ollen pääteltiin, että toimenpiteiden voimassaolon päättyminen ei olisi yhteisön edun mukaista.
III Tuojien/kauppiaiden etu
(249)
Kyselylomake lähetettiin kaikille tarkasteltavana olevan tuotteen tunnetuille tuojille/kauppiaille, mutta vain yksi yhdeksästätoista vastasi. Yhteistyössä toiminut tuoja ei kuitenkaan ilmaissut kantaansa toimenpiteiden jatkumisen todennäköisestä vaikutuksesta yrityksensä toimintaan. Saatujen tietojen perusteella vaikuttaa, että yhteisössä toimivat tuojat/kauppiaat ostavat tutkittavana olevaa tuotetta eri tahoilta. Koska Intiasta tuodun tuotteen ja muilta tahoilta hankitun tuotteen välillä ei ole perustavia laatueroja, katsotaan, että yhteisön tuojien/kauppiaiden ei olisi vaikea hankkia tuotetta useasta muusta lähteestä, jos toimenpiteiden voimassaoloa jatkettaisiin. Lisäksi yhteistyössä toiminut tuottaja on aktiivisesti mukana hyvin monien muiden tuotteiden kaupassa eikä näin ollen ole oleellisesti riippuvainen tarkasteltavana olevasta tuotteesta. Vaikka kyseisen tuottajan tarkasteltavana olevan tuotteen myynti tarkastelujakson aikana kasvoi voimakkaasti (määrältään seitsenkertaiseksi), myynti oli vain pieni osa kokonaisliikevaihdosta (noin 1,4 prosenttia tarkastelua koskevana tutkimusajanjaksona). Tuottaja ei myöskään osoittanut, että toimenpiteiden voimassaolon jatkuminen vaikuttaisi työllisyyteen, koska tuontitoiminta ei ole työvoimavaltaista.
(250)
Vaikka tuojat/kauppiaat eivät mahdollisesti olekaan toimenpiteiden puolesta, voidaan saatavilla olevien tietojen perusteella päätellä, että toimenpiteiden päättymisestä mahdollisesti koituva etu ei olisi suurempi kuin yhteisön tuotannonalan nykyinen etu jatkaa Intian epäterveiden ja vahingollisten kaupan käytäntöjen oikaisemista kuten johdanto-osan 248 kappaleessa on tiivistelmänä esitetty.
IV Varhaisemman jalostusasteen tavarantoimittajien etu
(251)
Jotta pystyttäisiin arvioimaan, mikä todennäköinen vaikutus tasoitustoimenpiteiden voimassaolon jatkamisella olisi yhteisön tuotannonalan varhaisemman jalostusasteen tavarantoimittajiin, kyselylomake lähetettiin kaikille tiedossa oleville varhaisemman jalostusasteen tavarantoimittajille. Kyselylomakkeita lähetettiin yhteensä kuusi, ja niihin saatiin kaksi vastausta. Nämä varhaisemman jalostusasteen tavarantoimittajat, jotka toimittavat ennen muuta glukoosia ja dekstroosia yhteisön tuotannonalalle, puoltavat toimenpiteiden voimassaolon jatkamista. Vaikka yhteisön tuotannonala ei olekaan näiden varhaisemman jalostusasteen tavarantoimittajien tärkeimpiä asiakkaita, se kuitenkin osaltaan edistää niiden työllisyyttä ja kannattavuutta. Jos yhteisön tuotannonala rajoittaisi tai jopa lopettaisi samankaltaisen tuotteen tuottamisen, hyödykäs liikesuhde vaarantuisi.
(252)
Tämän vuoksi ja päinvastaisen tiedon puuttuessa päätellään, että toimenpiteiden voimassaolon jatkaminen olisi varhaisemman jalostusasteen tavarantoimittajien etujen mukaista.
V Käyttäjien etu
(253)
Kyselylomakkeet lähetettiin myös tarkasteltavana olevan tuotteen viidelle tunnetulle yhteisön käyttäjälle, jotka ovat lääketeollisuuden alan yrityksiä. Komissio pyysi muiden tietojen lisäksi myös niiden kommentteja siitä, olisiko voimassa olevien toimenpiteiden jatkaminen yhteisön etujen mukaista ja kuinka nämä toimenpiteet vaikuttaisivat yrityksiin vastaisuudessa. Yhtään kyselyvastausta ei kuitenkaan saatu eikä kommentteja näin ollen tullut. Kun otetaan huomioon, että käyttäjät voisivat saada tutkittavana olevaa tuotetta Intian lisäksi myös muista lähteistä ja että käyttäjien yrityksiin kohdistuvien toimenpiteiden taloudellisesta vaikutuksesta (esim. työllisyys, tuottavuus, investointipolitiikka) ei ole tietoa, ei ollut mahdollista määrittää vaikutuksiltaan yhtä merkittäviä käyttäjien etuja.
(254)
Vaikka - vaikenemisestaan huolimatta - käyttäjät eivät mahdollisesti puolla toimenpiteitä, yhteistyössä toimineiden asianomaisten osapuolten antaman tiedon perusteella ei mikään käyttäjien etu, josta on esitetty näyttöä, voisi olla suurempi kuin yhteisön tuotannonalan nykyinen etu jatkaa Intian epäterveiden ja vahingollisten kaupan käytäntöjen oikaisemista, kuten johdanto-osan 248 kappaleessa on tiivistetysti esitetty.
(255)
Yksi viejä väitti, että yhteisön kuluttajien etua ei ollut vielä otettu asianmukaisesti huomioon ja että yhteisöjen etujen arviointi ei sen vuoksi olisi täysin perusasetuksen 31 artiklan mukainen. Väitetään, että jos lääkeseosten tuottajat siirtäisivät lopullisten annostelumuotojen tuottamisesta aiheutuneen hinnannousun kuluttajahintoihin, se vaikuttaisi kielteisesti kuluttajien etuun.
(256)
Tämän näkökannan osalta muistutettakoon, että yksikään kuluttajajärjestö ei esittänyt huomioitaan tutkimuksen kuluessa. Lisäksi yhteisön kuluttajilla on yleensä sairausvakuutus. Ei ole mitään tosiasioihin perustuvaa näyttöä siitä, että tiettyjen antibioottiseosten väitetyllä hinnannousulla olisi merkittävä kielteinen vaikutus sairausvakuutuskuluihin. Lisäksi on epäselvää, missä määrin tiettyjen antibioottiseosten valmistajat, eli käyttäjät, voivat siirtää kustannusten kasvua eteenpäin. Näin ollen ei ole mahdollista osoittaa yhtä merkittäviä yhteisön kuluttajien etujen seikkoja.
VI Päätelmä
(257)
Kaikkien asianomaisten etujen arvioinnin jälkeen päätellään, että yhteisön yleisen edun kannalta ei mikään etu ylitä yhteisön tuotannonalan etua jatkaa toimenpiteiden voimassaoloa. Toimenpiteiden voimassaolon jatkamisen voidaan odottaa vaikuttavan siten, että yhteisön tuotannonala saa tilaisuuden parantaa tuottavuuttaan kohtuulliselle tasolle ja jatkaa yhteisön sisäistä investointiohjelmaansa, jolla on myönteisiä vaikutuksia työllisyyteen ja markkinoiden kilpailukykyyn. Käytettävissä olevien tietojen perusteella ei toisaalta havaittu, että yhteisön muiden asianomaisten osapuolien (esim. tuojien/kauppiaiden, varhaisemman jalostusasteen toimittajien, käyttäjien ja kuluttajien) etu olisi ollut merkittävällä tavalla vastakkainen.
I TASOITUSTOIMENPITEET
(258)
Tuetun tuonnin jatkumisesta, vahingosta ja yhteisön edusta tehtyjen päätelmien perusteella katsotaan asianmukaiseksi jatkaa tarkasteltavana olevan tuotteen Intiasta peräisin olevaan tuontiin sovellettavien tasoitustoimenpiteiden voimassaoloa. Näiden toimenpiteiden tason määrittämiseksi otettiin huomioon tarkastelua koskevan tutkimusajanjakson aikana todettu tukien taso ja yhteisön tuotannonalalle aiheutetun vahingon korjaamisen edellyttämien tullien taso.
I Vahingon korjaava taso
(259)
Vahingon korjaamisen edellyttämä hinnankorotus määritettiin yrityskohtaisesti vertaamalla tarkasteltavana olevan tuotteen painotettua keskimääräistä tuontihintaa yhteisön tuotannonalan yhteisön markkinoilla myymän vastaavan tuotteen vahinkoa aiheuttamattomaan hintaan. Hintojen ero ilmaistiin prosentteina CIF-tuontiarvosta.
(260)
Vahinkoa aiheuttamattoman hinnan määrittämiseen käytettiin yhteisön tuotannonalan tuotantokustannusten painotettua keskiarvoa, johon lisättiin 10 prosentin voittomarginaali. Tämä voittomarginaali, joka on kolmanneksen vähemmän kuin alkuperäisen tutkimuksen voittomarginaali (katso edellä johdanto-osan 205 kappale), vastaa yhteisön tuotannonalan niille samankaltaisille tuoteryhmille, joihin ei kohdistu epätervettä kilpailua, mahdollista voittomarginaalia. Lisääntyneen kilpailun vuoksi sitä pidettiin sopivana ja kohtuullisena vähimmäismääränä alkuperäisen tutkimuksen 15 prosentin voittomarginaalin sijasta. Tämä voitto mahdollistaisi sen, että yhteisön tuotannonala investoisi lisää tutkimukseen ja kehitykseen säilyttääkseen kilpailukykynsä.
II Toimenpiteiden muoto ja taso
(261)
Koska kyseessä eivät olleet erityisolosuhteet, pidettiin perustullityyppiä eli arvotullia soveliaana.
(262)
Tullin tason suhteen on todettava, että neljän yhteistyössä toimineen viejän tukien taso oli korkeampi kuin vahingon korjaava taso. Näin ollen perusasetuksen 15 artiklan 1 kohdan mukaisesti pidettiin vahingon korjaavaa tasoa vastaavaa alempaa tullia riittävänä korjaamaan yhteisön tuotannonalalle tapahtuneen vahingon näiltä neljältä viejältä peräisin olevan tuonnin suhteen. Näiltä viejiltä peräisin olevaan tuontiin sovellettavan tullin määrän olisi oltava 17,3-30,3 prosenttia. Kolmen muun viejän osalta vahingon korjaava taso oli korkeampi kuin määritetty tukien taso, joten kyseisiin yrityksiin kohdistuvien toimenpiteiden olisi perustuttava määritettyyn tukien tasoon. Näiltä viejiltä peräisin olevaan tuontiin sovellettavan tullin määrän olisi oltava 25,3-32 prosenttia. Kun otetaan huomioon, että intialaisten viejien yhteistyöhön osallistumisen taso oli korkea (yli 80 prosenttia), olisi tullin taso määritettävä kaikille yrityksille samalle tasolle kuin sille yritykselle, jonka yksittäisen tullin taso oli korkein, eli 32 prosenttia.
(263)
Tässä asetuksessa eritellyt yksilölliset yrityskohtaiset tasoitustullit vastaavat tarkastelussa todettua tilannetta yhteistyössä toimineiden viejien osalta. Näin ollen niitä sovelletaan ainoastaan näiden yritysten tuottamien tarkasteltavana olevien tuotteiden tuontiin. Jos yritystä ei ole erikseen mainittu tämän asetuksen artiklaosassa (mukaan lukien erikseen mainittuihin yrityksiin etuyhteydessä olevat yritykset), sen tuottamien tarkasteltavana olevien tuotteiden tuontiin ei voida soveltaa näitä tulleja, vaan siihen on sovellettava ”kaikkiin muihin yrityksiin” sovellettavaa tullia.
(264)
Kaikki näiden yksittäisten tasoitustullien soveltamiseen liittyvät pyynnöt (esimerkiksi yrityksen nimenmuutoksen tai uusien tuotanto- tai myyntiyksiköiden perustamisen johdosta tehdyt) on toimitettava viipymättä komissiolle (10) ja mukaan on liitettävä kaikki asian kannalta oleelliset tiedot ja erityisesti ne, jotka koskevat esimerkiksi kyseiseen nimenmuutokseen tai kyseisiin uusiin tuotanto- tai myyntiyksiköihin liittyviä yrityksen tuotantotoiminnan sekä kotimarkkinamyynnin ja viennin muutoksia. Komissio muuttaa tarvittaessa tätä asetusta neuvoa-antavaa komiteaa kuultuaan saattamalla yksilöllisten tullien soveltamisalaan kuuluvien yritysten luettelon ajan tasalle,
ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN:
1 artikla
1. Otetaan käyttöön lopullinen tasoitustulli CN-koodeihin ex 2941 10 10 (Taric-koodi 2941101010), ex 2941 10 20 (Taric-koodi 2941102010) ja ex 2941 90 00 (Taric-koodi 2941900030) kuuluvan sellaisen Intiasta peräisin olevan amoksisilliinitrihydraatin, ampisilliinitrihydraatin ja kefaleksiinin tuonnissa, joka ei ole annostettuna eikä vähittäismyyntimuodossa tai -pakkauksissa.
2. Seuraavassa lueteltujen yritysten Intiassa tuottamien tuontituotteiden vapaasti yhteisön rajalla tullaamattomana -nettohintaan sovelletaan tulleja seuraavasti:
-
KDL Biotech Ltd, Mumbai (Taric-lisäkoodi: A580): 17,3 prosenttia,
-
Nectar Lifesciences Ltd, Chandigarh (Taric-lisäkoodi: A581): 28,1 prosenttia,
-
Nestor Pharmaceuticals Ltd, New Delhi (Taric-lisäkoodi: A582): 25,3 prosenttia,
-
Ranbaxy Laboratories Ltd, New Delhi (Taric-lisäkoodi: 8221): 30,3 prosenttia,
-
Torrent Gujarat Biotech Ltd, Ahmedabad (Taric-lisäkoodi: A583): 28,1 prosenttia,
-
Surya Pharmaceuticals Ltd, Chandigarh (Taric-lisäkoodi: A584): 28,1 prosenttia,
-
kaikki muut yritykset (Taric-lisäkoodi: 8900): 32 prosenttia.
3. Jollei toisin säädetä, sovelletaan tulleja koskevia voimassa olevia säännöksiä ja määräyksiä.
2 artikla
Tämä asetus tulee voimaan sitä päivää seuraavana päivänä, jona se julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Brysselissä 10 päivänä toukokuuta 2005.