KOMMISSIONENS BESLUTNING
af 30. november 1994
om en procedure i henhold til EF-traktatens artikel 85
(Sag IV/33.126 og 33.322 - Cement)
(94/815/EF)
KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europaeiske Faellesskab,
under henvisning til Raadets forordning nr. 17 af 6. februar 1962 (foerste forordning om anvendelse af traktatens artikler 85 og 86 (1), senest aendret ved akten vedroerende Spaniens og Portugals tiltraedelse, saerlig artikel 3 og 15,
under henvisning til Kommissionens beslutning af 12. november 1991 om at indlede proceduren paa eget initiativ,
efter at have givet de deltagende virksomheder lejlighed til at udtale sig om de af Kommissionen fremfoerte klagepunkter, jf. artikel 19, stk. 1, i forordning nr. 17 samt Kommissionens forordning nr. 99/63/EOEF af 25. juli 1963 om udtalelser i henhold til artikel 19, stk. 1 og 2, i Raadets forordning nr. 17 (2),
efter hoering af Det Raadgivende Udvalg for Kartel- og Monopolspoergsmaal, og
ud fra foelgende betragtninger:
DEL I
SAGSFREMSTILLING
AFSNIT I
PROCEDUREN
KAPITEL 1
Undersoegelsesproceduren og proceduren efter meddelelsen af klagepunkter
1. Indledning
Den foreliggende beslutning er en opfoelgning af de kontrolundersoegelser, der blev foretaget hos europaeiske cementproducenter og brancheforeninger, fra april 1989 til juli 1990 i henhold til artikel 14, stk. 2 og 3, i forordning nr. 17, og de begaeringer om oplysninger, de fik tilsendt i henhold til samme forordnings artikel 11.
2. Indledning af proceduren, meddelelse af klagepunkter og soegsmaal ved Retten i Foerste Instans
1) Den 12. november 1991 indledte Kommissionen proceduren i cementsagerne og vedtog klagepunkterne.
Ved skrivelse af 25. november 1991 blev klagepunkterne meddelt virksomhederne. Der skelnes i meddelelsen mellem to hovedkategorier af klagepunkter, nemlig klagepunkterne vedroerende virksomhedernes adfaerd paa internationalt plan og deres adfaerd paa nationalt plan.
2) Klagepunktsmeddelelsen, der var udarbejdet som ét dokument, blev ikke sendt i sin fulde ordlyd til hver af de 76 virksomheder og virksomhedssammenslutninger, der var omfattet af proceduren. Kapitlerne vedroerende den internationale adfaerd blev kun sendt til 61 virksomheder og virksomhedssammenslutninger, men ikke til 15 italienske virksomheder, der ikke havde deltaget i nogen international organisation. Kapitlerne vedroerende den nationale adfaerd blev kun sendt til virksomhederne og virksomhedssammenslutningerne i de respektive medlemsstater. Ved skrivelse af 20. maj 1992 fik en anden spansk virksomhed ogsaa tilsendt klagepunktsmeddelelsen, som omfattede den internationale del og den relevante nationale del.
Modtagerne fik sammen med de relevante kapitler tilsendt en komplet indholdsfortegnelse over meddelelsen af klagepunkter samt en liste over samtlige sagsakter med naermere angivelse af de dokumenter, de kunne faa adgang til.
Hver modtager har faaet adgang til sagens akter paa grundlag af den paagaeldende liste over dokumenter og angivelserne i denne liste.
3) Ved skrivelse af 9. juli 1992 sendte Kommissionen dog alle de virksomheder og virksomhedssammenslutninger, der havde modtaget den internationale del af klagepunkterne, et dokument (referat af moedet i European Task Force af 19. august 1986), som den havde faaet kendskab til gennem svarene paa meddelelsen af klagepunkter, og opfordrede de paagaeldende virksomheder til at fremsaette deres bemaerkninger til dette dokument.
4) Efter at have modtaget meddelelsen af klagepunkter og haft adgang til sagsakterne kraevede en raekke virksomheder og virksomhedssammenslutninger, under henvisning til den dom, som Retten i Foerste Instans afsagde den 17. december 1991 i sag 7/89, Herkules (3) mod Kommissionen, at Kommissionen fremsendte de kapitler, der manglede i den meddelelse af klagepunkter, de hver isaer havde faaet tilsendt, og gav dem adgang til samtlige sagsakter, uden naermere specifikation, bortset fra interne eller fortrolige dokumenter.
Da Kommissionen naegtede at udlevere de manglende kapitler i klagepunktsmeddelelsen og at give de enkelte modtagere adgang til andre sagsakter end dem, de allerede havde kunnet konsultere, anlagde virksomhederne S.A. Cimenteries CBR, Blue Circle Industries Plc, Syndicat National des Fabricants de Ciments et de Chaux, ENCI N.V. og Vereniging Nederlandse Cementindustrie samt Fédération de l'Industrie Cimentière sag ved Retten i Foerste Instans med krav om, at Kommissionens beslutning om ikke at forelaegge dem dokumenterne blev annulleret, og om at der blev truffet foreloebige forholdsregler med henblik paa indstilling af proceduren (sag T T-10, 11 og 12, 14 og 15/92).
5) Ved kendelse af 23. marts 1992 (4) afslog formanden for Retten i Foerste Instans kravene om foreloebige forholdsregler og fastsatte sagsoegernes frist til at besvare meddelelsen af klagepunkter til den 27. og 31. marts 1992.
Ved kendelse af 11. september 1992 blev sag T-14/92/ENCI og Vereniging Nederlandske Cementindustrie slettet af rettens register, fordi parterne frafaldt sagen.
Kommissionen udsatte den mundtlige hoering, der skulle finde sted efter besvarelserne af meddelelsen af klagepunkter, indtil Retten i Foerste Instans havde taget stilling til sagens realitet.
Ved dom af 18. december 1992 i forenede sager T-10, 11 og 12 og 15/92 (5) afviste Retten i Foerste Instans de sager, der var anlagt af CBR, Blue Circle, Syndicat National des Fabricants de Ciments et de Chaux og Fédération de l'Industrie Cimentière.
3. Den mundtlige hoering
1) Ved skrivelse af 5. februar 1993 indboed hoeringskonsulenten de virksomheder og virksomhedssammenslutninger, der havde faaet tilsendt meddelelsen af klagepunkter, til mundtlig hoering fra den 1. marts til den 1. april 1993.
Hoeringen blev tilrettelagt som tre moederaekker: en moederaekke om cementmarkedet, hvor samtlige virksomheder og virksomhedssammenslutninger kunne deltage, en hoering om den internationale del af klagepunkterne, hvor kun de virksomheder og virksomhedssammenslutninger, der havde modtaget denne del, kunne deltage, og en moederaekke om de nationale dele, hvor virksomhederne og virksomhedssammenslutningerne kunne deltage i de moeder, der vedroerte deres respektive medlemsstater.
I moedeindkaldelsen blev det praeciseret, at en virksomhed, der oenskede at uddybe sit synspunkt saerskilt, skulle anfoere praecist, hvilke dele i meddelelsen af klagepunkter, det vedroerte, samt de beroerte forretningshemmeligheder, jf. artikel 19-21 i forordning nr. 17.
2) Ved skrivelse af 17., 18. og 26. februar 1993 meddelte henholdsvis ECMEC-CDICT, ECEC og Blue Circle Kommissionen, at de ikke oenskede at benytte sig af muligheden for mundtligt at uddybe deres synspunkter om de klagepunkter, der var fremfoert imod dem.
Cedest, der havde insisteret paa en saerskilt hoering uden at give nogen begrundelse derfor, deltog heller ikke i hoeringen.
4. Indstilling af proceduren over for visse virksomheder
1) Paa grundlag af undersoegelsen af de skriftlige svar paa meddelelsen af klagepunkter og de udtalelser, der blev fremsat under hoeringerne i marts 1993, besluttede Kommissionen den 23. september 1993:
a) at frafalde klagepunkterne vedroerende den internationale del, kapitel 2, 10, 11 og 12 i meddelelsen af klagepunkter, og som foelge heraf at indstille proceduren, som den havde indledt den 12. november 1991 over for tolv tyske og seks spanske navngivne virksomheder
b) at frafalde klagepunkterne vedroerende de nationale karteller, kapitel 3-9 og 13-19 og dermed at indstille proceduren, som den havde indledt den 12. november 1991 med hensyn til disse kapitler i meddelelsen af klagepunkter.
2) Samtlige virksomheder og virksomhedssammenslutninger blev underrettet om Kommissionens beslutning ved skrivelse af 27. september 1993. Ved samme skrivelse meddelte Kommissionen de paagaeldende virksomheder og virksomhedssammenslutninger, at bemaerkningerne i del II, afsnit C (anvendelse af artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17), punkt 93.b) om »at de nationale karteller er uloeseligt forbundet med de europaeiske«mistede deres genstand paa grund af denne beslutning og ikke laengere ville blive taget i betragtning under proceduren, der ville blive fortsat paa normal vis for de oevrige kapitler i de fremsendte klagepunkter.
5. Virksomheder og virksomhedssammenslutninger beroert af denne beslutning
1) a) Internationale sammenslutninger
Cembureau - Den Europaeiske Cementforening, hvis aktiviteter beskrives udfoerligt i kapitel 3.
2) b) Koncerner med hovedsaede i tredjelande
Holderbank Financière Glaris S.A. (Holderbank) med hovedsaede i Schweiz er verdens stoerste cementproducent. Den kontrollerer flere selskaber i verden. I EF kontrollerer den foelgende selskaber, hvis aktiviteter tages i betragtning i denne beslutning: i Tyskland: Alsen-Breitenburg Zement- und Kalkwerke GmbH (Alsen), Nordcement AG (Nordcement); i Belgien: S.A. Obourg (Obourg), et holdingselskab, der kontrollerer Holderbank-koncernens cementaktiviteter gennem S.A. Ciment de Haccourt og S.A. Ciments d'Obourg; i Spanien: cementvirksomheden Hornos Ibéricos Alba S.A. (Hornos Ibéricos) og UMAR - Union Maritima Internacional S.A. (UMAR), der beskaeftiger sig med international handel med klinker og cement; i Frankrig: Ciments d'Origny S.A. (Origny). Den har ogsaa en kapitalandel paa 31% i den nederlandske producent ENCI N.V., Eerste Nederlandse Cement Industrie.
- Aker a.s. (Aker), et norsk holdingselskab, der kontrollerer bl.a. den norske cementproducent Norcem a.s. (Norcem).
EUROC AB (EUROC) er et svensk holdingselskab, der kontrollerer bl.a. den svenske cementproducent Cementa AB (Cementa).
I 1986 besluttede Aker og EUROC, der har kapitalandele hos hinanden, at sammenlaegge deres internationale aktiviteter og oprette et joint venture-selskab med lige store kapitalindskud. JV-selskabet, Scancem Group Limited (Scancem), er et holdingselskab, der kontrollerer bl.a. Scancem International, som beskaeftiger sig med interna-tional handel med klinker og cement, og den britiske cementproducent Castle Cement Limited (Castle). Scancem har desuden indirekte kapitalinteresser paa 26% i den spanske cementproducent Compañia Valenciana de Cementos Portland S.A.
Castle har eksisteret siden den 5. april 1988, hvor Scancem overtog Rio Tinto Zinc Cements cementvirksomhed og lagde foelgende driftsselskaber ind under Castle Cement Limited: Tunnel Cement Ltd, Castle Cement (Ribblesdale) Ltd, Castle Cement (Ketton) Ltd, Castle Cement (Clyde) Ltd, Castle Cement (Padeswood) Ltd og Castle Cement (Pitstone) Ltd.
3) c) Tyskland
- Bundesverband der Deutschen Zementindustrie e.V. (BDZ) er de tyske cementproducenters sammenslutning, der har til formaal at beskytte og fremme den tyske cementindustris oekonomiske interesser i Tyskland og i udlandet.
- Heidelberger Zement AG (Heidelberger) er den ene af de store tyske cementproducenter. Selskabet har flere kapitalandele i andre tyske cementproducenter og i den franske producent Vicat. I 1993 overtog det kontrollen med den belgiske koncern S.A. des Cimenteries CBR.
- Dyckerhoff AG (Dyckerhoff) er den anden store tyske producent. Dette selskab har ogsaa flere kapitalandele i tyske cementproducenter, ligesom det kontrollerer den spanske producent S.A. Española de Cementos Portland og har en kapitalandel paa 33% i det luxembourgske selskab Intermoselle S.a.r.l., der er et joint venture mellem Dyckerhoff, Société des Ciments Français og S.A. des Ciments Luxembourgeois.
- Nordcement og Alsen (i Holderbank-koncernen).
4) d) Belgien
- Fédération de l'Industrie Cimentière, a.s.b.l. (FIC) er de belgiske cementproducenters sammenslutning, der dels har til formaal at udoeve aktiviteter, som direkte eller indirekte beroerer cementindustrien, bortset fra industrielle og kommercielle transaktioner, dels skal fremme forstaaelsen og samarbejdet mellem virksomhederne, fremme og varetage industriens interesser og repraesentere industrien over for de offentlige myndigheder.
- S.A. Cimenteries CBR (CBR) er den stoerste belgiske cementproducent. Selskabet kontrollerer 68% af den nederlandske cementproducent Eerste Nederlandse Cement Industrie N.V. (ENCI), hvor Holderbank-koncernen ejer 31%. I 1993 overtog Heidelberger den kontrollerende kapitalandel, som Société Générale de Belgique havde i CBR.
- S.A. OBOURG (i Holderbank-koncernen)
- S.A. Compagnie des Ciments Belges, (CCB), der er den tredjestoerste producent i Belgien efter CBR og Obourg. Dette familieforetagende blev i 1990 overtaget af Société des Ciments Français.
5) e) Danmark
- Aalborg Portland A/S (Aalborg), der er den eneste danske cementproducent, og hvori Blue Circle i 1989 overtog en andel paa 50%.
6) f) Spanien
- La Agrupación de Fabricantes de Cementos de España - Oficemen (Oficemen) er de spanske cementproducenters sammenslutning, der skal varetage og forsvare den spanske cementindustris berettigede interesser.
- Compañia Valenciana de Cementos Portland S.A. (Valenciana) er en af de stoerste producenter i Spanien. Paa det tidspunkt, hvor klagepunktsmeddelelsen blev fremsendt, havde Valenciana en kapitalandel paa 50% i Cementos del Mar S.A., hvor Banco Bilbao Vizcaya og Banco Central havde hver 25%. Paa samme tidspunkt havde Valenciana ogsaa en kapitalandel paa 50% i Cementos del Atlantico S.A., hvor Cementos del Mar ejede den oevrige kapital. Siden oktober 1990 har Valenciana haft majoriteten i Cementos del Mars bestyrelse, og siden april 1992 har Valenciana ejet 99,95% af de to selskabers kapital.
- ASLAND S.A. (Asland), der kontrollerer selskaberne Cementos Asland S.A., Asland Catalunya y del Mediterráneo S.A. I 1990 overtog Lafarge Coppée kontrollen med Asland.
- Corporación Uniland S.A. (Uniland), der kontrollerer Uniland Cementera S.A.
- Hornos Ibéricos Alba S.A. (i Holderbank-koncernen).
- Hispacement S.A. er et eksportselskab, der er oprettet i faellesskab af de catalanske cementproducenter Asland, Uniland, Cementos Molins S.A., la Auxiliar de la Construcción S.A. og Compañia Catalana de Cementos Portland.
7) g) Frankrig
- Syndicat Français de l'Industrie Cimentière (SFIC), der indtil 1992 hed Syndicat National des Fabricants de Ciments et de Chaux, er de franske cementproducenters sammenslutning, der har et temmelig bredt formaal og bl.a. skal koordinere medlemmernes virksomhed, foretage undersoegelser, udbygge uddannelsen af faglaert arbejdskraft, meddele medlemmerne alle nyttige oplysninger, repraesentere industrien over for de offentlige myndigheder og over for faglige og tvaerfaglige sammenslutninger.
- Lafarge Coppeé S.A. (Lafarge) er et holdingselskab, der kontrollerer flere selskaber i verden. I Frankrig kontrollerer det Ciments Lafarge og Lafarge Overseas og har en kapitalandel paa 25% i Cedest; i Tyskland kontrollerer det Woessinger Zement (hvor Cedest har en kapitalandel paa 17%); i Spanien kontrollerer det siden 1990 Asland S.A.
- Société des Ciments Français S.A. (Ciments Français) er en cementkoncern, der stort set goer sig gaeldende overalt. Den kontrollerer i Frankrig Ciments de Loire og Ciment de l'Adour og har en andel paa 33% i Intermoselle S.A., der er et joint venture mellem Ciments Français, S.A. des Ciments Luxembourgeois og Dyckerhoff AG, som hver har lige store andele.
I 1990 overtog den kontrollen med den belgiske producent S.A. Compagnie des Ciments Belges og de spanske producenter Sociedad Financera y Minera S.A. og Cementos Rezola S.A.
I 1992 overtog den italienske producent Italcementi S.p.A. kontrollen med Ciments Français.
- Vicat S.A. (Vicat), som for 65% vedkommende ejes af familien Vicat, medens Heidelberger ejer de resterende 35%.
- Cedest S.A. (Cedest), der tilhoerer CGIP-koncernen, og hvor Lafarge har en andel paa 25%.
8) h) Graekenland
- Association of the Greek Cement Industry er de graeske cementproducenters sammenslutning, der har til formaal at udvikle, beskytte og fremme den graeske cementindustri i Graekenland og i udlandet.
- Titan Cement Company S.A. (Titan).
- Heracles General Cement Company (Heracles), der kontrolleres af staten og i 1992 blev overtaget af Calcestruzzi S.p.A. i Ferruzzi-koncernen.
- Halkis Cement Company S.A. (Halkis).
9) i) Irland
- Irish Cement Limited (Irish Cement), der er Irlands eneste cementproducent.
10) k) Italien
- Italcementi - Fabbriche Riunite Cemento S.p.A. (Italcementi), der kontrollerer flere cement- og betonproducenter i Italien. I 1992 overtog selskabet kontrollen med cementkoncernen Société des Ciments Français S.A.
- Unicem S.p.A. (Unicem), som tilhoerer Agnellis holdingselskab IFI, der kontrollerer flere cementproducenter i Italien og USA.
- Cementir - Cementerie del Tirreno S.p.A. (Cementir) tilhoerende det offentlige holdingselskab IRI og solgt til Caltagirone-koncernen i 1992.
- Fratelli Buzzi S.p.A. (Buzzi).
11) l) Luxembourg
- S.A. des Ciments Luxembourgeois (Ciments Luxembourgeois), der har en kapitalandel paa 33% i Intermoselle S.A., som er et joint venture mellem Ciments Luxembourgeois, Société des Ciments Français S.A. og Dyckerhoff AG, der hver har samme kapitalandel.
12) m) Nederlandene
- Vereniging Nederlandse Cement-Industrie (VNC) er de nederlandske cementproducenters sammenslutning (for oejeblikket er der kun én producent), der har til formaal at beskytte medlemmernes ikkekonkurrencebetonede faelles interesser og at fremme markedsudviklingen og forskningen.
- ENCI N.V. (kontrolleret af CBR).
- NCH - Nederlandse Cement Handelsmaatschappij B.V. (NCH) er et joint venture, der skal markedsfoere og afsaette cement, og er oprettet mellem foelgende tyske producenter: Dyckerhoff AG, Montanzement Marketing GmbH, Heidelberger Zement AG, Anneliese Zementwerke AG, E. Schwenk Zement- und Steinwerke, Wuelfrather Zement GmbH, Hermann Milke KG GmbH und Co., Phoenix Zementwerke Krogbeumker KG, Teutonia Zementwerk AG, Gebr. Groene GmbH und Co. KG, Alsen-Breitenburg Zement- und Kalkwerke GmbH, Hannoversche Portland-Cementfabrik AG, Nordcement AG).
13) n) Portugal
- ATIC - Associaçao Tecnica da Industria do Cimento (ATIC) er de portugisiske cementproducenters sammenslutning, der har til formaal at udfoere videnskabelige og tekniske aktiviteter, at udoeve virksomhed inden for forskning og information og at fremme anvendelsen af cement.
- Cimpor - Cimentos de Portugal S.A. (Cimpor) er en virksomhed, der tilhoerer den portugisiske stat.
- SECIL - Companhia Geral de Cal e Cimento S.A. (Secil) er en virksomhed, hvor den portugisiske stat ejer 59% af kapitalen og udenlandske aktionaerer ejer 41%.
14) o) Det Forenede Kongerige
- British Cement Association (BCA) er de britiske cementproducenters sammenslutning, der hovedsagelig har til formaal at fremme og varetage medlemmernes interesser, at fremme anvendelsen af cement og at levere en raekke tjenesteydelser, isaer af teknisk art.
Foer sammenslutningen fik betegnelsen BCA den 1. juni 1988, hed den Cement and Concrete Association og havde rent tekniske opgaver, idet det var overladt til en anden sammenslutning, Cement Makers' Federation, at varetage cementproducenternes interesser. Den 1. juni 1988 blev Cement Makers' Federation oploest, og det blev overdraget Cement and Concrete Association at varetage de britiske producenters interesser, hvorefter den aendrede sine vedtaegter og sit navn til British Cement Association og kom til at varetage de to tidligere sammenslutningers opgaver. Den sidste formand for Cement Makers' Federation blev formand for British Cement Association; medlemmerne af Cement Makers' Federation, der ogsaa var medlemmer af Cement and Concrete Association, blev medlemmer af British Cement Association.
- Blue Circle Industries Plc (Blue Circle) er en koncern, som kontrollerer flere selskaber i verden, inden for produktion af cement og faerdigblandet beton samt afsaetning og transport af cement og klinker.
- The Rugby Group Plc (Rugby) er en koncern, der udoever virksomhed inden for cementindustrien i Det Forenede Kongerige og Australien, beskaeftiger sig med transport, og udoever virksomhed inde for trae-, glas- og staalindustri.
- Castle Cement Ltd (Castle) (tilhoerer koncernen Aker/Euroc).
AFSNIT II
KAPITEL 2
Markedet for cement
6. Graa cement
1) Udtrykket cement omfatter forskellige bindemidler, der har det til faelles, at de haerdner, naar de er blandet op med vand.
Cements egenskaber varierer alt efter de anvendte raamaterialemaengder og produktionsmetoder. Alle de forskellige typer cement fremkommer dog paa grundlag af et og samme mellemprodukt, nemlig klinker.
2) Klinker fremstilles ved braending af en blanding af kalkholdige materialer, som kridt og kalksten, og kiselholdige materialer, som ler, skifer og sand.
3) De to vigtigste metoder til fremstilling af klinker er den traditionelle vaadmetode og toermetoden. Der er foelgende vaesentlige forskel mellem disse to metoder: ved vaadmetoden knuses og blandes raamaterialerne (kalk- og kiselholdige komponenter) under tilsaetning af vand og bliver til slam, der braendes i ovnen; ved toermetoden benytter man sig derimod af den fugtighed, der er til stede i raamaterialerne, idet man under og efter knusningen forvarmer blandingen paa forskellige maade, inden den braendes.
Vaadmetoden kraever et stort energiforbrug, idet det tilsatte vand skal fordampes under braendingen i ovnen.
De to vigtigste varianter af toer- og vaadmetoden er halvtoer- og halvvaadmetoden, der stort set bygger paa de samme principper som toermetoden (forvarmning foer den endelige braending i ovnen), men hvor der tilsaettes en vis maengde vand.
Ved at anvende toer-, halvtoer- eller halvvaadmetoden i stedet for vaadmetoden kan der opnaas betydelige vand- og energibesparelser samt meget store oekologiske fordele.
4) Da klinker er et mellemprodukt, kan det ikke anvendes umiddelbart som hydraulisk bindemiddel, men maa omdannes yderligere. Der kan dog handles med klinker, og i praksis foregaar handelen mellem cementproducenter, som af forskellige aarsager kan saelge dette mellemprodukt til andre producenter eller koebe det hos dem. Naar klinker er genstand for samhandel, er der tale om et anderledes produkt end cement og derfor om et produkt med eget marked.
5) For at kunne blive til cement, skal klinkerne knuses og blandes med andre materialer, saasom gips, naturligt puzzolan, flyveaske eller slagger.
6) Cement kan opdeles i forskellige typer efter, hvor stor en andel af det endelige produkt der bestaar af klinker. Man faar saaledes to hovedtyper, nemlig portlandcement, hvor klinker kan udgoere op til 95%, og blandingscementer (med indblanding af puzzolan, slagger osv.), hvor klinker kan udgoere helt ned til 20%.
Anvendelse af indblandingsmaterialer indebaerer vaesentlige energibesparelser, hvis man har adgang til disse materialer paa gode forsynings- og prisvilkaar.
7) Cement kan efter sin sammensaetning opdeles i forskellige kategorier, hvoraf de vigtigste er anfoert nedenfor:
a) almindelig portlandcement og special portlandcement, der er den foretrukne cement inden for bygge- og anlaegsvirksomhed
b) puzzolancement - klinker + puzzolan eller flyveaske
c) slaggecement - klinker + slagger
d) aluminatcement, der fremstilles paa grundlag af specialklinker, haerdner hurtigt og er modstandsdygtig over for aetsende stoffer (f.eks. havvand).
8) De mest anvendte cementtyper kan opdeles efter deres modstandsstyrke i normalcement og modstandsdygtig cement: den normale type indebaerer paa den 28. dag, hvor den anvendes, en kompressionsmodstand paa mindst 300 til 350 kg/cm2, medens den modstandsdygtige type indebaerer en kompressionsmodstand paa mellem 425 til 450 kg/cm2 eller endog mere.
9) Graa cement er et ensartet produkt, og maerkebaseret konkurrence har ingen afgoerende betydning. For selv om de anvendte raamaterialer kan vaere forskellige fra en fabrik til en anden eller fra et land til et andet, skal det endelige produkt vaere af en standardkvalitet med de fysiske, kemiske og mekaniske egenskaber, der, allerede foer de blev paalagt virksomhederne af de offentlige myndigheder, var almindeligt anerkendte af producenterne. Uanset hvilken type cement der produceres (almindelig cement eller specialcement, normalt eller hurtigt haerdnende osv.) skal den derfor altid have de noedvendige standardegenskaber, og de fleste producenter er i stand til at tilbyde alle typer cement.
7. Hvid cement
1) Fremstilling af hvid cement kraever til produktionen af hvide klinker en ganske saerlig kalkkvalitet, som er mere sjaelden end den kalk, der anvendes til klinker til graa cement, samt specielle produktionsanlaeg.
Hvid cement fremstilles, ligesom graa cement, ved knusning af hvide klinker og tilsaetning af gips. Den hvide farve er undergivet ganske saerlige kontrolforanstaltninger, for at den kan opfylde kundernes behov, der i de fleste tilfaelde er af aestetisk art.
Den hvide cement er normalt af portlandtypen og, som den graa cement, skal den have en raekke fysiske, kemiske og mekaniske egenskaber, ligesom den opdeles i kategorier efter modstandsdygtighed.
2) I betragtning af anvendelsesformaalene og de sjaeldne raamaterialer fremstilles hvid cement af et ret begraenset antal fabrikanter, samtidig med at forbruget af hvid cement udgoer ca. 1% af forbruget af graa, kostprisen er hoejere end for graa cement, og salgsprisen er dobbelt saa hoej.
Markedet for hvid cement er forskelligt fra markedet for graa cement.
8. Industrien
1) Cementindustrien er en kapitalintensiv svaerindustri med et stort investeringsbehov. Anlaeggenes gennemsnitlige levetid er lang, nemlig mellem 20 og 30 aar.
2) Cementindustrien er geografisk set spredt, idet cement fremstilles i praktisk taget hele verden. Dette skyldes i vidt omfang produktionsprocessen, der ogsaa kan anvendes i de mindst udviklede lande, samt lokal forekomst af raamaterialer, der let og billigt kan udnyttes. Cementfabrikkerne ligger normalt i naerheden af raamaterialekilderne paa grund af de hoeje omkostninger, der er forbundet med transport af disse tunge produkter. Det er ligeledes vigtigt, at cementfabrikkerne ligger i naerheden af forbrugerne.
3) Udbuddet er ret konstant, fordi det paa kort sigt er knyttet til en bestemt produktionskapacitet, som det kraever betydelige investeringer at foroege.
4) Ogsaa efterspoergslen er forholdsvis konstant over for prisalternativer. Det vil derfor vaere uholdbart, hvis producenterne vaelger den klassiske loesning med at saenke priserne i perioder med fald i afsaetningen, for cementindustrien kan i sig selv kun have en ganske beskeden indflydelse paa de faktorer, der er afgoerende for efterspoergslen, og som afspejler de generelle oekonomiske forhold. Blandt disse faktorer maa hovedsagelig naevnes renten, laanepolitikken, udviklingen i den reelle koebekraft, det offentlige investeringsniveau samt erhvervslivets rentabilitet generelt. Cementindustrien udvikler sig saaledes op og ned afhaengigt af landenes konjunkturudvikling.
5) Cementindustrien frembyder idéelle vilkaar for at skabe stordriftsfordele: grundprocessen er simpel, det endelige produkt er ensartet, og teknologien er tilgaengelig for alle. Stordriftsfordele har en betydelig indflydelse paa de faste omkostninger og arbejdskraften. De kan ogsaa paavirke energiomkostningerne ved samme produktionsproces (toer- eller vaadmetode), fordi et stoerre energiforbrug ved en stoerre produktion medfoerer en lavere enhedspris, som vi senere skal se. Man har forsoegt at kvantificere stordriftsfordelene for at fastlaegge en cementproduktionsfabriks optimale stoerrelse (6), og selv om oekonomerne ikke er enige om besparelserne ved en fabrik af optimal stoerrelse i forhold til en fabrik, der ikke har denne stoerrelse - disse besparelser kan efter forskellige opfattelser andrage mellem 10 og 26% - erkendes det dog, at disse besparelser er af stor betydning for cementindustrien.
Dette har faaet cementindustrien til at nedbringe antallet af anlaeg og udvide deres gennemsnitsstoerrelse, som det fremgaar af den tabel 6B, som den italienske industri fremviste under hoeringen den 2. marts 1993.
9. Produktionsomkostningerne
1) I svarene paa meddelelsen af klagepunkter og under hoeringen fremfoerte virksomhederne, at kurven over enhedsproduktionsomkostningerne stort set er den samme i alle stater. Paa grundlag af oplysningerne i de dokumenter, der er naevnt i fodnoterne under punkt 4) og 5), ser det dog ikke ud til, at virksomhedernes bemaerkninger svarer til virkeligheden.
2) For det foerste ser det ud til, at de faste og de variable omkostninger udgoer naesten samme del af kostprisen paa cement, nemlig ca. 50% hver.
3) Under de faste omkostninger maa naevnes finansieringsudgifter, der varierer fra det ene land til det andet, fordi de er forbundet med rentesatserne, der har vaeret meget uensartede i de forskellige EF-lande igennem 1980'erne. Afskrivningssatserne paavirkes ogsaa af de forskellige rentesatser, om end mindre direkte end finansieringsomkostningerne.
4) Med hensyn til loenomkostningerne, hvoraf en lille del indgaar i de faste omkostninger (vedligeholdelse), og en stor del indgaar i de variable omkostninger, ser de gennemsnitlige timeloensomkostninger for 1987 i EF-landene saaledes ud (Tyskland: indeks 100) (7):
TABELPOSITION
5) Elprisen (8) til industriformaal varierer ogsaa fra det ene det land til det andet og er overalt omvendt proportional med forbruget. Eurostat behandler syv forbrugskategorier, der gaar fra 30 000 kWt til 24 000 000 kWt. Hvis man analyserer oplysningerne vedroerende 2 000 000 kWt (en analyse for de oevrige forbrugskategorier foerer til lignende resultater), kan man konstatere, at energipriserne i 1985 og 1990 (for de oevrige aar kan der konstateres det samme) varierede betydeligt fra det ene land til det andet (ECU/100 kWt):
TABELPOSITION
6) Forskelle i produktionsomkostningerne medfoerer prisforskelle fra det ene land til det andet og endog fra en region til en anden i samme land, naar salgspriserne ikke fastsaettes eller kontrolleres af de offentlige myndigheder. Tabel 7, som den italienske industri fremviste under hoeringen den 2. marts 1993, og som var udarbejdet paa grundlag af oplysninger fra Cembureau (se bilag 9), viser saaledes prisudviklingen i EF-landene 1981-1991 og giver mulighed for at fastslaa, at der mellem priserne i Det Forenede Kongerige og de tyske, franske og belgiske priser var en forskel paa ca. 30 ECU pr. t i 1981 (den britiske pris var paa ca. 70 ECU) og paa 15-20 ECU pr. t i 1991, at prisforskellen mellem Frankrig, Belgien og Tyskland, der naesten var lig nul i 1981, blev gradvis stoerre fra 1982 og i 1986 naaede op paa ca. 12 ECU for paa ny at falde til ca. 7 ECU pr. t i 1991, at prisforskellen mellem Italien og Det Forenede Kongerige altid har vaeret enorm, paa ca. 30 ECU, og at de italienske priser altid har vaeret mindst 20% lavere end de franske og mindst 35% lavere end de tyske.
Disse prisforskelle mellem de forskellige lande er blevet bekraeftet paa moederne med Cembureaus delegationsledere. (Se nr. 19).
I lande, hvor der ikke har vaeret nogen priskontrol, eller hvor denne kontrol er ophaevet, offentliggoer producenterne priser for hvert anlaeg, og disse priser kan variere indbyrdes, hvilket fremgaar af, at de nationale sammenslutninger i disse lande (f.eks. Tyskland, Frankrig og Spanien) meddeler Cembureau gennemsnitspriser.
10. Transportomkostninger
1) Transportomkostningerne er af vaesentlig betydning for den endelige pris, som cementforbrugeren skal betale, for cement er et tungt produkt og af ringe vaerdi i forhold til sin vaegt.
For det foerste maa det konstateres, at enhedsomkostningerne for landevejstransport pr. ton falder i takt med, at afstanden foroeges. Hvis man saaledes fastsaetter et indeks paa 100 for afstande mellem 150 og 499 km, vil dette indeks ligge paa ca. 80 for afstande mellem 500 og 1 499 km og paa ca. 65 for stoerre afstande. For 1989 kan man fastslaa, at den absolutte vaerdi for foerste afstandstranche er paa mindst 0,06 ECU pr. t/km og hoejst 0,08 ECU pr. t/km, og for anden tranche er mindst 0,05 ECU pr. t/km og hoejst 0,07 pr. t/km, og for tredje tranche er paa mindst 0,04 ECU pr. t/km og hoejst 0,06 pr. t/km (9).
For det andet maa det konstateres, at prisindekset har udviklet sig forskelligt i de forskellige lande for perioden 1982-1988 (10). Hvis man fastsaetter indekset for 1982 til 100 (dette indeks svarer til de absolutte vaerdier, der er forskellige fra det ene land til det andet), vil dette indeks for 1988 vaere 122 for Tyskland, 109,8 for Frankrig, 115 for Italien, 108,7 for Nederlandene og 117,8 for Belgien-Luxembourg.
Enhedsomkostningerne ved soetransport er meget lavere end ved landevejstransport; til disse lavere enhedsomkostninger i forhold til landevejstransport maa man dog laegge omkostningerne ved opfoerelse af siloer paa losningsstedet.
2)De tre vigtigste metoder til at laegge transportomkostningerne til produktionsomkostningerne for at fastsaette den pris, brugeren skal betale, er beskrevet i det foelgende (11).
3) a) Paritetspunktsmetoden (Basing Points System)
Salget paa et paritetspunkt indebaerer, at prisen frit leveret bestemmelsessted svarer til en basispris, hvortil der laegges en omkostning for transport til leveringsstedet beregnet ud fra et paa forhaand fastsat paritetspunkt, der ikke noedvendigvis er det sted, hvor saelgerens anlaeg er beliggende (Phlips, s. 10) (12). Der kan vaelges flere paritetspunkter, og i dette tilfaelde taler man om et system med »multiple paritetspunkter.«
Systemet har siden 1940'erne vaeret bandlyst i USA, men er fastsat officielt i EKSF-traktatens artikel 60 (Phlips, s. 15).
Dette system kraever en aftale mellem producenterne om metoden til beregning af transportomkostningerne, om den maade, hvorpaa basisprisen skal fastsaettes og aendres (f.eks. de gennemsnitlige produktionsomkostninger eller anerkendelse af prisfoererskab) og om de steder, der vaelges som paritetspunkter. Det omraade, aftalen omfatter, gengives ved koncentriske cirkler omkring hvert paritetspunkt, saaledes at alle ud fra et kendskab til afstanden mellem paritetspunktet og koeberen samt til basisprisen er i stand til at beregne den endelige pris for hver kunde . . . Dette system giver derfor de enkelte producenter mulighed for omgaaende at bestemme sit markeds stoerrelse ved at se paa kortet over de aftalte paritetspunkter. Det muliggoer ogsaa en opdeling af markedet mellem producenterne, fordi det herved kan fastslaas, hvilken maksimumsafstand den enkelte producent kan naa ud paa uden at skulle afholde en del af transportomkostningerne, samt den maksimumsafstand, ud over hvilken transportomkostningerne opsuger avancen (Bianchi, s. 30) (13).
4) b) Metoden vedroerende frankopris pr. zone
»En ensartet pris frit leveret anvendes over hele omraadet. Naar enhedstransportomkostningerne er relativt hoeje, og efterspoergslen er koncentreret paa forskellige omraader, kan der fastsaettes flere zoner. Inden for hver zone anvendes samme frankopris for alle leveringssteder . . . Mellem zonerne fastholdes en stram prisforskel, hvilket indebaerer, at det er forbudt for kunderne at koebe eller videresaelge i en anden zone end dér, hvor de har bopael (eller den zone, de har faaet tildelt). Det er derfor noedvendigt med en streng kontrol af forsendelserne. Den enkleste metode til gennemfoerelse af denne kontrol bestaar i at forbyde kunderne at varetage transporten selv. Et saadant forbud er dog ikke absolut noedvendigt: det kan vaere tilstraekkeligt at kraeve betaling af den pris »frit leveret« (. . .), der gaelder i koeberens zone, selv om denne foretager sine indkoeb i en anden zone. I saa tilfaelde maa prisforskellene mellem zonerne ikke overstige omkostningerne ved transport til de vigtigste forbrugscentre for at udelukke arbitragemuligheder. Forbuddet mod at faa leveret direkte fra fabrikken sikrer, at systemet fungerer tilfredsstillende i de enkelte zoner. Ogsaa her er der mulighed for fleksibilitet: man kan gaa saa langt som til at tillade refusion (ofte delvis) af transportomkostningerne i tilfaelde af levering ab fabrik, men dette forudsaetter, at virksomheden er meget disciplineret, at der foeres streng kontrol med bestemmelsesstederne, og at tarifferne svarer til de egentlige transportomkostninger« (Phlips, s. 9-10) (14).
»I forbindelse med et system med priser pr. zone er situationen klar og kan tilsyneladende ikke give anledning til diskussion: dette system er kun muligt, hvis et geografisk marked opdeles i zoner gennem en stiltiende eller udtrykkelig aftale om regional fordeling. Med hensyn til priskonkurrencen er systemet logisk: for det foerste udelukker det enhver form for konkurrence inden for baade produktion og afsaetning, og for det andet medfoerer det, at kunderne mister enhver interesse for at koebe hos en producent, der ligger naermere.« (Phlips, s. 14) (15).
5) c) Metoden vedroerende pris ab fabrik (fob)
Ved denne metode »meddeler producenterne en pris ab fabrik, som kunderne har mulighed for at koebe til, forudsat at de varetager transporten for egen regning, eller at de faktiske transportomkostninger, hvis kunderne foretraekker, at producenten varetager transporten, laegges til prisen ab fabrik. Under alle omstaendigheder er producentens nettopris den samme uanse bestemmelsesstedet, medens prisen leveret, paa alle leveringssteder, er lig med prisen ab fabrik plus de egentlige transportomkostninger. I et saadan system stiger prisen frit leveret, jo laengere leveringsstedet ligger fra fabrikken eller produktionscentret. Hvert produktionssted har saaledes et »naturligt marked«, hvor dets produkter kan saelges til en pris frit leveret, der er lavere end den pris, som konkurrerende produktionssteder forlanger.« (Phlips, s. 12) (16).
Denne metode kan have to varianter.
Den foerste variant bestaar i, at prisen ab fabrik er den samme for alle producenter. »Ensartede fob-priser anvendes lige saa vel inden for organiserede karteller som i stiltiende aftaler, saasom systemet med paritetspunkter. Selv om markedet er mindre gennemsigtigt med hensyn til prisen frit leveret, fordi kunderne bruger deres egne transportmidler, er der dog fuld gennemsigtighed med hensyn til priserne ab fabrik. Selv om det forhold, at der ikke kan foretages nogen tilpasning, afskaermer hvert produktionssteds naturlige marked, fremmer det dog ogsaa stiltiende prisaftaler. Valget mellem de to metoder vil bl.a. afhaenge af efterspoergslens geografiske stabilitet. Hvis denne udvikler sig parallelt paa de forskellige regionale dele af markedet, er fob-systemet det enkleste. Hvert naturlige marked udvikler sig i samme takt, og det er tilstraekkeligt at opretholde den enkeltes naturlige marked for at redde markedsandele . . .
Hvis der sker en uoensket forskydning af de naturlige graenser, f.eks. ved udvikling af nye transportmidler, er det muligt at foretage en korrektion ved at justere forskellene mellem priserne ab fabrik. Hvis de regionale forskydninger i efterspoergslen er hyppige og omfattende, er det derimod noedvendigt at foretage en tilpasning og dermed at anvende paritetspunkter. Et produktionssted, der oplever en vigende efterspoergsel, kan saaledes opretholde sin markedsandel ved at levere til ekspanderende regioner uden at bringe prisstrukturen i fare« (Phlips, s. 17-18) (17).
Den anden variant bestaar i, at prisen ab fabrik ikke er den samme for et bestemt antal producenter, men kun gaelder for den enkelte. I dette tilfaelde har hver producent et »naturligt marked«; dette marked afgraenses dog ikke af de oevrige producenters ensartede priser ab fabrik, men afhaenger udelukkende af faktorer, der ikke paavirkes af en hemmelig aftale. Hvis producenten saaledes nedsaetter sin pris ab fabrik, fordi han har kunnet nedbringe sine produktionsomkostninger gennem en bedre udnyttelse af anlaeggene eller gennem innovation, der forbedrer produktionsudbyttet, udvides hans »naturlige marked«, og han vil saaledes kunne traenge ind paa andre producenters »naturlige markeder.« Paa samme maade vil fabrikkens optimale beliggenhed i forhold til konkurrenternes samt den teknologiske innovation inden for transportmidler kunne udvide det naturlige marked (jf. Bianchi, s. 29).
11. Det relevante marked
1) Graa cement, hvid cement og klinker udgoer saerskilte produktmarkeder, idet hvert af disse produkter opfylder forskellige behov.
Det skal dog tages i betragtning, at klinker kan faa indflydelse paa de to oevrige markeder i den forstand, at klinker er et mellemprodukt, der er noedvendigt til fremstilling af graa og hvid cement.
2) Ud fra et geografisk synspunt kan cementmarkedet betragtes som en raekke sidestillede markeder, der omfatter alle de forskellige fabrikker og daekker hele Europa.
3) Hvert markeds udstraekning, samt overlapningen af markederne, afhaenger af, hvor langt fra fabrikken cementen kan afsaettes. Producenterne er ikke enige om denne afstand, idet nogle under hoeringen naevnte en afstand paa maksimalt 100 km (det italienske AITEC, tabel 4; Oficemen, diagram 2), og andre naevnte en afstand paa op til 150 eller 200 km (SFIC, transparent 14).
Naar producenterne ikke er enige om, hvilken afstand cementen kan transporteres, saaledes at det er oekonomisk, er Kommissionen heller ikke i stand til at afgoere dette spoergsmaal, da den maa noejes med at konstatere de faktiske forhold.
I betragtning af det, der i det foregaaende er naevnt om stordriftsfordele, produktionsomkostninger, transportomkostninger og metoderne til at laegge transportomkostningerne til kostprisen, kan man generelt fastslaa, at den afstand, hvorover cement kan transporteres i et konkurrencebetonet system, afhaenger af flere faktorer, saasom produktionsanlaeggets stoerrelse, udnyttelsen af produktionskapaciteten, produktionsomkostningerne, transportmidlerne og omkostningerne ved hvert transportmiddel, samt priserne paa de forskellige markeder.
4) Ud fra et faktuelt synspunkt maa Kommissionen konstatere foelgende: Schwenk, der har sine produktionsanlaeg i Ulm og Karlstadt, leverer gennem NCH cement, der transporteres mere end 500 km til den nederlandske graense, hvortil kommer de kilometer, det transporteres i Nederlandene for at naa ud til kunderne; Teutonia leverer fra sin fabrik i Hannover og gennem NCH cement, der transporteres mellem 224 og 264 km til den nederlandske graense (afhaengigt af om cementen leveres i den nordlige eller sydlige del af Nederlandene), hvortil kommer de kilometer, det transporteres i Nederlandene for at naa ud til kunderne; producenter i Nordfrankrig har gennem salgsafdelingen Norcim leveret cement til Nederlandene og fra Nederlandene til Belgien, og cementen er transporteret mere end 250 km ad landevej (jf. Vicats interne notat af 1. september 1982, Obourgs haandskrevne notat af 1985, Vicats telex af 4. april 1986, Norcims referat af 27. november 1985: dokument 33126/ 6042-6043, 309-310, 6040, 5747-5748); de belgiske producenter har fremfoert, at det var meget vanskeligt for dem at levere til Frankrig paa grund af venteudgifterne ved tolden, forskellene i tilladt vaegt i de to lande, de forskellige normer osv. (jf. referat af hoeringen af 8. marts 1993, bilag VII/B, s. 7-8 og bilag VIII), og det fremgaar af det belgiske finansblad »L'Echo de la Bourse« af 18. november 1992, at der siden Ciments Français overtog CCB »er blevet fremstillet en million ekstra tons i aar for at efterkomme den franske efterspoergsel (til det parisiske omraade), efter at tre produktionsanlaeg i Nordfrankrig, der ogsaa ejedes af Ciments Français, for nylig blev lukket. Denne cement, der er bestemt for Frankrig, sendes med jernbane fra CCB's anlaeg, hvor selskabet har otte oplagringssiloer paa hver 5 000 t« (18): det er saaledes muligt at afholde udgifterne til overskridelse af graensen, at transportere produktet mere end 200 km og desuden afholde ekstraudgifterne til oplagring.
5) Naturlige forhindringer, som f.eks. bjerge, hindrer ikke cementleverancerne. Buzzi kan saaledes levere cement over Alperne til Frankrig fra sit anlaeg i naerheden af Cuneo, medens Italcementi, der har et anlaeg i naerheden af Cuneo, og de franske producenter paa den anden side af graensen haevder, at de ikke kan foretage rentable leverancer paa tvaers af graensen. Delegationsledernes moedenotater (se nr. 19) angiver, at det er muligt at levere fra Tyskland og Spanien til Det Forenede Kongerige og Irland, ligesom de italienske producenter har kunnet levere over Alperne til Schweiz.
De graeske producenters leverancer til Storbritannien og Italien og deres trusler om at levere til andre europaeiske markeder har givet anledning til det saakaldte »graeske problem«; Titan har kunnet anlaegge en terminal til konstant levering af cement til Det Forenede Kongerige, Titan og andre graeske producenter har ogsaa kunnet anlaegge leveringssteder i Italien og Frankrig.
6) Med hensyn til disse faktiske forhold og den beskedne EF-samhandel i forhold til forbruget, hvilket ifoelge Blue Circle ogsaa skyldes, at eksporten ikke skulle kunne sikre en fortjeneste paa lang sigt, skal det bemaerkes, at denne beskedne eksport ikke er tilstraekkeligt bevis paa, at det ikke er umuligt at gennemfoere en stoerre eksport.
Selv om det er rigtigt, at cement, tung og naesten uden mervaerdi, i sig selv selv er vanskelig at transportere over laengere afstande, kan der dog ikke udledes nogen generel regel i oekonomisk henseende for produktet.
De oekonomisk acceptable transportafstande afhaenger reelt af hver virksomheds produktionsomkostninger, af de oekonomiske fordele ved stordrift som foelge af koncentrationen og af transportformen (landevej, jernbane, indre vandveje eller soetransport).
Da der er tale om et produkt, der er simpelt og udskifteligt, uafhaengigt af oprindelsen, vil ethvert tilbud - selv i ringe maengde - af produktet derfor i sig selv have nogle konsekvenser, som kan virke forstyrrende paa prislejet eller paa handelen, for saa vidt som talrige koebere enten saa vidt muligt koeber andetsteds, eller ogsaa forsoeger de at presse deres lokale producenter til at foretage en prisudjaevning, som kan foraarsage virkninger som beskrevet under punkt 7.
Bemaerkningerne om den beskedne eksport er ikke signifikante, for hvis der skal vaere en betydelig og regelmaessig eksport, skal eksportoeren sikre sig, at den pris, der kan opnaas paa eksportmarkedet, altid er hoejere end prisen paa hans eget marked. Som omtalt i nr. 9 har der saaledes siden 1981 vaeret forskelle fra 10% og op til 15-20% (mellem Frankrig og Tyskland, mellem Tyskland, Nederlandene og Belgien, mellem Frankrig og Italien, mellem Tyskland og Det Forende Kongerige), op til 30% (mellem Tyskland og Italien, mellem Spanien, Portugal og Tyskland), op til 50% (mellem Italien og Det Forenede Kongerige, mellem Spanien, Portugal og Det Forenede Kongerige) og helt op til 100% (mellem Graekenland og Det Forenede Kongerige) (jf. i denne forbindelse tabel 7, som den italienske industri fremviste under hoeringen den 2. marts 1993). Disse prisforskelle over en lang periode kan opfylde eksportoerernes forventning om en varig fortjeneste. Den sidste bemaerkning vedroerer det faktum, at der findes oligopoler paa de forskellige markeder, og dermed at hver virksomhed, foer den beslutter at traenge ind paa en andens marked, skal tage hensyn til konkurrenternes reaktioner og deres eventuelle gengaeldelsesforanstaltninger. Uden at komme naermere ind paa spilteorien og »fangernes dilemma«, kan man konstatere, at de enkelte virksomheder ikke har sikkerhed for at tjene mere ved at holde sig til deres eget marked, for spilteorien viser ogsaa, at en virksomhed beslutter at traenge ind paa de andres markeder med fare for gengaeldelse, naar den finder, at overskuddet paa lang sigt er hoejere ved at operere paa flere markeder end paa et enkelt. Desuden er spillet mellem oligopolvirksomheder ikke let at gennemskue, for der er mange usikkerhedsmomenter, der skal tages i betragtning, og ikke blot en eventuel gengaeldelsesforanstaltning fra den ene eller den anden virksomhed.
Den omstaendighed, at markederne geografisk set er adskilte, hindrer ikke paa afgoerende vis konkurrencen mellem producenter paa nabomarkeder.
7) Alle de markeder, der overlapper hinanden, er afhaengige af hinanden, og enhver foranstaltning paa et givet marked risikerer at brede sig som en boelge til de markeder, der ligger laengere vaek. Dette kan paavises af foelgende: Cembureaus delegationsledere (se nr. 19), og dermed hele den europaeiske industri, selv den industri, der ikke beroeres direkte af forholdene, har holdt moede for at forhindre, at EF-samhandelen breder sig i omfang og styrke, og for at henstille til en reduktion af prisforskellene paa de forskellige markeder for at begraense eksportincitamentet. Aftalerne mellem de graeske og spanske producenter inden for Cement Marketing Association er blevet betragtet som fundamentale for ligevaegten i Europa. Reaktionen paa den graeske eksport til Det Forenede Kongerige og Italien var en kollektiv reaktion fra den europaeiske industri, fordi man fandt, at samarbejdet mellem hele den europaeiske industri var af vaesentlig betydning for at redde dens stabilitet og ikke blot industriens stabilitet i de truede lande.
Det fremgaar af ovenstaaende, at Europa er det relevante marked bestaaende af en raekke sideordnede og indbyrdes afhaengige markeder.
12. Udbuddet
1) EF er verdens stoerste cementproducent. Dets produktionskapacitet andrager ca. 220 mio t, medens forbruget i det bedste aar har vaeret paa hoejst 180 mio t (19). EF lider af en strukturbestemt overkapacitet og endda af overproduktion: bortset fra Nederlandene har samtlige lande overkapacitet, og i Det Forenede Kongerige er den konjunkturbestemt. Eksporten har altid vaeret stoerre end importen: EF er saaledes nettoeksportoer.
2) Cementindustrien i Europa havde i perioden 1965-1981 en aarlig vaekstrate paa 3,6%. Efter 1981 har den europaeiske cementindustri lidt under de daarlige oekonomiske konjunkturer og navnlig krisen inden for byggeindustrien. For at raade bod paa disse vanskeligheder paa markedet har cementvirksomhederne fulgt stort set de samme industristrategier: tilpasning af produktionsfaktorerne, baade ved en reduktion af overskudskapaciteten og ved nedskaering i beskaeftigelsen; tilpasning af produktionsprocessen dels gennem omstilling af ovnene til billigere braendstof, dels gennem udvidelse af toer-, halvtoer- eller halvvaadmetoderne; bestraebelser paa i stoerre omfang at anvende indblandingsmaterialer i cementfremstillingen; geografisk spredning af markederne baade gennem en foroegelse af eksporten, navnlig til tredjelande, og gennem erhvervelse af cementvirksomheder i Nordamerika.
Siden 1987 er de oekonomiske konjunkturer blevet mere dynamiske, og cementproduktionen er steget med over 3% aarligt for igen at falde fra 1991.
3) Selv om cementindustrien maa betragtes som en svaerindustri, er den ret koncentreret, baade regionalt og internationalt. Der er staerke koncentrationstendenser, i vid udstraekning paa grund af de hoeje investeringsomkostninger, og disse tendenser har gjort sig gaeldende indtil 1993 (med hensyn til kontrollen med de forskellige virksomheder henvises til nr. 5).
Verdens foerende cementkoncerner er europaeiske. Holderbank, Lafarge-Coppée, Ciments Français, Italcementi, Blue Circle og Heidelberger kontrollerer alene ca. 20% af udbuddet af cement paa verdensmarkedet.
I EF som helhed kontrollerer ovennaevnte seks koncerner (fem koncerner fra 1992 efter Italcementis overtagelse af Ciments Français) alene ca. 45% af cementudbuddet. Hvis man undersoeger udbuddet i hver enkelt medlemsstat, konstaterer man, at oligopolet bliver mere snaevert. I hvert af landene Danmark, Irland, Luxembourg og Nederlandene er der saaledes kun en producent tilbage; i Belgien kontrollerer CBR (siden 1993 Heidelberger) og Holderbank 80% af udbuddet; i Frankrig kontrollerer Lafarge og Ciments Français (Italcementi siden 1992) 77% af udbuddet; i Tyskland kontrollerer Heidelberger, Dyckerhoff og Schwenk ca. 60% af udbuddet; i Italien har Italcementi, Unicem og Cementir en markedsandel paa over 60%; i Det Forenede Kongerige deler de tre producenter (Blue Circle, Rugby og Castle) naesten hele udbuddet; i Portugal kontrollerer de to producenter (Cimpor og Secil) naesten hele udbuddet; i Spanien kontrollerer fire koncerner, Valenciana, Asland (siden 1990 Lafarge), Holderbank og Uniland mellem 50 og 60% af udbuddet.
4) De fleste europaeiske cementproducenter har bestraebt sig paa at sprede deres driftsrisiko ved at vinde fodfaeste uden for Europa, og for nylig i de oesteuropaeiske lande: i USA kontrolleres stoerstedelen af udbuddet af europaeiske koncerner.
5) De fleste producenter er vertikalt integrerede. Ud over at kontrollere de tidligere led, dvs. forsyningen af raamaterialer, ejer de ogsaa virksomheder i de senere led, som fremstiller faerdigblandet beton og praefabrikerede betonprodukter paa grundlag af cement; i mange tilfaelde kontrollerer de ogsaa direkte eller indirekte de virksomheder, der transporterer cement, og alt dette giver dem mulighed for at paavirke efterspoergslen.
6) Desuden er en raekke store selskaber (Holderbank, Blue Circle, Titan, Heracles, Aker/Euroc, Lafarge og Asland-Uniland-LACSA-Molins) alene eller i faellesskab aktive inden for den internationale handel med cement, der for det meste er bestemt til tredjelande.
13. Efterspoergslen
1) Udviklingen i cementforbruget afhaenger dels af aktiviteten inden for byggeindustrien, dels af den rolle, som baade cement og de afledte produkter (faerdigblandet beton, forspaendt beton) spiller som raamaterialer inden for byggebranchen.
Til trods for den stoerre anvendelse af praefabrikerede betonprodukter, tegner cement sig kun for en beskeden andel af byggeomkostningerne.
2) Som naevnt ovenfor paavirkes efterspoergslen kun i ubetydelig grad af prissvingninger, da prisen paa cement kun har ringe indvirkning paa byggeomkostningerne.
3) Som foelge af udviklingen i byggemetoderne er den direkte anvendelse af cement faldet. Cementvirksomhedernes stoerste kunder er for oejeblikket den industri, der fremstiller faerdigblandet beton, og som aftager ca. 45% af den cement, der forbruges i EF. Andre store kunder er fabrikanter af forspaendt beton og andre byggeelementer, der tegner sig for ca. 30% af cementindkoebet i EF som helhed. Den endelige forbruger er normalt byggebranchen, som cementindustrien i stadig stigende grad opfordrer til at anvende cement til andre formaal, saasom anlaeg af motorveje, og til at anvende forspaendt beton i stedet for traditionelle produkter som marmor eller natursten, staal og trae.
14. Samhandelen
Som naevnt ovenfor er EF nettoeksportoer. Stoerstedelen af eksporten gaar til forskellige tredjelande, bl.a. lande i Nordamerika, Mellemoesten og Afrika. Industrien i alle medlemsstater deltager i forskelligt omfang i denne eksport, herunder virksomhederne i Nederlandene, der dog er nettoimportoer af cement, gennem de eksportudvalg, der er oprettet mellem de store eksportoerer og mellem samtlige lande. Eksportpriserne er normalt lavere end de gaeldende priser i de forskellige EF-lande, som det fremgaar af disse eksportudvalgs dokumenter (jf. kapitel 6).
Samhandelen inden for EF, der var meget beskeden foer 1985, har udvist en stigende tendens og er blevet mere end fordoblet i begyndelsen af 1990'erne i forhold til midten af 1980'erne, til trods for at flere lande, hvor der i nogen tid havde eksisteret normer for anvendelse af cement, fra 1986 indfoerte administrative hindringer, saasom godkendelsesprocedurer.
DEL III
INTERNATIONALE CEMENTORGANISATIONER
KAPITEL 3
Cembureau
15. Cembureaus formaal og opbygning
1) Cembureau - Den Europaeiske Cementforening - blev oprettet i 1947 og har hovedsaede i Malmoe, medens dens administrationskontorer, der tidligere laa i Paris, siden den 1. oktober 1988 har ligget i Bruxelles.
Ifoelge artikel 3 i de vedtaegter, der gjaldt indtil den 6. juni 1989, »har foreningen hovedsagelig til formaal:
1. at udveksle oplysninger mellem medlemmerne
2. at indsamle statistikker og andre oplysninger
3. at undersoege oekonomiske spoergsmaal
4. at samarbejde om markedsudviklingen (salgsfremme)
5. at samarbejde paa tekniske og dertil knyttede industrielle omraader
6. at tjene som informationscenter vedroerende cementindustrien.« (20)
Ved de vedtaegter, der blev vedtaget den 6. juni 1989, blev nr. 3 og 5 i artikel 3 aendret, ligesom der blev tilfoejet et litra b) efter nr. 6:
»3. at undersoege faktorer, der er bestemmende for cementindustriens udvikling«
»5. at repraesentere sine medlemmer paa europaeisk og internationalt plan«
»b) Cembureaus aktiviteter vil kunne udoeves af foreningen selv eller af enhver juridisk enhed, hvor Cembureau har en kontrollerende andel.« (21)
2) I de tidligere vedtaegters artikel 4, der er aendret en smule i de nye vedtaegter, er der fastsat foelgende: »Cementvirksomheder (ifoelge de nye vedtaegter: »Virksomheder inden for cemementindustrien«) i forskellige lande, der individuelt eller gennem nationale organisationer har udtrykt oenske om at deltage i foreningens aktiviteter og i virkeliggoerelsen af de i artikel 3 fastsatte maal, kan optages som medlemmer af foreningen. Nye medlemmer skal godkendes af generalforsamlingen med enstemmighed« (ifoelge de nye vedtaegter: »Nye medlemmer vil kunne optages, naar generalforsamlingen med enstemmighed har givet sit samtykke«) (22).
Cembureau havde paa det paagaeldende tidspunkt og har stadig foelgende medlemmer:
- i Belgien: Fédération de l'Industrie Cimentière;
- i Danmark: Aalborg Portland;
- i Frankrig: Syndicat Français de l'Industrie Cimentière (tidligere betegnelse: Syndicat National des Fabricants de Ciments et de Chaux);
- i Tyskland: Bundesverband der Deutschen Zementindustrie;
- i Graekenland: Association of the Greek Cement Industry;
- i Irland: Irish Cement Ltd;
- i Italien: Italcementi, Unicem et Cementir;
- i Luxembourg: S.A. des Ciments Luxembourgeois;
- i Nederlandene: Vereniging Nederlandse Cement-Industrie;
- i Portugal: ATIC - Associaçao Tecnica da Industria do Cimento;
- i Spanien: OFICEMEN - Agrupación de Fabricantes de Cemento de España;
- i Det Forenede Kongerige: fra 1988 British Cement Association, der har afloest de oploeste foreninger, Cement and Concrete Association og Cement Makers' Federation; sidstnaevnte forening var medlem af Cembureau, indtil den blev oploest den 1. juni 1988.
De nationale sammenslutninger eller cementvirksomheder i syv tredjelande (OEstrig, Finland, Island, Norge, Sverige, Schweiz og Tyrkiet) var og er ogsaa medlemmer af Cembureau.
3) Ifoelge de tidligere vedtaegter havde foreningen foelgende organer: generalforsamlingen, eksekutivkomitéen, samordningsgruppen for salgsfremme og tekniske aktiviteter, udvalget for oekonomiske spoergsmaal, kontaktudvalget for EF's cementindustri, de staaende udvalg oprettet efter artikel 11 og sekretariatet.
Ifoelge de nye vedtaegter har foreningen foelgende organer: generalforsamlingen, bestyrelsen, eksekutivkomitéen, kontaktudvalget for EF's cementindustri, de staaende udvalg oprettet efter artikel 11 og sekretariatet.
4) I artikel 6, stk. 1, i de tidligere og de nye vedtaegter er der fastsat foelgende: »Medlemmernes befoejelser med hensyn til foreningens virksomhed udoeves paa generalforsamlingen, der bestaar af medlemmernes repraesentanter. Foer hvert moede i generalforsamlingen udpeger medlemmerne deres lands repraesentant, der udoever stemmeretten i overensstemmelse med artikel 8.«
De medlemsrepraesentanter, der udoever stemmeretten paa generalforsamlingen, kaldes »delegationsledere« (Head Delegates). Udtrykket delegationsleder figurerer ikke i de tidligere vedtaegter, men i de nye i artikel 9: »Foreningens bestyrelse bestaar af en formand og medlemslandenes 19 delegationsledere . . .«. Cembureaus medlemsfortegnelse (Member Directory) af juli 1988, der saaledes blev offentliggjort, medens de tidligere vedtaegter var gaeldende, indeholder fra s. 53 til s. 65 foelgende »udvalg«: eksekutivkomitéen, delegationslederne, samordningsgruppen, kontaktudvalget for EF's cementindustri, udvalget for oekonomiske spoergsmaal, markedsudvalget, det tekniske udvalg, informationsudvalget.
Cembureau erklaerer i sit svar paa meddelelsen af klagepunkter, s. 7: »I. 2 . . . »Head Delegates« har hverken vedtaegtsmaessig eksistens eller vedtaegtsmaessige befoejelser. Cembureau er hovedsagelig en brancheforening, der bestaar af nationale sammenslutninger.«
»I. 3 »Head Delegates.«
»Som det er tilfaeldet med regeringsrepraesentanter i internationale organisationer og til trods for, at titlen »Head Delegates« ikke er fastsat i vedtaegterne (V.I.2), blev der udnaevnt en delegationsleder (»Head Delegate«) til at udoeve stemmeretten paa generalforsamlingen. Cembureau havde en ajourfoert liste over disse »delegationsledere«.«
»Fra 1983 til 1985 bistod Cembureaus tjenestegrene med sekretariatsfunktioner, naar de blev anmodet om at tilrettelaegge moeder mellem personer, der havde titel af »delegationsleder«.
»Cembureau er ikke i stand til at kommentere moeder, der er afholdt efter 1985, fordi Cembureau absolut intet har haft at goere med disse moeder.« (23)
5) I artikel 12 i de tidligere vedtaegter og artikel 13 i de nye, »Sekretariat«, er det fastsat, at der, i de tilfaelde hvor ingen af direktoererne har bopael i Sverige, skal udnaevnes en underdirektoer af svensk nationalitet og med bopael i Sverige til medlem af Cembureaus bestyrelse, for at foreningen kan anses for at have en bestyrelse, der er anerkendt i henhold til svensk ret.
6) Medlemmernes bidrag er baseret paa deres produktion ifoelge de tidligere vedtaegter og paa deres cementsalg efter de nye vedtaegter, bortset fra salget af hvid cement.
Cembureau udoever mange forskelligartede aktiviteter paa baade det tekniske, oekonomiske, finansielle og statistiske omraade.
16. Udveksling af prisoplysninger mellem Cembureaus medlemmer
1) Saa vidt Kommissionen har konstateret, har Cembureau interesseret sig for cementpriserne i hvert fald siden 1978. Ifoelge cirkulaere EC 1/1981 (dok. 33126/3241-3242), hvori der henvises til cirkulaere EC 7/78, gennemfoerte og udsendte Cembureau i begyndelsen undersoegelser af prisforskellene paa cement i saekke og cement i loes vaegt i de forskellige stater. Senere blev Cembureaus virkefelt udvidet, og paa grundlag af de foreliggende dokumenter kan der saaledes skelnes mellem udveksling af punktuelle oplysninger i forbindelse med moeder og udveksling af periodiske oplysninger.
a) Udveksling af oplysninger i forbindelse med moeder
2) - Et haandskrevet notat med overskriften »Forberedelse af delegationsledernes moede den 14. januar 1983« indeholder foelgende (dok. 33126/11590; jf. ogsaa dok. 33126/11561-11562):
»1. Import fra OEsteuropa
(M) 1.1 Send en tabel til alle medlemmer med anmodning om - 1982-skoen - korrektioner - tilfoejelser
(HD) 1.2 Anmod om oplysninger om cif-priserne paa indgangsstederne
2. Handelen i Europa
2.1 Sekretariatet skal samle de eksisterende oplysninger 1979-1981
(M) 2.2 Medlemmerne skal afgive skoen for de resterende maaneder af 1982
2.3 Sekretariatet skal udarbejde lister over de officielle priser - ab fabrik, (faktiske priser eller skoen) for almindelig portlandcement og/eller den vigtigste cement
3. Verdensmarkederne for cement
(HD) (3.1 Anmod om oplysninger om medlemmernes eksportpris
(3.2 Anmod om oplysninger om cif-priserne i lande taet paa Europa« (24).
3) Et andet haandskrevet notat (dok. 33126/11592) blandt de dokumenter, der vedroerer delegationsledernes moede den 14. januar 1983, indeholder foelgende:
"(A) Ab fabrik. - Faktisk - Anslaaet (Cembureau) -
- (i) Ren portland - (fransk problem)
- (ii) Cement af bedre kvalitet
- (iii) Ingen oplysninger om rabatter. En saerlig undersoegelse er noedvendig med hensyn til rabatter
(Forskellige typer - klausuler)
(B) Eksportpriser. Ingen officielle oplysninger. Mulige gennem gruppeeksport
(C) Verdenspriser. Udvaelgelse af disponible priser. Vi kan ajourfoere
(D) Priserne i den europaeiske samhandel - En raekke uformelle priser, men de kan opnaas med eksekutivkomitéens tilladelse.« (25)
4) Et andet haandskrevet notat (dok. 33126/11614) blandt de dokumenter, der vedroerer delegationsledernes moede den 14. januar 1983, indeholder foelgende:
TABELPOSITION
(26)
5) - Paa delegationsledernes moede den 30. maj 1983 blev der omdelt en oversigt over »De indenlandske priser (uden afgifter)« i Cembureaus medlemslande. Denne tabel indeholder foelgende oplysninger (dok. 33126/11599):
TABELPOSITION
Satser: 4. 1. 1983 og 12. 1. 1983 for Graekenland.
a) Ny cement, erstatter P. 30. Maanedligt gennemsnit juli-december 1982. Pris ab fabrik anslaaet af Cembureau
b) Gennemsnit for hele landet. Gennemsnit syd: 300 - gennemsnit nord: 270 (eksklusive rabatter)
c) Athen-omraadet*: inklusive afgifter
d) Maksimumspris: 305-minimum: 250. (27)
6) - Et diagram over prissituationen i Europa ved udgangen af 1983 blev sendt til droeftelse under delegationsledernes moede den 19. marts 1984 (jf. dok. 33126/11714 og 11718-11720). Dette diagram blev ledsaget af en forklarende note paa engelsk og fransk (dok. 33126/11715 og 11717) med foelgende ordlyd:
»Prisniveauet for cement i medlemslandene pr. 31. 12. 1983
I lighed med sidste aar fremsaettes disse oplysninger i vedlagte diagram, der kraever foelgende forklaringer:
- I diagrammets venstre halvdel finder man under forkortelsen P de lande, hvor den mest solgte cement er ren portlandcement, medens hoejre halvdel indeholder de lande, der hovedsagelig fremstiller blandede portlandcementer (PCo), dvs. cement, der normalt bestaar af 75-85% klinker og 15-25% indblandingsmaterialer.
- Tallet til venstre eller til hoejre for hver rubrik angiver, i millioner tons, produktionen for samtlige lande i denne rubrik.
- Priserne er angivet i dollars til den kurs, der gjaldt den 31. 12. 1983; af hensyn til eventuelle prisudsving og rabatter i de enkelte lande, fremstilles disse priser som en ellipse, hvis areal stort set svarer til det paagaeldende lands produktion, og hvis centrum stort set svarer til gennemsnitsprisen.
- Prisviften er inddelt i klasser paa 10 paa 10 USD.
- Til sammenligning finder man yderst til venstre i diagrammet to andre ellipser, som angiver prisskalaen paa markedet i USA og Japan.« (28)
7) Meddelelsen til formanden (dok. 33126/11728-11729) og moedenotaterne (dok. 33126/11733-11737) indeholder ogsaa kommentarer, der opsummerer prissituationen: disse kommentarer citeres under nr. 19, under litra b).
b) Udveksling af periodiske oplysninger
8) Fra i hvert fald 1980 har Cembureau modtaget oplysninger om de gaeldende priser i de forskellige lande fra sine medlemmer og meddelt dem saadanne priser. Systemet for udveksling af disse oplysninger fungerer saaledes:
i) Hvert medlem sender Cembureau den nye prisliste eller prisaendringerne med ikrafttraedelsestidspunktet. Ifoelge de dokumenter, som Cembureau har fremlagt (dok. 33126/15096-15305), fremsender de fleste af medlemmerne disse oplysninger, efter at prislisterne er traadt i kraft, bortset fra visse medlemmer, der sender dem foer ikrafttraedelsen, nemlig: Belgien (dok. 33126/15100-15109); Danmark i tre tilfaelde, nemlig for prislister, der traadte i kraft den 1. marts 1984, den 1. marts 1985 og den 1. september 1986 (dok. 33126/15188, 15187, 15185); Nederlandene (dok. 33126/15136-15155); Det Forenede Kongerige, der er det eneste eksempel, som Cembureau har fremlagt, naar det drejer sig om prisaendringer (dok. 33126/15 115-15121).
ii) Naar Cembureau har modtaget disse oplysninger, og efter at de paagaeldende prislister er traadt i kraft, sender den sine medlemmer tre dokumenter:
- en skrivelse (»form letter«) med en oversigt over de prisaendringer, der er sket i de paagaeldende medlemslande samt ikrafttraedelsestidspunkterne
- et dokument for hvert medlemsland, der betegnes »Cement Price Reference File«, og som indeholder de nye priser for hver cementtype samt salgsbetingelserne
- et dokument for hvert medlemsland, der betegnes »Price Development for Cement«, og som indeholder tidspunkterne for prisaendringerne i en aarraekke (normalt fra 1979/80) samt priserne ab fabrik og de procentvise forhoejelser ved hver prisaendring.
9) I sit svar paa meddelelsen af klagepunkter fremfoerer Cembureau gentagne gange foelgende (se bl.a. s. 6): »De prisoplysninger, som Cembureau indsamler, er saaledes globale oplysninger for hvert enkelt land uden moms og uden angivelse af rabatter. Cembureau videresender dem altid til medlemmerne helt generelt uden nogen som helst individualisering.« (29)
Paa grundlag af en undersoegelse af de oplysninger, som Cembureau har faaet tilsendt og har videresendt til sine medlemmer, maa det kontrolleres, hvad udtrykkene »globale oplysninger« og »uden nogen som helst individualisering« betyder. Denne kontrol vil blive foretaget dels paa grundlag af de dokumenter, som Cembureau har fremsendt som foelge af en begaering om oplysninger (»Vedlagt fremsendes, i bilag 3, alle de dokumenter, som vi har kunnet finde vedroerende oplysninger om interne cementpriser, som vi har modtaget fra vore medlemmer og tilbagesendt til medlemmerne fra 1984 til slutningen af 1989« (30): dok. 33126/15066), dels paa grundlag af Cembureaus og dens medlemmers svar paa meddelelsen af klagepunkter.
10) Belgien
Ifoelge ministerielle bekendtgoerelser af 20. december 1950, 22. december 1971, 6. november 1986 og 24. juni 1988 er cementpriserne i Belgien undergivet et priskontrolsystem, saaledes at enhver prisstigning paa forhaand skal anmeldes til oekonomiministeriet og godkendes af dette.
Det er Fédération de l'Industrie Cimentière, der som brancheforening for de belgiske cementproducenter anmelder prisforhoejelserne, og ikke producenterne enkeltvis, og det er ogsaa brancheforeningen, der, naar forhoejelsen er godkendt, offentliggoer prislisten under betegnelsen »Cementpriser i Belgien pr . . . .« De prislister, der offentliggoeres af Fédération de l'Industrie Cimentière, er saaledes de belgiske producenters prislister.
Disse prislister indeholder (dok. 33126/15099, 15101-15102, 15104-15105, 15107, 15109) for hver cementkategori og -kvalitet, i loes vaegt og emballeret, prisen i franc pr. ton frit leveret ved kaj (pr. baad paa 251 t) og frit leveret jernbanestation (pr. godsvogn paa 20 t); for cement leveret med lastvogn (pr. fuldt laes paa mindst 20 t), der udgoer stoerstedelen af producenternes salg, indeholder prislisterne ingen priser, men kun bemaerkningen »Priserne varierer alt efter bestemmelsessted.«
I sit svar paa meddelelsen af klagepunkter erklaerer Fédération de l'Industrie Cimentière (s. 16), ligesom de belgiske producenter, at de oplysninger, der tilsendes Cembureau, samtidig sendes til Fédération de l'Industrie du Béton, SNCB, Fédération des négociants en Matériaux de Construction, l'Association du Béton prêt à l'emploi og Confédération de la Construction. Hverken den belgiske brancheforening (FIC) eller producenterne har fremlagt noget dokument, der viser, at de oplysninger, der sendes til disse forskellige brancheforeninger, er de samme som dem, der sendes til Cembureau.
De skrivelser (dok. 33126/15100, 15106), hvorved Fédération de l'Industrie Cimentière fremsender prislisterne til Cembureau, indeholder til sidst et afsnit med foelgende ordlyd: »I betragtning af denne forhoejelse (eller ovennaevnte aendringer) bliver prisen for portlandcement med puzzolan »PPZ 30« frit leveret med lastvogn (referencepris):
TABELPOSITION
Foerste side i »Cement Price Reference File« (dok. 33126/15111) indeholder en minimums- og en maksimumspris for leverancer med lastvogn og, i noterne, forhoejelserne pr. t for cement leveret med skib og jernbane samt den procentvise forhoejelse af transportudgifterne for cement leveret med lastvogn. Anden side i »Cement Price Reference File« (dok. 33126/15112) indeholder med hensyn til cement leveret med skib og jernbane de samme oplysninger som den prisliste, Fédération de l'Industrie Cimentière har fremsendt; med hensyn til cement, der leveres med lastvogn, indeholder den en minimumspris (»lowest price«) (0-10km) for hver cementtype.
Det fremgaar af ovenstaaende, at de oplysninger, som Fédération de l'Industrie Cimentière sender Cembureau, og som Cembureau videresender til sine medlemmer, er oplysninger, der vedroerer hver enkelt belgisk producent, da anmodningen om godkendelse af prisstigninger indgives til det kompetente ministerium af denne brancheforening og ikke af producenterne enkeltvis. Medens ministeriet godkender maksimumspriser, er det minimumspriser, brancheforeningen meddeler Cembureau, og som sidstnaevnte videresender til medlemmerne, naar det drejer sig om cement leveret med lastvogn, der som sagt udgoer stoerstedelen af cementvirksomhedernes salg; disse minimumspriser skal ifoelge meddelelsens ophavsmand betragtes som minimumspriser for hele industrien og dermed for den enkelte producent.
Endelig forholder det sig ifoelge Fédération de l'Industrie Cimentière saaledes, at »den passage, som Kommissionen citerer, og som gaar ud paa, at »priserne er blevet bekraeftet pr. telefon én gang om aaret« (dok. 33126/15096), kun betyder, at der siden 1986 ikke har vaeret nogen generel prisstigning, som oekonomiministeriet har godkendt. FIC bekraeftede derfor, at de prislister, der var blevet meddelt i 1986, stadig var gaeldende« (svar paa meddelelse af klagepunkter, s. 38). (32)
11) Danmark
I Danmark, hvor der kun er én producent »blev Aalborgs priser indtil 1989 godkendt af Monopoltilsynet paa forhaand, og de aendrede prislister blev tilsendt Cembureau efter godkendelse og offentliggoerelse i Danmark« (33) (Aalborgs svar paa meddelelsen af klagepunkter, s. 13, note 2).
Aalborg meddeler Cembureau priserne ab fabrik (dok. 33126/15183-15188 og 15244-15249); Cembureau gengiver disse priser i »Cement Price Reference File« (se bilag 2/b til Cembureaus svar paa meddelelsen af klagepunkter) (34).
12) Frankrig
I det notat, der blev fremsendt til Kommissionen sammen med dokumenterne om udveksling af prisoplysninger, anfoerte Cembureau: »Fotokopier af priserne fra 1984 til 1986 - plus kopier af to informationsnotater om gennemsnitsprisen i Frankrig til min personlige orientering. Prissystem (kontrol indtil 1986). De meddelte priser er gennemsnitspriserne for Frankrig. Priserne paa to typer cement. Fra 1987 vil Frankrig ikke laengere have disse priser offentliggjort i Cembureau-dokumenterne. De kan meddeles medlemmerne pr. telefon« (dok. 33126/15096) (35).
Efter en periode med liberalisering blev cementpriserne i Frankrig fra 1982 til 1986 undergivet et »inflationsbekaempende« system og dernaest liberaliseret.
Ifoelge Cembureaus dokumenter (dok. 33126/15170-15182 og 15230-15243) har Syndicat National des Fabricants de Ciments et Chaux efter prisforhoejelser i Frankrig sendt Cembureau gennemsnitspriserne for fire produktkategorier, nemlig CPA 55R, CPA 55, CPJ 45R, CPJ 45. Foelgeskrivelserne indeholder foelgende saetning: »Da der er tale om omtrentlige gennemsnitsvaerdier, kan der ikke foretages noejagtige sammenligninger med tidligere offentliggjorte priser, og prisforskellene mellem kategorierne er ikke signifikante.« Denne saetning er ogsaa medtaget i »Cement Price Reference File« (36).
For 1987 og 1988 har Syndicat National des Fabricants de Ciments et Chaux meddelt Cembureau cementpriserne i Frankrig, uden andre angivelser, for kategorierne CPJ 45 og CPA 55R: den skrivelse af 2. marts 1988, hvorved der gives meddelelse om cementpriserne i Frankrig pr. 31. december 1987, indeholder til sidst foelgende bemaerkning: »Som foelge af vores telefonsamtale af 1. marts 1988, til Deres personlige orientering« (37)
13) Tyskland
Cembureaus ovennaevnte notat, der blev fremsendt til Kommissionen sammen med prisdokumenterne (dok. 33126/15096), indeholder foelgende: »Fotokopier af priserne for 1984-1989. Prissystem (fri prisfastsaettelse). Den gennemsnitspris, som den tyske sammenslutning har meddelt Cembureau, er den gennemsnitspris, som det tyske statistiske kontor har beregnet.« (38) Denne oplysning er blevet bekraeftet af Bundesverband der Deutschen Zementindustrie (i svaret paa meddelelsen af klagepunkter, s. 8-12) og ved de fleste af Cembureaus laeselige eksempler (dok. 33126/15161-15167). Oplysningerne i telex af 28. maj 1985 fra Bundesverband til Cembureau er tilsyneladende blevet videresendt fra Cembureau til Cement Makers' Federation, for telexet indeholder foelgende haandskrevne bemaerkning: »Att. Pinnock, Henvisning til Tx af dags dato. Vesttyskland (indrammede priser) Hilsen« (39) (dok. 33126/15166).
14) Graekenland
Priserne i Graekenland skulle indtil maj 1989 godkendes af regeringen (jf. Titans svar paa meddelelsen af klagepunkter, s. 14). Titan har for samtlige graeske producenters vedkommende meddelt Cembureau alle prisaendringerne paa tre typer cement (»gennemsnitspriser ab fabrik«) (dok. 33126/15291-15305).
15) Irland
Priserne i Irland var undergivet kontrol indtil juli 1985. Den eneste irske producent, Irish Cement Ltd, »har givet Cembureau prisoplysninger fra det tidspunkt, hvor Cembureau begyndte at indsamle statistiske prisoplysninger« (40) (svar paa meddelelsen af klagepunkter, s. 10). Ifoelge det eksempel, som Cembureau har fremlagt, har Irish Cement Ltd givet meddelelse om priserne for: almindelig portlandcement 0/10 miles i loes vaegt, almindelig portlandcement i loes vaegt ab fabrik og supplementerne for hurtigthaerdnende cement og sulfatbestandig cement, almindelig portlandcement i saekke paa mellem (minimum) og (maksimum), almindelig portlandcement i saekke ab fabrik og supplement for hurtigthaerdnende cement (dok. 33126/15122).
16) Italien
Indtil den 30. november 1985 blev cementpriserne kontrolleret af de offentlige myndigheder. AITEC har paa Cembureaus italienske medlemmers vegne paataget sig at meddele Cembureau de maksimumspriser, der er blevet godkendt for hele landet af de offentlige myndigheder og offentliggjort i Den italienske Stats Tidende (dok. 33126/15130-15135). Siden december 1985 har priserne vaeret undergivet en tilsynsordning, saaledes at de enkelte virksomheder paa grundlag af en undersoegelse af omkostningsudviklingen, som CIP foretager hos en raekke producenter, skal forelaegge det kompetente ministerium den prisliste, de agter at anvende, og som ministeriet skal udtale sig om inden 30 dage. Efter denne nye procedures ikrafttraeden har AITEC meddelt Cembureau (dok. 33126/15129) de godkendte maksimumspriser: AITEC's skrivelse synes at underforstaa, at der er tale om maksimumspriser for hele industrien, da der ikke henvises til nogen gennemsnitspris. Denne fortolkning bekraeftes tilsyneladende af, at det i skrivelsen foerst anfoeres, at priserne ikke laengere offentliggoeres i Den italienske Stats Tidende, og at hver producent selv offentliggoer sine priser, hvorefter skrivelsen fortsaetter saaledes: »En meddelelse fra AITEC offentliggoeres i fagpressen« (»Un annuncio, come AITEC, appare sulla stampa specializzata»). Det fremgaar af ovenstaaende, at de priser, som AITEC har meddelt Cembureau, er maksimumspriser ab fabrik, der gaelder for samtlige producenter.
17) Luxembourg
I Luxembourg kontrolleres priserne af staten. Landets eneste producent, Ciments Luxembourgeois, meddeler Cembureau sine offentlige prislister uden nogen udtrykkelig angivelse af salgsvilkaar og rabatter (dok. 33126/15126-15127, 15158-15160). Dokumenterne »Cement Price Reference File« og »Price Development for Cement«, som Cembureau sender sine medlemmer, indeholder foelgende oplysninger: »De cementpriser (eller listepriser), som S.A. des Ciments Luxembourgeois anvender, gaelder pr. ton ab fabrik, i loes vaegt, inkl. rabatter, uden moms« (41). »Cement Price Reference File« fortsaetter saaledes: »For cementleverancer i loes vaegt med selskabets egne lastbiler, faktureres transportomkostningerne, der afhaenger af afstanden, saerskilt» (42) (jf. bilag 2/a i Cembureaus svar paa meddelelsen af klagepunkter) (43).
18) Nederlandene
I Nederlandene var der fra 1982 og indtil 1988 to producenter, nemlig ENCI og Cemij. Cemij blev i 1989 overtaget af ENCI-koncernen. ENCI og Cemij havde indgaaet aftaler om gensidig levering, om opdeling af det nederlandske cementmarked og om salgssamarbejde. Ifoelge de dokumenter, som Cembureau har fremsendt (dok. 33126/15136-15157), er det ENCI, der meddeler Cembureau de officielle prislister, foer de traeder i kraft. Blandt disse dokumenter figurerer ogsaa en meddelelse fra Vereniging Nederlandse Cementindustrie til Cembureau af 12. december 1984 (dok. 33126/15152) med foelgende ordlyd: »Under henvisning til vores telemeddelelse fra sidste uge skal vi meddele Dem, at priserne paa de forskellige cementtyper aendres fra den 2. januar 1985. Priserne paa slaggecement (HD-A) leveret med skib bliver 119,05 HFL/t, medens portlandcement af klasse A bliver paa 128,50 HFL/t. Jeg har faaet oplyst af Kuijt, at han i et par aar har sendt Dem en kopi af den officielle skrivelse til kunderne om prisaendringerne. I Deres statistikker naevner De kun slaggecement og portlandcement uden henvisning til varemaerker« (44).
I betragtning af ovennaevnte samarbejdsaftaler og den omstaendighed, at sammenslutningen VNC taler om prisaendringer i sin skrivelse uden at angive producenter, maa det formodes, at meddelelserne til Cembureau vedroerer begge producenters priser. De prislister, der meddeles Cembureau, omfatter en ensartet pris for alle destinationer med skib (indtil 1984 en ensartet pris med jernbane), en minimumspris og en maksimumspris for leverancer med lastvogn. Dokumentet »Cement Price Reference File« (dok. 33126/15149) indeholder de samme oplysninger som prislisterne.
19) Portugal
Priserne i Portugal var indtil 1987 undergivet en ordning med bekendtgjorte priser; siden har der vaeret tale om en ordning med prisaftaler (dok. 33126/15201).
Alle aendringer af priserne ab fabrik meddeles Cembureau af brancheforeningen ATIC og gengives i dokumenterne »Cement Price Reference File« og »Price development for cement« (dok. 33126/15192-15229 og 15253-15290). I betragtning af, at der i ATIC's notater tales om cementpriser i Portugal, maa det formodes, at disse priser gaelder for de to portugisiske producenter.
20) Spanien
Det notat, Cembureau fremsendte til Kommissionen sammen med dokumenterne om udveksling af prisoplysninger (dok. 33126/15096) indeholder foelgende: »Spanien - Fotokopier af priserne fra 1984 til 1988. Prissystem (fri prisfastsaettelse). Vi har ikke offentliggjort cementpriser siden 1984, vi faar en gang aarligt meddelt en gennemsnitspris pr. telefon til orientering« (45).
Cembureau har kun forelagt Kommissionen tre dokumenter, nemlig »Cement Price Reference File« (dok. 33126/15191 og 15252) vedroerende priserne pr. 1. januar 1984, som foruden gennemsnitspriserne indeholder foelgende oplysning: »Siden dette tidspunkt (14. 10. 1980) har priserne udviklet sig forskelligt i de forskellige regioner. Det er derfor vanskeligt at fastsaette en gennemsnitspris for hele landet« (46); en haandskrevet tabel, som blev faxet til Cembureau den 7. juli 1987, og som indeholdt gennemsnitspriserne fra januar 1985 til december 1986 og med foelgende bemaerkning nederst paa siden: »Disse priser blev meddelt fru Lacroux den 22. 5. 1987 for at blive forelagt paa Cembureaus generalforsamling i samme maaned« (47) (dok. 33126/15190 og 15251); en tabel, der blev fremsendt til Cembureau den 2. 3. 1989, og som indeholdt gennemsnitspriserne ab fabrik og frit leveret i december 1988 (dok. 33126/15189 og 15250).
21) Det Forenede Kongerige
Indtil februar 1987 anvendte de britiske producenter en aftale om priser og salgsbetingelser (»Common Price and Marketing Arrangement«): Priser og salgsbetingelser blev vedtaget i faellesskab og forelagt de britiske myndigheder (Restrictive Practices Court har to gange fastslaaet, at aftalen ikke var i strid med borgernes interesser). Disse priser var dem, der blev meddelt Cembureau af Cement Makers' Federation (dok. 33126/15115-15116) og af Cembureau anfoert i »Cement Price Reference File« (dok. 33126/15117). Cembureau har kun fremlagt en enkelt meddelelse fra Cement Makers' Federation, nemlig meddelelsen om aendringen af prislisten af 1. juni 1985. Ifoelge Cembureau, der ikke har naevnt aendringer fra foer 1985, »har vi ikke modtaget nogen officiel prismeddelelse siden 1985. Vi modtager priserne fra forskellige kilder (dvs. byggevirksomheder), som vi meddeler som omtrentligt skoen pr. telefon. Prissystem (fri prisfastsaettelse siden 1987)« (48) (dok. 33126/15096).
22) Det notat, som Cembureau har sendt Kommissionen sammen med dokumenterne om udveksling af prisoplysninger, konkluderer saaledes paa side 2 (dok. 33126/15097): »Vi meddeler normalt kun priserne til vore medlemmer. Anmodninger udefra kommer altid fra selskaber eller konsulentfirmaer, der oensker at foretage prissammenligninger. Desvaerre er de prisstrukturer og cementtyper, som de enkelte lande har valgt som reference, saa forskellige, at alle de sammenligninger, der er foretaget, har vist sig at vaere forkerte. En cementvirksomhed med godt kendskab til normerne og transportomkostningerne kan naturligvis anvende disse priser, men vi udfoerer aldrig dette arbejde for vore medlemmer« (49).
17. Droeftelser om »loyal eller sund eller korrekt« konkurrence
1) Tre dokumenter eller dokumentkategorier omhandler de droeftelser, der har fundet sted desangaaende paa Cembureau-organernes moeder.
a) Cimpors notat
2) Ifoelge et haandskrevet notat fra Cimpor (oeverst paa siden) blev der paa eksekutivkomitéens moede den 25. marts 1983 omdelt et dokument paa 5 sider (dok. 33322/308-312).
Dette dokument er opdelt i tre punkter, hvor de to foerste igen er opdelt i foelgende underafdelinger: 1. Import fra OEstblokken, 2. Samhandelen i Europa, 3. Betingelserne paa verdensmarkedet.
Punkt »2. Samhandelen i Europa« omfatter et afsnit »a) Generelt«, et afsnit »b) Prissammenligninger«, et afsnit »c) EF's stilling«, der lyder saaledes: »Artikel 85 og 86 vedroerende konkurrencepolitikken er klare, og man kan ikke planlaegge nogen foranstaltning i strid med disse artikler.
I EF er der en tendens til at undersoege de forskellige landes stilling ud fra et oekonomisk synspunkt, og det er for oejeblikket formaalet at finde et prissystem for ensartede produkter, der vil vaere foreneligt med artikel 85. Det system med paritetspunkter, der undersoeges for oejeblikket, har til formaal at undgaa oedelaeggende konkurrence og vil vaere velegnet for cementindustrien.
Der er ligeledes fremsat forslag med henblik paa at sikre en loyal konkurrence« (50).
3) Dette dokument er det samme som det dokument, der paa engelsk og fransk blev fundet blandt papirerne vedroerende delegationsledernes moede den 14. januar 1983 (dok. 33126/11617-11629) og udgoer stoersteparten af et dokument paa engelsk, der blev fundet blandt papirerne vedroerende delegationsledernes moede den 14. januar 1983 (dok. 33126/11630-11633), med titlen »Delegationsledernes moede, Paris, 14. januar 1983 - notater til formanden« af 18. januar 1983 - HC/no, og som indeholder en redegoerelse i fem punkter, idet punkt 1, 2, 4 og 5 var opdelt i underpunkter: »1. Import fra OEstblokken«, »2. Samhandelen i Europa«, »3. Betingelserne paa verdensmarkedet«, »4. Spoergsmaal til behandling i eksekutivkomitéen«, »5. Generelle bemaerkninger.« Punkt »2. Samhandelen i Europa« omfatter et afsnit »a) Prissammenligning« og et afsnit »b) EF's stilling«, der er den engelske version af punkt »2.c) EF's stilling« i det dokument, der blev omdelt paa eksekutivkomitéens moede den 25. marts 1983, hvor der er tilfoejet foelgende: »(se Van Hoves noter).« Van Hoves notater er i form af dias (dok. 33126/11602-11613):
- Dias 4, 5, 6 og 7 erindrer om anvendelsen af artikel 85 og 86, betingelserne for negativattest og fritagelse samt Kommissionens undersoegelsesbefoejelser
- dias 8 har foelgende ordlyd: »EF planlaegger en administrativ skrivelse for at tolerere:
- systemet med paritetspunkter = prisgennemsigtighed for at undgaa en oedelaeggende konkurrence.
Argumenter: - tungt og ensartet produkt
- industrien er afhaengig af regionale raamaterialer
- produktets ringe vaerdi
- uelastisk efterspoergsel
- oligopolistisk struktur
- meget »moden«industri
- meget kapitalintensiv industri
Grundlag: Undersoegelser ved universitetet i Tubingen
Undersoegelser ved universitetet i Louvain.« (51).
- dias 9A, 9B og 9C illustrerer med skemaer paritetspunkterne i to graenselande og det faelles punkt for »prisen frit leveret« mellem de paagaeldende to »relevante markeder«
- dias 10 indeholder »forslag til loyal konkurrence« under henvisning til de skemaer, der er illustreret i dias 9A, 9B og 9C:
»1. Om muligt
- liste over priserne frit leveret
- og disponible priser ab fabrik.
2. Disse priser skal beregnes ud fra den antagelse, at der for et prisfoerende selskab anvendes identiske paritetspunktspriser for samtlige destinationer, ogsaa for salg ud over de nationale graenser.
3. Paa et relevant marked, tilpasning til det prisfoerendes selskabs pris.
4. Uden for det relevante marked, anvendelse af 2 eller lejlighedsvis tilpasning« (52).
4) Ifoelge de erklaeringer, som de fleste virksomheder fremsatte i svarene paa meddelelsen af klagepunkter, var »de forslag, der var fremsat for at sikre loyal konkurrence« blot de forslag, som de belgiske og nederlandske cementvirksomheder havde fremsat over for Kommissionen i forbindelse med anmeldelsesproceduren den 16. juli 1981, og Kommissionen havde ifoelge virksomhederne paataenkt at fritage disse forslag paa davaerende tidspunkt.
Det skal foerst erindres, at Van Hoves notater indgaar i de dokumenter, der vedroerer delegationsledernes moede den 14. januar 1983 (se nr. 3), og er en naermere redegoerelse for punkt 2.B paa dagsordenen for dette moede »Midler til opretholdelse af en fair handel . . . Prisdannelsessystem - Anvendelige teorier - Fair konkurrenceregler« (se nr. 19, punkt 3). »Formandens indledende redegoerelse«fastslaar hen imod slutningen, at »det vel er unoedvendigt at sige, at der ikke udarbejdes referat af vore droeftelser« (se nr. 19, punkt 5). Hvis »de forslag, der var fremsat for at sikre en loyal konkurrence« blot var de forslag, der var blevet anmeldt til Kommissionen den 16. juli 981, saaledes som virksomhederne haevder, forstaar man ikke, hvorfor der ikke skulle udarbejdes noget referat af delegationsledernes moede den 14. januar 1983.
Selv om det var korrekt, at de forslag, der blev droeftet paa moederne mellem delegationslederne og i Cembureaus eksekutivkomité, i vid udstraekning svarede til indholdet i den anmeldelse, der blev indgivet den 16. juli 1981, og Kommissionen den 21. april 1982 havde sendt CBR et udkast til en meddelelse, der skulle offentliggoeres i De Europaeiske Faellesskabers Tidende efter artikel 19, stk. 3, i forordning nr. 17, forholder det sig dog saaledes, at Kommissionen ikke havde taget officiel stilling paa det tidspunkt, hvor delegationslederne og eksekutivkomitéen holdt moeder, nemlig henholdsvis den 14. januar 1983 og den 25. marts 1983, og at der aldrig blev offentliggjort nogen meddelelse i De Europaeiske Faellesskabers Tidende efter artikel 19, stk. 3, i forordning nr. 17. Som CBR desuden anfoerer i sit svar paa meddelelsen af klagepunkter (s. 44) meddelte Kommissionen de anmeldende parter den 1. august 1983, at den havde udsat den formelle vurdering af anmeldelsen, og at den fandt det muligt, at offentliggoerelsen af priser frit leveret sammen med priser ab fabrik kunne medfoere konkurrencebegraensninger (53). I denne forbindelse er det hensigtsmaessigt at erindre om, at systemet med paritetspunkter ogsaa muliggoer en opdeling af markedet mellem producenterne (se nr. 10, litra a)).
Det skal tilfoejes, at de anmeldende parter havde stillet foelgende to betingelser for anvendelse af det anmeldte system: Afskaffelse af de offentlige myndigheders priskontrol og konkurrenternes afskaffelse af de ensartede eller maksimale regionale priser frit leveret paa de markeder, som det anmeldte system omfattede. Formaalet med de forslag til loyal konkurrence, som Van Hove fremsatte paa ovennaevnte moeder, var at faa konkurrenterne til at acceptere systemet, hvilket CBR indroemmer i sit svar paa meddelelsen af klagepunkter, s. 42-43: »I betragtning af Kommissionens positive reaktion har de belgiske og nederlandske cementvirksomheder bestraebt sig paa at fremme systemet hos de oevrige medlemsstaters cementvirksomheder, fordi de betragter det som et acceptabelt kompromis mellem de konkurrenceretlige krav og behovet for at undgaa en oedelaeggende konkurrence. Hvis cementvirksomhederne i de oevrige medlemsstater kunne overtales til at anvende et tilsvarende system, ville det ogsaa goere det muligt at opfylde anden betingelse for anvendelse af systemet (afskaffelse af konkurrencen om de ensartede eller maksimale regionale priser frit leveret) og ville ogsaa i vid udstraekning goere det lettere at faa afskaffet eller tilpasset statskontrollen med cementpriserne.«
b) Eksekutivkomitéens moede den 9. november 1983
5) Udkast til referat af eksekutivkomitéens moede den 9. november 1983 (dok. 33322/286-294), punkt 2. »Loebende aktiviteter«, litra b) »Andre spoergsmaal, som komitéen behandler for oejeblikket - Eksportsamarbejde«, omhandler foerst Canellopoulos' bemaerkninger om forringelsen af
eksportpriserne og indeholder derefter foelgende: »Bertran anfoerte, at han personligt var optimistisk med hensyn til opretholdelse af afsaetningen paa de oversoeiske markeder, men at problemet med prisnedgangen absolut var alvorligt. Han mente, at tiden var inde til at undersoege mulighederne for at forbedre samarbejdet, ikke blot mellem de store eksportlande, men ogsaa mellem alle Cembureaus medlemmer. Det skulle vaere en af Cembureaus opgaver at bidrage til en sund, men realistisk konkurrence« (54).
Dernaest omhandler referatet Heibergs indlaeg om de japanske og sydkoreanske cementvirksomheders eksportbegraensning og Sir J. Milnes indlaeg om behovet for at etablere snaevrere forbindelser mellem Export Policy Committee, der ikke henhoerer under Cembureau, og eksekutivkomitéen, efter at Van Hove havde udtalt, »at ingen EF-regler forbyder konsultationer og samarbejde paa de oversoeiske markeder« (55).
6) Det er klart, at udtalelsen »det skal vaere en af Cembureaus opgaver at bidrage til en sund, men realistisk konkurrence« vedroerer eksporten til lande uden for EF, hvilket Cembureau og dens medlemmer bekraefter. Cembureau fremfoerer i denne forbindelse (side 15 i svaret paa meddelelsen af klagepunkter): »Side 12 svarer til side 4 i det dokument, der bekraefter, at Export Policy Committee ikke hoerer ind under Cembureaus indflydelsessfaere. Ifoelge referatet under afsnittet »Eksportsamarbejde« (s. 11) er der tale om samarbejde paa de oversoeiske markeder, »da der ikke er nogen EF-regler, der forbyder en saadan konsultation.« Foerste afsnit paa denne side om, at »det skal vaere en af Cembureaus opgaver at bidrage til en sund, men realistisk konkurrence mellem alle Cembureaus medlemmer«skal ses i dette perspektiv« (56).
7) Bortset fra, at udtalelsen om, »at der ikke er nogen EF-regler, der forbyder konsultationer og samarbejde paa de oversoeiske markeder« kun kan forpligte den, der har fremsat den, er det fortsat spoergsmaalet, hvorledes Cembureau kan »bidrage til en sund, men realistisk konkurrence« mellem sine medlemmer, naar den erklaerer, at problemerne med eksport til lande uden for EF ikke falder ind under dens omraade. Den fremfoerer paa side 15 i svaret paa meddelelsen af klagepunkter, at »Export Policy Committee (udvalget af storeksportoerer, red.) ikke hoerer ind under Cembureaus indflydelsessfaere« (57). Som kommentar til Blue Circles interne notat af 9. april 1981 (dok. 33126/11338-11340), om at Cembureau opgav den eksportkomité, der var nedsat i dens regi, og at der derefter blev oprettet eksportkomitéer uden for Cembureau, fremfoerer Cembureau paa side 10 i sit svar paa meddelelsen af klagepunkter: »Side 1 til 3: Disse dokumenter stammer fra Blue Circle. De specificerer, at Cembureau ikke har haft nogen komité for eksportsamordning siden 1958, hvor EOEF-traktaten traadte i kraft (siden 1972 ifoelge Blue Circles notat, red.). Det fremgaar ligeledes, at Cembureau ikke har noget at goere med hverken London Club eller E.C.E.C. (European Cement Export Committee)« (58).
8) I ovennaevnte erklaeringer er der en raekke selvmodsigelser. For det foerste fremfoerer Cembureau, at den ikke har haft nogen komité for eksportsamordning siden EOEF-traktatens ikrafttraeden, og i Blue Circles ovennaevnte notat af 9. april 1981 er det anfoert (59), at Cembureau opgav dette uoenskede barn, som European Export Committee var, paa grund af faellesmarkedets afsky for enhver form for karteller; for det andet indeholder eksekutivkomitéens udkast til moedereferat af 9. november 1983 en udtalelse om »at ingen EF-regler forbyder konsultationer og samarbejde paa de oversoeiske markeder.« Desuden bekraefter Cembureau paa den ene side, at »den ikke laengere har nogen komité for eksportsamordning«, og paa den anden side hedder det i ovennaevnte udkast til eksekutivkomitéens moedereferat: »Han mente, at tiden var inde til at undersoege mulighederne for at forbedre samarbejdet, ikke blot mellem de store eksportlande, men ogsaa mellem alle Cembureaus medlemmer. Det skulle vaere en af Cembureaus opgaver at bidrage til en sund, men realistisk konkurrence.«
Kommissionen finder, at Cembureau har opfordret til samarbejde mellem medlemmerne baade inden for EF og i tredjelande.
c) Italcementis notat
9) Italcementis haandskrevne notat om moedet i eksekutivkomitéen den 14. april 1986 i Paris (dok. 33126/3185) indeholder foelgende:
»3.1. Van Hove - forretningsorden - samarbejde med Cembureau
a) Luftforureningsproblemet - EF: Man har udvirket, at cementindustrien traekker sig ud af anlaeggene med stor . . . (ulaeseligt ord). Der vil vaere et specialnavn for cementen, med en graesk konsulent. CLC vil kunne deltage i arbejdsgruppen - intet nyt hidtil.
b) Dumpingimport. Vanskelig situation, skaden er begraenset, det er vanskeligt at faa anerkendt den skade, der skal opgoeres - i tidens loeb er truslen ikke taget til - beskeden import. Kommissionen vil foerst holde moede sidst i maj og det eneste positive resultat bliver maaske, at arkivering undgaas.
Bertrand - der maa soeges indbyrdes spilleregler for at undgaa en urimelig konkurrence.
Collis - Der eksisterer en dumpinggraense . . . (ulaeseligt ord)
V.H. - 1) Der skal vaere dumping og 2) der skal vaere en skade - ved dette andet punkt standsede man.
3.2 Laplace - (en halv side i det haandskrevne notat behandler Cembureaus interne problemer, saasom udgifter og organisation)« (60).
10) Ifoelge parterne har Kommissionen fejlfortolket saetningen »der maa soeges indbyrdes spilleregler for at undgaa urimelig konkurrence«, for denne saetning vedroerte dumpingproblemerne, og nogle gik saa langt som til at sige, at den urimelige konkurrence, der var tale om, var konkurrencen fra de udenlandske producenter, der foretog dumping.
Den paagaeldende saetning er af forfatteren til det haandskrevne notat blevet indfoejet efter punkt b), der behandler dumpingproblemerne og foer Collis' og Van Hoves indlaeg, der vedroerer de samme problemer. Men det er klart, at saetningen ikke har noget at goere med dumpingproblemerne, for det er fastsat, at der boer soeges »indbyrdes« spilleregler og ikke spilleregler mellem de udenlandske producenter, der mistaenkes for dumping.
18. »Cembureau-aftalen eller Cembureau-princippet: de europaeiske hjemmemarkeder skal respekteres« (»The Cembureau Agreement or Cembureau principle of not transhipping to internal European Markets«)
1) Kommissionen fik foerste gang kendskab til denne »aftale« eller dette »princip« gennem to dokumenter, som den fandt ved en kontrolundersoegelse hos Blue Circle.
1) Internt notat af 1. december 1983 med overskriften »Importbegraensende strategi og cementindustriens fremtid« (dok. 33126/11332-11334).
2) Efter at have behandlet importen til Det Forenede Kongerige og efterspoergslen i og uden for Europa indeholder notatet foelgende: »For oejeblikket kan en overproduktion paa 22 mio t i Vesteuropa kanaliseres ud paa de oversoeiske markeder afhaengigt af efterspoergslen efter produktet, men der er stor sandsynlighed for, at disse maengder falder til 15 mio t eller mindre i begyndelsen af 1985, og at Cembureaus princip, nemlig at de europaeiske hjemmemarkeder skal respekteres, dermed bringes i fare.
Vi har hidtil taget foelgende forholdsregler over for import.
1. Antidumpingsag, der, hvis den vindes i 1984, kan blive uden betydning paa lang sigt, hvis Spanien bliver medlem af EF.
2. Forhandlinger med ekspeditoerer og importoerer; rimeligt effektivt for oejeblikket, men risikerer at opmuntre de oevrige.
3. Trusler og smiger over for Cembureaus venner. Formodentlig tilstraekkeligt over for de stoerste producenter, men vil sandsynligvis ikke stoppe enhver i EF.
4. Opfoerelse af siloer i »fjendtlige« omraader. En trovaerdig, gennemfoerlig og effektiv mulighed i begraenset omfang, men a) vil vaere tidkraevende og dyr b) kan opildne hele maallandet til at traeffe mere omfattende foranstaltninger og derved totalt oedelaegge Cembureau-aftalen, og i saa fald vil BC formodentlig blive den stoerste taber. Det antages ogsaa i denne forbindelse, at vore maal ikke opnaar statsbeskyttelse »ad bagvejen«, hvilket er en meget farlig forudsaetning, naar der er tale om haardt traengte latinske oekonomier, der ikke producerer olie.
5. Kvalitetsforsikring kan ogsaa vaere et nyttigt redskab, men kan sikres ved relativt smaa omkostninger.
6. Det er ogsaa af betydning at traekke sig ud af samarbejdet om vores Nigeria-eksport, men kan vi stole paa den nigerianske oekonomi eller paa, at Coumantaros' velvilje vil vare evigt?« (61).
Notatet fortsaetter med at tage to andre midler i betragtning og opstille hypoteser over de foranstaltninger, der skal traeffes i virksomheden.
2) Udateret, internt notat med overskriften »Importtrusler«(dok. 33126/11335-11337)
3) Dette notat indeholder foelgende: »Ud fra den antagelse, at Cembureaus politik med hensyn til respekt for hjemmemarkederne holder, og at den vesttyske import ikke viser sig rentabel, vil der kun vaere tre store trusler tilbage.
1. Cement i loes vaegt pakket i saekke og leveret med skib paa 5 000 t fra OEsttyskland.
2. Saekke, herunder store saekke, fra Polen.
3. En stor entreprenoer med et moderskib, som anvender skibe paa 25 000 t fra sydeuropaeiske Comecon-havne.
Der er ogsaa en mindre trussel fra de smaa uafhaengige nordspaniere, som importerer hertil, men deres maengde, kvalitet og organisation er begraenset" (62).
Notatet fortsaetter med en behandling af truslerne fra OEsttyskland og Polen.
4) Under en kontrolundersoegelse efter artikel 14, stk. 2, i forordning nr. 17, efter at Kommissionen havde opdaget disse to notater hos Blue Circle, blev Cembureau opfordret til i henhold til forordningens artikel 14, stk. 1, at fremlaegge en raekke dokumenter, bl.a. »alle dokumenter vedroerende »Cembureau-aftalen og/eller Cembureau-princippet: de europaeiske hjemmemarkeder skal respekteres.« Hvis ikke der findes skriftlige dokumenter bedes De beskrive indholdet i denne »aftale«eller dette »princip.««(dok. 33126/11523-11524). Cembureaus svar var, at »der ikke eksisterer nogen »Cembureau-aftale eller -principper«eller nogen dokumenter, der indeholder regler om anvendelsen deraf. Naar udtrykket anvendes i et dokument, hentyder det ikke til en eller anden konkurrencebegraensende praksis, men til krav om overholdelse af etiske regler og saedvaner, der er udviklet lidt efter lidt gennem virksomhedernes samhandel og den oekonomiske udvikling i de forskellige lande«(dok. 33126/11525) (63).
I sit svar paa meddelelsen af klagepunkter vedroerende en procedure efter artikel 15, stk. 1, i forordning nr. 17 (dok. 33126/13568-13573) kommenterede Cembureau Blue Circles ovennaevnte interne notat af 1. december 1983 saaledes: »Bilag 10. Dette dokument giver ikke anledning til saerlige bemaerkninger fra Cembureau. Det er udarbejdet af en cementvirksomhed og henviser blot til de regler om godt naboskab, som Cembureau har opfordret til. Henvisningen til »Cembureau principle of not transhipping to internal European markets« angiver en adfaerdsmaade, som medlemmerne har oensket, men indeholder ikke i sig selv nogen begraensning, saa meget desto mere heller ikke nogen sanktion.
Henvisningen til en »Cembureau-aftale« tager blot sigte paa samme princip og omfatter de etiske regler og saedvaner, der gradvis udvikles i virksomhedernes samhandel og i den oekonomiske udvikling i de forskellige lande« (jf. svar paa spoergsmaal nr. 2, som inspektoererne fremsatte under deres besoeg den 15. november 1989)« (64).
5) Under en kontrolundersoegelse i den graeske virksomhed Heracles fandt Kommissionen dagsordenen for og referatet af bestyrelsesmoedet den 15. juni 1986. Paa dagsordenen for moedet fandt man under »litra AE) Diverse punkter og meddelelser« punkt »2. Udvidelse af selskabets eksportvirksomhed. Det Forenede Kongerige-kartel«, og referatet indeholder paa side 3 og 4 formanden Kalogeropoulos' udtalelse herom: »Hvad angaar forhandlingerne med det britiske kartel, har de britiske producenter i deres reaktion paa den graeske eksport faaet de andre europaeiske cementproducenters fulde stoette, fordi der fortsat findes en aftale mellem alle de europaeiske cementproducenter om, at de ikke maa gaa ind paa de andres nationale omraader, saaledes at priserne beskyttes, og der ikke sker noget prisfald paa grund af konkurrence fra bl.a. nabolandene. Paa grund af denne tankegang, der har gjort sig gaeldende i de sidste tredive aar, og paa grund af denne taktik har europaeerne aldrig skullet imoedegaa aktiv konkurrence og prisfald«(dok. 33126/19875-19877).
6) Cembureau bekraeftede i sit svar paa meddelelsen af klagepunkter (s. 9), at dens kommentarer til Blue Circles notat af 1. december 1983 »kun var ren og skaer »spekulation« over betydningen af udtryk, der var uddraget af dokumenter, som Cembureau intet havde med at goere« (65).
Kommissionen bemaerker, at Cembureau har anvendt udtryk, som foreningen selv betegner som »ren og skaer spekulation« som led i en procedure og i et skriftligt dokument undertegnet af dens underdirektoer: den har saaledes haft mulighed for at veje de anvendte udtryk og deres betydning. Naar disse udtryk er nedfaeldet skriftligt, er det fordi Cembureau i de udtryk, der blev anvendt i Blue Circles dokument, har anerkendt reglerne for »godt naboskab«, som den selv har opfordret til. Hvis det var Cembureaus formaal at naegte, at en »Cembureau-aftale« eller et »Cembureau-princip« overhovedet eksisterede, ville den ikke have fremsat ovennaevnte kommentarer.
7) Cembureau og en raekke virksomheder har i deres svar paa meddelelsen af klagepunkter (Cembureau s. 23, FIC s. 46, CBR s. 65, SFIC s. 64) anfoert, at Blue Circle ikke er medlem af Cembureau, og at det derfor maa overlades til dette selskab selv at kommentere sine to notater.
Blue Circle har kommenteret de to notater saaledes (svar paa meddelelsen af klagepunkter, punkt 3.48): »For det andet henviser Kommissionen til Blue Circles to interne notater, der er skrevet af Jeremy Reiss, og som omtaler »Cembureaus hjemmemarkedsprincip.« Det er ikke klart, hvad Jeremy Reiss taenkte paa, da han henviste til »Cembureau-princippet« eller »Cembureau-aftalen.« Han kan godt have anvendt disse udtryk som jargon for at henvise til de oekonomiske forhold, der naturligt begraenser eksporten af cement mellem producentlandene (se kapitel 2 ovenfor og Bind II). Disse oekonomiske forhold vil naturligvis ikke goere sig gaeldende paa samme maade for import fra statsstoettede producenter, der er i stand til at saelge cementen til dumpingpriser, hvilket gaar igen i begge Jeremy Reiss' notater (et faktum, som Kommissionen med overlaeg ignorerer i meddelelsen af klagepunkter).« (66). Blue Circle har ret, naar den fremfoerer, at meddelelsen af klagepunkter ikke citerer de passager i notaterne, der vedroerer problemet med import fra tredjelande, bl.a. OEstlandene: disse passager er ikke blevet citeret, fordi de ikke er relevante i forbindelse med meddelelsen af klagepunkter. Under alle omstaendigheder er de to dokumenter blevet stillet til raadighed for alle de beroerte virksomheder, der saaledes har kunnet fremsaette bemaerkninger dertil. Blue Circle forklarer ikke den eventuelle forbindelse mellem de oekonomiske forhold, der naturligt vil begraense samhandelen mellem producentlandene, og udtrykkene »Cembureau-aftale« eller »Cembureau-princip«, selv om de maatte vaere anvendt som »slang.«
Hvad angaar bemaerkningen om, at de to dokumenter stammer fra en virksomhed, der ikke er medlem af Cembureau, skal det for det foerste erindres, at producenterne ganske vist ikke er direkte medlemmer af Cembureau, men indirekte gennem deres brancheforening, der jo er medlem af Cembureau. For det andet skal der goeres opmaerksom paa Blue Circles saerlige stilling, hvad den selv har anfoert i sit svar paa meddelelsen af klagepunkter, punkt 3.4 og 3.5: »Oprindelig var Blue Circle selv medlem af Cembureau sammen med andre producenter i Det Forenede Kongerige. Men i 1972 blev der truffet beslutning om, at de individuelle medlemmer skulle lade sig repraesentere af deres brancheforening i Det Forenede Kongerige, Cement Makers' Federation (CMF). Den britiske cementindustris repraesentation i de forskellige udvalg under Cembureau blev besluttet og godkendt ved en afstemning paa et moede i CMF's bestyrelse. Sir John Milne blev paa CMF's bestyrelsesmoede den 19. november 1975 udpeget til at repraesentere Det Forenede Kongeriges producenter som delegationsleder i Cembureau. Sir Johns mandat varede indtil 1. maj 1985, hvor han blev valgt til formand for Cembureau med virkning fra juni 1985. Han blev afloest som britisk delegationsleder af Dr. Gordon Marshall, hvis udnaevnelse blev godkendt af CMF's bestyrelse den 1. maj 1985. Andre personer hos de britiske producenter repraesenterede den britiske industri i Cembureaus forskellige udvalg« (67).
Blue Circle, hvis formand i en lang periode havde varetaget opgaven som delegationsleder for den britiske cementindustri i Cembureau, havde saaledes kendskab til Cembureaus aktiviteter og kunne beskrive »Cembureau-princippet eller -aftalen« ud fra sit kendskab til sagen.
8) Hvad angaar Kalogeropoulos' udtalelse, betragter nogle (Blue Circle, punkt 3.46 i svaret, CBR, s. 63-64 i svaret, Ciments Français, s. 53 i svaret) den som en slags praeventiv undskyldning som begrundelse for den statsstoette, hans virksomhed har modtaget; andre (SFIC, s. 64 i svaret) finder, at denne udtalelse »udelukkende naevner »en aftale eller et princip, der gaar ud paa, at de europaeiske hjemmemarkeder skal respekteres«, men paa ingen maade naevner Cembureau« (68); Aalborg mener, at Kalogeropoulos' udtalelse skal ses som en udtalelse fra en politiker, der er blevet chef for en statsindustri (referat af hoeringen den 3. marts 1993, bilag VI, s. 7).
Som svar paa meddelelsen af klagepunkter, side 16 og 17, punkt 5 og 6, har Heracles kommenteret Kalogeropoulos' udtalelse saaledes: »Naar Kalogeropoulos henviser til det britiske kartel og Cembureau-princippet, er der tale om spekulationer og om en beskrivelse af de eksportvanskeligheder, som hans selskab er stoedt paa. Kalogeropoulos har ikke fremsat nogen godtgjorte facts; i oevrigt kunne han ikke vide noejagtigt, hvad der foregik, og paa den anden side er en kraftig kommerciel reaktion fra konkurrenternes side ikke automatisk et bevis paa, at der er tale om et kartel. Selv om det endelig blev bevist, at der eksisterede et organiseret kartel, er det sikkert, at dette kartel ikke vedroerte den graeske eksport, fordi denne fandt sted og voksede i de foelgende aar. Der blev i sidste instans eksporteret til Det Forenede Kongerige. Det samme gaelder eksporten til Italien paa trods af de italienske producenters kraftige reaktioner. Eksporten til EF-markederne er vokset hurtigt, naar man ser paa omfang og destinationer.«
Kommissionen bemaerker, at Kalogeropoulos befandt sig i den samme situation som enhver leder, der paatager sig nye opgaver. Som enhver leder boer han vaere blevet underrettet af sine medarbejdere om de industrielle og kommercielle forhold, hvorunder hans virksomhed arbejdede. Hans udtalelse er derfor fremsat bevidst og i et begraenset forum, nemlig i virksomhedens bestyrelse, og er ikke fremsat offentligt med det formaal at begrunde en eventuel statsstoette over for tredjemand.
19. Cembureau-delegationsledernes moeder
1) Saa vidt Kommissionen ved, tilrettelagde Cembureau mellem 1983 og 1985 fem moeder for delegationslederne, nemlig den 14. januar 1983, 30. maj 1983, 19. marts 1984, 7. november 1984 og den 10. juni 1985. I betragtning af dagsordenen for disse moeder vil kun det foerste, det tredje og det fjerde moede blive behandlet.
a) Delegationsledernes moede den 14. januar 1983
2) Indkaldelsen til dette moede af 16. november 1982, der er underskrevet af Gil Braz de Oliveira - delegeret medlem af eksekutivkomitéen, og hvoraf Cembureau har sendt kopier til Aalborg og Irish Cement (dok. 33126/11552-11553) indeholder foelgende: »Paa sidste moede i eksekutivkomitéen den 5. november blev der rejst et spoergsmaal, som medlemmerne enstemmigt mente burde tildeles saerlig opmaerksomhed og behandles paa et ekstraordinaert moede mellem Cembureaus delegationsledere. I betragtning af den generelle afmatning i det interne salg kan handelen med cement mellem medlemslandene faa skadelige konsekvenser for vores industri, hvis der ikke i tide tages bestemte forholdsregler, som det f.eks. er tilfaeldet i samhandelen mellem Belgien og Nederlandene, der er omhandlet af en protokol, som snart offentliggoeres i De Europaeiske Faellesskabers Tidende. Efter anmodning fra Cembureaus formand, Jean Bailly, skal jeg herved meddele Dem, at dette moede holdes den 14. januar naeste aar kl. 9.00 i Cembureaus kontorer i Paris. Dette moede mellem delegationslederne vil blive forberedt og tilrettelagt af eksekutivkomitéen foer dette aars udgang og bekraeftet i god tid« (69).
3) Den foreloebige dagsorden af 16. november 1982 (dok. 33126/11580) blev ved foelgende telex af 17. november 1982 sendt til Van Hove - formand for kontaktudvalget for EF's cementindustri - til orientering (dok. 33126/11559): »Delegationsledernes moede den 14.1.1983 i Paris. Vi udarbejder en foreloebig dagsorden for dette moede, som eksekutivkomitéen skal droefte den 22. december. Vedlagt fremsendes en kopi af denne foreloebige dagsorden, som Bailly gerne vil have Deres bemaerkninger til, hvad angaar formuleringen af punkt 2, som vi oensker at affatte saa eksplicit som muligt uden risiko for at fremkalde reaktioner: (70)
1. Import fra OEsteuropa
2. Samhandelen i Europa
A. Analyse af situationen
1. Data
2. Prissituation - nationale priser
3. Motivation og tilrettelaeggelse af den graenseoverskridende handel - Forventet udvikling
B. Mulige foranstaltninger til kontrol af samhandelen
1. Regeringernes stoette over for dumping
2. Begrundelse for rimelige prisaftaler. Kontaktudvalgets indgriben
3. Undersoegelser og seminarer - dumping, rentabilitet
4. Andre foranstaltninger
3. Vilkaarene paa verdensmarkedet
4. Konklusioner og beslutninger (71)
Da Bailly oensker at faerdigbearbejde denne dagsorden i morgen aften foer et langvarigt ophold i udlandet, haaber vi at modtage Deres kommentarer med telex snarest« (72).
Ved telex af 17. november 1982 svarede Van Hove saaledes (dok. 33126/11558): »Foelgende ord i Deres telex af 17. november skal udgaa af alle officielle dokumenter: (73)
A. - 3 . . . Tilrettelaeggelse af den graenseoverskridende handel . . .
B. . . . Kontrol af samhandelen
2. Begrundelse for rimelige prisaftaler - Kontaktudvalgets indgriben. (74)
Jeg foreslaar at ordlyden erstattes af foelgende:
- Prisdannelsessystem - anvendelige teorier
- Fair konkurrenceregler. (75)
Jeg benytter lejligheden til at foreslaa, at jeg indbydes som formand for C.L.C. med hensyn til EF-problemerne, og at Belgien udpeger en anden som Head Delegate« (76).
Paa eksekutivkomitéens moede den 22. december 1982 »blev den foreloebige dagsorden for moedet den 14. januar 1983, der var blevet udsendt foer moedet, vedtaget med forbehold af nogle faa aendringer« (77) (dok. 33126/11565). Som foelge af Van Hoves forslag blev den foreloebige dagsorden vedtaget med foelgende punkt 2 (dok. 33126/11656):
»2. Samhandelen i Europa
A. Analyse af situationen
i) Data
ii) Prissituation - nationale priser
iii) Motivation og handelens art - Forventet udvikling
B. Midler til opretholdelse af en fair handel
eks. - Regeringernes stoette over for dumping
- Prisdannelsessystem
- Anvendelige teorier
- Fair konkurrenceregler
- Undersoegelser og seminarer - Dumping, rentabilitet.« (78)
4) Foelgende delegationsledere fra de nuvaerende EF-medlemsstater deltog i moedet (dok. 33126/11581): Belgien - A. Pestalozzi; Danmark - O. Stevens Larsen; Frankrig - R. Poitrat; Tyskland - P. Schuhmacher; Det Forenede Kongerige - Sir. J. Milne; Graekenland - A. G. Tsatsos og A. Canellopoulos; Irland - D. Quirke; Italien - C. Cesareni og C. Pesenti; Luxembourg - J. C. Tesch; Nederlandene - M. Platschorre; Portugal - J. Toscano Junior; Spanien - J. Bertran; Kontaktudvalget for EF's cementindustri var repraesenteret af Van Hove, og Cembureau var repraesenteret af sin formand Bailly og af Collis og Dutron, henholdsvis direktoer og underdirektoer.
5) Udkastet til formandens indledende redegoerelse indeholder efter den saedvanlige tak til deltagerne foelgende (dok. 33126/11583-11585):
»Det vil vaere nyttigt kort at erindre om de omstaendigheder, der ligger til grund for vores moede:
- For det foerste har Heiberg i samordningsgruppen fremfoert, at han tager sig af spoergsmaalet om eksportprisniveauet uden for Cembureau og de reelle eller potentielle risici, det maatte indebaere. Samordningsgruppen har enstemmigt erkendt, at dette problem er af stor betydning og har anbefalet, at det behandles hurtigt af eksekutivkomitéen.
- For det andet har vore irske kolleger henvendt sig til mig for at redegoere for de farer, der truer deres hjemmemarked og har anmodet om min bistand.
Dette er baggrunden for de to foerste punkter paa vores dagsorden:
- Import fra oest
- Samhandel mellem medlemmerne.
- Paa moedet den 5. november tog eksekutivkomitéen den irske henvendelse og samordningsgruppens henstilling til efterretning. Den erkendte, at disse spoergsmaal var yderst vigtige og besluttede omgaaende at indkalde delegationslederne til moede og afholdte endog et saerligt moede den 22. december for at tilrettelaegge det under de bedste betingelser.
Det er derfor, at jeg har fundet det hensigtsmaessigt at indbyde de medlemmer af eksekutivkomitéen til moede i dag, der ikke er delegationsledere.
Jeg skal nu klart praecisere formaalet med og raekkevidden af vore droeftelser:
- Der er foerst og fremmest tale om at fremlaegge de oplysninger, vi har til raadighed paa de paagaeldende tre omraader, med Deres stoette og i fuld klarhed.
- Herved vil vi kunne vurdere risikoen ved at foroege en bestemt import og samtidig nedsaette visse priser markant, foer dette faenomen har haft tid til at brede sig.
- Det er naturligvis ikke vort maal her at traeffe kollektive beslutninger eller at vurdere de faktiske omstaendigheder, eller at spille en voldgiftsrolle, men, stadig med Deres stoette, at finde frem til loesninger, der vil kunne daempe udviklingen paa markederne, og at foreslaa, i hvert fald principielt, en raekke spilleregler, som vi alle har interesse i at overholde.
- Det, vi forventer af Dem alle, er, at De gennem denne udveksling af synspunkter anspores til en forsigtig adfaerd og til at foere bi- eller multilaterale samtaler i hvert enkelt tilfaelde, hver gang det er noedvendigt.
- Cembureau har for oejeblikket kun til opgave at yde Dem bistand isaer med hensyn til den noedvendige dokumentation.
Vi gaar nu over til at behandle de 3 hovedpunkter paa dagsordenen, som Cembureaus direktoerer og jeg selv vil introducere og kommentere.
Det er vel unoedvendigt at sige, at der ikke udarbejdes referat af vore droeftelser.
Vi forventer at afslutte moedet omkring kl. 13.00 eller maaske 13.30, og der er frokost til dem, der oensker det (spoerg om antallet af deltagere).
Hvis De skulle oenske at fortsaette droeftelserne i smaa grupper, er Cembureaus lokaler naturligvis til Deres fulde disposition« (79).
6) I aide-mémoiret over ledelsen af moedet er der med hensyn til punkt 2 (dok. 33126/11578-11579) anfoert foelgende: »II Samhandel inden for Cembureau.
11.00 - Dutron giver en redegoerelse for de omdelte dokumenter vedroerende import og prisniveau- Dempseys bidrag om hans lands saerlige situation, der til dels er baggrunden for moedet
11.15 - A. Analyse af situationen
11.45 - B. Opgoerelse over de disponible midler
Van Hoves indlaeg om prisdannelsessystemerne
Schrafls indlaeg om undersoegelserne af dumping og rentabilitet.«
Nederst paa side 2 praeciseres foelgende: »13.15/13.30 - Afslutning af moedet, hvoraf der ikke udarbejdes referat« (80).
Der findes ingen moedereferater blandt de dokumenter, som Cembureau har indgivet. Disse dokumenter omfatter moedeforberedelser, tabeller, dias og haandskrevne notater (dok. 33126/11560-11577, 11587-11633).
b) Delegationsledernes moede den 19. marts 1984
7) Der blev indkaldt til dette moede ved skrivelse fra Cembureau af 22. februar 1984 (dok. 33126/11714 og 11730).
Til moedeindkaldelsen blev der vedlagt tabeller over importen fra oestlandene, tal for produktionen, de interne leverancer, importen, eksporten og forbruget i Cembureaus medlemslande samt et diagram med forklarende bemaerkninger over prissituationen (dok. 33126/11715 og 11717-11727).
Diagrammet og de forklarende bemaerkninger er naevnt under nr. 16, litra a).
8) Foelgende delegationsledere fra de nuvaerende EF-medlemsstater var til stede paa moedet (dok. 33126/11699-11700): Belgien - J. Van Hove; Danmark - O. Stevens Larsen; Frankrig - B. Collomb; Tyskland - A. Von Engelhardt; Det Forenede Kongerige - Sir J. Milne; Graekenland - A. Canellopoulos; Irland - D. Quirke; Italien - A. D'Agostino; Luxembourg - J-C. Tesch; Nederlandene - M. Platschorre; Portugal - V. Teixeira Lopo; Spanien - J. Bertràn; Cembureau var repraesenteret ved sin formand J. Bailly og ved H. Collis og P. Dutron, der er henholdsvis direktoer og underdirektoer.
9) Meddelelsen til formanden af 15. marts 1984 (dok. 33126/11728-11729) indeholder dagsordenen for moedet: »1. Import fra OEsteuropa; 2. Situationen paa det europaeiske marked; 3. Situationen paa verdensmarkedet.« Punkt »2. Situationen paa det europaeiske marked«indeholder foelgende forslag: »Denne del af moedet ledes af Bailly.
- Bemaerkning til tabellen over prissituationen:
- De anfoerte prisniveauer er tilnaermelsesvise, men ikke desto mindre signifikante.
- Generelt er priserne ab fabrik, undtagen for OEstrig og Storbritannien og i mindre udstraekning Belgien og Nederlandene.
- Forskellen mellem yderpunkterne, der er paa 1 til 2, udgoer uvaegerligt en fristelse.
- Det er derfor oenskeligt, at denne forskel gradvis indskraenkes, isaer ved en forhoejelse af de laveste priser (2/3 af produktionen saelges til under 50 USD, dvs. langt under de interne japanske og amerikanske priser) og samtidig ved en afdaempning af udviklingen i de hoeje priser.
- Bemaerkninger til tabellen over medlemslandenes import og eksport.
- Det skal erindres, at droeftelserne ikke vedroerer den traditionelle eller den strukturelle, mellemstatslige handel, som det er tilfaeldet f.eks. med eksporten fra Tyskland og Belgien til Nederlandene.
- De oemtaalelige spoergsmaal er stadig:
- Tysklands eksport til Storbritannien og Irland.
- Frankrigs eksport til Tyskland.
- Spaniens eksport til Irland og Storbritannien.
- Hertil kommer yderligere et oemtaaleligt spoergsmaal, nemlig Italiens eksport til Schweiz.
- Dernaest opfordres deltagerne til en rundbordsdiskussion« (81).
10) Moedenotaterne af 2. april 1984 (dok. 33126/11733-11737) vedroerer droeftelserne og indlaeggene angaaende de tre punkter paa dagsordenen.
Disse notater vedroerer saaledes droeftelserne om punkt 2 paa dagsordenen »Situationen paa det europaeiske marked«: »Tabellen over cementpriserne (principielt ab fabrik) i medlemslandene samt i Japan og USA giver anledning til en raekke bemaerkninger:
- Det Forenede Kongerige:
Hvis kunden havde mulighed for at aftage cementleverancerne paa fabrikken, ville prisen i loes vaegt vaere paa ca. 54 USD ved fradrag af distributionsomkostningerne, der udgoer 17 til 18% af salgsprisen for cementindustrien.
- Sverige:
Prisen ab fabrik boer vaere ca. 20% lavere end den anfoerte vaerdi.
- Finland:
Da indholdet af klinker i den finske cement er paa mindst 85%, ville det maaske vaere at foretraekke, at Finland placeres i kolonnen »p«for ren Portland.
Konklusioner:
Selv om de indsamlede oplysninger ikke er fuldt sammenlignelige paa grund af prisforskellene, blev det aftalt, at den visuelle fremstilling af priserne var et effektivt middel til at fremhaeve de potentielle konfliktaarsager.
Det ville dog vaere uhensigtsmaessigt at sende et saadant dokument rundt i stoerre kredse paa grund af risikoen for fejlfortolkning. Desuden vil virkningerne af vaesentlige aendringer i valutakurserne ikke slaa igennem.
Hvis man ville goere disse oplysninger mere udfoerlige ved at angive de priser, som cementvirksomhederne anvender, i stedet for de officielle priser som medlemmerne indberetter, kunne dette betragtes som vaerende i strid med faellesmarkedsreglerne.
Herefter droeftede man tabellen med alle statistiske oplysninger for 1983, og isaer handelen mellem medlemslandene. Der blev fremsat foelgende bemaerkninger:
- Belgien:
Selv om en del af cementeksporten fra Tyskland til Nederlandene er af strukturbestemt og traditionel art, har der i flere aar vaeret supplerende »vild«eksport til Nederlandene og Belgien. Da de tidligere droeftelser mellem delegationslederne ikke har aendret denne situation, anses det for unyttigt at foere en tilsvarende droeftelse i Cembureau.
Formanden erindrer om, at det paa sidste moede i eksekutivkomitéen blev vedtaget enstemmigt at afholde dette moede og udbad sig de oevrige medlemmers mening.
- Spanien:
Det er vigtigt, at der fortsat udveksles synspunkter om dette emne, da Spanien i modsat fald vil vaere indstillet paa at forlade Cembureau.
- Det Forenede Kongerige:
Hvis man ikke laengere kan behandle et saadant problem paa dette niveau, vil Cembureaus fremtid vaere truet.
- Schweiz:
Man boer kunne droefte disse problemer hér, og det meddeles i denne forbindelse, at striden mellem Schweiz og Italien er ved at blive loest.
- Irland:
Da det er Irland, der har givet anledning til disse droeftelser, har dette land pligt til at kraeve droeftelserne fortsat, idet de har vaeret til stor nytte for at bringe situationen i ro i Irland.
- Italien:
Cembureau skal vaere et forum, hvor virksomhederne skal kunne blive sig de vitale problemer fuldt bevidst.
Konklusioner:
Det pres, der skyldes medlemmernes indbyrdes samhandel, er klart aftaget paa grund af forbedringen af de bilaterale kontakter. De eksporterede maengder er snarere faldende, men der er stadig truslen fra outsiderne« (82).
11) Foruden ovennaevnte dokumenter omfattede sagsakterne vedroerende delegationsledernes moede den 19. marts 1984 ogsaa foelgende dokumenter: skrivelse af 20. januar 1984, hvorved Cembureaus formand, J. Bailly, underretter Aslands formand J. Bertran om, at han oensker en mindelig ordning af problemet vedroerende Spaniens eksport til Det Forenede Kongerige og Irland (dok. 33126/11697); notat af 13. marts 1984 med titlen »Cementeksport fra Italien til Schweiz - Referat af en telefonsamtale med A. D'Agostino« (dok. 33126/11698); skrivelser af 16. februar 1984 fra Cembureaus formand, J. Bailly, til Aslands formand, J. Bertan, og Titans direktoer, Canellopoulos, hvor han omtaler problemet med forholdet mellem Cembureau og eksportudvalget (dok. 33126/11701-11702); haandskrevet notat om Export Policy Committee (dok. 33126/11703); referat af moedet i European Cement Export Committee den 7. december 1983 (dok. 33126/11704-11713); haandskrevet notat, »Eksportsamarbejde - januar 1984« (dok. 33126/11732).
c) Delegationsledernes moede den 7. november 1984
12) Dette moede, hvortil der blev indkaldt ved skrivelse af 17. oktober 1984 (dok. 33126/11748), havde foelgende dagsorden (dok. 33126/11749):
»1. Import fra OEsteuropa
- Situation og prognoser
- De handlendes aktiviteter
- Antidumpingklager og foranstaltninger.
2. Udviklingen paa verdensmarkedet
- Fremskridt i samarbejdet mellem de europaeiske producenter
- Den oesteuropaeiske cements eventuelle virkning paa verdensmarkederne
- Udviklingen i Det Fjerne OEsten.« (83)
Der blev udarbejdet et forslag til indledning til moedet (dok. 33126/11751).
13) Foelgende delegationsledere fra de nuvaerende EF-medlemsstater deltog i moedet (dok. 33126/11752): Belgien - J. Van Hove; Danmark - O. Stevns Larsen; Frankrig - B. Collomb; Tyskland - P. Schuhmacher; Det Forenede Kongerige - Sir J. Milne; Graekenland - A. Canellopoulos; Irland - D. Quirke; Italien - C. Cesareni; Luxembouorg J-C. Tesch; Portugal - V. Teixeira Lopo; den spanske og den nederlandske delegationsleder havde lovligt forfald; Cembureau var repraesenteret ved formanden J. Bailly og ved H. Collis og P. Dutron, der er henholdvis direktoer og underdirektoer.
14) »Summary notes« af 12. november 1984 (33126/11754-11755) gengiver meget kortfattet droeftelserne af punkterne paa dagsordenen:
»Import fra OEsteuropa
..........
Udviklingen paa verdensmarkedet
Situation
..........
Den graesk-spanske aftale (84)
Denne betragtes enstemmigt som en forudsaetning for at opnaa bedre eksportpriser og undgaa risikoen for en destabilisering i Europa. Der har i flere maaneder vaeret foert forhandlinger mellem fire spanske og tre graeske virksomheder, selv om der ikke siges noget om dynamikken i droeftelserne. Der er opnaaet visse resultater, men hidtil har der ikke vaeret nogen virkninger paa priserne. Der har ogsaa vaeret foert droeftelser med Japan og Korea. Det er dog det generelle indtryk, at det vaesentlige problem er at opnaa en fast aftale mellem de stoerste europaeiske eksportoerer.
Cement fra OEsteuropa paa verdensmarkederne
..........
De handlende
..........
Generelle konklusioner
Situationen var alvorlig og eksportpriserne alt for lave. Der var overskudskapacitet i Europa og Det Fjerne OEsten, der maatte udnyttes paa en ansvarlig maade.
Man maa glaedes over den graeske og spanske cementindustris bestraebelser for at naa frem til en aftale, og de oevrige medlemslande er parate til at stoette disse bestraebelser fuldt ud, hvis de anmodes om det. De smaa maengder, der kan komme fra andre lande, boer ikke kunne forstyrre markedet, hvis der er gensidig tillid« (85).
15) Foruden ovennaevnte dokumenter indeholdt sagsakterne vedroerende delegationsledernes moede den 7. november 1984 foelgende dokumenter: ti telex (dok. 33126/11739-11747 og 11750); haandskrevet notat paa to sider »Projected Meeting 7. 11. 1984 - Information to be collected about traders«(dok. 33126/11756-11757); haandskrevet notat, »Preparation Meeting Head Delegates 7. 11. 1984«(dok. 33126/11758); haandskrevet notat, der maaske gengiver telefonsamtaler med Milne (17. 9.) om droeftelserne mellem de graeske og spanske producenter, med Milne (13. 9.) om priserne i Belfast-omraadet, med Heiberg og Bertran (17. 9.) om den oesteuropaeiske eksport (dok. 33126/11759); haandskrevet notat paa 13 sider (s. 4 mangler), der tilsyneladende er et referat af droeftelserne paa delegationsledernes moede i telegramstil (dok. 33126/11762-11773); notater, tabeller og lister over importen fra tredjelande (dok. 33126/11760-11761, 11774-11789).
KAPITEL 4
De bi- og multilaterale forhold mellem Faellesskabets producenter
20. Frankrig - Italien
1) Situationen for cementfabrikkerne ved den fransk-italienske graense er foelgende: naer Cuneo har Buzzi en fabrik i Robilante og Italcementi en i Borgo S. Dalmazzo; Unicem havde indtil 1987 en fabrik i Morano Po (naer Alessandria); Lafarge har en fabrik i naerheden af Nice i Contes-Les-Pins og Vicat i Grave-de-Peille; i departementet Bouches-du-Rhône har Lafarge en fabrik i La Malle og Ciments Français en i Ranville; i departementet Gard har Ciments Français en fabrik i Beaucaire.
2) I den omhandlede periode var de italienske producenters priser ca. 20% lavere end de franske producenters.
3) Lafarge-Buzzi. Den 26. november 1988 fandt der en samtale sted mellem Emanuele Buzzi og Pierre Saint-Hillier fra Lafarge. Referatet af denne samtale, som Lafarge har udarbejdet, gengiver droeftelserne saaledes (dok. 33126/6857/bis): »Der blev behandlet flere emner:
1. Sydfrankrig
Emanuel forstod (efter at have holdt moede med G. Liduena), at der var tre muligheder:
- Opfoere en ny klinkefabrik taet ved havet
- Opfoere et formalingsanlaeg
- Lukke fabrikken. Forhandle om markedet. Etablere et selskab til at levere enten fra La Malle eller fra Robilante eller paa basis af import (Graekenland f.eks.).
Jeg anfoerte, at det ikke hastede, da vi havde reserver til 15-20 aar. Problemet er stoerst i forbindelse med driftstilladelse.
Buzzi anfoerte:
- Markedet tilhoerer Ciments Lafarge.
- Man oensker ikke at forstyrre markedet paa Côte d'Azur.
- I de sidste tyve aar har de kun haft to eller tre kunder.
- Krig er unoedvendig.
- Der boer indgaas aftaler for at undgaa konflikter.
- Indstillet paa sammen at se paa noget.« (86)
Dette referat viser, at der var vilje til at opdele markedet paa Côte d'Azur og paa mellemlang og lang sigt at opdele forsyningskilderne for cement.
4) Ciments Français - Buzzi
Den 17. marts 1988 fremsendte Ciments Français de priser, der var gaeldende fra den 2. marts 1987. Det hedder i notatet: »Som svar paa Deres telex af dags dato fremsendes vedlagt vores prisliste for cement i saekke og i loes vaegt ab fabrik. Det er endnu ikke besluttet, hvornaar der vil finde prisjusteringer sted. Det forventes imidlertid, at der i indevaerende aar vil blive en gennemsnitlig stigning paa 1-1,5%« (87) (dok. 33126/11982-11987).
5) Vicat - Buzzi
Den 11. maj 1983 fremsendte Vicat paa Buzzis anmodning (dok. 33126/11974) de priser, der var gaeldende fra den 1. juni 1983 (dok. 33126/11973), og Buzzi tilsendte samme dag og den 16. maj 1983 Vicat et telex med de gaeldende priser pr. 28. februar 1983 ab fabrik Robilante (dok. 33126/11975-11977). Den 23. april 1986 fremsendte Buzzi foelgende telex til Vicat (dok. 33126/6144): »Vi har faaet forespoergsler paa cement fra andre steder end Nice og Toulon. Vi har svaret negativt paa alle henvendelser, og det vil vi fortsat goere. Vi har faaet kendskab til, at Deres priser for nylig er steget. De bedes venligst meddele os Deres priser ab fabrik for cement i loes vaegt og i saekke, prisstigningen i procent og eventuelle nye planlagte prisstigninger i loebet af aaret. Vores priser pr. 1. marts 1986: Lire/tons (ulaeseligt) ab fabrik, lire/tons 81.EPP ab fabrik (ulaeseligt). Prisstigningen udtrykt i procent er paa ca. 4,5%. Vi planlaegger/haaber paa en ny stigning i september paa 3%« (88). Vicat fremsendte prisliste pr. 1. juli 1986 til Buzzi (dok. 33126/11971), paa hvilken Buzzi har skrevet oeverst: »+ 6,3% paa cement i loes vaegt i forhold til marts 1986; + 18,79 for saekke.«
6) Kommissionen mener, at Ciments Français' fremsendelse af prisliste og angivelse af forventede prisstigninger og Vicats fremsendelse af prislister havde til formaal at give Buzzi mulighed for at afpasse priserne paa cement i Frankrig efter Ciments Français' og Vicats priser. Kommissionen mener endvidere, at Buzzis meddelelse til Vicat om at have afvist ordrer fra Sydfrankrig og fortsat at ville afvise dem, var en del af den strategi, der gik ud paa at opdele markedet i Sydfrankrig.
7) Af oekonomiske grunde, isaer transportomkostninger, mente de franske virksomheder ikke, at det italienske marked paa den anden side af graensen var attraktivt.
Buzzi paastaar, at der - trods de hindringer (transportomkostninger, told, kvalitetsforskelle mellem italiensk og fransk cement), som virksomheden har maattet overvinde, og selv om virksomheden kunne afsaette sin produktion paa naermere beliggende og mere rentable markeder - siden slutningen af 60'erne var eksporteret interessante maengder (»interessanti quantità«) af cement til Sydfrankrig. Buzzi bemaerker, at hvis der havde vaeret aftaler med de franske producenter, ville man ikke have forsoegt at loese alle disse problemer for at skabe et marked i Frankrig. Naar Buzzi faktisk gik i gang med denne vanskelige eksportopgave, viser det, at virksomheden optraadte helt selvstaendigt og som enhver virksomhed, der proever at opsoege nye markeder. Buzzi haevder endvidere at have tilbudt lavere priser end priserne i de prislister, som de franske producenter havde fremsendt.
Det fremgaar af de oplysninger, der er fremsendt som svar paa klagepunkterne, s. 15, at Buzzis salg af cement i Frankrig, efter en stigning helt frem til 1986, begyndte at falde maerkbart fra 1987. Ifoelge Buzzi skyldes dette vigende salg i Frankrig, at virksomheden tabte to store kunder, som gik over til de franske cementproducenter. Kommissionen betvivler ikke, at Buzzi tabte to store kunder, men den maa samtidig konstatere, at Buzzi naegtede at levere cement til nye kunder, at virksomheden ved telex af 23. april 1986 meddelte Vicat, at man havde afvist ordrer paa cement og fortsat ville goere det, at virksomheden under samtalen med Lafarge den 26. november 1988 gjorde det klart, at man ikke ville bringe forstyrrelser paa det sydfranske marked og kun ville beholde allerede eksisterende kunder. Faldet i Buzzis salg af cement paa det franske marked fra 1987 skyldes derfor en overenskomst mellem Buzzi og de franske producenter Vicat og Lafarge.
Med hensyn til det faktum at Buzzis priser paa det franske marked efter sigende skulle have vaeret lavere end de franske producenters priser, skal det naevnes, at styrkeklasserne for den portlandcement, som Buzzi saelger i Frankrig (klasse 325 og 425), er lavere end den tilsvarende cement produceret og solgt af de franske producenter (klasse 350 og 450).
21. Spanien - Portugal
1) De portugisiske producenter Cimpor og Secil og sammenslutningen af de spanske producenter Oficemen afholdt flere moeder mellem 1985 og 1989 vedroerende eksport af cement, isaer fra Portugal til Spanien, paa grund af prisforskellen i de to lande. Oficemen var repraesenteret paa moederne ved formanden og medlemmer af bestyrelsen.
2) Den 22. juli 1985 blev de to parter, saaledes som det fremgaar af Cimpors moedereferat (dok. 33322/155-157), enige om foelgende: »De fremmoedte, der maa betragtes som repraesentanter for cementproducenterne i Spanien og Portugal, tilsluttede sig med en vis toeven princippet om, at der ikke burde forekomme transport af cement fra Spanien til Portugal eller fra Portugal til Spanien, uden at en saadan handel var tilstraebt eller kontrolleret af cementindustrien i de paagaeldende to lande. Parterne er imidlertid klar over, at denne ikke-entydige enighed ikke udelukker, at »udefrakommende virksomheder« (forhandlere, detailhandlere, forbrugere, transportselskaber osv.) kan rokke ved parternes hensigter, uden at de kan kontrollere det effektivt. Hvis saadanne situationer skulle opstaa, skal de to parter aabent udveksle informationer for at finde en loesning paa problemet« (89). Efter at have naevnt at prisforskellene mellem Spanien og Portugal er fremmende for den cementhandel, der foregaar, og efter have udtrykt haab om, at priserne i Portugal vil stige med 10% i oktober, og endelig efter at have naevnt de vanskeligheder, som konkurrencereglerne i EF og i de to lande kan have for deres beslutninger, blev parterne enige om at tage situationen op til fornyet overvejelse i oktober 1985. Kommissionen har ingen referencer fra et saadant moede i oktober, men ifoelge et dokument fra Hispacement (dok. 33322/2901) blev der imidlertid afholdt et moede i december: »Bordado informerede mig om, at direktoererne for de portugisiske og spanske cementfabrikker havde holdt moede hos Oficemen i december sidste aar, og at der ved denne lejlighed var blevet truffet beslutning om at forbyde al eksport landene imellem. Han bekraeftede, at Secil var helt indstillet paa at overholde ordningen. Han naevnte, at Cimpor paa det sidste havde modtaget flere anmodninger om at eksportere til Extremadura i Spanien. Disse anmodninger havde vaeret fristende for Cimpor, der hidtil havde modstaaet med den begrundelse, at det ville vaere meget skadeligt for de to landes cementindustri, hvis der blev truffet en saadan beslutning (90).
3) I henhold til referat af moedet i Oficemens bestyrelse (dok. 33322/1311 og 1314), blev der afholdt endnu et moede mellem Oficemen, Cimpor og Secil den 20. januar 1986. Dette moede havde til formaal at udveksle erfaringer om udviklingen i cementeksporten mellem de to lande. Under dette moede informerede de portugisiske producenter Oficemen om, at de portugisiske priser var steget med 650 escudos pr. ton, og at de to parter var blevet enige om gensidigt at informere hinanden om den eksport, som de maatte faa kendskab til.
4) Der blev afholdt et nyt moede den 23. januar 1987. Der blev udarbejdet to referater for dette moede. Et haandskrevet referat paa portugisisk (dok. 33322/163-166) og et spansk referat (dok. 33322/1406-1408). Det fremgaar af disse referater, at de spanske producenter udtrykte bekymring over den stigende portugisiske eksport af cement i saekke til Extremadura og over, at der var begyndt at blive eksporteret portugisisk cement i loes vaegt i Galicien; de portugisiske producenter mente, at dette skulle tilskrives de prisforskelle, der ikke afspejler kvalitetsforskellen mellem portugisisk og spansk cement, og de foreslog en loesning paa mellemlang sigt, der gik ud paa at oege prisen for portugisisk cement, og en loesning paa kort sigt, der gik ud paa at modarbejde de portugisiske producenter, der driver denne graensehandel.
5) Under moedet den 6. marts 1987, for hvilket der er udarbejdet et referat paa spansk (dok. 33322/1410-1412), blev isaer nedenstaaende to emner droeftet: prisen paa portugisisk cement i forbindelse med eksport til Spanien; den portugisiske cement P-300, der ikke lever op til de spanske normer, og hvis anvendelse burde forbydes af de spanske myndigheder. Under dette moede udleverede de portugisiske producenter en liste over de spanske virksomheder, der havde bedt om priser paa cement (dok. 33322/172), og situationen for eksport af portugisisk cement til Spanien for de forskellige graenseovergange (Valencia de Alcantara, Badajoz, Tuy) for hver maaned i 1986 og for januar-februar 1987 blev gennemgaaet (dok. 33322/170).
6) I forbindelse med sagens gennemgang er der ikke fundet moedereferater for nedenstaaende moeder. Disse moeder fremgaar af foelgende dokumenter:
- Moedet den 25. juni 1987 fremgaar af et dokument hos Cimpor »Programa de Acção Conjunta« (dok. 33322/79)
- moederne af 10. november 1987, 5. februar 1988, 21. april 1988, 10. maj 1988 og 27. juli 1988 fremgaar af dokumenter hos Cimpor »Programa de Acção Conjunta« (dok. 33322, s. 84, 85, 88, 89 og 90) og telex og notater med navne paa de tilstedevaerende (dok. 33322, s. 160, 161, 270-276, 158-159 og 1397-1399);
- moederne af 28. oktober 1988, 12. januar 1989, 23. februar 1989 og 24. april 1989 fremgaar af dokumenter hos Cimpor »Programa de Acção Conjunta« (dok. 33322, s. 92, 93, 95 og 96).
7) Under disse moeder blev de maanedlige oplysninger om eksport af portugisisk cement til Spanien ved hver graenseovergang gennemgaaet (dok. 33322/162, 177, 181 og 252).
8) En raekke telex fra 1988 og 1989 (dok. 33322/485-486, 493-495, 512-513, 530-532, 537-538 og 549-550) viser, at Cimpor afviste enhver forespoergsel om cement fra Spanien med standardformuleringen »vi har ikke kapacitet til eksport.«
En spansk handelsdrivende, Tracoisa, der hverken kunne faa cement, der skulle til Spanien (dok. 33322/512-513 og 566-567), eller til Benelux (dok. 33222/527-529), sendte den 13. marts 1989 foelgende telex til Cimpor (dok. 33322/575): »Hvis eksport til Spanien ikke kan efterkommes paa grund af en aftale mellem de spanske og portugisiske producenter, bedes De venligst meddele os, hvordan situationen ser ud for de andre markeder« (91).
Selv om Cimpor saaledes afviste at saelge i Spanien, accepterede virksomheden samtidig (1988/89) at efterkomme forskellige ordrer paa cement, der ikke var en foelge af lange eller korte kontrakter, til foelgende destinationer: Afrika (dok. 33322/516-517, 525-526, og 533-536); Guinea (dok. 33322/496-511 og 554-556); Senegal (dok. 33322/551-); Libyen (dok. 33322/490-492 og 546-548); Madagaskar (dok. 33322/539-541 og 571-574); Porto Rico (dok. 33322/543-545); De Forenede Stater (dok. 33322/523-524); Antillerne (dok. 33322/514-515).
9) Det fremgaar af ovenstaaende, at maalet for de portugisiske og spanske producenter repraesenteret ved deres sammenslutninger var at kontrollere den indbyrdes handel med cement for paa den maade at kunne opdele markederne.
10) I henhold til de beroerte parter var formaalet med moederne mellem de portugisiske producenter og Oficemen ikke at forhindre handel med cement mellem de to lande, men at sikre at de spanske normer vedroerende anvendelse af cement blev overholdt og at rette op paa de ikke-naturlige prisforskelle.
I henhold til den portugisiske lovgivning (bekendtgoerelse nr. 208/85) skal den cement, der anvendes i Portugal, vaere af klasse 30 og 40; dette blev aendret i 1991, og i henhold til de nye bestemmelser skal der nu anvendes cementklassen 32,5 og 42,5.
I den spanske lovgivning er det derimod fastsat, at der skal anvendes cementklasser 35, 45 og 55 (bekendtgoerelse 1964/75); i bekendtgoerelse 1312/88 af 28. oktober 1988, offentliggjort i BOE den 4. november 1988, blev der indfoert nye tekniske normer med cementklasser paa 25 til 55, og det blev gjort obligatorisk (bekendtgoerelse 1313/88 af 28. oktober 1988, offentliggjort i BOE den 4. november 1988) at indhente godkendelse for den cement, der anvendes i Spanien til beton og moertel til fremstilling af praefabrikerede produkter.
Ifoelge Oficemen ville de spanske cementproducenter undgaa, saaledes som det fremgaar af referat af moedet den 6. marts 1987, at der i Spanien blev anvendt cement, der ikke var i overensstemmelse med spansk lovgivning, og samtidig undgaa at de spanske producenter blev gjort ansvarlige, hvis portugisisk cement eventuelt blev blandet med spansk cement.
11) Parternes bemaerkninger giver anledning til foelgende kommentarer.
Det naevnes specifikt i den spanske bekendtgoerelse nr. 1312/88 af 28. oktober 1988, at de tekniske forskrifter for cement gaelder for alle bygge- og anlaegsarbejder, uanset om de er offentligt eller privat finansieret. Bekendtgoerelse nr. 1964/75 er imidlertid ikke lige saa klar. Det hedder her: »efter denne bekendtgoerelses ikrafttraedelse kan arbejder eller tjenesteydelser, hvortil der skal anvendes cement, der ikke er i overensstemmelse med de i bilaget anfoerte forskrifter, hverken udbydes i licitation eller goeres til genstand for kontraktindgaaelse.«
Uanset hvordan de omhandlede bekendtgoerelser skal fortolkes, er det de offentlige myndigheder der skal sikre, at de gennemfoeres, og ikke private virksomheder eller sammenslutninger, der ikke har nogen bemyndigelse i den henseende.
Det blev fastslaaet i den spanske bekendtgoerelse nr. 1964/75, uanset hvordan dens anvendelsesomraade fortolkes, at der mindst skal anvendes cement af klasse 35; der var saaledes intet til hinder for at anvende portugisisk cement af klasse 40.
I referat af moedet den 22. juli 1985 (dok. 33322/155-157) naevnes den beslutning, i henhold til hvilken »der ikke burde forekomme transport af cement fra Spanien til Portugal eller fra Portugal til Spanien, medmindre parterne er enige om det, eller cementindustrien i de to lande kontrollerer en saadan handel.« Hvis parternes paastande er sande, dvs. at de foerst og fremmest oenskede at undgaa, at der i de respektive lande blev handlet med cement, der ikke svarede til normerne, er det svaert at se, hvordan en af cementindustrien i de respektive lande kontrolleret eller godkendt eksport skulle kunne bringe en saadan eksport i overensstemmelse med modtagerlandets normer. Endvidere er dette ikke tilstraekkeligt til at retfaerdiggoere kontrol med en eventuel eksport fra Spanien til Portugal, da den spanske cement mindst er af klasse 35, hvilket er over den portugisiske klasse 30.
Det fremgaar af Hispacements dokument (dok. 33322/2901), at Secil var fuldt ud indstillet paa at overholde ordningen om ikke at eksportere, og at Cimpor har modstaaet fristelsen trods forespoergsler paa cement fra Spanien. Naar de portugisiske virksomheder saaledes har modstaaet fristelsen til at eksportere, saa er det fordi eksport var mulig, ellers ville der jo ikke have vaeret nogen fristelse.
Oficemen haevder, at stigningen i den portugisiske eksport fra 2 439 t i 1986 til 28 999 t i 1987 og 75 427 t i 1988, og det efterfoelgende fald til 2 715 t i 1989 og 83 t i 1990, som foelge af ikrafttraedelsen af bekendtgoerelse nr. 1312 og 1313/88, viser, at der aldrig har eksisteret aftaler mellem de portugisiske producenter og Oficemen med det formaal at forhindre eksport af cement. Eksportstigningen er ikke tilstraekkelig til at modbevise det, der er konstateret i dokumenterne. Faldet i eksporten i 1989 og i 1990 skyldes udelukkende, at de portugisiske producenter i overensstemmelse med bekendtgoerelse 1313/88 var underkastet den meget lange godkendelsesprocedure for cement hos de spanske myndigheder. Denne procedure blev foerst afsluttet den 17. december 1990 (Boletin Oficial del Estado nr. 50 af 27. februar 1991). Endvidere vedroerer godkendelsen kun cement til fremstilling af visse produkter (beton og moertel til praefabrikerede produkter), hvilket forklarer, at der paa trods af bekendtgoerelse nr. 1312 og 1313/88 alligevel fandt eksport til anden brug sted i 1989 og 1990.
22. Frankrig - Tyskland
1) I et internt notat fra Vicat (dok. 33126/6055-6057) af 22. juli 1982 vedroerende »Levering af tysk cement til det oestlige Frankrig«naevnes resultatet af undersoegelsen, efter at det er konstateret, at tysk cement i overensstemmelse med de franske normer dukkede op i Alsace til en pris, der var 10,5% lavere end den tilsvarende franske pris. Det hedder i notatet:
»1° Historisk baggrund«
Denne sag tager sit udgangspunkt i Saarlands oekonomiske tilknytning til Forbundsrepublikken Tyskland i 1959.
Efter den anden verdenskrig blev det administrativt autonome Saarland (1947) oekonomisk tilknyttet Frankrig for igen pr. 1. januar 1957 at vende tilbage til Forbundsrepublikken Tyskland. Den oekonomiske integration fandt faktisk foerst sted i 1959. I perioden 1947-1959 fandt cementleverancerne efter faelles samtykke sted via de franske (Thionville og Hagondange) og tyske jern- og staalfabrikanter.
Leverancerne har hidtil fundet sted i foelgende forhold:
- S.C.F. = 120 000 t/aar via Saarlaendische Zement-Gesellschaft (tilknyttet S.C.F.).
- Cedest = 90 000 t/aar.
- Tyske producenter (Dyckerhoff fra fabrikken Gommel og Heidelberger) = 250 000 t/aar.
Saarland, der har et forbrug paa 0,430 t pr. indbygger, har en befolkning paa ca. 1 200 000.
Denne velkendte situation aendrede sig grundlaeggende for 5 aar siden, ved at Cedest, der ikke havde nok i Saarland, begyndte at levere ca. 100 000-120 000 t/aar til en raekke tyske forbrugere. Denne nye situation fremkaldte voldsomme protester fra de tyske producenter, der var traette af de ufrugtbare diskussioner og derfor selv tog et initiativ og gik ind paa det oestfranske marked for at genvinde det tabte paa det franske marked, isaer blandt Cedests kunder.
Det skal tilfoejes, at den tyske producent Woessingen (hvor Lafarge har kapitalinteresser paa 34%) (faktisk har Lafarge siden 1981 haft fuld kontrol med Woessingen, red.) samtidig begyndte at levere til Readymix i Schoeneck, der hidtil havde koebt hos S.C.F.
Der opstod derfor en meget alvorlig spaending mellem Cedest og S.C.F., en spaending der blev forvaerret af den kamp, som de to konkurrenter foerte i departementerne Bas-Rhin og Moselle.
2° Foelger
Paa trods af den franske francs devaluering og fastfrysning af priserne (11.6.1982) besluttede de tyske producenter at forstaerke deres aktion i det oestlige Frankrig.
Ud over de fire virksomheder i Bas-Rhin overtog Heidelberger leverancerne til den meget store virksomhed Angernmuller, der indtil da tilhoerte Cedest.
Denne fastlaaste situation i Bas-Rhin og i Moselle vil, hvis den breder sig til Meurthe og Moselle og til Vogeserne, faa meget alvorlige foelger paa dette marked, der er i stor tilbagegang.
Endvidere soerger Cedest for at oedelaegge den generelle stemning, hvilket kun kan foere til en konfliktsituation, som risikerer at brede sig, paa et tidspunkt hvor vi forsoeger at stabilisere vores produktion.
Paa grund af Cedests holdning er der imidlertid fortsat et problem med den produktion, som de tyske producenter afsaetter paa det franske marked.« (92)
2) Aftalen om at opdele markedet i Saarland blev stoettet af en anden aftale om oprettelse af et faelles transportselskab for cement »Saarlaendische Silo-Transport GmbH«, der kun kunne anvendes af selskabsdeltagerne (Arbed, Ciments Français, Cedest, Wuelfrather, Heidelberger og Dyckerhoff) til transport af deres cement til Saarland. Da de tyske deltagere imidlertid ikke laengere kunne bruge det faelles selskab, og da selskabet ikke var rentabelt, blev det afhaendet den 16. april 1986 (dok. 33126/13477-13478 og 13444-13445).
3) For at opveje Cedests salg uden for kvoterne og afboede de tyske reaktioner blev der afholdt moeder og udvekslet notater.
4) Et haandskrevet internt notat fra Lafarge - Ciments Bétons Europe af 23. juni 1982 (dok. 33126/6592-6596) indeholder Lafarges droeftelser med en tysk producent.
Notatet begynder med »Gr (uner- Dyckerhoff, red.) 1) Historisk oprids«og naevner forholdet mellem Cedest og Sydtyskland, »spillereglerne« i Saarland, der havde resulteret i en prisforhoejelse paa 15 DM, Thionvillaises (Cedest, red.) brud paa denne regel omkring 1970, den tyske sammenslutnings reaktion og droeftelserne med Syndicat Français.
Der fortsaettes i notatet s. 2: »2) W(oessingen, red.) - Vi gav klart udtryk for den opfattelse, at graenserne skal respekteres. Ekspansionisme eller lad os antage 500 000 t/aar som udgangspunkt steget til 600 000. Der tales om udvidelse af Rohmuehle-ovnen - 2 500 t/dag . Ugunstigt indtryk af L. (afarge, red.) paa grund af W. (oessingen, red.). Maaske burde man overveje sammenlaegning. Situationen boer vurderes samlet - 268 000 t for 12/14 aar siden.
B.C. (Bertrand Collomb - Lafarge, red.) - to meget forskellige problemer.
1) Forholdet mellem de tilstoedende landes industrier
2) Et selskabs oekonomiske interesser i et andet land
1) Hjemmemarkedsprincippet OK. Men er det let at overholde - I Belgien?
Det kan vaere noedvendigt at bryde det ved graenserne men ikke uden aftaler.
Hvor staar vi over for Cedest? 25% aktionaerer i Cedest . ikke bestemmende aktiepost (1/3) selv hvad angaar de store beslutninger.
Ikke udelukkende cementkoncern CGIP samme stoerrelsesorden som Lafarge (10 mia).
Forholdsvis vanskelig periode. Cedest ville bryde det franske system. Forholdet til Cedest i dag. Vores magt stopper, hvor Cedest eller moderselskabet har interesser.
HB (Holderbank, red.) i Champagnolle kunne ikke kontrollere med 40%.
Cementindustriens ansvar i forbindelse med eksport/Cedest.
Industrien (Syndicat) og isaer Lafarge har gjort al sin magt gaeldende i forbindelse med: illoyal konkurrence (Kerpen), farlig formalet slagge til blandinger.
Hvordan ser det ud med Cedests rettigheder, eftersom det har staaet paa i 10 aar?
Renard (Cedest, red.) sagde, at det afhang af W(oessingen, red.) og L(afarge, red.).
Hvor skal vi henvende os herefter. Cedest maa forstaa, at produktionen skal bringes ned paa sit basisniveau eller til en gensidig balance i samhandelen i begge retninger.
H(ummel, Dyckerhoff, red.). Vi har konstant siden 1980 i vores samtaler med de franske kolleger fra Cedest (81) sagt, at vi ikke vil acceptere det.
Vi har satset paa vore franske kolleger med hensyn til loesninger.
Den anden del af alternativet var RMC, dog til syvende og sidst umuligt, mod vores fundamentale principper gaar vi ind i Frankrig.
BC (Bertrand Collomb - Lafarge, red.) sendte bolden tilbage til Ciments Français.
(Tilsyneladende overtager Hummel) CF (Ciments Français, red.) vi ved, at virksomhedens indflydelse i Cedest er mindre end L's (Lafarge, red.). Endvidere er priserne til RMC lavere end de franske priser.
Hvordan kan man goere sine rettigheder gaeldende?
BC (Bertrand Collomb - Lafarge, red.) - W(oessingen, red.). Fusionen endnu ikke en kendsgerning.
Tyskl. vigtig i Europa. Samme princip som i Nordamerika. Ubehagelig fornemmelse (ulaeselig) til stede. Harmoni. Ikke-aggressivitet.
(Maaske tog de tyske deltagere ordet, for der fortsaettes som foelger i notatet):
Den stoerste overkapacitet findes i Westfalen. Men der er overkapacitet overalt, og det giver anledning til fremstoed i de tilstoedende omraader og lande. Vi mener at have ret gode relationer til L.(afarge, red.), saaledes at vi kan sige: kom ikke til W(estfalen, red.); Westfalen: Wuelfr(ather), RMC Hoesch, Dyckerhoff eller en kombination af de 2, Sebel Soehne skal lukke.
Gr(uner - Dyckerhoff, red.). Vi er helt indstillet paa at lade dem deltage, naar vi er sikre paa, at spillereglerne overholdes, men det er vi endnu ikke. De tal, som Verband har offentliggjort for hjemmemarkedet, er korrekte med -1%.
Gr(uner - Dyckerhoff, red.) mener, at W(oessingen, red.) er aggressiv.
- W(oessingen) saelger til 3-5 DM mindre end de store i Karlsruhe
- W(oessingen) oplyser ikke sine tal, er ikke indstillet paa at fastsaette markedsandele.
Vi har kapacitet til 700 000 t klinker: vi gjorde det.
Vi opfoerer en row-mill for at forny produktionsanlaegget og ikke med henblik paa en maerkbar kapacitetsstigning.
W(oessingen, red.) = 337 000 i 72, og vi mener, at det er et fornuftigt tal.
76 . 81 BRD 10%
BW 9,2
dvs. W(oessingen, red.) omtrent lige saa Rep.
Uvenlig handling uanset fra hvis side indtraengen i Westfalen uden at tale med os om det.
Saa laenge
- vi ikke har tal
- priserne er faldende
- der foregaar investeringer
- der ikke er enighed om en opdeling
kan vi kun reagere med en vis mistillid.
De siger. . . stol blot paa os. Svaret er enkelt: her er vores tal.
H(ummel - Dyckerhoff, red.). Den gennemsnitlige udnyttelse er paa 60%. Det er en meget favorabel situation.
BC (Bertrand Collomb - Lafarge, red.) mener, at de burde have samme tillid, som den tillid L(afarge, red.) gjorde krav paa i begyndelsen . 1) medlem af »Verband.« Men vi mener, at det er normalt at bede om en aabning.« (93)
5) Den 28. juli 1982 skrev Dyckerhoff til Lafarge (dok. 33126/6597-6599) som svar paa et brev af 8. juli 1992 og efter at have naevnt de gode relationer mellem de to selskaber: »Og da vi har fri meningsudveksling, vil jeg i dag gerne tilfoeje, at vi mener, at et egentligt samarbejde ville have en positiv virkning med hensyn til deres aktiemajoritet i Woessingen, men ogsaa over for Cedest. De eksisterende problemer skulle kunne loeses, hvis alle parter deltager positivt, navnlig i betragtning af personsammensaetningen i Cedests og Lafarges bestyrelser.« (94)
Dette brev bekraefter, at Dyckerhoff og Lafarge (se notat af 23. juni 1982 i det foregaaende punkt) soegte en loesning paa problemet med Cedests salg uden for kvoterne i Tyskland.
6) Et internt haandskrevet notat fra Lafarge - Ciments Bétons Europe af 2. september 1982 (dok. 33126/6584) naevner en telefonsamtale med Dyckerhoff. Dyckerhoff vendte tilbage til den idé, der blev givet udtryk for under en telefonsamtale den 29. juli 1982, nemlig afholdelse af et generelt moede mellem Dyckerhoff, Heidelberger, Cedest og Lafarge for at loese problemet i forbindelse med Cedests aggressive afsaetningspolitik i Tyskland. Lafarge svarede, at det frem for alt var noedvendigt at proeve alle mulige direkte forhandlingsloesninger med Cedest, og Lafarge var rede til at deltage i disse forhandlinger, hvis Cedest inviterede. Lafarge svarede endvidere, at det var for tidligt at arrangere et moede med de tyske producenter, herunder Woessingen, der var beroert af Cedests aggressive adfaerd, foer der havde vaeret foert droeftelser med Cedest. Som konklusion foreslog Lafarge Dyckerhoff: »1. Intet generelt moede, men en noedvendig samtale mellem Dyckerhoff (med eller uden Heidelberger) og Cedests formand, foer der blev afholdt noget som helst moede. 2. Et moede med de beroerte tyske producenter efter denne samtale for paa en vis maade at dele smerten, hvis der indgaas en aftale.« (95)
Dvs., at Lafarge var indstillet paa, via sit datterselskab Woessingen, at afgive markedsandele paa lige fod med de oevrige beroerte tyske producenter, hvis der blev indgaaet en aftale med Cedest.
7) Ifoelge et internt haandskrevet notat fra Lafarge - Ciments Bétons Europe (dok. 33126/6582-6583) blev det af Lafarge foreslaaede moede mellem Cedest, Dyckerhoff og Heidelberger afholdt den 17. november 1982 med deltagelse af Seillière og Renard fra Cedest, Lose og Gruner fra Dyckerhoff og Brenke fra Heidelberger. Dette notat indeholder ligeledes resumé af de foerte droeftelser med udgangspunkt i oplysninger videregivet af Woessingen, der formodentlig har faaet dem af Cedest:
»1. Seillière fremlagde for foerste gang foelgende tal (eksport til BRD, ekskl. Saarland): 1981: 108 000 t. Isaer HDZ-cement; 10 maaneder af 1982: 95 000 t. Isaer HDZ-cement. Han skulle vaere gaaet langt tilbage med oplysninger om cement og klinker (10 aar men praecision? . se Renards dokument).
2. Han anfoerte, at han i aar havde solgt 9 000 t klinker til Woessingen (hvilket ikke behagede K. (direktoer for Woessingen, red.)). (Bemaerkning fremsat af notatets forfatter vedroerende en senere omstaendighed).
3. Cedest bekraeftede ikke at ville saelge til andre end RMC. . . og PZW (Woessingen, red.) i BRD. Virksomheden ville ligeledes vaere indstillet paa i fremtiden at tilpasse sine leverancer til BRD (stadigvaek ekskl. Saarland), uanset om udviklingen var op- eller nedadgaaende.
4. Seillière erklaerede sig rede til at gaa ud af PZW's (Woessingen, red.) omraader paa den klare betingelse, at der kunne afsaettes mere mod nord. Her skulle Gruner have svaret, at PZW (Woessingen) til D(yckerhoff) skulle afgive samme tonnage som den, Cedest ville afgive i Karlsruhe og Mannheim/Ludwigshafen (96). Cedests svar: det er ikke laengere vores bord. [K (Woessingens direktoer) reagerede naturligvis ved at sige, at Cedests fremgangsmaade ikke var en selskabsdeltager vaerdig, idet selskabet samtidig med at afgive til én side »afsloerer«os over for D(yckerhoff)].
Uanset hvad K. (Woessingens direktoer) har fortalt, vil jeg indhente nye oplysninger hos Renard efter vores moede den 28.10., for hvilket jeg har fremsendt en detaljeret redegoerelse.« (97)
Det fremgaar af dette notat, at Cedest var rede til at begraense salget til Tyskland og afpasse det efter markedssituationen.
8) I et internt notat fra Ciments Français af 25. januar 1983 (dok. 33126/4254-4256) refereres et besoeg hos Dyckerhoff den 21. januar 1983. Notatet indeholder samtidig dagsordenen for moedet den 15. februar 1983 mellem Ciments Français og Dyckerhoff. Notatet indeholder nogle kommentarer til punkterne paa dagsordenen for moedet den 15. februar 1983: »Punkt 7. Det drejer sig om Cedests salg til Tyskland og DYZ' (Dyckerhoff) salg til Frankrig (anmodning fra Gruner). Punkt 8. DYZ er enig i at genoptage de fransk-tyske moeder, der i henhold til DYZ tilsyneladende er betinget af protokolspoergsmaal« (98).
Det fremgaar af dette notat, at Ciment Français indgik aktivt i droeftelserne om en begraensning af Cedests salg i Tyskland og om de gengaeldelsesforanstaltninger, som Dyckerhoff vedtog mod Cedest i Frankrig.
9) Ifoelge et referat fra Ciment Français af 17. maj 1983 (dok. 33126/4251-4253) fandt der et moede sted den 9. og 10. maj 1983 mellem Ciment Français og Dyckerhoff. Her diskuterede man situationen for virksomheden Dyckerhoff, virksomhedens salg, udnyttelsen af fabrikkerne (punkt 1-4), Dyckerhoffs droeftelser med Ciment Luxembourgeois med henblik paa formaling af 100 000 t klinker (punkt 6), Cedests aggressive adfaerd (punkt 7), tekniske forhold og Dyckerhoffs aktionaerer (punkt 8 og 9) og planlaegning af moedet den 17. og 18. november 1983 mellem Dyckerhoff og Ciments Français (punkt 10). Vedroerende punkt 6 og 7 hedder det i referatet:
»6. DYZ bekraeftede, at man snart ville naa til enighed med CL om at give DYZ en formalingskvote paa 100 000 t paa CL's formalingsanlaeg og om cementleverancer i Trier- og Eifel-omraadet. Det var ikke meningen, at de omtalte tons skulle gaa til Saarland, medmindre der var oekonomiske fordele i forhold til Goellheim-fabrikken, der i oejeblikket leverer til Saarland. Disse tons vil aldrig gaa til Frankrig.
7. DYZ naevnte vanskelighederne paa det tyske marked som foelge af Cedests aggressive adfaerd paa dette marked og gjorde rede for de foranstaltninger og projekter, som man havde til hensigt at gennemfoere for at klare denne konkurrence.« (99)
Der redegoeres i notatet for de fortsatte droeftelser mellem Ciments Français og Dyckerhoff om begraensninger af Cedests salg i Tyskland og om Dyckerhoffs gengaeldelsesforanstaltninger og Dyckerhoffs vilje til at respektere det franske marked, der blev konkretiseret ved en erklaering om ikke dér at ville saelge den cement, der faas via klinkeformalingen hos Ciments Luxembourgeois.
10) Alle disse kontakter og moeder foerte til en aftale, der daekker mere end Saarland og vedroerer generelle regler for salg, saaledes som det fremgaar af et brev, som direktoeren for Ciments Français, Laplace, der samtidig var formand for Syndicat Français, skrev den 22. september 1986 til direktoeren for Heidelberger, Schumacher, der samtidig var formand for den tyske sammenslutning Bundesverband der Deutschen Zementindustrie (dok. 33126/3574-3576). I dette brev redegoeres der for de regelmaessige moeder med Lose (Dyckerhoff) og Brenke (Heidelberger), de fremskridt der blev opnaaet under disse moeder i forhold til situationen i 1984 (100) og det forhold, at hvis de voldgiftsmaend, som man fra fransk og tysk side udnaevnte, ikke naaede til en baeredygtig loesning for alle parter, maatte parterne selv tage fat i sagen. Brevet fortsaetter: »Det andet problem vedroerer fremtiden. Under vores sidste moede gav Ted Brenke udtryk for, at hvis vi skal forlaenge vores aftale, ville man fra tysk side kraeve, at den forskel, der siden 1984 har vaeret mellem de franske og tyske leverancer, blev nedbragt. Jeg svarede, at hvis efterspoergslen fortsatte, havde jeg svaert ved at se, hvordan vi kunne blive enige om en ny aftale. Som De erindrer, var der ingen logisk og slet ikke etisk begrundelse for denne forskel, der faktisk ikke er resultatet af bilaterale fransk-tyske droeftelser, men afspejler en meget mere kompliceret situation, der indebaerer konflikter mellem de franske parter, og som formodentlig ogsaa ville have indebaaret konflikter paa tysk side, hvis vi ikke paa det tidspunkt var blevet enige om at lade Woessingen ude af billedet. Jeg tror ikke, vi kan faa mange til at blive enige om noget nyt, medmindre de er under pres, og det egentlige formaal med en forlaengelse er at undgaa, at der udvikler sig et saadant pres.
Jeg ville gerne have Deres reaktion paa disse to problemer. Jeg haaber, vi kan ses i Paris i slutningen af oktober, men jeg har ogsaa en aftale den 15. oktober med Ted Brenke og Juergen Lose, og jeg ville vaere Dem taknemmelig, hvis De kunne ringe til mig inden denne dato.« (101)
Modtageren af brevet har tilfoejet med haandskrift: »Samtale af 11.10.
a) Principiel enighed om voldgiftsmaendenes funktion
b) ikke om maengdeforholdet, officielt foerst omtale det efter Paris« (102).
Hovedpunkterne i dette brev er foelgende: der var en aftale mellem visse franske og tyske virksomheder (SFIC, Lafarge, Ciments Français og Cedest paa den ene side og BDZ, Heidelberger og Dyckerhoff paa den anden side); gennemfoerelsen eller fortolkningen af denne aftale gav anledning til uenighed, der skulle loeses af udpegede voldgiftsmaend; der paagik droeftelser om at forlaenge aftalen; forskellen mellem de franske og tyske leverancer var ikke resultatet af bilaterale droeftelser (naevnt i punkt 4-9) mellem de franske og tyske virksomheder, men af uenighed mellem de franske virksomheder; formanden for den franske og den tyske sammenslutning talte den 11. oktober 1986 om de to i brevet naevnte problemer og blev enige om officielt foerst at tage fat paa maengdeproblemet efter det fransk-tyske moede, der fandt sted i Paris den 27.-28. oktober 1986 (ifoelge dokument 33126/14764-14768). Kommissionen har ikke bevis for, at aftalen blev forlaenget, men de statistiske data om de franske leverancer til Tyskland og de tyske leverancer til Frankrig (se punkt 12) viser, at aftalen mellem Syndicat Français de l'Industrie Cimentière, Lafarge, Ciments Français og Cedest paa den ene side og Bundesverband der Deutschen Zementindustei, Heidelberger og Dyckerhoff paa den anden side fortsatte efter 1986.
Ifoelge et internt notat fra Heidelberger af 12. august 1987 (dok. 33126/3573) fortsatte de fransk-tyske droeftelser i 1987: »Jeg blev enig med Laplace om at diskutere de paabegyndte og velkendte spoergsmaal, inden han gaar af som formand for den franske cementindustri. De vil moede ham i forbindelse med Cembureaus delegation, der tager afsted til Rusland. Jeg ville gerne have, at vi, inden vi moeder ham, bliver enige om indholdet af de kommende samtaler. Bilag.« (103)
Bilaget er brev af 22. september 1986, der er omtalt ovenfor.
11) For at afslutte de fransk-tyske relationer, er det vigtigt ogsaa at naevne forbindelserne mellem de stoerste virksomheder (104).
Heidelberger har i mange aar ejet 35% af kapitalen i Vicat.
Ciments Luxembourgeois, der er et datterselskab af Arbed, hvori den belgiske producent CBR ejer 10% (dok. 33126/818-819), Ciments Français og Dyckerhoff oprettede i 1973 et joint venture-selskab, Intermoselle, der havde til formaal at fremstille klinker og hydrauliske bindemidler. Det fremgik af kontrakten mellem deltagerne (dok. 33126/4446-4451), at hver deltager havde ret til samme produktionskvote; da Intermoselle imidlertid var eneste forsyningskilde hvad angaar klinker for Ciments Luxembourgeois og datterselskabet Stahlwerke Roechling-Burbach, forpligtede Ciments Français og Dyckerhoff sig til at levere ekstra maengder af klinker til Ciments Luxembourgeois paa de i kontrakten fastsatte betingelser, hvis den del af Intermoselles produktion, der tilfaldt Ciments Luxembourgeois, ikke daekkede denne virksomheds og datterselskabets behov (105).
Siden 1981 har Lafarge kontrolleret den tyske producent Woessinger Zement GmbH (tidligere Portland Zementwerk Woessingen, forkortet PZW), hvor Cedest ejer 17%. Siden overtagelsen har Lafarge haft flere kontakter med de tyske producenter, og isaer med Heidelberger, med det formaal at faa PZW optaget i kvotesystemet for Sydtyskland, et system som PZW opgav i 1977. Disse kontakter blev intensiveret i 1984 med det formaal at naa konkrete resultater, og de gav anledning til moeder og brevveksling (dok. 33126/6671-6672, 6687, 6710-6711, 6715-6719). Den endelige tilslutning til kvotesystemet for Sydtyskland blev besluttet paa et moede i PZW's bestyrelse den 27. september 1985 (dok. 33126/6976-6979 og 16556): Lafarges og Cedests repraesentanter i bestyrelsen stemte for tilslutning til systemet, medens mindretalsaktionaererne stemte imod. Som det fremgaar af Bundeskartellamts undersoegelse og beslutning af 12. september 1988 (dok. 33126/6720-6745), blev Lafarge-koncernen, der har aktiemajoriteten i PZW, og Schumacher, der er direktoer i Heidelberger og formand for Bundesverband der Deutschen Zementindustrie, i loebet af sommeren 1985 enige om at lade PZW deltage i de tyske producenters aftale om Sydtyskland. Inden for rammerne af denne aftale blev PZW tildelt en kvote paa 12,087% og PZW forpligtede sig til at angive sine leverancer til »Meldstelle« Dr. Bache og til Heidelberger.
12) Syndicat Français de l'Industrie Cimentière og Bundesverband der Deutschen Zementindustrie har i flere aar udvekslet maanedlige oplysninger om den franske eksport til Tyskland og den tyske eksport til Frankrig. Det erklaerede maal med denne udveksling er at sammenligne de to sammenslutningers oplysninger med de oplysninger, som de nationale statistiske kontorer offentliggoer. Der er tale om overordnede oplysninger, der ikke er opdelt i omraader, og de oplysninger, der offentliggoeres af de forskellige statistiske kontorer og af Statistisches Bundesamt indeholder heller ingen omraadeangivelse; derimod er Bundesverband der Deutschen Zementindustrie i stand til hvert kvartal at fastslaa, at importen fra de forskellige lande gaar til bestemte delstater, og Bundesverband offentliggoer disse resultater. Bl.a. kan Bundesverband fastslaa, at cementimporten fra Frankrig altid har vaeret oeremaerket til Rheinland-Pfalz, Saarland og Baden-Wuerttemberg, og Bundesverband kan oplyse om antal tons for hver delstat, saaledes som det fremgaar af de tal, der paa undersoegelsestidspunktet var tilgaengelig for de sidste fem aar:
TABELPOSITION
Denne udeveksling goer det muligt at kontrollere overholdelsen af aftalen om regler for salg mellem franske og tyske virksomheder (se punkt 10).
En sammenligning af disse oplysninger viser, at »den forskel, der siden 1984 har vaeret mellem de franske og tyske leverancer« (brev af 22. september 1986, citeret under punkt 10), er blevet nedbragt.
13) Lafarge anfoerte, at virksomhedens deltagelse i en fransk-tysk aftale forudsatte, at virksomheden udgjorde en trussel for de tyske producenter, eller at den var truet paa sit eget marked af de tyske konkurrenter. Men Lafarges beliggenhed i Frankrig viser, at der ikke er tale om en alvorlig trussel, der kunne have faaet Lafarge til at tilslutte sig aftaler med de tyske konkurrenter; Woessinger havde for sit vedkommende ingen oekonomisk interesse i at eksportere til Frankrig.
Selv om det er rigtigt, at Lafarges geografiske beliggenhed i Frankrig i nogen grad kunne vaere en hindring for at udgoere en alvorlig konkurrencemaessig trussel i Tyskland eller for at blive truet paa sit eget marked i forhold til andre bedre placerede franske producenter, saa var Lafarge ikke vaernet mod alle foelger af konkurrencen mellem de to landes producenter, da denne konkurrence, saaledes som det naevnes af Vicat i det ovenfor i punkt 1 naevnte notat af 22. juli 1982, kunne »brede sig« og faa virkninger i andre omraader.
Det er i Lafarges interesse at deltage i en opdeling af markedet, om ikke andet for at beskytte sit datterselskab Woessinger.
Woessinger er faktisk i nogen grad ramt af den franske eksport; Lafarge har i hvert fald siden 1984 arbejdet for at faa Woessinger optaget i det tyske kvotesystem (se de under punkt 11 citerede dokumenter): Lafarge er defor interesseret i, at aftaler mellem de franske og tyske producenter ikke forstyrrer Woessingers marked og det tyske system, som Woessinger indgaar i.
14) Cedest anfoerte, at det fremgaar af de af Kommissionen citerede dokumenter, at der paa det tyske marked har vaeret foert en ekspansiv politik og ikke en aftalepolitik.
Det skal naevnes, at Cedest sammen med Ciments Français, Heidelberger og Dyckerhoff deltog i en aftale om opdeling af markedet i Saarland (se notater af 22. juli 1982 og 23. juni 1982 i punkt 1-4). Endvidere fremgaar det af Lafarges haandskrevne notat fra moedet mellem Cedest-Dyckerhoff-Heidelberger af 17. november 1982 (se punkt 7), at Cedest »ville vaere indstillet paa i fremtiden at afpasse sine leverancer til BRD (stadig eksklusive Saarland), uanset om udviklingen var op- eller nedadgaaende«. Der er ingen tvivl om, at de citerede notater er udtryk for en vis aggressivitet fra Cedests side i Tyskland, men det er ligeledes klart, at der i brevet af 22. september 1986 tales om en bedring af situationen i forhold til 1984 og om en fransk-tysk aftale, der formodentlig forbliver forlaenget.
Cedest har for at vise, at virksomheden foerer en selvstaendig eksportpolitik, i sit svar paa klagepunktsmeddelelsen vedlagt to tabeller. Den ene (bilag II) viser salget i Tyskland (»cirkatal for Saarland«) i perioden 1970-1981, og den anden (bilag III) viser stigningen i eksporten til Tyskland fra 1987 til 1991. Det tidsrum, der ligger imellem de to tabeller, er det mest interessante. Ydermere maa man sige, at der fra 1987 til 1989 var en gradvis eksporttilbagegang i forhold til det foregaaende aarti og en stigning i 1990 og 1991. Endelig er et brud paa aftalen ikke bevis for, at der ikke fandtes en aftale.
15) Ciments Français paastaar, at Vicats of Lafarges notater ikke beviser, at selskabet deltog i de fransk-tyske aftaler. Endvidere er selskabet hverken beroert af Cedests eksport til Tyskland eller af Woessingers rolle.
Foerst og fremmest er Ciments Français sammen med Cedest, Dyckerhoff og Heidelberger beroert af leverancerne til Saarland (Vicats notat af 22. juli 1982 og Lafarges not5at af 23. juni 1982 naevnt under punkt 1 og 4); dernaest er virksomheden beroert af Cedests leverancer til Tyskland paa grund af de tyske producenters reaktioner i OEstfrankrig (Vicats notat af 22. juli 1982), hvilket har betydet, at »der er opstaaet en alvorlig spaending mellem Cedest og Ciments Français«, da Ciments Français lider under de tyske producenters konkurrence i Frankrig som reaktion paa Cedests indtraengen i Tyskland; endelig var Cedests salg i Tyskland og Dyckerhoffs i Frankrig paa dagsordenen for moederene den 15. februar 1983 og 10. maj 1983 mellem Ciments Fran|$$|Accais og Dyckerhoff (Ciments Français` notater af 25. januar 1983 og 17. maj 1983 citeret under punkt 8 og 9).
Med hensyn til Dyckerhoffs formaling af sin klinkekvote paa Ciments Luxembourgeois` anlaeg, rejser Kommissionen ikke indsigelse over for joint venture-selskabets fordeling af klinkeproduktionen. Det fremgaar af Ciments Français` referat af 17. maj 1983, at Dyckerhoff har til hensigt at formale sin kvote af klinker »til cementleverancer i Trier- og Eifel-omraadet«. De maengder, der ikke gaar til Saarland, og som aldrig vil gaa til Frankrig, er cement, og ikke klinker, saaledes som haevdet af Ciments Français (jf. Ciments Français` referat af 17. maj 1983 citeret under punkt 9).
Under den faelles hoering af alle virksomhederne anfoerte Ciments Français, efter at have naevnt de forskellige eksporthindringer, ar handelen over den fransk-tyske graense paa trods af disse hindringer var betragtelig, hvis man ser paa de beroerte omraaders forbrug; for at vurdere denne graenseoverskridende handel skal man tage hoejde for, at forbruget i de beroerte franske omraa er alvere end i de tilsvarende tyske omraader, og at de tyske fabrikker ligger laengere vaek fra de franske markeder end de franske fabrikker fra de tyske markeder (ca. + 20 km); Ciments Français gav herefter sin forklaring paa, at der var opstaaet en forskel i leverancerene mellem Frankrig og Tyskland siden 1986: »Hvis man imidlertid antager, at denne forskel er blevet mindre siden 1986, kan man konstatere, at det er, fordi de tyske leverancer til Frankrig steg i denne periode, og her ogsaa her findes der en logisk forklaring, idet
- Det franske regionale market var i kraftigere stigning end det tyske marked i perioden 1986-1988: ± 11% mod + 4%.
Det franske marked var saaledes mere attraktivt for de tyske fabrikker.
- Endvidere var de franske priser mere attraktive end de tyske efter 1986. Der er saaledes en klar forklaring paa forskellen i cementleverancer mellem Frankrig og Tyskland«. (106)
Ciments Français er ikke fremkommet med yderligere faktorer til stoette for disse paastande.
Selv hvis man ser bort fra det faktum, at den stoerre vaekst paa det franske marked ikke kunne opveje de ulemper, som Ciments Français naevnte, nemlig et lavere forbrug i de paagaeldende franske omraader og en stoerre afstand for de tyske fabrikker til de franske markeder (20 km), maa der mindes om, at hvis man gaar ud fra de oplysninger, som Syndicat Français (dok. 33126/15168-15170) og det tyske Bundesverband (dok. 33126/15161-15163) fremsendte til Cembureau, var de franske priser slet ikke mere attraktive end de tyske priser i perioden 1986-1988. Tvaertimod var prisforskellen helt relevant, da den tyske cement PZ35 tilhoerer en lavere styrkeklasse end den franske cement CPJ45 og CPA55R.
TABELPOSITION
Det foelger heraf, at Ciments Français' forklaringer ikke hviler paa kendsgerninger.
16) Med hensyn til Syndicat Français de l'Industrie Cimentières bemaerkninger skal det naevnes, at sammenslutningen naevnes i Lafarges notat af 23. juni 1982 (se punkt 4) baade med hensyn til droeftelser mellem Syndicat Français og Bundesverband og i forbindelse med det omtalte pres (s. 3 »Sammenslutningen (Syndicat), isaer Lafarge, gjorde alt hvad der kunne goeres i forbindelse med den illoyale konkurrence (Kerpen), formalet slagge farlig for blandinger«). Endvidere var brevet fra Laplace af 22. september 1986 (se punkt 10) et brev fra formanden for Syndicat Français til formanden for det tyske Bundesverband, saaledes som det fremgaar af indholdet. Ciments Français var i oevrigt af samme mening.
17) Dyckerhoff og Heidelberger mente, at aftalen om Saarland var ren spekulation, da de for det foerste ikke havde forfattet disse notater, og da deres markedsandele i Saarland for det andet var smaa, henholdsvis 16,92% i 1989 og 3% uden datoangivelse. Endvidere kunne Lafarges og Ciments Français' notater ikke bevise, at de to tyske virksomheder skulle have deltaget i nogle eventuelle aftaler, da de hver isaer havde handlet helt paa egen haand i forbindelse med eksport til Frankrig. Endelig siger brevet af 22. september 1986 (se punkt 10) ikke noget praecist, da det kun indeholder hypoteser.
Dyckerhoffs og Heidelbergers argumenter er allerede modsagt af kendsgerningerne, idet aftalen om Saarland er naevnt i to forskellige producenters notater; aftalen naevnes i de to notater baade som en historisk og en nutidig kendsgerning. Hvis denne aftale ikke gjaldt, er der ingen grund til, at Dyckerhoff over for Ciments Français med hensyn til formaling af klinker hos Ciments Luxembourgeois (notat af 17. maj 1983 citeret i punkt 9), skulle have erklaeret, at disse maengder aldrig ville gaa til Frankrig og i foerste omgang heller ikke til Saarland; det er ikke de leverede maengders eller markedsandeles stoerrrelse der beviser, om der eksisterede aftaler eller ej. De oevrige notater fra Lafarge og Ciments Français viser, at de to tyske producenter udoevede pres, for at Cedest uden for Saarland skulle foere en ikke-aggressiv afsaetningspolitik i Tyskland, og at dette pres samt droeftelserne med de franske producenter gav resultat, da der i Laplaces brev af 22. september 1986 (se punkt 10) tales om, at situationen i 1986 er forbedret i forhold til 1984 og om muligheden af en forlaengelse af den indgaaede aftale. Ifoelge et notat fra Heidelberger af 12. august 1987 (se punkt 10) fortsatte diskussionen om de i Laplaces brev naevnte emner i 1987.
18) Bundesverband der Deutschen Zementindustrie haevder aldrig at vaere blevet informeret om kontakterne, droeftelserne eller den fransk-tyske korrespondance, og Laplaces brev af 22. september 1986 skulle endda foerst vaere blevet kendt for formanden for Bundesverband i forbindelse med meddelelsen af klagepunkter. Det maa blot konstateres, at Lafarge i sit notat af 23. juni 1982 anfoerte, at »Verband var meget utilfreds med«uroen paa det tyske marked, og da Laplaces brev var stilet til direktoeren for Heidelberger i egenskab af formand for Bundesverband, skulle det saaledes ikke vaere noedvendigt at bevise, at formanden for Bundesverband har haft kendskab dertil.
Med hensyn til statistiske data paastaar Bundesverband, at man i flere aartier havde udvekslet generelle oplysninger om eksport med Syndicat Français med henblik paa at kontrollere den officielle statistik, og at de oplysninger, som Syndicat Français fremsendte, ikke blev viderekommunikeret til medlemmerne af Bundesverband; videre, at tildelingen af importkvoter fra Frankrig til delstaterne skete paa basis af den officielle statistik med udgangspunkt i de franske fabrikkers beliggenhed og transportomkostningerne, saaledes at tildelingerne blev afrundet til 1 000 t hvad angik Baden-Wuerttemberg og Saarland, men ikke for Rheinland-Pfalz, som blev tildelt forskellen. Bundesverband paastaar endvidere, at disse kvotetildelinger senere blev sammenlignet med importoplysningerne for hver delstat. I henhold til det svar, der blev afgivet under hoeringen, blev denne sammenligning ikke fulgt op af en efterfoelgende kontrol af de anslaaede tildelinger.
Saaledes som naevnt under hoeringen fremsendte Bundesverband den 4. maj 1993 via sin advokat til Kommissionen en model over den nye statistik for interne leverancer siden 1992 og et eksempel fra Nordrhein-Westfalen paa statistik for cementimport udarbejdet af denne delstat. Hvis den statistik, som delstaterne udarbejder, er den samme som det eksempel, der er fremsendt til Kommissionen, maa det konstateres, at de i statistikken indeholdte oplysninger ikke er sammenlignelige, da de kun indeholder oplysninger om cementimport via handelsvirksomheder (»Einfahr - Generalhandel«).
Paa trods af de argumenter, som Bundesverband skriftligt og mundtligt har fremfoert, er det ikke lykkedes for Kommissionen at finde gyldige forklaringer paa tildelingen af importkvoter til de forskellige delstater.
Bundesverband haevder, at denne tildeling skete med udgangspunkt i de officielle statistikker. Men i tabellerne for 1985-1989 er der kun asterisker ved siden af DDR's import og den samlede import, og i fodnoten staar der »i henhold til den officielle statistik«; der anfoeres intet om import fra andre lande med undtagelse af 7 639 t i 1985 fra Polen, hvor der staar »uspecificeret omraade«. Tabellerne for 1988 og 1989 indeholder yderligere en fodnote ledsaget af et lille kryds ved siden af Belgien (men det maa formodes, at det drejer sig om import fra Belgien/Luxembourg i betragtning af de to landes oekonomiske union). Det hedder i fodnoten »Eksklusive de kvanta, der allerede er medregnet under Saarland« (107). I tabellerne for 1988 og 1989 og for 1985-1987 er der ingen import fra Belgien/Luxembourg til Saarland. Det maa derfor konkluderes, at Bundesverband har inkluderet importen fra Belgien/Luxembourg i importen fra et andet land, formodentlig Frankrig, eller i de interne leverancer. For at foretage en saadan transaktion maa Bundesverband have haft kendskab til importens egentlige oprindelsesland og egentlige bestemmelsesland.
Vurdering af transportomkostningerne synes ikke at vaere et tilstraekkelig trovaerdigt udgangspunkt for tildeling af importkvoter til de forskellige delstater. En saadan vurdering kan goere det muligt groft at fastslaa betydningen af den franske import paa det tyske marked, men den goer det ikke muligt at saette tal paa de maengder, der er bestemt til de forskellige beroerte delstater. Endvidere fremgaar det af den tabel, som Bundesverband fremlagde den 4. maj 1993 med data over import til Nordrhein-Westfalen fra 1983-1991, at Frankrig via handelsvirksomhederne har eksporteret fra 4 621 t i 1983 til 8 916 t i 1991 til Nordrhein-Westfalen. Dette viser paa den ene side, at de anslaaede transportomkostninger ikke er en trovaerdig variabel, naar det drejer sig om tildeling af importkvoter til de forskellige delstater, og paa den anden side, at den fremstilling, som Ciments Français kom med under hoeringen, i henhold til hvilken den franske eksport til Tyskland af oekonomiske grunde kun kunne gaa til Saarland syd for Rheinland-Pfalz og vest for Baden-Wuerttemberg, ikke svarer til de faktiske forhold. Tabellerne for import via handelsvirksomheder i Nordrhein-Westfalen viser klart, at de tildelinger, som Bundesverband foretog, var skoen, og de afspejler saaledes ikke virkeligheden. Da der ikke foreligger forklaringer, er det vanskeligt at forstaa, hvorfor den i flere aar velkendte situation for den franske eksport til Nordrhein-Westfalen aldrig er blevet inkorporeret i Bundesverbands statistik. Man kunne maaske forstaa det, hvis kvoterne var blevet tildelt samlet til de tre delstater, der er beroert af den franske eksport, men i det paagaeldende tilfaelde drejede det sig om noeje fastsatte maengder, der hvert kvartal blev tildelt hver enkelt delstat.
23. Belgien - Nederlandene - Tyskland
1) Nederlandene forbruger traditionelt mere cement, end de producerer. Produktionen daekkedes, afhaengigt af hvilket aar det drejer sig om, mellem 55 og 60% af forbruget i begyndelsen af 80'erne af tre producenter: ENCI, der var den stoerste producent, hvor 68% af aktiekapitalen var ejet og stadig ejes af den belgiske koncern CBR og 31% af den belgiske koncern Obourg, der indgaar i den schweiziske koncern Holderbank; de to andre producenter Cemij og Robur er joint venture-selskaber (50%-50%) af ENCI og Hoogovens Ijmuiden. I 1982 overtog Hoogovens Cemij, og ENCI overtog Robur. Indtil 1982 havde ENCI, Cemij og Robur overdraget salget af deres cement i Nederlandene til Verkoop Associatie Nederlandse Cement ENCI Cemij - Robur B.V. I 1982 blev Verkoop Associatie oploest, og Vereniging Nederlandse Cementindustri (VNC) blev oprettet som faglig organisation. Efter at Hoogovens og ENCI i 1982 havde opkoebt henholdsvis Cemij og Robur og Verkoop Associatie var blevet oploest, indgik Hoogovens og ENCI gensidige forsyningsaftaler, aftaler om opdeling af det nederlandske cementmarked og samarbejdsaftaler vedroerende salg og distribution.
I begyndelsen af 1989 koebte ENCI Cemij, og der har siden kun vaeret en producent i Nederlandene.
2) Forsyningen af det nederlandske marked, som i hoej grad sker via import, har i flere aartier vaeret genstand for aftaler mellem producenter i forskellige europaeiske lande.
I 1956 blev der indgaaet en aftale »Noordwijks - Cement - Accord« (N.C.A.) mellem belgiske, nederlandske og en gruppe tyske producenters faelles salgskontor, N.C.H. (108) om en opdeling af markedet og ensartede salgsbetingelser.
Denne aftale blev erstattet af en ny aftale »Cementregeling voor Nederland« (C.R.N.), der traadte i kraft den 1. januar 1971 for en treaarig periode. Det fremgaar af denne aftale, at den samlede nederlandske efterspoergsel, efter fradrag af 550 000 t, der kunne leveres i fri konkurrence, skulle fordeles mellem parterne i foelgende forhold: 69% til den nederlandske industri, 17% til den belgiske og 14% til den tyske (N.C.H.). C.R.N.-aftalen blev erklaeret uforenelig med artikel 85 (109).
Den 14. januar 1975 anmeldte Cimbel, som blev efterfulgt af FIC som repraesentant for de belgiske producenter, Verkoop Associatie, der blev efterfulgt af VNC som repraesentant for de nederlandske producenter og NCH til Kommissionen en aftale kaldet »Cement en Beton Stichting« (CBS), i henhold til hvilken parterne til CBS skulle indberette de maengder cement, der blev leveret til det nederlandske marked opdelt efter type og kategori, transportform og emballage, kundekategori og leveringsomraade. CBS fremsendte kvartalsvis og aarligt til sine medlemmer de samlede data for de nederlandske og belgiske producenters leverancer og NCH's leverancer.
De tyske producenter, der indgik i N.C.H., gav i 1972 Kommissionen meddelelse om de nye vedtaegter for N.C.H. og de rammeaftaler, som medlemmerne havde indgaaet.
3) De foreliggende oplysninger tyder paa, at aftalerne om opdeling af det nederlandske marked stort set stadig gaelder. Det hedder i referat af CBR's direktionsmoede af 30. august 1982 (dok. 33126/8124):
»2. STR. - Graa cement - Markedsstrategi BEL NDL - BRD (Nord-Rheinland).
21. Gennemgaaet dokument: haandskrevet dokument udarbejdet af STR dateret den 27. august 1982 (dette dokument er ikke blevet fundet, red.).
22. Diskussioner og konklusioner
- Konstateringer med udgangspunkt i sammenligning 1. halvaar 1982/1. halvaar 1981
- Marked NDL: tilbagegang for NCH's markedsandel; mindre stigning i markedsandelen for ikke-NCH
- Marked N. Rheinland: mindre tilbagegang for den belgisk-nederlandske industri.
- Nedgangen i den tyske industris leverancer til BEL - NDL og N. Rheinland skyldes vaesentligst det faldende cementforbrug.
- I lyset af BPS boer de tyske cementproducenter forhoeje de nuvaerende priser med 8 til 10 DM for at naa en ligevaegt med hensyn til markedsandele, som CBR-ENCI vil kunne acceptere. Fordelingen af markedsandele vil ligge mellem den tidligere NCA-aftale og den nuvaerende situation.« (110).
Den statistik over leverancer til Nederlandene, der er udarbejdet af Cement en Beton Stichting, og som de beroerte parter disponerer over (se dokumenter Obourg 33126/296-298, FIC 33126/2388-2405 og CBR 9434-9450), viser foelgende markedsandele af de leverancer, som CBS foerer regnskab med:
TABELPOSITION
4) Oplysningerne ovenfor viser, at NCH's markedsandel af de leverancer, som CBS registrerer, er paa ca. [. . .], med undtagelse af 1988; denne procentsats skal sammeholdes med de [. . .], der er fastsat i C.R.N.-aftalen. Hvert signifikant udsving i de nederlandske producenters procentmaessige leverancer i et givet aar (1984, 1987 og 1988) i forhold til det foregaaende aar udlignes af en procentmaessig aendring i de belgiske producenters leverancer, om end ikke af noejagtig samme omfang. Denne udligning skal sammenholdes med det under punkt 7 omhandlede naevnte forhold mellem de to stoerste belgiske producenter og ENCI og mellem de nederlandske producenter indtil 1988. Procenterne for de nederlandske og belgiske producenter svarer ikke noejagtig til procentsatserne i de tidligere N.C.A.- og C.R.N.-aftaler. Imidlertid er den samlede procent for de belgiske og nederlandske producenter, en sammenlaegning, der er logisk i lyset af det ovenfor naevnte forhold mellem parterne, taet paa den procentsats, der var fastsat for de to producentgrupper i C.R.N.-aftalen. Faktisk tildelte C.R.N.-aftalen de nederlandske producenter [. . .] og de belgiske [. . .], dvs. i alt [. . .] til de to producentgrupper. Den samlede procent for de to producentgrupper i aarene 1983-1989 giver foelgende resultat: [. . .]. Den eneste maerkbare aendring i forhold til C.R.N.-aftalen ses i 1988 med [. . .], dvs. ± [. . .] mindre, der skal sammenholdes med stigningen i NCH's leverancer i samme aar [(. . .)].
Leveringskvoterne blev fastholdt paa trods af udsvingene i forbruget i Nederlandene, og skoent leverancerne fra tredjelande var stigende fra 1986, som det ses af nedenstaaende tabel:
TABELPOSITION
5) Det naevnes i nr. 19, litra b), at man under delegationsledernes moede den 19. marts 1984 i henhold til noten til formanden ikke havde diskuteret »den traditionelle mellemstatlige samhandel, eller den strukturelle som f.eks. Tysklands eller Belgiens eksport til Nederlandene.« I henhold til notaterne fra dette moede skulle den belgiske delegationsleder have klaget over den ikke-strukturelle eksport fra Tyskland: »Belgien - Opmaerksomheden henledes paa det faktum, at en del af den tyske cementeksport til Nederlandene faktisk er strukturel og traditionel, men der har i de seneste aar ogsaa vaeret tale om en »ukontrolleret« eksport til Nederlandene og Belgien. De tidligere droeftelser mellem delegationslederne har tilsyneladende ikke aendret denne tingenes tilstand, og det skoennes unoedvendigt fortsat at droefte spoergsmaalet i Cembureau.
Formanden mindede om, at afholdelsen af dette moede blev besluttet uden indsigelse paa det sidste moede i eksekutivkomitéen og anmodede om de oevrige medlemmers mening. . .« (112)
Da den belgiske delegationsleder klagede over den tyske eksport til Nederlandene, var denne eksport i henhold til tabellen »Cembureau-landenes import« af 15. marts 1984, der blev uddelt paa delegationsledernes moede (dok. 33126/11725), paa 1 460 000 t i 1983. Dette tal er tilsyneladende foreloebigt og kan vaere for hoejt, da statistikken fra BDZ naevner tallet 1 108 989 som definitivt tal for den tyske eksport til Nederlandene. Forskellen mellem de to tal er stor, og virksomhederne har ikke under hoeringen fremfoert nogen forklaring. Hvis man ud fra de samme kilder foretager en sammenligning, maa det under alle omstaendigheder konstateres, at meningsudvekslingerne og de bi- og multilaterale dialoger, som formanden for Cembureau anbefalede paa delegationsledernes moede den 14. januar 1983, har haft en vis virkning, idet den tyske eksport til Nederlandene, isaer fra ikke-NCH-medlemmer, foerst var gradvist faldende og derefter fra 1986 blev stabiliseret i forhold til forbruget, saaledes som det fremgaar af nedennaevnte data:
TABELPOSITION
6) Med hensyn til eksport til Tyskland fra Belgien og Nederlandene er Bundesverband der Deutschen Zementindustrie hvert kvartal, paa trods af at ingen officiel publikation indeholder en opdeling efter delstat, i stand til med angivelse af maengder for hver delstat at fastslaa, at importen fra de omtalte lande gaar til Nordrhein-Westfalen og til Rheinland-Pfalz.
KAPITEL 5
»Cembureau Task Force« eller »European Task Force«
24. Baggrunden for det »graeske problem«
1) Mellem sidste halvdel af 70'erne og begyndelsen af 80'erne oegede de graeske cementproducenter deres produktionskapacitet med ca. 7 mio t for at kunne daekke den meget kraftige efterspoergsel paa bygge- og anlaegsmarkederne i Mellemoesten, der paa det tidspunkt var praeget af staerk ekspansion som foelge af den oegede velstand, olieprisstigningerne havde bragt til Mellemoesten. I midten af 1985 skete der imidlertid et brat fald i oliepriserne, der foerte til et sammenbrud paa de mellemoestlige afsaetningsmarkeder, hvilket bevirkede, at den graeske cementindustri fik alvorlige problemer med overkapacitet og maatte se sig om efter andre afsaetningsmarkeder for en produktion, der langt oversteg den indenlandske efterspoergsel.
De graeske producenter vendte sig ved udgangen af 1985 og begyndelsen af 1986 mod de vesteuropaeiske lande, og navnlig mod de markeder, som de mente det ville vaere lettest at faa adgang til - foerst og fremmest Det Forenede Kongerige, der havde de hoejeste cementpriser i Europa, og dernaest Italien, hvor en raekke mindre sammenslutninger af cementbrugere og smaa import-eksportfirmaer var begyndt at importere cement fra Graekenland.
2) I samme oejeblik der begyndte at optraede importeret cement paa det britiske marked, som blev importeret via selskabet Libexim, der havde koebt det hos Titan og Heracles, reagerede de britiske producenter voldsomt og klagede bl.a. til Kommissionen over, at den graeske cementindustri blev subsidieret af staten (113).
De britiske producenter maa have soegt opbakning hos andre europaeiske producenter, for der blev ret hurtigt dannet en koalition mellem cementproducenter til imoedegaaelse af, hvad der blev betegnet som den »graeske trussel.«
3) Denne koalition blev dannet i Cembureaus regi. Som det vil fremgaa af det efterfoelgende, var Cembureau paa mindst to moeder (ifoelge Holderbank-papirer var der tale om moedet i Rom den 28. maj 1986 og moedet i Zuerich den 3. juni 1986, ifoelge skriftlige bemaerkninger fra Cembureau indgaaet den 15. november 1989, moederne den 28. maj 1986 og »formentlig« moedet i september 1986) repraesenteret af sine direktoerer, »delegationslederne« traf de vigtigste beslutninger og Ciments Français haevdede under hoeringen den 12. marts 1993, at Laplaces tilstedevaerelse »paa disse moeder mellem delegationsledere skyldtes hans funktioner i Syndicat og i kontaktudvalget.«
I et referat af moedet den 13. maj 1987 i »European Export Policy Committee«, udarbejdet af Gordon Marshall fra Blue Circle og fundet i Blue Circle (dok. 33126/11344-11345), hedder det paa side 2: »Cembureau Task Force. Jeg blev kontaktet fra to sider og anmodet om at sikre, at Cembureaus Task Force fortsaetter med at bestaa som et middel til fortsat at laegge pres paa graekerne. Scancem var saerligt indtraengende og mente, at eftersom 80% af cementsalget, til USA foregaar via fire europaeiske koncerner - Blue Circle, Lafarge, Holderbank og Scancem - burde der vaere mulighed for at laegge pres paa graekerne« (114).
Det er paa sin plads at pege paa, at Gordon Marshall i 1987 var formand for European Export Policy Committee og fra 1985 vicegeneraldirektoer i Blue Circle-koncernen. Og, som Blue Circle anfoerte i sit svar paa Kommissionens meddelelse af klagepunkter (pkt. 3.5), blev Gordon Marshall ved en beslutning truffet af bestyrelsen i Cement Makers' Federation den 1. maj 1985 udnaevnt til den britiske delegationsleder i Cembureau med virkning fra juni 1985, medens Blue Circles bestyrelsesformand, Sir J. Milne, blev udnaevnt til formand for Cembureau. Gordon Marshall indtog saaledes en stilling, der gav ham et godt kendskab til Cembureaus struktur og aktiviteter.
I sit svar paa Kommissionens klagepunktsmeddelelse, i bilag 2, s. 2, henviste European Cement Manufacturers Export Committee (ECMEC) til en udtalelse fra Gordon Marshall om, at det moedenotat, han havde udarbejdet for Blue Circle, ikke drejede sig om emner droeftet paa moeder i Export Policy Committee, naar man ser bort fra de punkter, der baerer overskrifterne »Summary«, »Turkey« og »Freight«, og at han ikke havde udarbejdet dette notat i egenskab af formand for Export Policy Committee. Men uanset om dette notat er et referat af EPC-moedet den 13. maj 1987 eller ej, uanset hvilken stilling Gordon Marshall beklaedte paa det tidspunkt, hvor han skrev det, og uanset hvem det blev skrevet til, er det en kendsgerning, at Gordon Marshall ikke har anfaegtet indholdet af notatet. Af ECMEC's paastand fremgaar i oevrigt ogsaa, at ECMEC udelukkende bestrider at have haft noget ansvar for de ting, der blev refereret i dette notat. ECMEC har imidlertid ikke haevdet, at notatet ikke angik Cembureau. ECMEC's udtalelser afsvaekker saaledes paa ingen maade den konklusion, Kommissionen har draget, nemlig at dette notat alene i kraft af Gordon Marchalls formulering skaber en reel forbindelse mellem Cembureau og Task Force, alene i kraft af Gordon Marchalls formulering.
25. »Cembureau Task Force« eller »European Task Force« (ETF) - oprettelse og opgaver (115)
a) Moedet i Rom
1) Den 28. maj 1986 moedtes repraesentanter for Blue Circle, Ciments Français og Lafarge, Holderbank, Heidelberger og Dyckerhoff, Italcementi og Asland i Rom til en hurtig droeftelse af, hvordan man kunne saette ind over for den graeske cementindustris eksport af cement til Vesteeuropa.
Det maskinskrevne referat af dette moede blev affattet af Cembureau-direktoeren Philippe Dutron, som var med paa moedet (dok. 33126/18771), og der findes ogsaa et haandskrevet referat, formentlig skrevet af samme Cembureau-direktoer (dok. 33126/10982-10983).
Repraesentanterne for disse selskaber besluttede at moedes igen i Stockholm, paa Grand Hotel, mandag den 9. juni 1986, kl. 9.30, sammen med repraesentanter for Cementa/Norcem og maaske CBR. Til brug for moedet i Stockholm fik en arbejdsgruppe bestaaende af fire medlemmer (fra Det Forenede Kongerige, Spanien, Frankrig og Italien) til opgave med bistand fra Cembureau-direktoeren Henry Collis paa moedet i Zuerich i ugen efter at undersoege, hvordan man kunne saette ind, og fremskaffe dokumentation om foelgende emner: de juridiske aspekter omkring enhver eventuel aktion i forhold til EF-retten, specielt de juridiske aspekter omkring statsstoette til den graeske cementindustri og omkring en faelles reaktion i form af eksport af cement til Graekenland; eksisterende importbarrierer i Graekenland, adgang til skibstransport og flydende terminaler, strukturforholdene i den graeske industri, der fremstiller faerdigblandet beton, europaeiske banker etableret i Graekenland, mulighederne for, at de stoerste europaeiske cementproducenter etablerer et faelles datterselskab til ivaerksaettelse af de fornoedne aktioner.
Disse repraesentanter vedtog desuden, at hvis man enedes om en strategi i Stockholm, skulle tre repraesentanter for den europaeiske cementindustri moedes med repraesentanter for den graeske industri den 10. juni, efter Cembureaus generalforsamling.
b) Arbejdsgruppens moeder i Zuerich og Céligny
2) I overensstemmelse hermed holdt den arbejdsgruppe, der blev nedsat i Rom, moede den 3. og 4. juni i Zuerich og den 5. juni i Céligny.
I disse moeder deltog ud over de, der er naevnt i moedenotatet fra 28. maj 1986, ogsaa Holderbank, i hvis lokaler moederne blev afholdt. Foelgende var til stede (dok. 33126/18756):
- den 3. juni: repraesentanter for Blue Circle (Horner og Cheney), Hispacement (Fernandez), Lafarge (Marichal) og Holderbank (Ackermann). Ifoelge Holderbank var Cembureau-direktoeren Henry Collis kun til stede ved moedets begyndelse og gik hurtigt igen
- den 4. juni: repraesentanter for Blue Circle, Hispacement, Holderbank og Italcementi (D'Agostino)
- den 5. juni: repraesentanter for Blue Circle, Hispacement, Lafarge og Holderbank.
3) Paa disse moeder udarbejdede man et dokument med titlen »Collective response to problems posed by destabilizing cement industry« (dok. 33126/18772-18779). I dette dokument, som blev udarbejdet med henblik paa moedet i Stockholm den 9. juni 1986 (se dok. 33126/18755), og som var dateret den 5. juni 1986, hedder det i indledningen: »Samarbejdet mellem producenterne i EF/Vesteuropa har afgoerende betydning for stabiliteten i den europaeiske cementindustri i betragtning af truslen fra visse lande, der skaber ustabilitet paa markedet ved at eksportere deres overproduktion. De mange uudnyttede float-siloer udgoer en yderligere destabiliserende faktor. Nedenfor skitseres en raekke strategier, som er baseret paa en solidarisk reaktion paa disse problemer. Den strategi, der skitseres nedenfor, er baseret paa en »stok- og gulerod«-taktik, med adskillelse mellem de foranstaltninger, der skal ivaerksaettes oejeblikkeligt, og de loesninger, der skal foere til politiske og strukturelle aendringer i den cementindustri, der oedelaegger stabiliteten paa markedet. For at faa den cementindustri, der oedelaegger stabiliteten, til at samarbejde, er det af afgoerende betydning, at de andre (foerende) europaeiske producenter udviser styrke og solidaritet. Den nuvaerende situation udgoer helt klart en trussel for hele Europa og ikke alene for de mest direkte ramte lande« (116). Dernaest gennemgaas de oejeblikkelige foranstaltninger, der taenktes ivaerksat:
4) - Stokkeaktioner (»Stick Actions«)
- At forsvare de europaeiske hjemmemarkeder med forskellige foranstaltninger som f.eks. administrative formaliteter, krav om kvalitetsstandarder, fagforeningsaktioner, sanktioner mod kunder, der koeber importeret cement.
- At angribe de destabiliserende producenter paa deres eksportmarkeder ved at tage kunder fra de graeske producenter i disse forskellige lande (Algeriet, USA, Vestafrika, Egypten og Saudi-Arabien) eller ved at goere det urentabelt for de graeske producenter af eksportere.
- At boycotte de rederier, der kontrolleres af de destabiliserende producenter.
- At undersoege mulighederne for at eksportere cement til Graekenland, eller - hvis det ikke kan betale sig - muligheden for at ivaerksaette »guerilla«-aktioner og for at eksportere andre produkter, som fremstilles af datterselskaber af europaeiske cementproducenter.
- At undersoege situationen i float-siloerne og hos mellemhandlerne.
- At anmode de internationale banker om bistand til at »overtale« de destabiliserende producenter, mellemhandlere og rederier til at samarbejde.
5) - Gulerodsaktioner (»Carrot Actions«)
Koeb af de destabiliserende producenters overskudsproduktion til eksport til USA (det kunne Blue Circle, Holderbank, Lafarge, Cementa/Norcem og andre tage sig af), Vestafrika (det kunne vaere en fransk opgave), og andre lande (en raekke komplicerede loesninger under overvejelse).
6) - Regulering af markedet
- Oprettelse af et faelles salgsselskab (kortsigtet aktion), i foerste omgang med deltagelse af tyske, franske, italienske, schweiziske, norske, svenske, spanske og britiske producenter (men aabent for alle).
Dette faelles salgsselskab skulle hovedsagelig have til opgave at sikre sig ordrer paa de vigtigste af de eksportmarkeder, som der eksporteres til fra lande, der truer stabiliteten paa deltagerlandenes markeder, at koebe cement og klinker i de lande, der udgoer en trussel for stabiliteten paa deltagerlandenes markeder, og at eksportere cement og klinker til de lande, der truer stabiliteten paa deltagerlandenes markeder.
- Oprettelse af et eksportkartel (langsigtet aktion) til fastsaettelse af kvoter, mindstepriser og kontraktvilkaar ved eksport.
7) - Andre overvejelser
- I forbindelse med de langsigtede »gulerods«-aktioner foreslaas det at gaa frem efter, hvad der er anfoert i tillaeg I, dvs. at forsoege at faa den graeske regering til at traeffe de i tillaegget naevnte foranstaltninger til loesning af problemerne i den graeske cementindustri, at bevidstgoere Europa-Kommissionen over for det graeske problem og orientere Kommissionens embedsmaend om de paataenkte aktioner.
- Det foreslaas ogsaa at indhente juridisk udtalelse fra en ekspert i EF-ret om de paataenkte aktioner.
Ingen af virksomhederne har oplyst, om man har orienteret nogen kommissionsansat om de paataenkte kollektive aktioner eller i givet fald hvilke.
c) Delegationsledernes moede i Stockholm
8) Den 9. juni 1986 var der moede mellem delegationslederne, der var i Stockholm til Cembureaus generalforsamling. Kommissionen er ikke i besiddelse af noget referat af dette moede, og man maa derfor forsoege at rekonstruere deltagerlisten saavel som de emner, der blev droeftet, paa basis af andre dokumenter.
9) - Tilstedevaerende delegationsledere:
Schweiz - Holderbank: at der var en repraesentant fra Holderbank til stede, fremgaar af Holderbanks svar 7/b af 7. maj 1990 paa en begaering om oplysninger (dok. 33126/18755), af bilag 2 til dagsordenen for moedet den 19. august 1986 (dok. 33126/18821-18822) og af protokollen fra delegationsledernes moede den 9. september 1986, der omhandler den fordeling af Interciment-aktierne, der blev vedtaget i Stockholm (dok. 33126/18861).
Italien - Italcementi indroemmer sin deltagelse i sit svar af 21. marts 1990 paa en begaering om oplysninger (dok. 33126/15983), hvori det hedder, at »med hensyn til Stockholm-moedet husker Pesenti at have deltaget i tilslutning til et Cembureau- moede og sammen med repraesentanter fra andre europaeiske producenter« (117).
Belgien - I sit svar paa klagepunktsmeddelelsen anfoerer CBR paa s. 188, at »beslutningen om at oprette Joint Trading Company blev truffet af delegationslederne fra otte lande, herunder ogsaa Belgien, paa moedet i Stockholm den 9. juni 1986« (118). CBR var saaledes til stede paa moedet, hvilket CBR ogsaa indroemmede under hoeringen den 11. marts 1993.
Aker/Euroc (Norcem/Cementa) haevder paa s. 49 i sit svar paa klagepunktsmeddelelsen, at Borelius (Euroc/Cementa) og Heiberg (Norcem) af Sir J. Milne (Blue Circle) var blevet indbudt til at deltage i moedet, men at de afviste denne invitation, som Linderoth (Euroc/Cementa) derimod tog imod.
Det Forenede Kongerige - At Blue Circle deltog, fremgaar ikke alene af, at det var Sir J. Milne, der indboed deltagerne, saaledes som Aker/Euroc oplyser, men ogsaa af den fordeling af Interciment-aktierne, der er naevnt i bilag 2 til dagsordenen for moedet den 19. august 1986 (dok. 33126/18821-18822) og i protokollen fra moedet mellem delegationslederne den 9. september 1986 (dok. 33126/18861) samt af svaret paa klagepunktsmeddelelsen (nr. 4.74-4.77).
Frankrig - At Lafarge deltog, kan udledes af, at Lafarge generelt indroemmer at have deltaget i moederne i Task Force (s. 58 i Lafarges svar paa klagepunktsmeddelelsen og udtalelserne paa hoeringen den 12. marts 1993). Ciments Français har, efter paa hoeringen den 12. marts 1993 at have udtalt, at Laplace (Ciments Français' bestyrelsesformand) deltog i moederne i Rom (28. maj 1986), Stockholm (9. juni 1986) og Bruxelles (6. november 1986), erklaeret, at Laplaces deltagelse i »disse moeder mellem delegationslederne skyldtes hans funktioner i Syndicat og i kontaktudvalget« (119) (for Cembureau-organet Industrie cimentière de la CEE - Kommissionens anm.).
Tyskland - Dyckerhoff indroemmer at have deltaget i Stockholm-moedet, men haevder, at Dyckerhoffs repraesentant ikke deltog som delegationsleder (svar paa klagepunktsmeddelelsen, s. 59-60). Heidelberger haevder ikke at have deltaget i moedet (s. 44 i svaret paa klagepunktsmeddelelsen), og Bundesverband der Deutschen Zementindustrie noejes med at anfaegte de tilstedevaerendes egenskab af delegationsledere (svar paa klagepunktsmeddelelsen, s. 22).
Spanien - Paa Rom-moedet blev det aftalt, at Asland skulle deltage i Stockholm-moedet (dok. 33126/18771), men Asland naegter at have deltaget i andre moeder end moedet i Rom (svar paa klagepunktsmeddelelsen, s. 41-42, og udtalelser paa hoeringen den 11. marts 1993). At en spansk delegationsleder deltog, fremgaar imidlertid af den fordeling af Interciment-aktierne, der er naevnt i bilag 2 til dagsordenen for moedet den 19. august 1986 (dok. 33126/18821-18822) og protokollen fra delegationsledernes moede den 9. september 1986 (dok. 33126/18861) - for man kunne kun fordele aktieposterne mellem de selskaber, der var til stede eller repraesenteret paa moedet, og som indvilligede heri.
10) - Droeftede emner og vedtagne beslutninger
Ifoelge Holderbanks svar nr. 7/b af 7. maj 1990 (dok. 33126/18755) paa en begaering om oplysninger fra Kommissionen traf deltagerne paa moedet i Stockholm formel afgoerelse om at oprette European Task Force.
Af bilag 2 til dagsordenen for ETF-moedet i Genève den 19. august 1986 (dok. 33126/18821-18822) og protokollen fra delegationsledernes moede i Baden-Baden den 9. september 1986 (dok. 33126/18857-18862) fremgaar det, at delegationslederne paa moedet i Stockholm ogsaa vedtog at oprette et »Joint Trading Company« og at fordele aktierne heri mellem de forskellige »lande og/eller selskaber«, der deltog i moedet.
d) ETF's foerste moede i London
11) Den 17. juni 1986 holdt ETF moede i London med deltagelse af repraesentanter for Blue Circle, Lafarge, Italcementi og Holderbank (dok. 33126/18756). Foer moedet fik Holderbank efter egen anmodning (dok. 33126/18781) tilsendt et oplaeg fra Blue Circle om Joint Trading Company (dok. 33126/18782-18785).
Stadig inden moedet anmodede Holderbank Lafarge om paa moedet den 17. at meddele, hvor store maengder cement fra Graekenland Lafarge kunne faa placeret paa ikke-europaeiske markeder (dok. 33126/18786).
Et notat affattet af Richard Cheney fra Blue Circle og dateret den 19. juni 1986 opregner de emner, der blev droeftet paa moedet (dok. 33126/18787):
- Udarbejdelse af standardkontrakt for Joint Trading Companys koeb af graesk cement og graeske klinker (dok. 33126/18788-18790) (I et udkast vedlagt dette notat blev det bl.a. naevnt, at denne kontrakt skulle anmeldes til Kommissionen, men det blev tilsyneladende ikke til noget, for ingen anmeldelse er indgivet)
- indhentning af oplysninger om Bouri
- undersoegelse af mulighederne for at faa dirigeret den graeske eksport om til andre lande
- undersoegelse forholdene i de graeske rederier
- undersoegelse af muligheden for at eksportere til Graekenland
- koordinering af stiftelsen af Joint Trading Company
- overvejelse af lobby-mulighederne
- undersoegelse af eksporten fra oestlandene og Tyrkiet
- koordinering af Ferruzzi-situationen.
e) ETF's andet moedet i Milano
12) Den 2. juli 1986 holdt ETF moede i Milano med deltagelse af repraesentanter fra Blue Circle, Lafarge, Italcementi og Holderbank (dok. 33126/18756-18757 og 18791-18793).
Dagsordenen indeholder foelgende punkter (dok. 33126/18794): overenskomst med den graeske industri - status og opfoelgning, Bouri-koncernen - status over forhandlingerne - orientering, traditionelle graeske eksportmarkeder, resultaterne af undersoegelserne vedroerende eksport til Graekenland, Ferruzzi, oprettelsen af Interciment - status - aktionaerer - senere aktioner, lobby-aktioner - status - opfoelgning, orientering af delegationsledere samt eventuelt.
f) ETF's trejde moede i Genève
13) Den 8. juli 1986 holdt ETF moede i Genève med deltagelse af repraesentanter for Blue Circle, Lafarge, Italcementi, Hornos Ibéricos og Holderbank (dok. 33126/18757 og 18795). Der foreligger hverken referat eller dagsorden.
g) ETF's fjerde moede i Genève
14) Den 19. august 1986 holdt ETF i Genève med deltagelse af repraesentanter for Blue Circle, Lafarge, Italcementi, Hornos Ibéricos, Cementa/Norcem (Aker/Euroc) og Holderbank (dok. 33126/18757-18758 og 18795-18811). Der blev opstillet en dagsorden for moedet (dok. 33126/18811). Under kontrolundersoegelserne blev der ikke fundet noget moedereferat. Aker/Euroc fremlagde i bilag 15 til deres svar paa klagepunktsmeddelelsen et referat, som Norcem/Cementas repraesentant paa moedet, Ulestig, den 26. august 1986 havde udarbejdet til sine overordnede. Kommissionen sendte den 9. juli 1992 alle de virksomheder, som er omfattet af den internationale del af klagepunktsmeddelelsen, en kopi af referatet fra Aker/Euroc med angivelse af, at den agtede at goere brug af dette moedereferat under proceduren, og med opfordring til at fremsaette deres synspunkter.
Ulestigs referat foelger meget noeje punkterne paa dagsordenen og refererer foelgende droeftelser og vedtagelser:
15) Punkt 1 paa dagsordenen - Briefing - drejede sig om at forklare de moededeltagere, der deltog for foerste gang (dvs. Norcem/Cementa), hvad der var formaalet med ETF. I referatet defineres ETF's formaal saaledes: »ETF har til formaal at undersoege, hvilke foranstaltninger der kan traeffes for at forhindre import i Vesteuropa, aktuelt import fra Graekenland. ETF afgiver henstillinger herom til delegationslederne« (120).
16) Punkt 2 og 3 paa dagsordenen drejede sig om en redegoerelse for importen til Det Forenede Kongerige, Italien og Spanien og det forsoeg, Holderbank ville goere paa at laegge pres paa Crédit Suisse for at standse laanene til Bouri (121).
17) Punkt 4 og 5 paa dagsordenen angaar droeftelser af stokke- og gulerodsaktioner.
Selv om man ikke var naaet frem til nogen overenskomst med de graeske cementproducenter, var Blue Circle begyndt at koebe graesk cement til eksport til USA, og leverancerne skulle fortsaette i september-oktober; Lafarge havde koebt en cementladning fra Titan til levering i Montreal, og en yderligere sending skulle leveres i september; Holderbank havde afgivet ordrer paa 90 000 t cement hos Titan (hvoraf 7 000 t mentes at vaere blevet leveret), 100 000 t hos Heracles (hvoraf 40 000 t skulle vaere blevet leveret), og 50 000 t klinker hos Titan (hvoraf 25 000 t allerede skulle vaere blevet leveret), alt sammen til USA.
Blue Circle redegjorde for de kontakter, man havde haft med Titan, og de forsoeg, man havde gjort paa at naa frem til en loesning, der kunne bruges til at laegge pres paa Heracles.
Italcementi aflagde rapport om mulighederne for at eksportere til Graekenland (dok. 33126/18812-18820).
Endelig droeftede man situationen paa de traditionelle graeske eksportmarkeder, situationen i forhandlerleddet og risikoen for import fra andre lande.
18) Under punkt 6 paa dagsordenen gennemgik man den allerede stedfundne oprettelse af Joint Trading Company »Interciment«, herunder ogsaa kapitalfordelingen og vedtaegterne (dok. 33126/18821-18841). Paa basis af et internt notat fra Blue Circle (dok. 33126/18842-18843) blev det foreslaaet at anmelde stiftelsen af Interciment til Kommissionen.
19) Punkt 7 paa dagsordenen drejede sig om en orientering fra Blue Circle om den lobby-virksomhed, man havde udoevet over for den britiske regering (dok. 33126/18844-18845).
20) Under punkt 8 havde Blue Circle et indlaeg om mulighederne for at investere i Halkis (dok. 33126/18846).
h) ETF's femte moede i Baden-Baden
21) Dette moede, som blev indkaldt af Holderbank til den 9. september 1986 kl. 12.00, havde isaer til formaal at forberede den orientering, delegationslederne skulle have om hvert enkelt emne paa deres moede samme dag efter kl. 18.00. Hver deltager blev opfordret til at forberede et mundtligt eller skriftligt oplaeg om det emne, vedkommende havde faaet tildelt (dok. 33126/18848).
i) Delegationsledernes moede i Baden-Baden
22) Efter ETF's moede om eftermiddagen holdt delegationslederne moede kl. 18.00 den 9. september 1986.
Der blev i foerste omgang udarbejdet et udkast til moedereferat og dernaest et endeligt referat (dok. 33126/18849-18862). Dette moedereferat baerer titlen »Resumé af indlaeg og konklusioner fra delegations- ledernes og Task Force-repraesentanternes moede i Baden-Baden, den 9. september 1986.«
23) Foelgende delegationsledere var til stede: Sir J. Milne - Blue Circle (UK), D. Amstutz - Holderbank (CH), G. Pesenti - Italcementi (I), B. Kasriel - Lafarge Coppée (F), P. Rumeu - Cementos Uniland (ES), J. Lose - Dyckerhoff og B. Steinbach - Bundesverband der Deutschen Zementindustrie (D), P. Rabl - Norcem (N), O. Stevens Larsen - Aalborg (DK), D. Quirke - Irish Cement (IRL) og P. Sytor - Cimenteries CBR (B).
Desuden var foelgende repraesentanter for ETF til stede: M. Akermann - Holderbank (CH), J. Marichal - Lafarge Coppée (F), A. D'Agostino - Italcementi (I), J. Félix - Hornos Ibéricos og J. Bruguera - Cementos del Norte (ES), M. Horner og R. J. Cheney - Blue Circle (UK).
24) Punkt 1 paa dagsordenen drejede sig om organisatoriske aspekter. ETF's formaal blev igen slaaet fast - nemlig at undersoege, hvilke stokke- og gulerodsaktioner der kunne ivaerksaettes for at imoedegaa lavprisimport af cement paa de europaeiske markeder (specielt import fra Graekenland til Det Forenede Kongerige), og at afgive henstillinger til delegationslederne.
Det blev noteret, at foelgende firmaer og/eller lande skulle vaere Frankrig - J. Marichal, Italien - D'Agostino, Spanien - Félix og Bruguera. ETF indkredsede foelgende emner, der skulle undersoeges naermere: overenskomst med den graeske industri, repressalier paa de traditionelle graeske eksportmarkeder, eksport til Graekenland, trusler fra andre lande, cementforhandlere, specielt Bouri. Da ETF var overbebyrdet med arbejde og ikke var kommet med nogen vaesentlige loesningsforslag, blev det besluttet at nedsaette foelgender underarbejdsgrupper, hvis arbejde skulle koordineres af ETF og med jaevne mellemrum forelaegges for delegationslederne:
- en undergruppe vedroerende forhandlerbranchen, bestaaende af Horner som koordinator (UK), Fraisse (F), Manglano (ES) og X (I)
- en undergruppe vedroerende de graeske eksportmarkeder, bestaaende af Akermann som koordinator (CH), Palomar (ES), Clemente (I), Fraisse (F) og X (Skandinavien)
- en undergruppe vedroerende eksport til Graekenland, bestaaende Clemente som koordinator (I), Marichal (F), Ynzenga (UK) og Kober (D)
- en undergruppe for orientering om erfaringer med beskyttelsesforanstaltninger, bestaaende af Marichal som koordinator (F), Albert (I), Andia (ES), Brenke (D) og Shepherd UK)
- en undergruppe vedroerende trusler fra andre lande, bestaaende af X som koordinator (Skandinavnien). Y (S), Albert (I), Fraisse (F), Z (D) og K (Skandinavien).
25) Punkt 2 paa dagsordenen drejede sig om overenskomsten med den graeske industri. Det havde ikke vaeret muligt at opnaa nogen samlet overenskomst om koeb af cement med den graeske industri paa grund af problemer omkring priser og aftalens loebetid og maaske ogsaa - ifoelge referatets ophavsmand - fordi hver af de graeske producenter foretrak at indgaa aftaler paa individuel basis. Det blev vedtaget, at forhandlingerne skulle fortsaettes.
26) Med hensyn til punkt 3 - eksport til Graekenland - fik ETF til opgave ved slutningen af september at forelaegge delegationslederne en henstilling, men der blev givet udtryk for alvorlig tvivl om, hvorvidt det var oekonomisk muligt.
27) Med hensyn til eksport til de traditionelle graeske eksportmarkeder (punkt 4 paa dagsordenen) blev der draget den konklusion, at det ikke var muligt.
28) Under punkt 5 paa dagsordenen droeftede man situationen med hensyn til Ferruzzis import af graesk cement, og det blev noteret, at forhandlingerne mellem de italienske cementproducenter og Ferruzzi maaske ville kunne give et resultat. Desuden gennemgik man situationen med hensyn til import af tunesisk cement i Spanien og udviklingen i droeftelserne mellem spanske og tunesiske producenter. Det skal bemaerkes, at hvad angaar import fra tredjelande, indgav de spanske producenter i 1992 en antidumpingklage. Dette problem har virksomhederne ikke naevnt.
29) Punkt 6 paa dagsordenen drejede sig om muligheden for alternative leverancer af »low alkali«-cement.
30) Punkt 7 paa dagsordenen drejede sig om Bouri. Blue Circle orienterede om sine forgaeves forsoeg paa at faa Banque Worms og Crédit Suisse France til at afbryde kreditterne til Bouri, og det blev vedtaget at indhente yderligere oplysninger.
31) Punkt 8 drejede sig om udviklingen i den undersoegelse, Blue Circle var i gang med angaaende investeringer i Halkis.
32) Under punkt 9 blev det naevnt, at Joint Trading Company Interciment nu var blevet oprettet i overensstemmelse med, hvad delegationslederne havde besluttet i Stockholm, og saaledes kunne saette ind med gulerods- og stokke-aktionerne med oejeblikkelig virkning. Det blev vedtaget, at selskabet for oejeblikket fortsat skulle vaere et »dormant company«, men at det var vigtigt at sikre, at det kunne traede i funktion oejeblikkeligt.
33) Ved breve af 22. september 1986 (dok. 33126/19019-19025) sendte Holderbank et referat af delegationschefernes moede til D'Agostino med anmodning om at sende en kopi videre til Pesenti og Unicem, til Lose med anmodning om at sende kopi til Schumacher (Heidelberger) og Steinbach (BDZ), til Rabl (Norcem) med kopi videre til Cementa, til Marichal med kopi til Kasriel (Lafarge) og Ciments Français, til Félix med kopi til Rumeu (Uniland) og Bruguera (Cementos del Norte), til Cheney med kopi til Larsen (Aalborg) og Quirke (Irish Cement) og til Sytor (CBR).
1) ETF's sjette moede i Genève
34) Moedet blev holdt den 21. oktober 1986 med deltagelse af repraesentanter for Holderbank, Lafarge, Italcementi, Hornos Ibéricos, Scancem (Aker/Euroc) og Blue Circle. Ifoelge moedereferatet (dok. 33126/18895-18900) blev der droeftet seks punkter.
35) Hvad det organisatoriske angaar, blev det vedtaget, at Task Force ind imellem skulle holde moede til droeftelse af spoergsmaal af faelles interesse, og at rationaliseringen af EF-industrien i en periode med overkapacitet maatte foregaa under overholdelse af EF-lovgivningen. Spoergsmaalet om, hvorledes Spanien skulle repraesenteres, kunne droeftes mellem Félix og Rumeu.
36) Importen til Det Forenede Kongerige blev droeftet. Der var over for kommissionstjenestemaend blevet peget paa problemerne med statsstoette til den graeske cementindustri.
Der var blevet fastsat et moede med Kommissionens konkurrencekommissaer til den 6. november.
Man droeftede importen i Italien og Spanien.
37) Angaaende Interciment blev det bekraeftet, at selskabet indtil videre skulle vaere et »dormant company.«
38) Man droeftede udviklingen i undersoegelsen af mulighederne for at investere i Halkis.
m) Delegationsledernes moede i Bruxelles
39) Den 6. november 1986 holdt foelgende delegationsledere moede i Bruxelles: Sir J. Milne (UK), B. Laplace (F), J. Lose (D), G. Pesenti (I), J. Van Hove (B), P. Rumeu (ES) og D. Quirke (IRL).
I moedet deltog ogsaa A. D'Agostino (Italcementi) og K. D. Irons (Blue Circle), der skrev moedereferatet, som baerer titlen »Notater fra moedet mellem repraesentanter for EF's cementindustri paa Hotel Hilton, 6. november 1986, kl. 9.00« (dok. 33126/19007-19008).
40) Sir J. Milne aabnede moedet med en paamindelse om, at enhver omstrukturering af den europaeiske cementindustri, der lider af kronisk overkapacitet, maatte foregaa under fuld overholdelse af konkurrencereglerne. Dernaest gennemgik han situationen med hensyn til den graeske eksport til Det Forenede Kongerige.
Laplace, Rumeu og Pesenti orienterede desuden om risikoen for eksport til deres lande.
41) Efter en kort droeftelse blev det vedtaget, at Interciment indtil videre skulle forblive et »dormant company«, og at ingen EF-virksomhed for oejeblikket skulle tegne sin kapitalandel.
Van Hove foreslog en aendring til artikel 2 i Interciments vedtaegter, hvilket blev vedtaget.
42) Man enedes ogsaa om, at Task Force skulle fortsaettes med at moedes en gang imellem, og man vedtog at foreslaa Holderbanks bestyrelsesformand at rejse til Graekenland for at droefte mulige loesninger paa problemerne i den graeske cementindustri med myndighederne og industrien.
43) Desuden droeftede man indholdet af det dokument, konkurrencekommissaeren skulle have forelagt paa det fastsatte moede (dok. 33126/19009-19010).
n) ETF's syvende moede i Milano
44) Moedet blev holdt den 9. januar 1987 med deltagelse af repraesentanter for Blue Circle, Lafarge, Italcementi, Hornos Ibéricos og Holderbank (dok. 33126/18759). Kommissionen raader ikke over noget referat af moedet, men kun over en dagsorden (dok. 33126/18921-18922): gennemgang af Bruxelles-moedet, gennemgang af situation i Italien og Spanien, Holderbank-formanden Schmidheinys besoeg i Graekenland, oplysninger angaaende Bouri, Task Forcens fremtidige rolle.
Blandt de papirer, der blev fundet hos Italcementi angaaende moedet i Milano, var der et haandskrevet notat, der omtaler et juridisk responsum om Interciment - dette responsum behandles under nr. 26.
o) ETF's ottende moede i Genève
45) Moedet fandt sted i Genève den 11. februar 1987 med deltagelse af repraesentanter for Blue Circle, Lafarge, Italcementi, Cementa/Norcem og Holderbank (dok. 33126/18760 og 18929-18936). Paa dagsordenen (dok. 33126/18937-18938) stod foelgende punkter: spoergsmaal i forbindelse med Graekenland (Marshalls og Pooles (Blue Circle) besoeg i Graekenland, udsaettelse af Schmidheinys besoeg, udkast til brev fra Marshall (Blue Circle) til den graeske centralbank og industriminister (33126/18939-18944), nedtrapning af den graeske statsstoette, den graeske eksports stoerrelse og kontrakter med Task Force-medlemmer, spoergsmaal i forbindelse med Bouri, spoergsmaal i forbindelse med Ferruzzi, den spanske situation, Interciment (ikke-attesteret balance pr. 31.12.1986 (dok. 33126/18946-18949), naeste etaper - deltagelse af de andre Task Force-medlemmer), Task Force-undergrupper (muligheder for eksport til Graekenland, udveksling af erfaringer angaaende beskyttelsesforanstaltninger), eventuelt (forslag til opfoelgning af delegationsledernes moeder - »Stockholm-gruppen«, Intercem, GOIC).
46) Et haandskrevet referat af moedet, der kun omhandler enkelte punkter paa dagsordenen, blev fundet hos Lafarge (dok. 33126/4911-4913). Dette referat omtaler graesk eksport til Storbritannien og de britiske producenters prisnedsaettelser, import i Spanien af cement fra tredjelande, aftale mellem Ferruzzi og de italienske cementproducenter, graeske eksportsubsidier og situationen angaaende Heracles og Halkis.
p) Moedet i undergruppen »Beskyttelsesforanstaltninger«
47) Moedet fandt sted den 17. marts 1987 med deltagelse af Marichal for Frankrig, De Vogue for Lafarge, Albert for Italien, Andia fra Oficemen for Spanien, Shepherd fra Blue Circle for Det Forenede Kongerige og Steinbach fra Bundesverband for Tyskland.
I det moedereferat, der blev fundet hos Lafarge, omtaltes droeftelse af foelgende emner (dok. 33126/4858-4861): Storbritannien: import af graesk cement, virkningerne paa de britiske priser, den britiske regering skulle have givet den graeske regering »lov« til, at der paa det britiske marked importeres graesk cement til daekning af op til 3% det britiske forbrug, samraad mellem britiske producenter og den britiske industriminister, Kommissionen mentes at vaere utilfreds med den graeske forhaling af statsstoettesagerne, forholdet mellem de britiske producenter. Spanien: import fra tredjelande, Italien: aftalen med Ferruzzi blev ikke til noget, de italienske cementproducenter overvejede at ivaerksaette en overvaagning af importen i henhold til forordning 288/82, Tyskland: fortsat pres fra oestlandene.
q) EFT's videre skaebne
48) Saa vidt Kommissionen ved, blev der ikke afholdt flere moeder i ETF.
Der blev gjort forsoeg paa at samle ETF (dok. 33126/18950, 18952 og 18960), men oejensynligt uden held, og man besluttede derfor at udsaette enhver afgoerelse angaaende ETF's fremtid til det moede mellem delegationslederne, der skulle finde sted paa Cembureaus generalforsamlig i Luxembourg i dagene 25.-28. maj 1987. Ifoelge Holderbank blev ETF officielt oploest ved udgangen af maj 1987 paa moedet mellem delegationsledere (dok. 33126/18760), men der er ikke fremlagt noget referat af det moede, hvor afgoerelsen om at oploese ETF blev truffet. En raekke oplysninger fra moederne i Luxembourg den 25.-28. maj 1987 er af Marichal fra Lafarge blevet nedfaeldet i et fortroligt notat af 1. juni 1987 (dok. 33126/4487-4490). I dette notat hedder det paa side 4 angaaende European Task Force: »Denne gruppe, der blev oprettet for lige netop et aar siden, skal herefter udelukkende have til opgave at udveksle oplysninger om klart afgraensede emner. Englaenderne oenskede at oploese den, men schweizerne fik til sidst overbevist deres kolleger om, at det ville vaere en fejl - nu havde man smedet et jern, og det maatte holdes varmt. Selv englaenderne anerkendte, at ETF var en vaerdifuld kilde til oplysninger.«
26. Markedsregulerende foranstaltninger: Joint Trading Company
1) Som anfoert ovenfor under nr. 25, litra b), havde arbejdsgruppen foreslaaet, at man oprettede et Joint Trading Company som middel til at regulere markedet paa kort sigt, og et eksportkartel paa laengere sigt. Der er ingen holdepunkter for, at den langfristede foranstaltning faktisk blev ivaerksat. Det blev den kortsigtede derimod. Paa moedet i Stockholm den 9. juni 1986 besluttede delegationslederne nemlig (jf. nr. 25, litra c)) at oprette et Joint Trading Company, hvis funktioner den 3.-5. juni 1986 (dok. 33126/18776-18777) blev defineret saaledes af arbejdsgruppen: at sikre sig ordrer paa de vigtigste af de eksportmarkeder, hvortil de lande, som truer stabiliteten paa medlemslandenes markeder, leverer, at koebe cement og klinker i de lande, der udgoer en trussel for stabiliteten paa medlemslandenes markeder, at faa afsat de koebte maengder, at eksportere cement og klinker til de lande, der udgoer en trussel for stabiliteten i medlemslandene; en eksekutivkomité skulle udpege de markeder, hvor opkoebene skulle foretages, og hvor de koebte maengder skulle afsaettes, samt fastsaette koebs- og salgspriser. Ifoelge referatet af delegationsledernes moede i Baden-Baden den 9. september 1986 kunne »selskabet traede i funktion omgaaende til ivaerksaettelse af »stokke« - eller »gulerods«-aktioner (122).
2) Ifoelge den beslutning, delegationslederne traf paa Stockholm-moedet, blev kapitalen i dette Joint Trading Company fordelt paa foelgende »lande og/eller selskaber«: Italien, Tyskland, Norcem/Cementa, Frankrig, Spanien, Blue Circle, Belgien (CBR/Ciments d'Obourg) og Holderbank med 12,5% til hver (dok. 33126/18821-18822, 18857-18861).
3) Den 24. juni 1986 oprettede tre schweiziske advokater, der optraadte som straamaend, selskabet Interciment S.A. med en kapital paa 50 000 SFR (dok. 33126/18734-18739).
4) Ifoelge vedtaegternes § 2 har »selskabet til formaal at drive international handel med byggematerialer samt opkoebe interesser i udenlandske virksomheder, der handler med byggematerialer. Selskabet kan generelt baade for egen og for tredjemands regning gennemfoere alle transaktioner og varetage alle funktioner, der har direkte eller indirekte forbindelse med selskabets formaal«(dok. 33126/18833-18841) (123). Som naevnt under nr. 25, litra m), vedtog delegationslederne paa moedet i Bruxelles den 6. november 1986 et forslag fra Van Hove om aendring af § 2 i vedtaegterne (dok. 33126/19007-19008) gaaende ud paa, at selskabet skulle have til formaal at drive handel med byggematerialer til eksport til omraader uden for EF. Ingen af virksomhederne har fremlagt vedtaegterne med den aendring, som delegationslederne vedtog den 6. november 1986.
5) Selskabet Interciment blev registreret i Fribourg med hjemsted hos den advokat, der for andres regning havde tegnet stort set alle aktierne, og som fungerer som dets eneste direktoer (dok. 33126/18823-18832). I referatet af delegationsledernes moede i Baden-Baden den 9. september 1986 naevnes det, at der blev nedsat en eksekutivkomité for Interciment bestaaende af D'Agostino - Italien, Marichal - Frankrig, Félix - Spanien, Horner - Blue Circle og Akermann - Holderbank (koordinator) (dok. 33126/18861).
6) Det beloeb, der skulle til for at tegne aktierne, blev lagt ud af Holderbank, der den 22. september 1986 (dok. 33126/19019-19025) udsendte breve med opfordring til betaling af deres andel af Interciments kapital til: Italcementi for de italienske aktier, til Dyckerhoff for de tyske aktier, til Norcem for de skandinaviske aktier, til Lafarge-Coppée for de franske aktier, til Hornos Ibéricos for de spanske aktier, til Blue Circle for BC's aktier og til CBR for de belgiske aktier.
7) Blue Circle betalte for sin andel via sit schweiziske datterselskab BCO AG i perioden mellem september og oktober, saaledes som det fremgaar af en kontoopgoerelse af 7. november 1986 (dok. 33126/10960-10962), men fik senere BCO AG til at aendre angivelsen af formaalet med betalingen af beloebet til daekning af aktierne i Interciment, saaledes at beloebet derefter blev angivet som vaerende et »bidrag til markedsunder- soegelser« (dok. 33126/10958) (124).
8) Italcementi tegnede sine aktier den 11. februar 1987 (dok. 33126/16220), men solgte dem videre til Holderbank den 7. november 1988 (dok. 33126/16218).
9) Med hensyn til betalingen for de andre aktieposter har Holderbank udtalt foelgende (dok. 33126/18329): »Ud over Holderbank har kun ét andet medlem af European Task Force (nemlig Italcementi, red.) tegnet sine aktier og indbetalt beloebet. (Et andet medlem (Blue Circle, red.) har foretaget indbetaling, men er aldrig reelt blevet aktionaer. Det paagaeldende medlem anmodede om at faa overdragelsen af ihaendehaveraktierne udsat paa ubestemt tid, men gjorde aldrig senere, oejensynlig paa grund af manglende interesse, krav paa en saadan overdragelse. Derfor, og i betragtning af det ret ubetydelige beloeb, har der aldrig fundet nogen overdragelse sted). Der blev ikke udfaerdiget nogen dokumenter herom, men at det forholdt sig saadan, kan udledes af formuleringen i svaret paa spoergsmaal 7/e (skrivelse af 22. september 1986, hvori Holderbank kraever betaling for aktieposterne, omtalt nedenfor, red.).
Desuden har Holderbank allerede for nogen tid siden opkoebt alle aktierne og er saaledes nu eneaktionaer i Interciment S.A., som er et selskab, der hidtil ikke har udoevet nogen virksomhed« (125). I sit svar paa Kommissionens klagepunktsmeddelelse, punkt 4.159, udtalte Blue Circle, at den med den foretagne betaling havde betalt Holderbank sin ottendedel af de udgifter, Holderbank havde haft til at oprette Interciment S.A. (126). Holderbank har aldrig oplyst, hvem selskabet koebte aktierne i Interciment af, eller fremlagt nogen dokumentation for, at selskabet er blevet eneaktionaer i Interciment.
10) Til trods for den beslutning, delegationslederne vedtog paa moedet i Bruxelles den 6. november 1986, om at intet EF-selskab ville tegne kapital i Interciment (dok. 33126/19007-19008), sendte Holderbank den 10. februar 1987 samtlige medlemmer Interciments balance pr. 31. december 1986 og opfoerte den som et punkt paa dagsordenen for moedet i ETF den 11. februar 1987 (dok. 33126/18936-18938 og 18946-18949). Ifoelge Blue Circle (punkt 4.162 i Blue Circles svar paa klagepunktsmeddelelsen) havde medlemmerne ret til at gennemgaa Interciments balance, eftersom selskabet var blevet oprettet efter deres instrukser, og desuden havde Holderbank ret til at faa sine udgifter betalt, uafhaengigt af aktietegningen (127).
11) Desuden bemaerkes, at baade foer og efter delegationsledernes ovennaevnte beslutning paa moedet i Bruxelles den 6. november 1986 droeftede man spoergsmaalet om, hvorvidt tegning af Interciment-aktier var forenelig med artikel 85. I et haandskrevet notat fra Lafarge af 3. oktober 1986 (dok. 33126/6647) - altsaa foer beslutningen - staar der i forbindelse med spoergsmaalet om, hvorvidt Interciment er forenelig med artikel 85: »Det er ganske vist ret sent at aendre noget ved aktiefordelingen og dermed ogsaa kapitalindskuddene, men det er ikke for sent. Hvad goer vi?« (128).
12) Efter at delegationslederne havde truffet denne beslutning, forsoegte man at finde en loesning, der kunne saette ETF-medlemmerne i stand til at opfylde deres oekonomiske forbindelser over for Holderbank, som havde handlet for deres regning og lagt pengene ud.
Et haandskrevet, udateret notat fundet hos Italcementi blandt de papirer, der drejede sig om ETF-moedet i Milano den 9. januar 1987 (dok. 33126/2915), omtalte ogsaa problemerne i forbindelse med artikel 85, hvorefter der under punkt 4 staar, at hvis man oensker at benytte Interciment, maatte det anbefales at aendre aktionaerplanerne, begraense antallet af aktionaerer og finde en anden maade at faa de andre producenter til at bidrage paa (129). Problemerne omkring de andre ETF-medlemmers deltagelse som aktionaerer i Interciment blev optaget som punkt 5.2 paa dagsordenen for ETF's moede i Genève den 11. februar 1987 (dok. 33126/18937-18938) (130).
13) Efter at beslutningen om at oprette Joint Trading Company var blevet truffet i Stockholm, rejste der sig omgaaende det problem, hvorvidt der skulle indgives anmeldelse til Kommissionen. I et notat fra Blue Circles egen jurist af 10. juli 1986 (dok. 33126/18842-18843) anfoeres det, at oprettelsen af Joint Trading Company ville vaere i strid med artikel 85, og det anbefales at indgive anmeldelse til Kommissionen med henblik paa anvendelse af artikel 85, stk. 3. Denne henstilling blev godkendt af ETF paa moedet den 19. august 1986 (dok. 33126/18821-18822). Ogsaa Italcementi ser ud til at have fremsendt en udtalelse fra en juraprofessor til ETF (dok. 33126/18848). Den udtalelse, som Lafarge indhentede, og som indgaar i notat af 3. oktober 1986 (dok. 33126/6647) er allerede blevet omtalt, og det samme gaelder den udaterede franske udtalelse (dok. 33126/2915), hvori det blev anbefalet, at man for at vinde hoejst tolv maaneder burde indgive anmeldelse til Kommissionen samtidig med, at transaktionerne paabegyndes.
Der blev ikke indgivet nogen anmeldelse.
14) Efter disse forskellige juridiske udtalelser blev det paa delegationsledernes moede den 9. september 1986 (dok. 33126/18857-18861) besluttet, at selskabet skulle vaere et »dormant company.« Denne beslutning blev stadfaestet paa delegationsledernes moede den 6. november 1986 (dok. 33126/19007-19008). Den blev desuden omtalt paa ETF's moeder den 21. oktober 1986 (dok. 33126/18895-18896) og 9. januar 1987 (dok. 33126/18921-18922).
15) Paa delegationsledernes moede den 9. september 1986 blev det ogsaa vedtaget, at det var vigtigt at sikre sig, at Interciment var klar til at traede i funktion (131). I sit svar paa klagepunktsmeddelelsen indroemmer Blue Circle under punkt 4.147, at Interciment hele tiden var klar til at traede i funktion, men kunne anvendes til et hvilket som helst formaal (132).
16) Ved skrivelse af 3. maj 1993 sendte Holderbanks advokat Kommissionen protokollen fra Interciment S.A.'s generalforsamling den 26. marts 1993, hvor der blev truffet afgoerelse om at oploese selskabet.
27. »Foranstaltninger til beskyttelse af hjemmemarkederne«: Italien
1) Nogle af de »Stick actions«, som blev foreslaaet af arbejdsgruppen paa dens moede i Zuerich og Céligny den 3.-5. juni 1986 (dok. 33126/18772-18779), drejede sig om forskellige maader, hvorpaa man kunne forsvare de markeder, der blev ramt af import. I det foelgende gennemgaas de forholdsregler, der drejede sig om det italienske marked, idet Kommissionen ikke er i besiddelse af beviser angaaende de andre markeder.
2) Den 30. april 1986 indgik den graeske producent Titan Cement Company og den stoerste italienske producent af faerdigblandet beton, Calcestruzzi S.p.A., en femaarig kontrakt, hvori Titan forpligtede sig til at saelge og Calcestruzzi forpligtede sig til at koebe op til 440 000 t cement om aaret, idet de faktiske aarlige leverancer kunne fastlaegges ved senere aftaler (dok. 33126/16361-16368 og 19210-19217).
3) Problemerne omkring Calcestruzzis import af cement til Italien fra Graekenland blev taget op i ETF og droeftet paa ETF's moeder den 17. juni 1986, 2. juli 1986, 19. august 1986, 9. september 1986, 21. oktober 1986, 9. januar 1987, 11. februar 1987 og 15. marts 1987 samt paa delegationsledernes moeder den 9. september 1986 og 6. november 1986 (jf. nr. 25).
Et internt notat fra Blue Circle af 4. september 1986 (dok. 33126/11026-11027) omtaler, at Blue Circle havde taget problemet omkring eksport til Italien op med Titan: »For Italiens vedkommende staar Titan helt fast paa ikke at ville opsige kontrakten med Feruzzi (Calcestruzzi er et Feruzzi-datterselskab, red.) foer tidligst i december 1987, hvor der ser ud til at vaere mulighed for at goere brug af en opsigelsesklausul« (133).
4) Samtidig med at ETF blev gjort opmaerksom paa problemet, blev der lagt pres paa Calcestruzzi, for at Calcestruzzi skulle undlade at opfylde kontrakten med Titan. Som det fremgaar af et brev fra Titan til Titans London-advokater af 2. september 1988, skrevet paa et tidspunkt, hvor den manglende opfyldelse af kontrakten mellem Titan og Calcestruzzi var blevet til en voldgiftssag, var Calcestruzzi lidet tilboejelig til at opfylde kontrakten efter forhandlinger med visse italienske cementproducenter: »Den 6. februar 1987 virkede Calcestruzzi for foerste gang uvillig til at bekraefte leveringsprogrammet under henvisning til, at »situationen med den lokale cementindustri er ved at udvikle sig«!. Da vi ikke havde hoert fra koeberen, sendte vi ham dem 17. februar 1987 en telex med en beskrivelse af situationen og advarsler om, hvilke konsekvenser et eventuelt kontraktbrud kunne faa«(dok. 33126/19195-19196) (134).
5) Den italienske repraesentant aflagde paa ETF-moederne rapport om forhandlingerne med Calcestruzzi og/eller moderselskabet Feruzzi. I det haandskrevne referat af ETF-moedet den 11. februar 1987 staar der foelgende om den italienske repraesentants rapport (dok. 33126/4911-4913):
»2.2 Italien
Aftalen mellem cementproducenterne og Feruzzi er blevet undertegnet. Den kan forhindre import fra denne koncern af 1,5 mio t i en halv snes havne, hvilket ville have faaet katastrofale konsekvenser for priserne. Varighed: 5 aar. Bortset fra det krydsejerskab, der er blevet etableret, og som vil blokere ikke alene Calzestruzzis og Feruzzis BPE-datterselskab, men ogsaa moderselskabet, Ciments de Ravenna, er der truffet en raekke foranstaltninger til konsolidering af denne alliance.
Feruzzi faar den nette sum af 15 mio USD om aaret i fem aar for sin gode vilje. Denne sum udbetales delvis i vaerdipapirer (Montedison), delvis i kontanter. Feruzzi skal bruge en del heraf til at koebe BPE-selskaber eller aktier i BPE-selskaber for at holde kurserne fast.
Tilbage staar to problemer at loese:
1. Der maa findes anden anvendelse til to Feruzzi-skibe. Der er tale om silo-skibe paa 6 000 DWT.
2. Kontrakterne paa 75 000 t om aaret med Titan og x t jugoslavisk cement om aaret med Spalato maa opfyldes, eller ogsaa maa der betales boeder.
Italcementi beder sine europaeiske kolleger om hjaelp til at loese disse problemer.
De italienske cementproducenter vil anmode EF om tilladelse til at goere brug af den italienske lov om »forhaandsindberetning« om enhver cementimport.
De opfordrer deres europaeiske kolleger til at advisere deres repraesentanter ved EF, saaledes at de ikke gaar imod denne anmodning« (135).
Referatet fra moedet i undergruppen »Foranstaltninger til beskyttelse af hjemmemarkederne« den 15. marts 1987 indeholder foelgende passage angaaende oplysningerne fra den italienske repraesentant (dok. 33126/4858-4861):
»Italien
- Repraesentanten gentog, hvad der allerede var blevet sagt paa moederne i Task Force (jf. J.M.'s notat af 12. februar 1987), men pointerede, at aftalen med Feruzzi endnu ikke var endelig indgaaet« (136).
6) Aftalen med Calcestruzzi blev indgaaet i april samme aar. Den 3. og 15. april 1987 undertegnede de italienske cementproducenter Italcementi, Unicem, Cementir og Calcestruzzi saaledes aftaler og kontrakter om levering af cement og indbyrdes samarbejde (dok. 33126/12145-12342). Ved disse aftaler og kontrakter indgik Italcementi, Unicem og Cementir en solidarisk forpligtelse til at levere al den cement, Calcestruzzi-koncernen havde behov for, og anvende de i aftalerne naevnte prisreduktioner; Calcestruzzi forpligtede sig for sit vedkommende til at lade halvdelen af prisreduktionerne komme et selskab ejet af de fire kontrahenter i faellesskab til gode, som derefter skulle investere pengene i selskaber, der fremstiller faerdigblandet beton eller dermed beslaegtede produkter, og at aftage mindst 80% af sine cementforsyninger fra Italcementi, Unicem og Cementir eller selskaber udpeget af dem; de tre cementproducenter forbeholdt sig ret til at opsige aftalen, hvis Calcestruzzi koebte under 95% af sine cementforsyninger hos dem.
7) Efter undertegnelsen af aftalerne og overenskomsten med Italcementi, Unicem og Cementir besvarede Calcestruzzi i foerste omgang opfordringerne til at fuldbyrde kontrakten med Titan og Titans trusler om erstatningssoegsmaal (telex af 14. april 1987 - dok. 33126/19207), ved at henvise til problemer omkring programmering af leverancer (telex af 6. maj 1987 - dok. 33126/19206) og sendte derefter den 13. maj 1987 foelgende telex til Titan (dok. 33126/19205): »Som De allerede ved, kan vi ikke importere cement til Italien i henhold til den allerede indgaaede kontrakt som foelge af den aftale, vi har indgaaet med italienske cementproducenter. Eftersom disse er interesseret i og direkte engageret i at finde en loesning, har de udtrykkeligt anmodet om at vaere til stede under forhandlingerne, saaledes at man kan naa frem til en loesning, der er tilfredsstillende for alle. De har derfor foreslaaet at holde moedet i forbindelse med den naeste generalforsamling i Cembureau den 26. maj. De vil modtage en telexbekraeftelse heraf fra dem. I betragtning af det gode forhold, vi altid har haft til hinanden, haaber jeg, at man paa dette moede vil udnytte enhver mulighed for at naa frem til et kompromis, der kan tilgodese alle« (137).
8) Samme dag (13. maj 1987) sendte Italcementi foelgende telex til Titan (dok. 33126/19204): »Under henvisning til kontrakten mellem Titan og Calcestruzzi om cementleverancer i Italien og det moede, der efter anmodning fra Calcestruzzi selv er fastsat til den 24. maj 1987 i Luxembourg, skal jeg herved meddele, at vi cementproducenter naturligvis vil deltage i moedet, eftersom det er os, der er mest direkte involveret. Direktoer Pesenti, direktoer Testore og direktoer Carella (fra henholdsvis Italcementi, Unicem og Cementir) vil derfor med glaede stille sig til raadighed for et moede efter generalforsamlingen i Cembureau med det formaal at finde frem til en loesning paa dette problem, i den samme aand som den, der i aarevis har praeget samarbejdet mellem cementproducenterne i de forskellige europaeiske lande« (138).
9) I telex af 20. maj 1987 (dok. 33126/19203) skrev Titan, efter saaledes at vaere blevet underrettet om, at de italienske producenter var impliceret, til Calcestruzzi, at de bilaterale problemer, der skyldtes den manglende opfyldelse af kontrakten, burde loeses af de to direkte beroerte parter, og foreslog et moede ugen efter i Athen eller Rom. Calcestruzzi svarede ved telex af 25. maj 1987 (dok. 33126/19202), at man kunne holde det af Titan foreslaaede moede efter moedet i Luxembourg den 26. maj.
10) At moedet i Luxembourg mellem de tre italienske producenter og Titan fandt sted, fremgaar af, at Calcestruzzi den 28. maj 1987 sendte foelgende telex til Titan (dok. 33126/19201): »Vi har hoert, at De har haft et moede i Luxembourg med de italienske cementproducenter. Ved den lejlighed blev der fremsat forslag, som vi maa se naermere paa paa det naeste moede. Det er klart, at eftersom De nu ved, at de italienske cementproducenter er involveret i afbrydelsen af leverancerne under den davaerende kontrakt, maa De herefter ogsaa vaere til stede ved ethvert moede, hvor man droefter mulighederne for at finde frem til en loesning, der kan tilfredsstille alle. De bedes meddele, hvornaar Canellopoulos vil kunne moede Giampiero Pesenti, moedet kan finde sted i Athen eller maaske i Rom« (139). Ved telex af 2. juni 1987 gentog Calcestruzzi over for Titan sin anmodning om at moedes med de italienske producenter for at faa loest problemerne omkring den manglende opfyldelse af kontrakterne om koeb af graesk cement (dok. 33126/19208): »Som De ved, blev cementleverancerne afbrudt paa grund af en aftale indgaaet med de stoerste italienske cementproducenter (Italcementi - Unicem - Cementir). Eftersom de italienske producenter i henhold til denne aftale skal afholde alle udgifter i forbindelse hermed, saaledes ogsaa de udgifter, som maatte foelge af afbrydelsen af vores kontrakt, maa de noedvendigvis vaere til stede under alle forhandlinger, eftersom enhver beslutning kun kan traeffes med deres fulde samtykke. Det er den eneste grund til, at Giampiero Pesenti, D'Agostino, Testore, Oliviero og Carella tog kontakt med Dem paa det nyligt afholdte moede mellem cementproducenterne i Luxembourg.
Vi skal ikke laegge skjul paa, at vi var meget overraskede over Deres krav efter dette moede, eftersom de oplysninger, som vi har faaet direkte fra de personer, der moedtes med Dem, tyder paa gode muligheder for at naa frem til en gensidigt tilfredsstillende aftale, ogsaa paa mere omfattende omraader. I betragtning heraf kan vi meddele Dem, at vi er helt og fuldt indstillet paa at soege at naa frem til en tilfredsstillende loesning paa problemerne. Kvalificerede repraesentanter for de italienske cementproducenter boer vaere til stede under forhandlingerne.
For at lette forhandlingerne vil det efter vor opfattelse vaere hensigtsmaessigt, at Canellopoulos og Gianpiero Pesenti er til stede paa moedet, eftersom det er de to store, og de er i stand til at traeffe afgoerelser ogsaa om den fremtidige strategiske plan.« (140).
11) De moeder med de italienske cementproducenter, som Calcestruzzi havde foreslaaet Titan, fandt sted, men man naaede ikke frem til nogen loesning med hensyn til den erstatning, Titan kraevede for den manglende opfyldelse af kontrakten med Calcestruzzi. Det fremgaar af Italcementis brev til Kommissionen af 21. marts 1990 (dok. 33126/15981): »Den 16. juli 1987 moedtes Pesenti og D'Agostino fra Italcementi og Testore og Olivero fra Unicem med Canellopoulos fra Titan i Athen paa sidstnaevntes invitation. Efter en raekke andre henvendelser fra graesk side moedtes Clemente fra Italcementi og Albert fra Unicem i december 1987 og de foerste maaneder af 1988 med Kalogeropoulos og Sevdalis fra Heracles og Prezanis og Trifonas fra Titan.
Formaalet med disse moeder var altid det samme, nemlig at droefte forslag fra de graeske producenter, hvis illoyale optraeden paa det italienske marked skabte problemer. Men i sidste ende blev der ikke opnaaet nogen konkrete resultater paa disse moeder« (141).
Striden angaaende den manglende opfyldelse af kontrakten mellem Calcestruzzi og Titan blev indbragt til voldgift.
28. »Carrot actions«: Opkoeb af de maengder, der kunne destabilisere markedet
1) I det papir, der blev udarbejdet af arbejdsgruppen paa moederne i Zuerich og Céligny den 3.-5. juni 1986 (dok. 33126/18772-18779), foreslaas det at koebe cement og klinker hos de graeske producenter. Paa side 4 i dette papir hedder det saaledes:
»Opkoeb af de »destabiliserende maengder«
Der er flere markeder, hvor de europaeiske producenter vil have mulighed for at placere cement fra den destabiliserende industri.
For eksempel:
USA - foerste prioritet
1) Blue Circle Atlantic kunne tilbyde (dvs. at koebe til afsaetning i USA, red.) 500 000 t cement
2) Holderbank/Dundee kunne tilbyde 50-60 000 t klinker
3) Lafarge/General kunne tilbyde?
4) Cementa/Norcem kunne tilbyde?
5) Andre selskaber/importoerer kunne tilbyde?)
Vestafrika
Frankrig kunne maaske arrangere afsaetning af . . . t paa foelgende omraader: a), b), c), d)« (142).
2) Et haandskrevet notat fra Blue Circle med titlen »Punkter til naermere droeftelse« (dok. 33126/10988-10990) indeholder under punkt 5 foelgende passage: »Vores vilje til at arbejde paa at finde frem til en loesning, der er tilfredsstillende for alle parter, er betinget af:
a) at der ikke finder yderligere leverancer af graesk cement sted i Vesteuropa, hverken direkte til brugerne eller via forhandlere/rederier osv.
b) at man naar frem til en kollektiv aftale med den graeske cementindustri og ikke med hvert enkel producent for sig« (143).
3) Koeb af graesk cement blev droeftet paa ETF's moeder den 17. juni 1986 (jf. nr. 25, litra d)), 2. juli 1986 (jf. nr. 25, litra e)) og 19. august 1986 (jf. nr. 25, litra g)). I referatet af sidstnaevnte moede, som blev udarbejdet af Scancems repraesentant, hedder det under punkt 4.1:
»Man naaede ikke frem til nogen aftale med de graeske producenter. De har ikke engang vaeret i kontakt med hinanden i over en maaned! AArsagerne hertil ligger foerst og fremmest i prisen (en prisforskel paa 1-2 USD pr. t) og spoergsmaalet om, hvem der skal tage sig af Bouri U.K.
BCI er imidlertid allerede begyndt at sende graesk cement til USA (det foerste skib har losset 22 000 t i Boston, og det andet afgaar snart til Baltimore med 25 000 t). Pris: foerste leverance: 29 USD fob, anden leverance 27 USD. De fortsaetter leverancerne i september-oktober.
Lafarge har koebt en sending fra Titan til Montreal og vil aftage en ny sending i september.
Holderbank er ogsaa gaaet med til at koebe (men har endnu ikke skrevet kontrakt paa) 90 000 t fra Titan. Der er allerede leveret 7 000 t. Desuden har Holderbank koebt 100 000 t hos Heracles, hvoraf 40 000 er blevet leveret. Bloom var ogsaa med i den sidste leverance, eftersom det er Bloom, der losser skibene i Mississippi og soerger for den videre forsendelse til Dundee-markedet.
Holderbank har ogsaa koebt 50 000 t klinker hos Titan til 19,80 USD fob. Der er allerede leveret 25 000 t, altsammen til det amerikanske marked.
Saa selv om vi ikke er naaet til nogen aftale med de graeske producenter, mener jeg derfor, at nogle medlemmer har bragt os i en svag forhandlingsposition.
Efter langvarige droeftelser enedes man om, at en undergruppe skulle undersoege, hvilke selskaber der kunne levere ASTM type II-cement oejeblikkeligt og i naermeste fremtid.
BCI skulle desuden genoptage droeftelserne med Titan og soege at komme overens med dem, saaledes at man kan laegge pres paa Heracles.« (144).
4) At opkoeb af cement fra de graeske producenter fandt sted, bekraeftes af et internt notat fra Blue Circle, der ikke har nogen dato, men saa godt som sikkert stammer fra september 1986 og baerer titlen »Graesk import«(dok. 33126/11083-11084): »I de forloebne uger begyndte Blue Circle, Holderbank og Lafarge allesammen at aftage graesk cement og graeske klinker, primaert fra Titan, til afsaetning i USA og Canada som en velvillig gestus, saaledes at man holdt doeren aaben over for graekerne« (145), og af Blue Circles brev af 22. september 1986 til Holderbank, hvori det anfoeres, at Blue Circle har besluttet fortsat at aftage graesk cement til afsaetning i USA (dok. 33126/11094-11095).
5) I referatet af delegationsledernes moede den 9. september 1986 (dok. 33126/18857-18862) hedder det under punkt 1.2, at Heracles, Titan og Halkis havde stillet sig positivt over for en faelles aftale om koeb af cement, men at det ikke havde vaeret muligt at naa til enighed paa grund af uoverensstemmelser om priser og varigheden af Heracles' og Titans forpligtelser over for Bouri og Feruzzi. I referatet hedder det videre, at Titan havde erklaeret sig samarbejdsvillig under droeftelserne med Blue Circle og Holderbank, at man i betragtning af stoetten fra den britiske regering og andre instanser fandt det bedst, at man indtil videre ikke indgik nogen aftale, og at man burde afbryde forhandlingerne med de graeske producenter og afvente, at baade deres og Bouris position paa markedet blev svaekket. Derefter hedder det: »Men samtidig burde man se naermere paa muligheden for at gaa ind i en aftale om koeb af stoerre maengder, 2-3 mio t eller mindre, til en saerlig pris. Til sidst enedes man om, at forhandlingerne skulle fortsaette« (146).
6) Paa dagsordenen for ETF's moede den 11. februar 1987 (dok. 33126/18937-18938) hedder det under punkt 1.5: »Graesk eksport - maengder og kontrakter med ETF's medlemmer 1987« (147), men som naevnt under nr. 25 omtaler det referat af moedet, der blev fundet hos Lafarge, kun droeftelserne af visse punkter paa dagsordenen.
7) Af de under punkt 2)-6) naevnte dokumenter fremgaar, at det maaske ikke lykkedes for ETF's medlemmer at naa frem til en kollektiv aftale med de graeske producenter, eftersom disse stillede sig meget modvilligt; men det fremgaar ogsaa, at europaeiske producenter indgik kontrakter om koeb af cement og klinker med graeske producenter med det formaal i det mindste at bremse deres eksport til andre europaeiske lande. Det fremgaar endelig ogsaa, at selv om det ikke lykkedes ETF's medlemmer at faa indgaaet en kollektiv aftale med de graeske producenter, holdt de hinanden underrettet om, hvilke maengder de hver isaer havde koebt, og hvilke kontrakter der blev indgaaet med de graeske producenter.
a) Aftaler mellem britiske og graeske producenter
8) I et internt notat fra Blue Circle med titlen »Aftalt mellem MJH - Presanis - 16.6.1986« (dok. 33126/10991) hedder det:
»1. Blue Circle saelger 300 000 t DDR-cement til Bouri til levering i Egypten til 10 USD fob.
2. Titan/Heracles saelger 500 000 t cement til BC Atlantic til 25 USD fob type II og 27 USD fob type II AASHTO.
3. Til transporten bruger vi Titans 25 000 t skib, »Ionian Carrier.«
4. Blue Circle koeber 100 000 t BS 12-klinker hos Titan/Heracles til Magheramorne til 21,50 USD fob - transporten anslaas til 12 USD med et skib paa 4 000 t.
5. Blue Circle lejer Bouri-terminalen - f.eks. for 2 mio USD, de kan enten lade den ligge ubrugt hen ved Tilbury-kajen eller bruge den som BCC-terminal og lukke Wouldham.
Anm.
a) Aftalen gaelder for et aar, imens vil vi soege at naa frem til en mere langsigtet loesning med den graeske industri, og BBC gaar paa slankekur.
b) Priserne er vejledende - under forbehold af forhandlinger. Hvis det bliver til noget, skal BCI ikke have nogen yderligere udgifter, ud over DDR-forpligtelsen, og Rugby og RTZ daekker stadig deres del af nettotabet, dvs. 5 USD pr. t.
c) Magheramorne ligger uden for CPA (Common Price Agreement, red., jf. nr. 16, punkt 21)), de graeske klinker er inden for EF, og DDR er stadig underlagt antidumpingforanstaltninger.
d) Vi har fifty-fifty-chance for at naa frem til en god aftale med europaeerne. Det kan begraense BCI's handlefrihed i fremtiden - der bliver maaske senere en pris, der skal betales for samarbejdet i dag.
e) En saadan aftale skulle ikke vaere i strid med EF-, FTC- eller antitrustreglerne.
f) Det vil blive dyrere at faa Bouri ud, naar foerst de er begyndt at saelge« (148).
9) I et internt notat fra Blue Circle med titlen »Debatoplaeg - lavprisimport - moedet den 7.7.1986« (dok. 33126/10992-10994), hedder det efter en omtale af de muligheder, den britiske cementindustri havde at vaelge mellem, nemlig enten en samarbejdspolitik eller en ikke-samarbejdspolitik med de graeske producenter, at droeftelserne med Titan og Heracles havde givet anledning til at overveje to alternative loesninger:
Loesning nr. 1: en europaeisk mellemmand koeber 1 mio t i et aar til afsaetning uden for Europa. Men de graeske producenter kan ikke acceptere, at der kun bliver tale om et aar.
Loesning nr. 2: treaarig aftale, hvor Titan og Heracles saelger foelgende maengder til Blue Circle: Foerste aar (1986/87): 700 000 t (heraf 100 000 t til Nordirland, 500 000 t til USA, 100 000 t til andre markeder), andet aar (1987/88): 900 000 t (heraf 100 000 t til Nordirland, 200 000 t til andre britiske omraader, 500 000 t til USA, 100 000 t til andre, ikke naermere angivne markeder), og tredje aar (1988/89): 900 000 t med samme fordeling som i andet aar.
I notatet hedder det videre: »Denne loesning er der allerede opnaaet principiel enighed om med de graeske producenter, men den forudsaetter ligesom loesning A, at man naar til enighed med Bouri (149).
Samme maengder og afsaetningsmarkeder som naevnt under loesning nr. 2 omtales ogsaa i et haandskrevet notat fra Heracles, uden dato, med »Sheraton Park Tower-London«-brevpapir (dok. 33126/19864-19865), og i en udateret aftaleprotokol (»Memorandum of Understanding«), der angiver datoen for, hvornaar aftalen skulle begynde at loebe (1. august 1986), og at leverancerne til Det Forenede Kongerige og andre ikke naermere angivne lande kunne vaere enten cement eller klinker, medens det i princippet var cement, der skulle leveres til USA (dok. 33126/11096).
10) I referatet af moedet den 17. september 1986 mellem Blue Circle og Titan (dok. 33126/11080-11082) omtales det, at Blue Circle havde besluttet og meddelt Titan, at Blue Circles planlagte koeb af cement hos Titan og Heracles til afsaetning i USA var uafhaengige af situationen i Det Forenede Kongerige. Notatets ophavsmand bemaerker, at hvis Blue Circle Atlantic koebte stoerre maengder fra Titan, ville det kunne faa Titan til ensidigt at traekke sig ud af det britiske marked og dermed svaekke Bouris position.
11) I et internt notat fra Blue Circle, der ikke baerer nogen dato, men som stammer fra september (dok. 33126/11083-11084), hedder det, at Titan paa et moede sidste uge i Athen foreslog at begraense Titans og Heracles' samlede salg til Det Forenede Kongerige til 300 000 t det foerste aar og 500 000 t det andet og tredje aar, og at Titan virkede sikker paa at kunne faa Heracles med. Disse maengder skulle saelges til britiske producenter til videresalg via deres distributionsnet. I notatet anbefaledes det, at man paa moedet den 8. og 9. september 1986 droeftede en begraensning af salget til det britiske marked naermere med de graeske producenter.
12) - I disse droeftelser var det kun Blue Circle paa britisk side og Titan og Heracles paa graesk side, der var direkte impliceret. Af en raekke passager i dokumenter fremskaffet af Kommissionen fremgaar imidlertid, at Blue Circle ikke kun handlede paa egne vegne, men ogsaa paa vegne af de to andre britiske producenter, Rugby og RTZ (nu Castle Cement). Blue Circle er gentagne gange skredet ind over for import og har faaet de andre virksomheder til at daekke en del af omkostningerne:
a) et notat fra moedet den 16. juni 1986 mellem Horner og Presanis (dok. 33126/10991) omtaler udtrykkeligt Rugby og RTZ: Blue Circle regnede med oekonomisk opbakning fra dem til at daekke omkostningerne ved de foranstaltninger, man paataenkte at traeffe over for Titan
b) et internt notat fra Blue Circle angaaende et moede med Titan den 17. september 1986 (dok. 33126/11080) omtaler et synspunkt, som Blue Circle i sin samtale med Titan tillagde hele den »britiske industri«
c) af interne notater fra Blue Circle fra 7. september 1987, 22. oktober 1987, 18. december 1987 og 8. januar 1988 (dok. 33126/11195-11198) fremgaar, at det var lykkedes Blue Circle at faa de to andre virksomheder til at daekke en del af, hvad der blev betegnet som »Import Battle Costs.« Af notatet fra 18. december 1987 (dok. 33126/11197) fremgaar specielt, at der var en generel, fleraarig forpligtelse til at dele omkostningerne, saaledes at det ikke var noedvendigt at indgaa saerskilt aftale foer hver aktion.
- Denne konklusion anfaegtes af de tre britiske virksomheder.
Castle og Rugby goer gaeldende:
- at notatet angaaende moedet den 17. september 1986 (dok. 33126/11080) ikke angaar dem: henvisningen til den »britiske industri« drejede sig kun om legitime »lobby-aktiviteter« over for de offentlige myndigheder; Rugby fandt det desuden usandsynligt, at et saa detaljeret notat ikke havde naevnt noget om, at de to andre virksomheder ogsaa var involveret, hvis de faktisk var det (svar paa klagepunktsmeddelelsen: Rugby, punkt 4.3.19, Castle: punkt 5.2.18)
- at notaterne af 7. september 1987, 22. oktober 1987, 18. december 1987 og 8. januar 1988 (dok. 33126/11195-11198) ikke drejede sig om import fra Graekenland, eftersom denne import reelt foerst startede ved midten af 1986, medens notatet af 18. december 1987 (dok. 33126/11197-11198) drejede sig om perioden 1983-1986; disse notater indeholdt ingen omtale af Graekenland, allerhoejst en generel henvisning til »Vesteuropa.« Castle tilfoejer, at notatet af 18. december 1987 viser, at RTZ netop ikke var gaaet med til at betale noget bidrag, men tvaertimod havde naegtet at goere det og havde trukket det tilbud om et beloeb paa 595 000 UKL, som man tidligere havde afgivet, tilbage (loc. sit. punkt 4.3.40 og 5.2.30-32).
Blue Circle haevder:
- at der ikke var nogen forhaandsaftale mellem Blue Circle og de to andre virksomheder angaaende kontakterne med Titan eller med Bouris kreditorer
- i sin egenskab af den stoerste britiske producent havde Blue Circle dog tidligere spillet en lidt »patriarkalsk« rolle og taget initiativ til at imoedegaa aktiviteter (som eksempel naevner Blue Circle dumpingimport fra OEsteuropa), som man saa som en trussel ikke blot for Blue Circle selv, men for hele den britiske cementindustri. Blue Circle havde fra tid til anden forsoegt at faa de andre producenter til at daekke en del af udgifterne hertil - med begraenset succes, hvilket de dokumenter, Kommissionen henviser til, bevidnede. (150)
- Kommissionen kan ikke acceptere disse forklaringer. Med hensyn til notatet fra moedet den 17. september 1986 (dok. 33126/11080) bemaerkes, at det netop ikke udelukkende omtaler den »britiske industris« holdning i relation til henvendelser til de offentlige myndigheder. Notatets ophavsmand anfoerer, at denne kollektive holdning i branchen ogsaa omfatter en eventuel aftale med den nye konkurrent paa det britiske marked, Bouri. Med hensyn til notaterne fra 7. september 1987, 22. oktober 1987, 18. december 1987 og 8. januar 1988 (dok. 33126/11195-11198) anfoeres foelgende:
a) selv om det foerst var i 1986, at der startede nogen naevnevaerdig import fra Graekenland, indgaar dette aar i den periode, der omtales i notatet fra 18. december 1987 (dok. 33126/11197)
b) at notatet af 22. oktober 1987 (dok. 33126/11196) kun naevner »Vesteuropa« (i modsaetning til den eneste anden rubrik, »OEsttyskland«) er uden betydning, eftersom det netop var Graekenland, der ifoelge virksomhederne selv var en af de vigtigste kilder til import til Det Forenede Kongerige i den paagaeldende periode (Blue Circles svar paa klagepunktsmeddelelsen, bind II, figur 5)
c) notatet af 8. januar 1988 (dok. 33126/11198) viser i hvert fald ikke, at det aldrig forekom, at de tre virksomheder delte udgifterne til defensive foranstaltninger rettet mod import; som det anerkendes af Castle, viser det, at RTZ havde givet Blue Circle et tilbud, som RTZ imidlertid trak tilbage; droeftelserne drejede sig tydeligvis kun om beloebet, for Blue Circle ville have RTZ til at betale mere
d) selv om Castle og Rugby insisterer paa, at disse notater ikke beviser, at de paagaeldende arrangementer ogsaa omfattede import fra Graekenland, er det klart (notat af 16. juni 1986, dok. 33126/10991), at det var Blue Circles mening, at omkostningerne ved de foranstaltninger, der var planer om over for Titan, skulle deles, og Blue Circle anerkender udtrykkeligt at have faaet saadanne bidrag i forbindelse med sine foranstaltninger mod import
e) i notatet af 18. december 1987 (dok. 33126/11197) hedder det helt klart i fjerde afsnit: »Over for Hewitt pegede jeg paa, at meget af det han sagde, var irrelevant, eftersom vi talte om de omkostninger, BC havde haft i aarene fra 1983-1986, og at RTZ ikke havde opfyldt sin forpligtelse til at betale sin andel. Desuden havde Rugby allerede betalt sit bidrag, hvilket gjorde det saa meget desto mere urimeligt, at RTZ ikke ville paatage sig noget ansvar for det, der var blevet gjort (151). Heraf fremgaar, at Rugby allerede havde betalt sin andel for det paagaeldende tidsrum. For RTZ' vedkommende tales der i dette notat om en forpligtelse til at betale et bidrag. Spoergsmaalet drejede sig udelukkende om, hvor stort det skulle vaere. I notatet tales der om et »tilbud« paa 595 000 UKL, som RTZ allerede havde givet, naturligvis i forbindelse med den »forpligtelse«, som der tales om i samme notat.
Dette bekraeftes indirekte af Blue Circles svar paa klagepunktsmeddelelsen, hvor Blue Circle indroemmer, at man plejede af anmode de andre virksomheder om at bidrage; samtidig med at Blue Circle erkender, at denne taktik ikke altid lykkedes, bekraeftes det, at der ved andre lejligheder blev beltalt bidrag. Blue Circle noejes med at haevde, at der ikke var nogen forhaandsaftale med de andre producenter ved den paagaeldende lejlighed (punkt 4.223 i Blue Circles svar).
13) Med hensyn til begraensningen af eksporten fra Graekenland til Det Forenede Kongerige tilfoejes, at det af de nedenfor naevnte dokumenter fremgaar, at denne begraensning tilsyneladende ikke var baseret paa nogen officiel aftale mellem de graeske og de britiske producenter, til trods for at de graeske producenter havde tilbudt de britiske producenter at begraense deres eksport til Det Forenede Kongerige, men derimod mellem den britiske og den graeske regering. I »Financial Times«den 18. december 1986 (dok. 33126/2907) tales der om en aftale mellem den graeske og den britiske regering, ifoelge hvilken den graeske eksport til Det Forenede Kongerige i foerste omgang skulle skaeres ned til 2,75% af forbruget og til 3% i 1989; i et referat af moedet i Cement Maker's Federation den 9. januar 1987 (bilag VI til Blue Circles svar paa klagepunktsmeddelelsen) tales der om en regeringsaftale angaaende 300 000 t om aaret; referatet af moedet i ETF's undergruppe for »beskyttelsesforanstaltninger« den 15. marts 1987 (dok. 33126/4858) anfoerer, at »det var rent politiske motiver, som fik den britiske regering til at give den graeske regering en slags »tilladelse« til at eksportere, hvad der svarer til op til 3% af det britiske forbrug, til Det Forenede Kongerige.«
14) Opkoebene af graesk cement og graeske klinker, der skulle bremse den graeske eksport til de andre EF-lande, er derimod et resultat af aftaler mellem producenter. Kommissionen bestrider ikke, at de graeske producenter ogsaa kan have solgt til brugerne; dette er dog ikke til hinder for, at leveringskontrakterne mellem de graeske og de europaeiske producenter blev indgaaet med det formaal at daemme op for den graeske eksport til de europaeiske lande.
- Aftalerne mellem Blue Circle og Titan
15) Ved telex af 4. og 7. juli 1986 (dok. 33126/19545-19546) gav Blue Circle under henvisning til forudgaaende telefonsamtaler Titan bekraeftelse paa koeb af 20 000 t cement til afsaetning i Boston til en pris paa 29 USD pr. ton fob og til levering den 18.-21. juli.
Disse maengder og denne pris skal sammenholdes med, hvad der blev anfoert i referatet af ETF's moede den 19. august 1986 (se punkt 3): »BCI er allerede begyndt at sende graesk cement til USA (det foerste skib har losset 20 000 t i Boston). Pris for foerste leverance: 29 USD fob . . .«
Telexerne af 11. august 1986, 14. august 1986, 1. september 1986, 5. september 1986 (dok. 33126/19547-19551 og 19553-19555) handler om Blue Circles koeb af ca. 25 000 t cement af Titan til Blue Circle Atlantic, med en pris paa op til 27 $ fob, alt efter produktets resistens. Disse maengder og denne pris skal sammenholdes med, hvad der blev anfoert i referatet af ETF's moede den 19. august 1986: ». . . det andet afgaar snart til Baltimore med 25 000 t). Pris: 27 USD for 2. sending.«
I moedereferatet hedder det videre, at »De fortsaetter leverancerne i september-oktober.« Ved telex af 30. september 1986 (dok. 33126/19552) gav Blue Circle Atlantic rent faktisk Titan bekraeftelse paa, at man ville aftage 22 000 t den 16.-19. oktober 1986 og 20 000 t den 1.-6. november 1986.
Mellem Blue Circle Atlantic og Titan blev der undertegnet foelgende kontrakter paa levering af cement til USA: kontrakt af 14. oktober 1986, aendret den 30. november 1986 (dok. 33126/10926-10941), kontrakt af 1. august 1987, aendret den 2. august 1987, 31. august 1987, 15. januar 1988, 24. oktober 1988 (dok. 33126/10896-10905, 10946-10951 og 19562-19579), kontrakt af 24. oktober 1988 (dok. 33126/10907-10914). Disse kontrakter drejer sig om levering af henholdsvis 300 000 t for perioden 1. januar - 31. december 1987, 200 000 t for 1. januar - 31. december 1988 med option paa yderligere 200 000 t, 216 000 t for 1. november 1988 - 31. december 1989. Disse leverancer skal sammenholdes med de maengder, Blue Circle erklaerede at ville koebe af Titan og Heracles til afsaetning i USA i hvert af aarene 1986/87, 1987/88 og 1988/89 (se ovennaevnte dokumenter). Desuden bemaerkes, at der paa dagsordenen for ETF's moede den 11. februar 1987 figurerer et punkt 1.5 med titlen »Graesk eksport: maengder og kontrakter med Task Force-medlemmer 1987.«
Ved telex af 17. december 1986, 7. og 15. januar 1987, 12. og 26. februar 1987, 1. og 3. april 1987 (dok. 33126/19461-19469) afgav Blue Circle ordrer til Titan paa cement til Nigeria. Disse ordrer skal sammenholdes med de 100 000 t til ikke-specificerede markeder, som Blue Circle erklaerede at ville koebe i hvert af aarene fra 1986 til 1989 (se de ovennaevnte dokumenter).
Blue Circle og Titan goer gaeldende, at der laenge foer 1986 havde bestaaet forretningsforbindelser mellem Titan og Blue Circle Atlantic og mellem Titan og Nigeria, og at Blue Circle Atlantic i 1986 havde en kontrakt med Titan indgaaet i 1985.
Kommissionen bestrider ikke, at der kan have bestaaet forretningsforbindelser mellem parterne laenge inden det saakaldte graeske problem opstod.
Af de naevnte dokumenter fremgaar imidlertid, at den form, forretningsforbindelserne antog fra anden halvdel af 1986, afspejlede bestraebelser paa at loese det saakaldte »graeske problem.« At der skulle vaere tale om normale forretningsforbindelser, modbevises af, at ETF's medlemmer droeftede dem med hinanden. Hvad angaar endelig paastanden om, at kontrakterne med de graeske virksomheder blev indgaaet forud for det saakaldte »graeske problem«, maa Kommissionen bemaerke, at selv om det var tilfaeldet for nogle af dem, var der med de omhandlede maengder rent faktisk tale om bidrag til ETF's aktiviteter, og de blev droeftet i faellesskab. Det gaelder i hvert fald med hensyn til kontrakterne mellem Blue Circle og Titan.
Desuden bemaerkes, at Gordon Marshalls notat af 14. maj 1987 angaaende moedet i EPC den 13. maj 1987 (dok. 33126/11344-11345) indeholder foelgende pasus: »Titan. De er tilfredse med deres kontakter med Blue Circle, specielt med Philip Hawkesworth. Ivan Tryfonas har udtalt, at han nu mener, at i det mindste Titan er begyndt at se mere fornuftigt paa tingene.
De kan godt lide den maade, vi har behandlet dem paa i USA, og de mener ikke, at deres leverancer til Nordirland giver samme problemer som til Storbritannien« (152).
Dette notat bekraefter, hvis det overhovedet skulle vaere noedvendigt, at der med disse kontrakter ikke er tale om normale forretningsforbindelser.
b) Aftalerne mellem de graeske producenter og Holderbank-gruppen
16) - Titan og Holderbank-gruppen
Der findes et udkast til kontrakt mellem Titan og Umar (Holderbank-datterselskab) dateret den 19. juni 1986. Udkastet er undertegnet af Titan, men ikke af Umar, og det drejer sig om leverancer af klinker og cement til USA (dok. 33126/19501-19511). Ifoelge Titan (s. 50 i Titans svar paa klagepunktsmeddelelsen) blev kontrakten ikke accepteret af Umar, men i juni og juli 1986 leverede Titan to sendinger klinker og en sending cement til Umar paa i alt 61 437 t. Disse maengder skal sammenholdes med, hvad der staar i referatet af ETF's moede den 19. september 1986 (jf. punkt 3): »Holderbank er ogsaa gaaet med til at koebe (men har endnu ikke skrevet kontrakt paa) 90 000 t fra Titan. Der er allerede leveret 7 000 t. . . .«
Den 16. januar 1987 og den 18. december 1987 blev der indgaaet yderligere to kontrakter mellem Umar og Titan (dok. 33126/19482-19489) paa levering af store maengder klinker, mindst 200 000 t for 1987 og 90 000 t for 1988, til Ideal Basic Industries - USA (Holderbank-datterselskab).
Den 20. august 1988 undertegnede Holderbank-selskabet, Pays-Bas Cement Co, og 1. august 1988 og 31. december 1990 af 30 000 t klinker i alt, hvoraf mindst halvdelen skulle gaa til Benelux-landene og den resterende del til Afrika. Prisen, som var fastsat i ECU, kunne ogsaa variere efter de af det belgiske oekonomiministerium registrerede priser paa Portland 40-cement.
Disse maengder skal sammenholdes med ETF's medlemmernes forpligtelse til at koebe en million tons eller derover, op til 2-3 mio tons, fra de graeske producenter (se de under punkt 1)-6) naevnte dokumenter).
Over for Titans paastand om, at forretningsforbindelserne til Ideal Basic Industries ligger forud for den periode, som de anfaegtede kontrakter vedroerte, maa bemaerkes, at det ikke udelukker, at disse kontrakter indgaar i de foranstaltninger, der tog sigte paa at opsuge de destabiliserende maengder, eftersom moderselskabet Holderbank sammen med andre producenter besluttede, at det var noedvendigt at mindske presset paa de graeske producenter i Europa ved at aftage leverancer fra dem, bl.a. til videresalg i USA.
17) - Heracles og Holderbank-gruppen
Den 9. maj 1986 undertegnede Heracles og UMAR en kontrakt paa levering af 100 000 t cement (dok. 33126/20057-20064). Denne maengde skal sammenholdes med, hvad der stod i referatet af ETF's moede den 19. august 1986: ». . . Desuden har de (Holderbank) koebt 100 000 t fra Heracles, hvoraf 40 000 er blevet leve-ret . . .«
Den 19. maj 1988 indgik Heracles og UMAR en kontrakt paa levering af 490 000 t (heraf 230 000 t klinker og 260 000 t klinker eller cement) fordelt paa 110 000 t i 1988, 190 000 t i 1989 og 190 000 t i 1990 (dok. 33126/20063-20071). Ifoelge denne kontrakts § 6 skal mindst 230 000 t klinker efter koeberens valg afsaettes i Nederlandene og/eller Luxembourg og/eller Luxembourg eller Belgien; de resterende maengder klinker eller cement kan afsaettes i lande uden for Benelux, og koeberen skal indhente saelgers forudgaaende skriftlige samtykke.
Disse maengder skal sammenholdes med Holderbanks og andre producenters tilbud om at koebe en million tons eller mere, op 2-3 mio tons, fra de graeske producenter (se de under punkt 1)-6) naevnte dokumenter).
c) Aftalerne mellem de graeske producenter og Lafarge
18) - Titan og Lafarge
I referatet af ETF's moede den 19. august 1986 hedder det, at »Lafarge har koebt en sending fra Titan til Montreal og vil aftage en ny sending i september . . .«
Af interne notater fra Lafarge af 8. juli 1986 og 28. januar 1987 og af en oversigt over indkoeb i 1986 fra Graekenland (dok. 33126/14412, 14417 og 14407) fremgaar det, at Lafarge den 22. juli 1986 via CFCI koebte 33 051 t klinker i Graekenland til levering i Montreal den 5.-10. august 1986, samt den 19. august 1986 29 806 t klinker til Canada Cement Lafarge.
Den 12. juni 1987 indgik Titan aftale med Lafarge om salg af 26 000 t klinker til Montreal (dok. 33126/14433-14437).
kontrakt af 20. oktober 1988 (dok. 33126/19708-19721), indgik Titan og Lafarge aftale om levering af 150 000 t klinker om aaret i perioden fra 1. november 1988 til 31. december 1991, hvoraf halvdelen skulle gaa til Frankrig, herunder ogsaa de franske oeer.
Disse maengder skal sammenholdes med Lafarges og andre producenters tilbud om at koebe en million tons og derover, op til 2-3 mio tons, fra de graeske producenter.
19) - Heracles og Lafarge
Den 17. juni 1988 blev der mellem Lafarge Overseas America og Heracles indgaaet en kontrakt gaeldende for perioden fra 1. juni 1988 til 15. juni 1991 (dok. 33126/14454-14469). Kontrakten gaar ud paa, at der i hvert kontraktaar skal leveres 500 000 t klinker og cement. Klinker-leverancerne kan afsaettes uden for Frankrig, en del af cementet kan eksporteres til de lande, der er angivet i tillaeg nr. 2, hvilket for Europas vedkommende er Frankrig, Portugal, Skandinavien og Tyrkiet, men stoerstedelen af cementet skal afsaettes i Frankrig. Prisen paa klinker og cement til Frankrig afhaenger af udsvingene i cementpriserne i Frankrig (dok. 33126/14446-14453).
Disse maengder skal sammenholdes med Lafarges og andre producenters tilbud om at koebe en million tons og derover, op til 2-3 mio tons, fra de graeske producenter.
EPC fik underretning om de kontrakter, der i oktober 1988 var blevet indgaaet mellem Lafarge, Titan og Heracles, paa moedet den 20. oktober 1988 (se Ciments Français' referat, dok. 33126/18179-18180).
At der direkte eller via mellemmaend bestod forretningsforbindelser mellem Lafarge og Heracles og Titan allerede foer dette tidspunkt, er ikke til hinder for, at disse koeb indgaar som led i de foranstaltninger, der blev truffet af ETF. De oevrige medlemmer af ETF, og ogsaa medlemmerne af EPC, fik underretning om disse kontrakter (jf. nr. 36, punkt 8)). Det viser, at selv om der bestod forretningsforbindelser forud for det »graeske problem«, oenskede Lafarge, at disse kontrakter skulle fremstaa som Lafarges bidrag til de indkoeb, man havde droeftet i faellesskab i ETF.
d) CBR-gruppens koeb fra Graekenland
20) CBR deltog i disse aktioner, ikke direkte via egne forbindelser til de graeske producenter, men indirekte via UMAR, som er et datterselskab af Holderbank.
Som naevnt under punkt b) indgik UMAR og Pays-Bas Cement Co. den 19. maj 1988 og den 20. august 1988 kontrakt med henholdsvis Heracles og Titan om levering af klinker, hvoraf mindst halvdelen skulle gaa til Benelux-landene.
Den 15. juli 1988 indgik UMAR og CBR en kontrakt angaaende de generelle vilkaar for levering af graeske klinker (dok. 33126/18117-18121). Ved telex af 13. september 1988, 27. januar 1989 og 24. marts 1989 afgav CBR ordrer til UMAR, hver gang paa 25 000 t klinker (dok. 33126/18122-18124). I soetransportkontrakterne for disse tre ordrer er CBR angivet som modtager, medens Titan er angivet som leverandoer-afskiber (dok. 33126/18125-18127).
Det haandskrevne referat af moedet i CBR's bestyrelse den 4. maj 1988 giver foelgende fortolkning af denne kontrakt: »Graesk cement - Da det er bedre at importere klinker end cement til Benelux-landene, fordi klinker ikke giver mulighed for indflydelse paa markedet, indgik Celis med EF's godkendelse en aftale om import af klinker fra Graekenland. Disse klinker skal bruges i blandingsanlaeg i Nederlandene og Belgien. Via Madrid-selskabet Humar (som er et internationalt handelsselskab) vil Celis skrive kontrakt paa import af graeske klinker mod, at Graekenland begraenser sin eksport af cement til Benelux-landene. Kontraktens loebetid er fastsat til 2 aar, og der bliver tale om levering af 280 000 t, svarende til 1,65% af vores forbrug. Prisen fob Graekenland ligger paa 29,5 USD, hvortil kommer transport og losning. Formanden takkede Celis for de gode resultater, han havde opnaaet ved forhandlingen af denne kontrakt« (dok. 33126/7632-7633) (153).
21) CBR kritiserer Kommissionen for at have lagt urimelig stor vaegt paa dette haandskrevne notat, som paastaas at vaere udarbejdet af en sekretaer, og som »er praeget af mange overstregninger, indbyrdes modsigelser (den ene gang tales der om en undertegnet kontrakt og den anden gang om en kontrakt, der endnu ikke er undertegnet) og helt aabenlyse fejl. Saaledes anfoeres det bl.a., at koebet af graeske klinker sker med »EF's godkendelse.« Det er alt sammen udtryk for forvirring angaaende den naermere genstand for droeftelserne hos den, der skrev notatet» (154) (s. 112 i CBR's svar paa klagepunktsmeddelelsen). CBR kritiserer desuden Kommissionen for at vaere gaaet let hen over det officielle referat af det samme moede.
Selv om dette notat maaske er skrevet af en person, der ikke kendte noget til de emner, der blev droeftet, maa det bemaerkes, at ovenstaaende uddrag ikke giver nogen fortolkning af de droeftelser, der refereres, hvilket kunne have givet det en vis betydning, at vedkommende ikke havde tilstraekkeligt kendskab til de emner, der blev behandlet. Der er snarere tale om et faktuelt referat af en droeftelse. Kommissionen mener, at man under disse omstaendigheder ikke kan noejes med blot at laegge det officielle referat til grund. I oevrigt bekraefter CBR's egne udtalelser paa s. 116 i CBR's svar paa klagepunktsmeddelelsen indirekte, hvad der fremgaar af foerste saetning i det ovenstaaende uddrag af det haandskrevne referat.
Det officielle referat, der - selv om det ikke er omtalt i meddelelsen af klagepunkter - blev udsendt til samtlige virksomheder, fremstiller tingene paa en helt anden maade. For at aabne mulighed for en sammenligning med det haandskrevne referat af moedet i CBR's bestyrelse den 4. maj 1988 citeres i det foelgende et uddrag af det officielle referat af samme moede (dok. 33126/7629-7631): »Europa: koeb af klinker. Paa grund af den uventede stigning i forbruget af cement paa vores naturlige marked (ult. april 1988: + 32% i forhold til 1987, hvor man havde ventet uaendret forbrug) og de kontrakter angaaende eksport af klinker og cement, der blev indgaaet ved aarets begyndelse for at undgaa at maatte standse produktionen paa grund af de store lagre, er der nu risiko for, at der bliver en mindre mangel paa cement. Celis har med Umar (som er et internationalt handelsselskab) forhandlet om CBR's og ENCI's muligheder for at koebe klinker i udlandet paa kontrakter paa 25 000 t hver. Denne mulighed vil kunne gaelde for 2½ aar med leverancer paa op til 240 000 t, svarende til 3,2% af CBR's og ENCI's behov for klinker og 2,5% af de samlede cementleverancer. Prisen bliver paa ca. 48 dollars pr. ton leveret i Rotterdam eller Antwerpen. Klinkerne skal bruges direkte i blandingsanlaeggene i Rozenburg, Gent eller Ijmuiden. Den samlede kostpris paa klinker fremstillet efter vaadmetoden i CBR-EUR ligger paa 42 dollars pr. ton klinker paa fabrikslager. Prisen afregnes i ECU. Formanden takkede Celis for hans hurtige reaktion og positive forhandlingsresultat« (155).
Til dette officielle referat, som CBR goer meget ud af i sit svar paa klagepunktsmeddelelsen, maa der knyttes nogle bemaerkninger. For det foerste er det maaske rigtigt, at der skete en uventet stigning i cementforbruget, men det udelukker ikke, at de graeske klinker blev koebt med det formaal at bremse eksporten fra Graekenland til Benelux-landene, hvilket CBR ogsaa indirekte indroemmer: »Ved at koebe klinker af de graeske producenter haabede CBR endelig paa at kunne svaekke de graeske producenters interesse i at eksportere cement til Belgien» (156) (s. 116 i CBR's svar paa klagepunktsmeddelelsen).
Med hensyn til stoerrelsen af den uventede stigning i forbruget fremgaar det desuden af CBR's aarsberetning for 1988, at forbrugsstigningen fra 1987 til 1988 udgjorde 16% i Belgien, 15% i Nederlandene og 6% i Nordrhein, og at CBR's leverancer af cement og klinker steg med 16% og ikke med de 30%, som CBR i sit svar paa klagepunktsmeddelelsen anfoerer for et enkelt kvartal uden nogen naermere referenceangivelse eller angivelse af stoerre procentsatser, der desuden uden nogen naermere forklaring baseres paa 1985.
e) Aftalerne mellem de graeske producenter og Scancem (Aker/Euroc)
22) I det dokument, arbejdsgruppen udarbejdede i Zuerich og Céligny (se punkt 1), omtales Cementa/Norcem blandt de selskaber, der kunne deltage i opkoebene af graesk cement. I et internt notat fra Blue Circle af 4. september 1986 (dok. 33126/11026-11027) hedder det, at Norcem/Cementa (der ligesom Scancem hoerer til Aker/Euroc-gruppen) var blandt de selskaber, der skulle deltage i opkoebet af graesk cement. Aker/Euroc-gruppen var repraesenteret paa to moeder mellem delegationsledere og paa ETF-moederne (se nr. 25, litra c), g), i), l) og o)).
- Titan og Scancem
Titan og Scancem har indgaaet foelgende kontrakter:
- den 28. januar 1987 (dok. 33126/19621-19629) paa levering i tiden mellem 1. februar og 31. december 1987 af 125 000 t klinker til Ghana, Liberia og Togo
- kontrakt af 7. oktober 1987, flere gange aendret ved tillaegskontrakter, den sidste af 17. november 1989 (dok. 33126/19585-19620), paa levering i tiden mellem 1. januar 1988 og 31. december 1990 af 650 000 t cement til USA og Bahamas
- kontrakt af 15. oktober 1987, aendret flere gange ved tillaegskontrakter, den seneste af 15. marts 1990 (dok. 33126/19631-19656), paa levering i tiden fra 1. januar 1988 til 31. december 1990 af 300 000 t klinker til Ghana, Liberia og Togo.
Disse maengder skal sammenholdes med de europaeiske producenters tilbud om at opkoebe 2-3 mio tons cement og klinker med det formaal at bremse eksporten til Europa fra Graekenland (se de under punkt 1)-6) naevnte dokumenter).
At Scancem er et selskab, der normalt driver international handel med cement og klinker, betyder ikke, at disse kontrakter ikke kan henregnes blandt de saakaldte »carrot actions.« Holderbank, Lafarge og Blue Circle driver ogsaa international handel med cement og klinker, hvilket goer det lettere at faa placeret de maengder, der destabiliserer markedet. Det fremgaar desuden af de omtalte dokumenter, at forretningsforbindelserne i den form, de har haft siden anden halvdel af 1986, var udtryk for et oenske om at loese det saakaldte »graeske problem.« At der skulle vaere tale om normale forretningsforbindelser, modbevises af, at ETF-medlemmerne droeftede dem med hinanden. Endelig fremgaar det af referatet af ETF's moede den 19. august 1986 (jf. punkt 3), at Scancem ogsaa deltog i opkoebene af graeske produkter, eftersom der i dette referat alene klages over, at de initiativer, visse EFT-medlemmer tog, havde placeret Scancem i en svag forhandlingsposition over for de graeske producenter.
29. Udtalelser fra nogle af virksomhederne
1) I betragtning af den holdning, de forskellige virksomheder har givet udtryk for, er det paa sin plads at uddybe visse af de udtalelser, der er blevet fremsat til denne sagsfremstilling.
2) Hvad Cembureau angaar, henvises der blot til, hvad der anfoeres under nr. 24.
3) Oficemen foeler sig overhovedet ikke beroert af, hvad der anfoeres i forbindelse med ETF, for det eneste moede, Oficemens bestyrelsesformand Andia skulle have deltaget i, var moedet i undergruppen »Beskyttelsesforanstaltninger«den 15. marts 1987, men han deltog ikke paa grund af et forsinket fly. Det modbevises af, at Andia blev udnaevnt til medlem af denne undergruppe paa delegationschefernes moede den 9. september 1986 (jf. nr. 25, punkt 24)), og i saerdeleshed af, at Andia i moedereferatet er angivet som vaerende til stede (jf. nr. 25, punkt 47).
Af endnu stoerre betydning er, at den spanske delegationsleder, der ogsaa repraesenterede den spanske industri og dermed ogsaa Oficemen, var til stede paa delegationsledernes moeder den 9. juni 1986, den 9. september 1986 og den 6. november 1986 (jf. nr. 25, punkt 9), 23) og 39).
4) Syndicat Français de l'Industrie Cimentière paastaar ikke at have deltaget i noget moede angaaende ETF samt at vaere helt udvidende om ETF's virksomhed. Det maa foerst og fremmest erindres, at den franske delegationsleder, som repraesenterer dette Syndicat og dermed hele den franske industri, var til stede paa delegationsledernes moeder den 9. juni 1986, 9. september 1986 og 6. november 1986 (jf. nr. 25, punkt 9), 23) og 39)); i oevrigt har Ciment Français udtalt, at Laplaces tilstedevaerelse paa nogle af moederne bl.a. skyldtes hans stilling i Syndicat (jf. nr. 24, punkt 3) og nr. 25, punkt 9)). Endvidere var problemerne omkring eksport af graesk cement optaget paa dagsordenen (punkt 3) paa moederne i Syndicats forretningsudvalg den 8. juli 1986, 9. september 1986 og 7. oktober 1986, og dette punkt blev ikke naermeret uddybet i referaterne af disse moeder (dok. 33126/14828-14860). Ifoelge Syndicat oenskede man ikke, at der skulle vaere noget skriftligt spor af forretningsudvalgets kritik af de franske myndigheder. Denne forklaring modsiges af dagsordenen for forretningsudvalgets moeder den 8. juli 1986 og 9. september 1986, hvor der overhovedet ikke er tale om de offentlige myndigheder, men udelukkende om eksport af cement fra Graekenland: den eneste omtale af offentlige myndigheder findes paa dagsordenen for moedet den 7. oktober 1986, hvor der i en parentes staar »samtale i DREE den 23. september.« Desuden indeholder ingen af referaterne nogen omtale af dagsordenens punkt 3. Under alle omstaendigheder var formanden, Laplace, altid til stede ved forretningsudvalgets moeder den 8. juli, 9. september og 7. oktober 1986, og desuden var Kasriel, som deltog i forskellige moeder, bl.a. delegationsledernes moeder angaaende ETF, til stede paa et af moederne. Der er saaledes ingen holdepunkter for Syndicats paastand om, at man var uvidende om ETF's virksomhed.
5) Med hensyn til Cementos Cosmos og Cementos del Norte er der tale om saertilfaelde, hvor Kommissionen har besluttet at indstille proceduren (jf. nr. 4).
KAPITEL 6
European Cement Manufacturers Export Committee (ECMEC)
30. ECMEC' tilblivelse
1) I et internt notat fra Blue Circle af 4. april 1981 (dok. 33126/11338-11340) fortaelles foelgende om eksportkomitéernes tilblivelse: »Tidligere stod Cembureau selv direkte for et europaeisk eksportudvalg, men etableringen af faellesmarkedet og EF's modvilje mod enhver form for karteller fik Cembureau til at opgive dette stedbarn, og det blev overladt til uformelle initiativer udefra at etablere et europaeisk samarbejde om cementeksport. Initiativet blev taget af Michael Chapman, og i 1972 blev der en oprettet en saakaldt »London Club«, som oprindeligt bestod af en meget lille gruppe eksportoerer, der allerede igennem nogle aar havde moedtes paa Michaels initiativ« (157). Notatet omtaler derefter London Clubs opsplitning i to komitéer, visse medlemmers skeptiske holdning til, hvilket formaal det tjente at have en komité bestaaende af store eksportoerer, og mistilliden mellem graeske og spanske producenter, som det ifoelge notatet var lykkedes at faa afsat store maengder paa markedet med katastrofale foelger.
Denne »London Club«, der havde saede i Blue Circles kontorer, udviklede herefter sin egen organisation og kom til at bestaa af en »Export General Committee« og en »Export Working Committee.«
2) I 1978 mente de stoerste eksportoerer, at de burde moedes uden for »London Club«, hvilket foerte til oprettelse af en anden komité, European Export Policy Committee« (forkortet EPC).
Efter oprettelsen af EPC besluttede medlemmerne af »London Club« paa moedet i Paris den 23. januar 1979 i Cembureaus lokaler (dok. 33126/12751-12752) foelgende:
»1. Export General Committee og Export Working Committee skal laegges sammen til én komité, der skal moedes ca. fire gange om aaret. Denne komité skal vaere aaben for deltagelse af alle de Cembureau-medlemmer, der er aktivt impliceret i eksport til lande, der ikke er med i Cembureau. Komitéens navn skal vaere European Cement Export Committee, og den skal have til formaal at fremme eksporten og udveksle forretningsoplysninger.« (Punkt 2, 3 og 4 angaar udnaevnelsen af en formand og tre naestformaend, en administrativ underkomité, sekretariatets saede). »De stoerste eksportoerer skal fortsat moedes fra tid til anden, og de andre medlemmer af European Cement Export Committee skal via deres repraesentanter i denne komité orienteres om deres syn paa sagerne« (158).
3) I det mindste siden 1980 har det vaeret vedtaget, at de to komitéer skulle have et faelles sekretariat, og denne sekretariatsfunktion blev betegnet ECMEC. Ifoelge skrivelsen fra ECMEC af 30. marts 1990 (dok. 33126/16766-16774), har betegnelsen ECMEC ingen juridisk betydning, men blev udelukkende brugt som betegnelse paa en organisation, der varetager uafhaengige sekretariatsfunktioner. Der findes heller ingen skriftlig aftale herom mellem ECMEC og de to komitéer (159).
4) Lige fra begyndelsen udstationerede Blue Circle en af sine ansatte, Andrew Gac, som sekretaer for ECMEC, og Gac har siden 1989 ledet ECMEC. ECMEC havde saede i Blue Circles kontorer indtil 1987, hvor Blue Circle lejede kontorer til ECMEC; den 7. juni 1989 sendte Blue Circle lejekontraktrakten til Gac (dok. 33126/13673-13682 og 11260-11274).
At alle forbindelser mellem Blue Circle og ECMEC samt mellem Blue Circle og Andrew Gac blev afbrudt, ser ud til at skyldes den undersoegelse, den amerikanske Federal Trade Commission havde ivaerksat i anledning af mistanker om samordning mellem europaeiske producenter, som eksporterer til USA - det synes at fremgaa af et notat af 17. oktober 1988 udarbejdet af Blue Circles egen jurist (dok. 33126/11275) (160).
5) ECMEC havde ingen vedtaegter og var ikke undergivet nogen retlige forpligtelser i Det Forenede Kongerige, men optraadte som en forening. ECMEC's udgifter blev fordelt mellem de to komitéer, med 80% til EPC og 20% til ECEC, ifoelge en aftale mellem komitéernes formaend, som blev nedfaeldet i en skrivelse af 15. december 1980 (dok. 33126/16785).
Kommissionen anerkender gerne, at ECMEC reelt var sekretariat for komitéerne og bestod af Andrew Gac og dennes sekretaer.
6) Ved skrivelse af 31. december 1992 (dok. 33126/22289a), meddelte Andrew Gac Kommissionen, at ECMEC var blevet oploest pr. 1. januar 1993, og at al korrespondance angaaende de to komitéer derefter skulle stiles til de respektive formaend.
A) EUROPEAN CEMENTE EXPORT COMMITTEE (ECEC)
31. ECEC' formaal, struktur og medlemmer
1) Som naevnt i det foregaaende afsnit, blev ECEC stiftet i 1979 ved en sammenlaegning af Export General Committee og Export Working Committee.
2) I stiftelsesdokumentet af 6. december 1979 (dok. 33126/16786-16789) fastsaettes det, at ECEC har til formaal paa et uformelt grundlag at fremme samarbejdet mellem de europaeiske producenter, der eksporterer graa cement til alle lande, undtagen vesteuropaeiske lande og USA. Til trods for denne indskraenkning kan ECEC indhente og offentliggoere statistiske oplysninger om cementindustrien og for samtlige lande. Alle organisationer eller producenter i vesteuropaeiske lande, der beskaeftiger sig med eksport, kan optages som medlemmer. Hvert land har én stemme; de lande, der eksporterer mellem 1 og 3 mio t om aaret, har to stemmer; og de lande, der eksporterer over 3 mio t, har tre stemmer. ECEC's organer er generalforsamlingen, formanden, naestformanden og »Steering Committee.« Sidstnaevnte bestaar af formanden, naestformanden og fire medlemmer, heraf to valgt af de lande, der har én stemme, og to af de lande, der har to eller tre stemmer.
Stiftelsesdokumentet af 26. september 1986 (dok. 33126/12516-12518) fastsaetter samme formaal og samme organer som det foregaaende dokument. Den eneste forskel bestaar i fordelingen af stemmerne, idet hvert land har en stemme uanset eksportens stoerrelse, hvilket har den konsekvens for udpegelsen af de fem medlemmer i Steering Committee, at intet af saederne laengere er forbeholdt de store eksportoerer.
Generalforsamlingen traeder sammen to gange om aaret, og Steering Committee moedes fire gange om aaret.
3) Inden for EF har ECEC foelgende medlemmer: for Belgien: siden 1986 Fédération de l'Industrie Cimentière, der afloeste det tidligere ECEC-medlem Cimbel, for Danmark: Aalborg, for Frankrig: Syndicat Français de l'Industrie Cimentière (tidligere Syndicat National des Fabricants de Ciments et de Chaux), for Tyskland: Dyckerhoff, Alsen Breitenburg og Nordcement, for Graekenland: organisationen af graeske cementproducenter, for Irland: Irish Cement, for Italien: Italcementi, Unicem og Cementir, for Nederlandene: ENCI, for Spanien: Oficemen og for Det Forenede Kongerige: siden 1986 Castle Cement (svar paa klagepunktsmeddelelsen, s. 54). I klagepunktsmeddelelsen blev ATIC angivet som vaerende medlem af ECEC for Portugal. I sit svar paa klagepunktsmeddelelsen og under hoeringerne haevdede ATIC ikke at vaere medlem af ECEC under henvisning til, at den kun var en rent teknisk forening. Hertil kan bemaerkes, at selv om ATIC maaske kun er en teknisk forening, er den medlem af Cembureau. Paa grundlag af det foreliggende materiale finder Kommissionen, at ATIC ogsaa var medlem af ECEC. I Ciments Français' haandskrevne referat af moedet i Steering Committee den 13.-14. april 1989 (dok. 33126/18201-18204) hedder det saaledes under punkt i): »Formanden oplaeste et brev fra Meric angaaende Ciments Français' fravaer paa ECEC's moeder. Clemente noterede sig dette, men mindede om, at det er landene, der er medlemmer af ECEC, og som selv bestemmer, om de vil repraesenteres ved brancheorganisationer eller virksomheder« (161). Det er rigtigt, at ATIC ikke var med paa listen over dem, der skulle have tilsendt moedereferater og almindelig korrespondance, men ATIC faar dog tilsendt det spoergeskema, der skal udfyldes hvert kvartal, samt statistikkerne, i modsaetning til hvad der er tilfaeldet i andre lande (Tykland, Italien og Nederlandene), hvor det ikke er den nationale brancheorganisation, der er medlem, og hvor spoergeskemaet og statistikkerne sendes ud til producenterne selv (dok. 33126/12524-12534).
Desuden bemaerkes, at naar en brancheorganisation er medlem af ECEC, fortsaetter den med at tilhoere denne medlemskategori, selv om repraesentanterne i ECEC reelt for det meste er de salgschefer i cementvirksomheder, som paa nationalt plan er blevet udpeget af organisationerne og/eller virksomhederne selv (se dok. 33126/18201-18204).
32. Forholdet mellem ECEC og EPC
1) Ifoelge stiftelsesdokumentet af 1979 skulle to af medlemmerne af Steering Committee vaelges blandt de medlemmer, der havde to eller tre stemmer, dvs. blandt de store eksportoerer. Virkningen af denne bestemmelse var bl.a., at Steering Committee dannede forbindelsesled mellem ECEC og EPC. Det brev, der blev udsendt efter moedet i Paris den 23. januar 1979, og som er omtalt under nr. 30, punkt 2), bekraefter denne forbindelse mellem de to komitéer, bl.a., hvor det hedder, at »De stoerste eksportoerer skal fortsat moedes fra tid til anden, og de andre medlemmer af European Cement Export Committee skal via deres repraesentanter i denne komité orienteres om deres syn paa sagerne (162).
2) Af de referater, man har fundet, fremgaar, at ECEC faktisk blev orienteret om EPC's synspunkter (»Report from the Policy Committee«) paa foelgende moeder: den 14. marts 1984 (dok. 33126/14257-14262) aflagde Balbo sin beretning om situationen paa markederne paa EPC's vegne, den 11. september 1984 (dok. 33126/14303-14309) var det Gac, der udtalte, at der ikke var meget nyt at melde, den 21. februar 1985 (dok. 33126/14266-14267) blev der afholdt et saerskilt moede i ECEC til droeftelse af aftalen mellem de graeske og spanske producenter angaaende kvoter for eksport til lande uden for Europa, som foerte til oprettelsen af Cement Marketing Association og forbindelser mellem ECEC og EPC, den 22. marts 1985 (dok. 33126/14289-14294) aflagde Balbo og Rumeu paa EPC's vegne beretning om situationen paa markederne, om EPC's fremtidige skaebne efter oprettelsen af Cement Marketing Association og om EPC's virksomhed, ligesom de tilkendegav deres syn paa EPC's og ECEC's forskellige karakter, den 22. januar 1986 (dok. 33126/12614-12616 og 12667-12674) droeftede man forholdet mellem ECEC og EPC, og der ser ud til at have vaeret visse spaendinger mellem de to komitéer, den 10. juni 1986 (dok. 33126/12607-12610) aflagde formanden beretning om den samtale, han havde haft med EPC's formand i et forsoeg paa at overvinde EPC's modvilje mod fortsat at holde ECEC orienteret. Kommissionen er desuden i besiddelse af dagsordenerne for to andre moeder, nemlig moederne den 7. december 1983 (dok. 33126/14184) og 14. december 1984 (dok. 33126/14310-14315). Kommissionen er ikke i besiddelse af noget referat af det foerste moede, og for det andet moedes vedkommende fremgaar det af referatet, at dette punkt ikke blev droeftet ved denne lejlighed.
3) Stiftelsesdokumentet fra 1986 (se nr. 31, punkt 2) tillagde ikke de store eksportoerer nogen saerlig rolle i Steering Committee. Det ser imidlertid ud til, at der ind imellem fortsat blev givet oplysninger fra EPC til ECEC, ogsaa efter september 1986. Det officielle referat af moedet i ECEC den 23. september 1988 (dok. 33126/12627-12634) naevner, at ECEC-medlemmerne i henhold til en generel aftale mellem ECEC's og EPC's formaend ogsaa har adgang til oplysninger om moederne med fjernoestproducenterne (se ogsaa Ciments Français' notat, dok. 33126/18218-18219). Ifoelge haandskrevne notater fra Italcementi om samme moede (dok. 33126/3418-3421) ser det ud til, at der fortsat gives oplysninger fra EPC til ECEC. Selv om ECEC-statistikkerne opstilles samlet for hvert land, anfoerer Italcementi paa s. 3419 foelgende: »EPC 25% i de tre foerste maaneder - 1988-trend - EPC i alt 10 mil. Hispacement, Heracles, Valenciana, Titan ± 7 mil. - Ciments Français, Lafarge, Norcem, Cementos del Mar, Hornos Ibéricos, Rezola, Cementa, Blue Circle, Halkis ± 3 mil.«, og paa s. 3421: »Hispacement 1,1 mil., Heracles 2,8 mil. ton, Titan 1,8, Valenciana 1 mil. - Alle markeder 10 mil.« Der var helt klar tale om oplysninger udvekslet inden for EPC - det fremgaar ikke blot af, at EPC udtrykkeligt naevnes, men ogsaa af, at Italcementi var medlem af ECEC, men ikke af EPC.
33. ECEC's virksomhed
a) Statistikker
1) Ifoelge Andrew Gacs udtalelser i brev af 30. marts 1990, s. 10 (dok. 33126/16776) offentliggoeres der statistiske oplysninger samlet for hvert enkelt land ved udgangen af hvert kvartal - oplysningerne for andet, tredje og fjerde kvartal omfatter ikke blot det paagaeldende kvartal, men ogsaa de forloebne kvartaler (»year to date«).
Hvert kvartal indberetter hvert medlem stoerrelsen af sit lands eksport til hvert enkelt land uden for Cembureau-omraadet (se eksemplet i dok. 33126/12706).
Paa basis af oplysningerne fra medlemmerne og oplysninger om markederne offentliggoer Gac en oversigt over: hvert enkelt lands reelle eksport af cement og klinker, den samlede eksport i den foregaaende periode og den anslaaede eksport i den kommende periode samt en oversigt over efterspoergslen efter cement og klinker i den forloebne periode og den kommende periode i de forskellige importlande (se eksemplet i dok. 33126/3410-3412, 12707-12709). Ved hvert aars udgang offentliggoeres en mere detaljeret oversigt, der angiver hvert enkelt eksportlands eksport til hvert importland (eksempel i dok. 33126/16814-16817). Med jaevne mellemrum offentliggoeres der desuden oplysninger, der for hvert aar og hvert land viser den forventede eksport og den faktiske eksport (dok. 33126/3422-3433, 12721-12728) (163).
b) Sammenholdelse af udbud og efterspoergsel og markedsundersoegelser
2) Paa moederne i Steering Committee og paa plenarmoederne gennemgik man situationen paa de forskellige eksportmarkeder. Medlemmerne korrigerede i det fornoedne omfang de fremsendte oplysninger, gav oplysning om deres forventede salg i indevaerende aar og deres prognoser for det efterfoelgende aar. Paa basis af disse oplysninger blev medlemmernes samlede udbud sammenholdt med efterspoergslen for at se, om der var forskel mellem udbud og efterspoergsel inden for cement i saekke og cement i loes vaegt som klinker. Ved gennemgangen af situationen paa de stoerste eksportmarkeder blev der talt om, hvilke medlemmer der eksporterede hertil, og hvor meget de regnede med at ville eksportere, hvilke medlemmer der havde opfoert eller agtede at opfoere anlaeg til losning af cement eller klinker, samt hvilke priser der blev anvendt (164).
c) Eksportpriser
3) Som naevnt under litra b) droeftede man, hvilke priser der kunne anvendes paa de forskellige eksportmarkeder paa baggrund af konkurrencen fra udenforstaaende.
Paa plenarmoedet den 14. marts 1984 (dok. 33126/14257-14262) blev der fastlagt vejledende referencepriser for medlemmernes eksport af cement i saekke, cement i loes vaegt og klinker til de enkelte lande. Paa plenarmoedet den 11. september 1984 (dok. 33126/14303-14309) gennemgik medlemmerne, hvor langt man var naaet paa vejen mod den tilstraebte faelles referencepris og udvekslede oplysninger om, hvilke faktiske priser de enkelte lande anvendte paa eksportmarkederne, og det blev konstateret, at gennemsnitsprisen laa paa 34 $ (28-32 $) for cement i saekke, paa 25 $ (23-24 $) for cement i loes vaegt, og paa 20-21 $ (17-19 $) for klinker. Paa plenarmoedet den 22. marts 1985 (dok. 33126/14289-14294) blev det fastslaaet, at det som foelge af situationen paa markedet ikke var muligt at opstille »realistiske prisanbefalinger«, men medlemmerne enedes om at gennemgaa de aktuelle priser, og der blev efter droeftelse heraf konstateret foelgende priser: cement i saekke 29/32 $, loes vaegt 21/22 $, klinker 18 $. Paa plenarmoedet den 11.-12. september 1985 (dok. 33126/6139-6142) blev det konstateret, at de priser, ECEC-medlemmerne anvendte i 1985, laa under de anbefalede priser for samme aar. Referatets ophavsmand drog foelgende konklusioner: »ECEC-moederne tjener det formaal, at de aabner mulighed for uformel udveksling af oplysninger mellem repraesentanter for de eksporterende cementvirksomheder. Det maa dog konstateres, at det ikke er lykkedes at naa frem til det tilstraebte samraad mellem Cembureaus eksportoerer for at saette en stopper for den forvaerring af priserne, der skyldes et for stort udbud. Man kan frygte, at de virksomheder, hvis fabrikker ligger taet ved kysten, og som kan faa lastet klinker og cement i loes vaegt om bord paa store skibe med minimale omkostninger, udkonkurrerer de mindre eksportoerer med en mindre gunstig geografisk beliggenhed paa prisen« (165). Paa plenarmoedet den 23. september 1988 (dok. 33126/12627-12634) droeftede man de nuvaerende priser paa markederne, og man var enige om, at de var steget med 2-4 $ for cement i loes vaegt og 1-2 $ for klinker. Selv om udbudssituationen var under kontrol, ventede alle, at der ville komme et prisfald som foelge af eksport fra Saudi-Arabien. Paa moedet i Steering Committee den 16. december 1988 (dok. 33126/12570-12575) blev det konstateret, at der i loebet af 1988 var sket en mindre bedring i fob-priserne, og man regnede med, at 1989-priserne ville komme til at ligge taet op ad priserne i december 1988.
d) Importen i medlemslandene
4) Paa ECEC-moederne droeftede medlemmerne ogsaa importen i medlemslandene, som oftest i relation til konkurrencen fra tredjelande.
Paa plenarmoedet den 22. marts 1985 (dok. 33126/14289-14294) blev det saaledes oplyst, at Blue Circle havde koebt 400 000 t cement i loes vaegt fra OEsttyskland.
Paa de efterfoelgende plenarmoeder (dok. 33126/12617-12674) aflagde hvert enkelt medlem beretning om cementimporten i hans land, normalt fra oestlandene.
e) Hjemmemarkederne
5) Under gennemgangen af situationen paa cementmarkedet faar medlemmerne ogsaa oplysninger om situationen i medlemslandene.
Den 26. marts 1987 (dok. 33126/12594-12598) noterede Steering Committee, at Spanien oplevede et opsving i den indenlandske efterspoergsel, der til dels blev udlignet i en tilbagegang i eksporten og i en nedskaering af kapaciteten i den spanske industri.
Den 10. marts 1988 (dok. 33126/12579-12581) noterede Steering Committee, at spanierne havde besluttet at reducere eksporten mest muligt for at kunne daekke den indenlandske efterspoergsel.
Italcementis notater fra moedet i Steering Committee den 22.-23. september 1988 (dok. 33126/3415-3416 og 3419) naevner, at det blev oplyst »at den flydende silo, der laa i havnen i Brest, nu oejensynlig er paa vej mod Alger, muligvis efter aftaler med Lafarge (den silo, Italcementi henviser til, tilhoerer sandsynligvis Libexim, der agtede at losse graesk cement, red.); den flydende Gizan-silo ligger stadigvaek i havnen i Sète til stor glaede for dokarbejderne, der gerne vil have haevn for, at Lafarge har lukket en cementfabrik i omraadet, hvorfra der blev eksporteret cement«, »Blue Circle har koebt klinker fra Liban (Holderbank) til Det Forenede Kongerige og koeber ogsaa i Belgien.«
I Italcementis notater fra moedet i Steering Committee den 16. december 1988 (dok. 33126/3401-3402) hedder det, at Det Forenede Kongerige i 1989 ventes at importere 2 mio t cement og klinker. Det bemaerkes i notatet, at hvis Italcementi fik »lov til det« som handelsselskab, kunne virksomheden gaa ind i leverancer til Det Forenede Kongerige, f.eks. med jugoslavisk cement (166).
I referatet fra moedet i Steering Committee den 13. april 1989 (dok. 33126/12566-12569) rapporteres det, at den franske eksport af klinker var gaaet tilbage som foelge af den begraensede kapacitet og den kraftige efterspoergsel paa mere interessante nabomarkeder. Selv om den franske eksport til lande uden for Vesteuropa var faldet, kunne der i foerste kvartal af 1989 konstateres en stigning paa 8% i det samlede salg til saavel hjemmemarkedet som eksportmarkederne.
34. Oploesning af ECEC
Ved skrivelse af 8. og 18. oktober 1993 sendte ECEC's advokater Kommissionen referatet af ECEC's moede den 19. marts 1993, hvor medlemmerne, efter at have taget til efterretning, at Partek Cement, Italcementi, Cementir, Unicem, Halkis og den tyrkiske brancheorganisation var traadt ud, besluttede at oploese ECEC og overfoere arkiverne til advokatfirmaet Simmons & Simmons. I den skrivelse, hvormed de fremsendte referatet, udtalte Simmons & Simmons, at man endnu ikke havde modtaget ECEC's arkiver.
B) EUROPEAN EXPORT POLICY COMMITTEE (EPC)
35. EPC's struktur og opgaver
1) I 1978 besluttede de store eksportoerer, der var medlemmer af London Club (se nr. 30), at oprette deres egen klub, European Export Policy Committee, bestaaende af producenter med et eksportpotentiale paa mindst 500 000 t om aaret.
2) Ifoelge udtalelser fra Andrew Gac (dok. 33126/16766-16777, s. 5) blev EPC oprettet i en situation, hvor cementproducenterne efter de store udvidelser af produktionskapaciteten i 60'erne og den krise, der begyndte i deres respektive lande i 1973, nu maatte vende sig mod eksportmarkederne for at faa deres produktion afsat, og specielt mod OPEC-landene, der var blevet mere attraktive og lettere tilgaengelige efter genaabningen af Suez-kanalen. Da eksportproblemerne ikke var de samme for de smaa og de store eksportoerer, besluttede de store at oprette deres egen komité til fremme af eksporten til lande uden for Europa. I modsaetning til ECEC, hvor det er de enkelte lande, der repraesenteres af brancheorganisationer eller af virksomheder, er EPC en klub for virksomhedsledere.
3) Ifoelge Gacs udtalelser blev EPC stiftet af: de franske producenter Ciments Lafarge og Ciments Français, den britiske producent Blue Circle, den skandinaviske producent Norcem, de spanske producenter Hispacement, Valenciana (som paa s. 39 i svaret paa klagepunktsmeddelelsen haevder foerst at vaere blevet medlem fra 1981), Cementos del Mar, Exponor (afloest af Rezola i 1984 som hovedaktionaer - dok. 33126/14041) og de graeske producenter Titan, Heracles og Halkis. Den 1. juli 1982 kom Hornos Ibéricos og den 1. januar 1983 Cementa ogsaa med. Den 1. januar 1987 fusionerede Norcem og Cementa deres internationale aktiviteter, og det var Scancem, der tog deres plads. Rezola traadte ud den 31. december 1985, Blue Circle den 12. oktober 1987 og Ciments Français den 17. februar 1989.
I sit svar paa klagepunktsmeddelelsen, s. 41, haevder Valenciana, at selskabet fra 1986 ikke laengere deltog i EPC-moederne, eftersom dets navn ikke figurerer nogen steder efter denne dato. Kommissionen kan ikke godtage denne paastand, eftersom Valenciana var repraesenteret af Manglano paa EPC's plenarmoeder den 13. maj 1987, 15. oktober 1987 og 16. februar 1989 og havde meldt afbud til moedet den 18. februar 1988. Desuden optraeder Valenciana i samtlige EPC-statistikker fra 1986 til 1989, med angivelse af Valencianas 12915-12966 og 12808-12814).
4) Kommissionen er ikke i besiddelse af nogen kopi af EPC's vedtaegter. Ifoelge Gacs udtalelser har EPC i oevrigt aldrig haft nogen vedtaegter, indtil komitéen blev oploest den 19. maj 1989, hvor der blev oprettet en anden forening med vedtaegter, Committee for Development of International Trade (CDICT).
Kommissionen er imidlertid i besiddelse af adskillige dokumenter, der omhandler visse af EPC's aktiviteter, og som kan give indblik i et af de formaal, EPC's medlemmer tillagde komitéen.
5) Ifoelge et haandskrevet, udateret notat fra Ciments Français (dok. 33126/4454) fundet paa salgsdirektoerens kontor (dok. 33126/4365) var baggrunden for oprettelsen af Policy Committee i 1978, at »formaendene oenskede at faa kontrol med eksportoererne.« Denne fortolkning ser ud til at blive bekraeftet af et internt Blue Circle-notat fra 9. april 1981 (dok. 33126/11338-11340), hvori det hedder, at »Tanken med denne Policy Committee var, at medlemmerne skulle repraesenteres paa topplan, hvilket man haabede ville goere det lettere at faa indfoert principper, der kunne forbedre situationen paa markedet og dermed forbedre prisniveauet for alle. Det man mest taenkte paa, var naturligvis, at hvis moederne blev holdt paa topplan, ville det blive muligt at traeffe vigtige beslutninger, f.eks. beslutninger om at holde stoerre maengder tilbage fra markedet for at skabe balance mellem udbud og efterspoergsel« (167). I notatet hedder det videre, at selv om Policy Committee ikke havde vaeret ineffektiv, havde den ikke naaet det vigtigste maal som foelge af den manglende tillid mellem de graeske og de spanske producenter og som foelge af graekernes og spaniernes udbud af store maengder cement paa markedet, der fik priserne til at falde.
6) I et internt notat af 7. marts 1989 (dok. 33126/4466-4467) definerer Ciments Français White Cement Committee i forhold til EPC: »Det er en uformel klub, der har samme funktion for hvid cement, som Policy (Export Policy Committee, red.) har for graa cement« (168). I et udateret, haandskrevet Ciments Français-notat (dok. 33126/4454) hedder det med hensyn til White Cement Committee: »Det er en klub: formaal: at beskytte hjemmemarkederne - regel: alle respekterer de andres hjemmemarkeder og eksporterer deres overskudsproduktion efter faelles overenskomst« (169).
Fire af de selskaber, der fik tilsendt klagepunktsmeddelelsen, omtaler notatet af 7. marts 1989 (Titan s. 30, Hornos Ibéricos s. 30, Ciments Français s. 27, ECMEC bilag 2, s. 2), men kun to - Ciments Français selv og ECMEC - kommer naermere ind paa indholdet (170).
7) EPC's formand, der beklagede sig over, at nogle af medlemmerne havde mistet interessen for at deltage i moederne, definerede paa moedet i Steering Committe den 19. januar 1987 EPC saaledes (dok. 33126/13045-13049): »Den stoerste fordel, de enkelte medlemmer har af medlemskabet, er formentlig de taette personlige kontakter, der skabes. Disse moeder danner den formelle ramme omkring saadanne kontakter« (171).
8) EPC har altid haft en vis organisatorisk struktur med faste grupper, der moedtes med jaevne mellemrum, nemlig en »Clinker sub-Committee« og en »bulk sub-Committee«, og der var desuden en »Steering Committee«, hvis moeder blev afholdt under forsaede af et medlem, der optraadte som ECP-formand og blev bistaaet af tre naestformaend og en sekretaer.
9) Paa basis af de dokumenter, der har kunnet fremskaffes (172) og under hensyn til, at de officielle dokumenter, saaledes som det fremgaar af denne sagsfremstilling, ikke altid giver et korrekt billede af de droeftelser, der faktisk fandt sted paa moederne, kan det udledes, at et af EPC's formaal var at fremme overholdelsen af hjemmemarkedsprincippet via et samarbejde mellem medlemmerne om eksporten.
36. Problemerne mellem europaeiske lande indbyrdes
1) Af nogle af de under nr. 35 naevnte dokumenter og de i det foelgende naevnte dokumenter fra EPC fremgaar, at EPC ikke kun beskaeftigede sig med eksport til lande uden for Europa, men ogsaa med eksport fra det ene europaeiske land til det andet.
2) Den foelgeskrivelse, der blev sendt til Blue Circle sammen med referatet af EPC-moedet den 18. november 1983 (dok. 33126/11364) indeholder foelgende: »PS. Jeg vedlaegger ogsaa, udelukkende til orientering af BCC, en kopi af udkastet til referat, der omfatter droeftelserne af emner, der normalt ikke falder ind under EPC's kompetence, men som kunne vaere af interesse for Dem« (173). Det referat, der blev sendt til Blue Circle (dok. 33126/11365-11373) indeholder paa s. 4 foelgende bemaerkninger, der ikke er med i det officielle referat (dok. 33126/14062-14068): »?Det foelgende angaar handel mellem europaeiske lande, og jeg er ikke sikker paa, at det boer indgaa i vort referat?
Et norsk transportselskab, PF Bassoe, er begyndt at koebe cement i saekke i Tyskland og Nederlandene til afsaetning paa markedet i Stavanger. Vi har hoert, at der paa laengere sigt er planer om en terminal til import af cement i loes vaegt i Norge.
Det britiske marked er udsat for pres fra de spanske udbydere. Manglano forsikrede de delegerede om, at hverken Valenciana eller Cementos del Mar var impliceret i eksport til Det Forenede Kongerige« (174).
3) Den 29. august 1985 skrev Andrew Gac for EPC-formanden et notat, »Orientering af EPC's Steering Committee, 12. september 1985 i Athen«, om de emner, der skulle droeftes paa moedet (dok. 33126/12804). I dette notat hedder det, at man skulle undersoege, om spanierne fortsat oenskede at deltage i EPC efter oprettelsen af Cement Marketing Association (punkt 1), om Cement Marketing Association rent faktisk var blevet oprettet og ville kunne overleve ogsaa efter 1985 (punkt 2), hvor alvorlig striden mellem Hispacement og Heracles om leverancer til Egypten var, og »hvor alvorlige truslerne om leverancer af spansk cement i loes vaegt til Bouris terminal i England« var (175), samt om det var noedvendigt at faa fastlagt en klar aftale i tilfaelde af, at Steering Committee besluttede, at EPC fortsat skulle bestaa (punkt 4). Kommissionen er ikke besiddelse af noget referat eller noget notat, hvoraf det fremgaar, hvad der egentlig blev droeftet paa moedet i Athen den 12. september 1985.
4) I et dokument udarbejdet af Gac den 1. september 1986 med titlen »EPC efter 1986« (»EPC Beyond 1986«) opstilles der tre alternative muligheder (dok. 33126/12771-12773): »Foerste alternativ: opretholdelse af status quo«, »andet alternativ: oploesning af EPC«, »tredje alternativ: en ny EPC.« I foerste afsnit under det foerste alternativ hedder det, at »Den vedvarende tilbagegang i salget og gnidningerne mellem europaeerne som foelge af graekernes intentioner om at eksportere til de vesteuropaeiske markeder tyder paa, at der ikke laengere er nogen idé i at fortsaette med EPC inden for rammerne af den nuvaerende aftale« (176).
5) I et andet dokument dateret den 4. november 1986 om »EPC's fremtid« (dok. 33126/12775-12778) har Gac nedfaeldet sine indtryk af EPC-moedet i oktober 1986 og en plan for en international cementorganisation. Gac noterer, at der paa EPC-moedet kunne konstateres en ret apatisk holdning og mangel paa initiativ hos deltagerne, goer sig overvejelser om EPC's fremtid, hvis det fortsaetter, og understreger, hvad der for ham at se er det stoerste problem: »Det saerlige problem, som vi finder det lidt svaert at komme ind paa, er overkapaciteten i Vesteuropa og i stigende grad ogsaa i den oevrige del af verden. Vanskelighederne bestaar i, hvordan problemet skal formuleres, for selv om det haenger som en truende sky over vores hjemmemarkeder, er det ikke haandgribeligt nok til at blive gjort til genstand for intensive droeftelser« (177).
6) Den 14. maj 1987 opsummerede EPC-formanden Marshall i et notat til Blue Circle de emner, man havde droeftet paa EPC-moedet den 13. maj 1987 (dok. 33126/11344-11345). Hvis man sammenligner de emner, der indgaar i dette notat, med det officielle moedereferat (dok. 33126/13004-13011), kan man konstatere, at de to foerste punkter (»Summary-Turkey«) og det fjerde (»Freight«) i Marshalls notat svarer til punkt III (»Review of statistics«) og IV (»Review of Market Development«) i det officielle referat. Marshalls notat omhandler ikke punkt V (»Dr. Marshall's meeting with Asean producers«), VI (»East-West Meeting in Tokyo«) og VII (»Administration«) i det officielle referat, men det officielle referat indeholder heller ikke noget om de andre emner, der omtales i Marshalls notat, nemlig »USA«, »Bouri«, »Titan«, »Cembureau Task Force«, »Lafarge«, »Norcem.« Dette notat refererer under punktet »Bouri« og »Titan« droeftelser i EPC angaaende handel mellem EF-lande, og visse aspekter ved denne handel sammenholdes med visse EPC-medlemmers aktiviteter paa eksportmarkederne (punktet angaaende Cembureau Task Force er omhandlet under nr. 24, punkt (3)). Under punkterne »Bourie« og »Titan« staar der foelgende: »Bouri(e) - (Bouri er den mellemhandler, som de graeske producenter bruger til eksport af cement til Det Forenede Kongerige, red.). Deres oekonomiske problemer ser ud til at vaere blevet forvaerret, flere leverandoerer er holdt op med at levere til Algeriet, fordi de ikke har betalt siden oktober 1986. Titan har brudt med Bouri i Det Forenede Kongerige, men er nu begyndt at levere til Lagan (Nordirland) i stedet for tyskerne. Skib nr. 2 er paa vej fra Heracles til Bouri i UK. Der gaar mange rygter om, at Bouri er ved at vende sig mod Frankrig og Spanien, og andre grossister skulle ogsaa vaere interesseret, men ikke noedvendigvis i graesk cement. Navnlig franskmaendene bad om oplysninger om, hvem det var, der leverede til Det Forenede Kongerige, fordi de har indtryk af at befinde sig i nogenlunde samme situation, som vi gjorde for ca. to aar siden.
Titan. De er glade for kontakterne med Blue Circle, specielt med Philip Hawkesworth. Ivan Tryfonas bemaerkede, at han mener, at man nu er begyndt at se mere fornuftigt paa tingene, i det mindste hos Titan. De kunne godt lide den maade, hvorpaa vi behandlede dem i USA, og de mener ikke, at deres leverancer til Nordirland er lige saa foelsomme som til Storbritannien. I mellemtiden er Heracles' ledelse blevet udsat for pres ikke blot fra regeringen, men ogsaa fra »hoejre-pressen«, som kritiserer alt, hvad de goer, og beskylder det for at vaere et udslag af daarlig socialistisk ledelse« (178).
7) Efter droeftelserne paa EPC-moedet den 20. oktober 1988 (dok. 33126/12791-12799 og 12971-12977) kom medlemmerne igen ind paa problemerne omkring den oegede samhandel mellem de europaeiske lande paa moedet i Steering Committee den 15. februar 1989 (dok. 33126/13019-13021): »Generelle markedsvilkaar. Der var en kort droeftelse af situationen paa verdensmarkedet og udviklingstendenserne. De fleste vesteuropaeiske lande havde haft en staerk efterspoergsel, hvilket i nogle tilfaelde havde givet sig udslag i en betydelig import til daekning af det lokale produktionsunderskud. F.eks. importerede Det Forenede Kongerige over 1 mio t cement og klinker og faar behov for ca. 2 mio t i 1989. En af de stoerste producenter har derfor sat flere gamle ovne i drift igen, hvilket ventes at kunne give 300 000 t.
I Graekenland steg den indenlandske efterspoergsel med 8% i 1988 og ventes at ligge paa samme niveau i 1989. De indenlandske priser er fortsat lave.
Halkis har skaaret sin kapacitet ned med 1 mio t, men det er ikke nok til at sikre rentabiliteten.
Spanien er udsat for oeget pres fra importoererne. Specielt er Katalonien et marked i vaekst, men ca. 50% af efterspoergselsstigningen daekkes af import« (179).
8) Ciments Français' referat af EPC-moedet den 20. oktober 1988 (dok. 33126/18179-18180) omtaler bl.a. forhandlingerne mellem Lafarge og Heracles og Titan om leverancer af cement eller klinker. Disse kontrakter blev omtalt i forbindelse med ETF (se nr. 28, punkt 18) og 19)), hvilket tydeligt viser, hvilken betydning de havde for samhandelen mellem EF-landene.
9) I sit svar paa klagepunktsmeddelelsen, bilag 2, s. 2, haevder ECMEC, at Marshall skrev notatet af 14. maj 1987 i sin egenskab af direktoer i Blue Circle og til sine kolleger i samme selskab og ikke i egenskab af formand for EPC, og ECMEC har fremlagt uddrag af en skriftlig erklaering fra Marshall af 13. februar 1992: »Jeg bekraefter, at indholdet af dette dokument [henvisning hertil, punkt 16, s. 40 i SO] . . . ikke angaar emner droeftet paa noget moede i EPC, undtagen med hensyn til punkterne med overskriften »Summary«, »Turkey« og »Freight.« Jeg skrev notatet alene som en briefing af mine kolleger i Blue Circles direktion. Jeg skrev det ikke som formand for EPC. Det drejede sig ikke om et EPC-dokument. Det blev ikke sendt til hverken noget EPC-medlem eller til EPC's sekretaer. Det blev kun sendt til folk i Blue Circle« (180).
Kommissionen henleder opmaerksomheden paa, at Marshall samtidig baade var formand for EPC og topleder i Blue Circle (medlem af direktionen), det paagaeldende notat bar titlen »European Export Policy Committee - Meeting on 13th May 1987«, og der sondres intetsteds i notatet mellem emner behandlet paa EPC-moedet, i tilslutning til moedet eller andetsteds, samtlige punkter i notatet er fortloebende nummeret under samme titel »European Export Policy Committee - Meeting on 13th May 1987.«
10) Nogle af virksomhederne (se bl.a. svar paa klagepunktsmeddelelsen fra Blue Circle, punkt 6.13-6.15, fra Ciments Français, s. 128-134, fra Lafarge, s. 68-70 og fra Titan, s. 29-31) goer gaeldende, at den omstaendighed, at man paa moederne i EPC kom ind paa en raekke forhold inden for EF, ikke i sig selv var bevis for eksistensen af et hjemmemarkedsprincip eller for, at komitéerne havde til formaal at beskaeftige sig med samhandel mellem EF-lande, og at der heller ikke kunne rejses tvivl om det legitime i at droefte disse spoergsmaal, bl.a. naar der var tale om dumping-salg til andre EF-lande (oejensynligt en hentydning til statssubsidierne til de graeske virksomheder).
Ingen er i stand til at definere, hvad der er EPC's formaal, for det er altid blevet haevdet, at EPC var en uformel klub uden hverken stiftelsesdokument eller vedtaegter. Kommissionen kan kun konstatere, at virksomhederne, som det fremgaar af dokumenterne, anerkender, at man inden for EPC droeftede ikke alene eksport til lande uden for Europa, men ogsaa samhandel mellem EF-lande. Kommissionen anerkender naturligvis virksomhedernes ret til ikke alene at indberette eventuelle overtraedelser af nationale eller EF-bestemmelser til de kompetente myndigheder - herunder ogsaa Kommissionen selv - men ogsaa deres ret til at goere det kollektivt, hvilket noedvendigvis forudsaetter, at de har kunnet droefte tingene sammen forinden. At virksomhederne var foruroligede over, at der blev ydet statsstoette til konkurrenter i andre europaeiske lande, kan dog under ingen omstaendigheder goere det berettiget at ivaerksaette private foranstaltninger ud over indberetning af sagen til de kompetente myndigheder. Det giver heller ikke nogen tilfredsstillende forklaring paa, at virksomhederne, som det fremgaar af de naevnte dokumenter, opfattede det som en trussel mod EPC's fortsatte bestaaen, at virksomheder i et Cembureau-medlemsland havde til hensigt at eksportere til et andet medlemsland, i betragtning af, at EPC udelukkende skulle beskaeftige sig med eksport til tredjelande.
37. Samarbejdet mellem medlemmerne paa eksportmarkederne
1) Kommissionen anerkender, at EPC, som det er blevet haevdet af flere virksomheder, hovedsagelig beskaeftigede sig med eksportmarkederne. Den anerkender ogsaa, at et samarbejde mellem virksomhederne paa disse markeder kun vil kunne udgoere en overtraedelse af EF-traktatens artikel 85, stk. 1, i det omfang, hvor dette samarbejde paavirker eller i det mindste vil kunne paavirke samhandelen mellem EF-landene. En saadan potentiel virkning fremgaar imidlertid at det ovenstaaende, og konsekvenserne heraf gennemgaas naermere i kapitel 10. Men selv om samarbejdet paa markeder i tredjelande ikke kan anses i sig selv at have udgjort en overtraedelse, er det imidlertid paa sin plads at give en kort beskrivelse af dette samarbejde ved hjaelp af et par eksempler. For som Kommissionen understregede under nr. 36, var dette samarbejde ikke uden betydning for mulighederne for at begraense samhandelen mellem EF-lande.
2) Dette samarbejde gik ud paa markedsdeling, prisfastsaettelse, udveksling af oplysninger og forsoeg paa at naa frem til aftaler med andre eksportorganisationer i Asien.
a) Markedsdeling
3) Paa EPC-moedet den 1. og 2. juli 1981 (dok. 33126/11442-11451) vedtog medlemmerne en raekke hovedprincipper (»Principles of Understanding«) (dok. 33126/11452-11455), som havde til formaal at skabe stabilitet paa verdensmarkederne ved at paalaegge hvert enkelt medlem pligt til ved eksport af cement i loes vaegt at overholde foelgende principper:
- De medlemmer, som erklaerer at have interesser paa bestemte markeder (»captive market«), har foersteret til at levere til disse markeder.
- De medlemmer, der erklaerer at have langfristede kontrakter paa bestemte markeder (»controlled market«) har foersteret til at levere hertil, men hvis de ikke er i stand til at daekke hele efterspoergslen paa disse markeder, skal de deles med de andre om disse leverancer paa retfaerdig vis.
- Paa de frie markeder (»free market«) skal de virksomheder, der oensker at levere hertil, udpege en ledende repraesentant, der tager sig af forhandlingerne og fordelingen af leverancerne.
- Et medlem, der oensker at aendre noget ved de fastlagte eksportmaengder, skal underrette EPC herom.
- Naar det er noedvendigt for at opnaa bedre priser, kan medlemmerne aendre stoerrelsen af deres udbud, uden at dette dog maa give udenforstaaende adgang til at traenge ind paa markedet.
- Man skal soege at naa til forstaaelse med andre udbydere (ECEC m.fl.) for at skabe et klima af stabilitet paa markedet.
4) Disse regler blev i praksis bekraeftet paa EPC-moedet den 14. september 1983 (dok. 33126/11400-11407) og ved brev fra EPC's formand af 14. september 1983 (dok. 33126/11414-11415), som Blue Circle besvarede den 6. oktober 1983 (dok. 33126/11416) med oplysning om, at Blue Circle ogsaa havde koebt en vis maengde cement i OEsttyskland, bl.a. for at sikre, at det ikke faldt i haenderne paa mellemhandlerne, og for derved at beskytte EPC-medlemmerne, som ville blive anmodet om at medvirke ved afsaetningen heraf.
b) Prisfastsaettelse
5) Som anfoert under punkt 3, litra c) og d), i »Principles of Understanding« fastsaettes priserne kollektivt for hver enkelt udskibningshavn, og aendringer kan kun foretages efter faelles overenskomst (181). Eksempler paa prisbeslutninger findes i referat af moedet i »Bulk Sub-Committee« den 1. juli 1981 (dok. 33126/11442-11446) og i referaterne af EPC-moederne den 12. november 1981 (dok. 33126/11432-11440), den 10. november 1982 (dok. 33126/11417-11420) og den 14. september 1983 (dok. 33126/11401-11407). Fra EPC-moedet den 18. november 1983 (dok. 33126/11383-11390) enedes man om ikke at naevne de vedtagne priser i de officielle referater (sammenlign det ovennaevnte officielle referat af moedet den 18. november 1983 med det uofficielle referat af samme moede, dok. 33126/11391-11399). Denne praksis med ikke at naevne de vedtagne priser i de officielle referater blev stadfaestet paa EPC-moedet den 16. februar 1984 (dok. 33126/11356-11363) (182). De andre referater, Kommissionen er i besiddelse af, naevner ikke laengere noget om, hvilke priser der blev fastsat (183).
c) Udvekslingen af oplysninger
6) Hvert enkelt medlem oplyste, hvilke maengder han kunne levere, og hvilke maengder han faktisk havde leveret til hvert enkelt importland. EPC beregnede med jaevne mellemrum stoerrelsen af hvert enkelt EPC-medlems markedsandel og sendte tallene til medlemmerne. Der foreligger statistikker for alle aarene (184).
d) Aftalerne med andre organisationer
7) For at forhindre en destabilisering af markederne raadfoerte EPC-medlemmerne sig med ECEC-medlemmerne (se nr. 32), og i overensstemmelse med punkt 3 i »Principles of Understanding« soegte de at naa til forstaaelse med dem og med producenter og/eller producentorganisationer i Asien. Der fandt moeder sted mellem EPC og repraesentanter for Cembureau og de asiatiske producenter (»East/West Meeting«) med det formaal at regulere udbuddet af cement paa verdensmarkedet (dok. 33126/11291-11306, 11328-11331 og referat af foelgende EPC-moeder: EPC's Steering Committee 18. maj 1989 og CDICT-moede - se nr. 35, punkt 4 - den 19. oktober 1989).
Det blev ogsaa overvejet at oprette et organ til regulering af markedet med kvotering for de store eksportlande. I den forbindelse blev der den 3. oktober 1986 fremlagt et forslag til oprettelse af en »International Cement Organisation« bestaaende af 25 eksportlande (dok. 33126/11307-11319, 11346-11348). Dette forslag ser ud til at vaere blevet droeftet paa »East/West Meeting« i Tokyo den 13. april 1987, og der blev udarbejdet et aftaleudkast (dok. 33126/11297). Det er ikke muligt at sige noget om, hvorvidt disse planer blev til noget.
KAPITEL 7
White Cement Committee (WCC)
38. WCC's karakter og opgaver
1) Ifoelge den definition, Ciments Français har givet i et udateret, haandskrevet notat (dok. 33126/4454) og et internt notat af 7. marts 1989 (dok. 33126/4466-4467), er WCC en klub bestaaende af europaeiske virksomheder, der producerer og eksporterer hvid cement (se ogsaa CBR's referat af WCC's moede den 3. oktober 1985, dok. 33126/9962-9966).
2) Ifoelge de implicerede virksomheder har WCC ingen vedtaegter. Det haevdes, at der ikke findes noget stiftelsesdokument, og stiftelsestidspunktet kendes ikke; da WCC ikke har nogen organisatorisk struktur, varetages sekretariatsfunktionen af medlemmerne efter tur. Det eneste sikre, man ud fra referaterne af de moeder, der har fundet sted fra 6.-7. maj 1982 til 26. maj 1988 (185), ved om WCC, er, at medlemmerne moedes to gange om aaret, at klubbens aktiviteter foelges op af en White Cement Promotion Committee (WCPC), som udelukkende bestaar af WCC-medlemmer (se referaterne af WCC-moederne den 3. oktober 1986 og 19. juni 1986, dok. 33126/9962-9966 og 2760-2763), og som har til opgave at fremme salget af hvid cement og udveksle oplysninger om de forskellige anvendelsesformaal.
3) Under kontrolundersoegelsen den 13. februar 1990 erklaerede Ciments Français' salgsdirektoer skriftligt: »ECMEC bestaar, saa vidt jeg ved, af alle de forskellige grupperinger, dvs. Export Policy Committee, European Export Committee og White Cement Committee« (186) (dok. 33126/18138). Ved skrivelse af 30. marts 1990 bestred ECMEC udtalelserne fra Ciments Français (dok. 33126/16766-16777). Som naevnt under nr. 35, punkt 6), fodnote 167, har Ciments Français i sit svar paa klagepunktsmeddelelsen gjort gaeldende, at salgsdirektoeren havde taget fejl, ligesom han tog fejl aaret foer, da han skrev notatet af 7. marts 1989. I den forbindelse fremsendte Ciments Français, som bilag 1 til svaret paa klagepunktsmeddelelsen, det brev, salgsdirektoeren den 12. februar 1992 havde sendt til ECMEC's advokater, og hvori han indroemmede at have givet fejlagtige oplysninger den 13. februar 1990. Der henvises her til, hvad der blev anfoert under nr. 35, punkt 6), fodnote 167, og det tilfoejes, at Ciments Français i den paagaeldende periode var repraesenteret af de samme personer i baade EPC og WCC, nemlig af de Kervenoael (undertiden ledsaget af Leboeuf eller Deneuville) i EPC og af Leboeuf (undertiden ledsaget af de Kervenoael eller Deneuville) i WCC.
4) Under kontrolundersoegelsen den 17. juli 1990 udtalte Titans eksportchef skriftligt, at »Titan og Heracles i 1984/85 henvendte sig til WCC-sekretaeren Gac for at faa oplyst, hvordan man kunne blive medlem. Andrew Gac svarede, at man skulle sende en skriftlig ansoegning til WCC's formand.« I sit svar paa klagepunktsmeddelelsen, bilag 2, s. 3 og 4, har ECMEC gengivet den erklaering, Titans eksportchef efter anmodning fra ECMEC's advokater afgav i marts 1992 om, at han blot havde antaget, at ECMEC's og EPC's sekretaer, Andrew Gac, ogsaa kunne vaere sekretaer for WCC.
5) Ifoelge et notat fra Italcementi af 30. august 1985 (dok. 33126/2802), hvori der erindres om, at WCC ikke er udsprunget af Cembureau, selv om WCC i adskillige aar har bestaaet af Cembureau-medlemmer, blev WCC oprettet af:Aalborg (Danmark), Alsen Breitenburg og Dyckerhoff (Tyskland), CBR (Belgien), Lafarge (Frankrig), Blue Circle (Det Forenede Kongerige) og Italcementi (Italien); senere kom ogsaa foerst Ciments Français (Frankrig) og derefter Valenciana (Spanien) med. I januar 1984 traadte Aalborg, Alsen Breitenburg og Blue Circle af de nedenfor naevnte grunde ud af WCC.
Under kontrolundersoegelsen den 13. februar 1990 (dok. 33126/18135) udtalte Ciments Français skriftligt, at Ciments Français »var traadt ud af alle ECEC-komitéerne (oktober 1988 og marts 1989), specielt de under punkt 3) og 4) naevnte« (187) (3: WCC, 4: EPC, red.). Som dokumentation for sin udmeldelse har Ciments Français fremlagt foelgende dokumenter: skrivelse om udmeldelse af EPC sendt til EPC's formand den 17. februar 1989 (dok. 33126/18216), skrivelse om udmeldelse af alle ECMEC-komitéer sendt til ECEC's formand den 10. marts 1989 (dok. 33126/18217) og en skrivelse sendt til Andrew Gac i ECMEC den 25. april 1989, hvori Ciments Français bekraefter sin udtraedelse fra alle ECMEC-komitéer og fremsender check til daekning af 1989-kontingentet (dok. 33126/18198). I sit svar paa klagepunktsmeddelelsen, bilag 2, s. 2 og 3, paastaar ECMEC, at det er en fejl, naar Kommissionen anfoerer, at Ciments Français traadte ud af WCC ved skrivelse af 25. april 1989, eftersom der i denne skrivelse ikke naevnes noget om udtraedelse af denne komité. Da skrivelsen af 17. februar 1989 indeholder udmeldelsen fra EPC, og skrivelsen af 10. marts 1989 udmeldelsen fra ECMEC-komitéerne, og da Gac haevder, at WCC ikke indgaar i ECMEC, maa det konkluderes, at Ciments Français ikke har fremlagt dokumentation for udtraedelse af WCC. I sit svar paa klagepunktsmeddelelsen, punkt 14.3.3., der baerer overskriften »Ciments Français' udtraeden«, anfoerer Ciments Français, at »Ciments Français i 1988 fandt, at man ikke eksporterede nok til, at der var nogen grund til at vaere medlem af WCC laengere, og besluttede, at man ikke laengere ville vaere med« (188).
6) Kommissionen finder, at der et tilstraekkeligt sammenfald mellem de ovennaevnte udtalelser til at kunne konkludere, at de tre eksportkomitéer, ECEC, EPC og WCC, indgik i ECMEC.
7) Paa basis af moedereferaterne kan WCC's opgaver og virksomhed beskrives saaledes:
39. Beskyttelse af medlemmernes hjemmemarkeder
1) Ifoelge et udateret, haandskrevet notat fra Ciments Français (dok. 33126/4454) er WCC »en klub: opgave: at beskytte hjemmemarkederne - regel: hvert medlem respekterer de oevriges hjemmemarkeder og eksporterer sin overskudsproduktion efter faelles overenskomst« (189).
2) Denne opgave og denne regel underbygges af en raekke referater af moederne i WCC. I Ciments Français' referat af moedet den 9. maj 1985 (dok. 33126/2793-2798) hedder det under punkt 2, »Forholdet til Aalborg/BC og ABZ/Japan«, at det var blevet besluttet ikke laengere at indkalde Aalborg til moederne, og at »det blev gentaget, at respekten for hjemmemarkederne var en ubetinget forudsaetning for deltagelse i WCC eller WCPC« (190).
3) Efter moedet den 3. oktober 1985 gjorde CBR's repraesentant sig en raekke overvejelser og drog foelgende konklusioner (dok. 33126/9958-9961):
»5. Generelle konklusioner
5.1. I sin nuvaerende form bidrager WCC ikke (eller ikke mere) til at holde salgsindtjeningen oppe.
5.2. Det ville kraeve, at to eksportoerer som Asland og Aalborg ogsaa kom med. Alle de nuvaerende medlemmer er imod at genoptage Aalborg, for de har ikke laengere tillid til den nuvaerende danske ledelse.
5.3. De nuvaerende medlemmer overholder allesammen visse spilleregler, men hvor laenge vil de blive ved med det? (eksemplet med Tunesien)
5.4. De fleste producenter af hvid cement klarer sig godt nok paa deres hjemmemarkeder (Italcementi, Ciments Français, Dyckerhoff. Deres stilling angribes dog lidt af Aalborg, via Alsen).
5.5. Denne respekt for hjemmemarkederne passer os ikke saa godt, fordi den reelt indskraenker vores naturlige marked til Benelux.
5.6. Vi maa derfor kunne klare os selv og vaere i stand til at producere et konkurrencedygtigt kvalitetsprodukt med de lavest mulige omkostninger. Vi foeler, at vi er mere konkurrencedygtige end de fleste af vore kolleger. Vi maa kunne indhente Aalborg« (191).
4) I CBR's referat af moedet den 2. oktober 1986 (dok. 33126/9874-9875) refereres under punkt 1, Aalborg, en samtale mellem Ciments Français og Aalborg: (Aalborg) »De vil stadigvaek ikke have os med i WCC«, (Ciments Français): »De ved udmaerket, hvorfor De ikke laengere er med i WCC. Vi rammes alle sammen i forhold til stoerrelsen af vores eksport. Der var en gentlemen's agreement om at respektere hjemmemarkederne« (192). I Italcementis referat af samme moede (dok. 33126/2737-2739) anfoeres det - efter den oplysning, at Aalborg ogsaa var blevet udelukket fra WCPC, fordi de andre medlemmer (men ikke Italcementi) oenskede det - at Leboeuf under samtalen med Aalborg havde benyttet sig af lejligheden til at slaa fast, at man maatte respektere hjemmemarkederne (193).
5) Der er en raekke konkrete eksempler paa, hvordan denne regel om hjemmemarkedsprincipperne blev haandhaevet.
a) Aalborg
6) Paa moedet den 13. september 1983 (dok. 33126/2855-2858) konstaterede de ni tilstedevaerende medlemmer, at Aalborg Portland havde oeget sin produktionskapacitet til 250 000 t, maaske til 300 000 t, hvilket skulle ses i forhold til en indenlandsk efterspoergsel paa 20 000 t, og at Aalborg i strid med de tilsagn, der blev afgivet paa Cembureau-moedet den 31. maj 1983, havde sat priserne kraftigt ned og tvunget Valenciana til at saette sine priser ned. Valenciana meddelte under disse omstaendigheder, at man ikke laengere ville deltage i WCC-moederne.
7) I januar 1984 (dok. 33126/2850-2852) blev der holdt moede i en sluttet kreds mellem Italcementi, Dyckerhoff, Lafarge, Ciments Français og CBR, som efter at have konstateret, at det ikke laengere var muligt at samarbejde med Aalborg, besluttede at oploese den hidtidige WCC og stifte en ny komité. Valenciana, der ikke var med, modtog den 10. januar 1984 (dok. 33126/2853) en telex, hvori de fem moededeltagere udtrykte det oenske, at Valencianas fravaer ikke var ensbetydende med, at Valenciana trak sig ud af WCC. Ved telex af 17. januar 1984 (dok. 33126/2854) bekraeftede Valenciana sit oenske om fortsat at vaere med i WCC sammen med de ovennaevnte fem virksomheder.
8) Den 13. marts 1984 stadfaestede den nye WCC, som bestod af Italcementi, Dyckerhoff, Lafarge, Ciments Français, CBR og Valenciana, beslutningen om midlertidigt at udelukke Aalborg fra WCC (dok. 33126/ 2842-2844), hvilket Aalborg fik tilsendt et brev om den 19. marts 1984 (dok. 33126/9977).
9) Paa moedet den 21. maj 1984 (dok. 33126/2830-2832) »gav hver enkelt medlem af den snaevre WCC-komité udtryk for, at de ikke oenskede at genoptage Aalborg« (194), og denne beslutning blev bekraeftet paa moedet den 2. oktober 1984 (dok. 33126/2815-2817). Hvad der i begyndelsen saa ud til at vaere en midlertidig udelukkelse, kom efter dette moede til at fremstaa som eksklusion, for man erfarede, at Aalborg havde solgt 2 000 t hvid cement til Tyskland, og den 9. maj 1985 (dok. 33126/2791-2792) blev det oplyst, at Aalborg havde solgt 3 000 t hvid cement til Belgien og havde planer om at saelge hvid cement i 5 kg saekke i Europa. Efter at have konstateret, at Aalborg ikke havde reageret paa skrivelsen af 19. marts 1984, besluttede WCC-medlemmerne enstemmigt, at Aalborg ikke laengere skulle indbydes til at deltage, ikke alene i moederne i WCC, men ogsaa i WCPC, for »viljen til at respektere de andre medlemmers hjemmemarkeder var en ubetinget forudsaetning for at kunne deltage i WCC eller WCPC« (195).
10) Aalborg tog kontakt med nogle af WCC's medlemmer, men uden held (referat af moedet den 22. januar 1986, dok. 33126/9942-9945).
11) Paa moedet den 19.-20. juni 1986 (dok. 33126/9914-9920), hvor man droeftede de ugunstige eksportudsigter, blev der peget paa risikoen for, at Aalborg i betragtning af sin indstilling ville angribe samtlige medlemmers markeder, saaledes som »det allerede var tilfaeldet i Belgien, Holland og Nordtyskland. Dyckerhoff foreslog, at man droeftede dette problem med CBR, men til vores store overraskelse mente de andre WCC-medlemmer, at dette problem ogsaa angik dem. Den seneste tids problemer med graesk cement paa markedet for graa cement spillede sikkert en vis rolle. Man enedes om, at WCC skulle holde et arbejdsmoede i Bruxelles den 24. juli til droeftelse af, hvilke gengaeldelsesaktioner der kan ivaerksaettes for at imoedegaa et eventuelt angreb fra Aalborg paa vores hjemmemarkeder. Disse aktioner kunne ogsaa omfatte graa cement. Flertallet blandt de tilstedevaerende medlemmer oenskede ikke, at Valenciana (som havde meldt afbud, red.) ogsaa blev ramt« (196).
12) Den 24. juli 1986 (dok. 33126/2751-2755 og 9876-9883) droeftede de fem tilstedevaerende medlemmer - Valenciana var ikke blevet indbudt - en lang raekke mulige gengaeldelsesaktioner, og kom bl.a. ind paa foelgende spoergsmaal:
- Var der tale om en reel trussel fra Aalborg? Ja, svarede Dyckerhoff og pegede paa, at man »havde mistet to kunder (med et indkoebspotentiale paa 4 000 t), som havde faaet »besoeg« af Aalborg, og som havde givet efter for de danske argumenter (priser, ASTM type V). Derefter havde de (Dyckerhoff, red.) aflagt besoeg hos Ole Stevens Larsen og truet ham med repressalier paa det danske marked for graa cement. Dyckerhoff mente, at det var det eneste sprog, danskerne forstod« (197).
- Var WCC bemyndiget til at tale om graa cement? Ja, svarede Lafarge: »Der er ingen grund til at stikke noget under stolen, man kan ikke tale om hvid cement uden ogsaa at komme ind paa graa cement. Hvis CBR eller Dyckerhoff angribes af Aalborg, bliver vi maaske noedt til at saette priserne kraftigt ned paa beslaegtede markeder, og det vil ramme os alle. Det er helt klart Aalborg, der er vores fjende.
Eftersom Leboeuf ikke har fuldmagt til at tale om graa cement, ville man ikke tale om det i dag, men hvert enkelt medlem skulle forhoere sig hos sin ledelse om mulighederne for at svare igen inden for graa cement« (198).
13) Paa moedet den 2. oktober 1986 (dok. 33126/9874-9875 og 2737-2739) besluttede de fem medlemmer - Valenciana var ikke til stede - at reagere individuelt i stedet for kollektivt paa angrebene fra Aalborg (»hver fejer for sin egen doer«) og afvise Aalborgs anmodning om optagelse i WCPC, fordi man, som Ciments Français havde gjort Aalborg opmaerksom paa, maatte overholde deres »gentlemen's agreement (to) respect home market.«
b) Blue Circle og Alsen Breitenburg
14) Ogsaa Blue Circle og Alsen Breitenburg blev i foerste omgang midlertidigt udelukket og derefter direkte ekskluderet som medlemmer af WCC og WCPC, fordi Alsen holdt op med at producere hvid cement, og Blue Circle ikke laengere producerer til eksport, og fordi begge koebte hos Aalborg til levering til deres udenlandske kunder (199) (se referat af moederne den 13. september 1983, januar 1984, 21. maj 1984 og skrivelser af 19. marts 1984, dok. 33126/2855-2858, 2850-2852, 2830-2832 og 9975-9976).
15) Blue Circles anmodning af 15. juli 1985 om at blive genoptaget som medlem i klubben blev afvist (dok. 33126/2785 og 2781-2784). Den 19. juni 1986 blev Blue Circles anmodning taget op til fornyet overvejelse, og da der ikke var flertal for at efterkomme den, blev den afvist »NB: 1) CBR pegede paa de kontakter, man havde haft med Blue Circle (holdning til import i Skotland fra Aalborg). 2) Ciments Français mente, at Aalborg leverer eller har leveret hvide klinker til Blue Circle« (200) (dok. 33126/9914-9920).
Samme skaebne fik Blue Circles anmodning af 11. november 1986 (dok. 33126/2735), hvorpaa der ved brev af 19. januar 1987 (dok. 33126/9907-9908) blev svaret, at situationen ikke havde aendret sig i betragtning af, hvor lidt Blue Circle eksporterede.
c) Blue Circle - Lafarge
16) I Italcementis referat af moedet i WCC den 2. oktober 1984 (dok. 33126/2815-2817) hedder det paa side 2, hvor der tales om indhentede oplysninger: »WCC's tidligere sekretaer, Wiggins, anmodede Balbo fra Lafarge om at levere hvid cement til Det Forenede Kongerige. Balbo svarede, at han kun kunne tage stilling til en saadan anmodning efter forudgaaende aftale med Blue Circle« (201).
d) Italcementi - Dyckerhoff
17) Den 23. december 1987 udarbejdede Italcementis repraesentant i WCC et notat til sin salgschef med titlen »Overvejelser paa markedet for hvid cement«(dok. 33126/3370-3375). Dette notat indeholder paa s. 5 og 6 en analyse af udsigterne paa de enkelte markeder, og med hensyn til det tyske marked hedder det: »I Tyskland har vi en forpligtelse til ikke direkte at genere Dyckerhoff, men Sebino (en anden mindre italiensk producent af hvid cement, red.) kunne med stoette fra os saelge en del af sin produktion paa det tyske marked, med kvantitative kompensationer til os i OEstrig og Schweiz« (202).
40. Samarbejdet mellem medlemmerne
1) Af moedeprotokollerne fremgaar, at der inden for WCC blev samarbejdet paa alle omraader.
a) Produktionskapacitet og produktion
2) Med jaevne mellemrum (dok. 33126/2855, 2843, 2833-2836, 2798, 2779 og 3376) analyserer WCC for hver enkelt producentmedlem og for hvert land den aktuelle og fremtidige produktionskapacitet og stoerrelsen af den faktiske produktion - disse tal sammenholdes med de forventede afsaetningsmuligheder paa de respektive hjemmemarkeder, og det fastslaas, hvad der vil skulle eksporteres.
Naar et medlem paataenker at oege sin produktionskapacitet, giver han omgaaende de oevrige medlemmer meddelelse herom. Saaledes gav Aalborg WCC underretning om, at man ville oege produktionskapaciteten med 100 000 t om aaret til 250 000 og maaske 300 000 t om aaret (referat af moedet den 13. september 1983, dok. 33126/2855), og Ciments Français meddelte de oevrige medlemmer, at man »ville oege sin produktionskapacitet med 20 000 t om aaret ved en tilpasning af den bestaaende ovn. Denne produktionsforoegelse har primaert til formaal at daekke det stigende forbrug af hvid cement i Frankrig« (203) (referat af moedet den 17. februar 1987, dok. 33126/9990).
b) Salg paa hjemmemarkederne
3) Paa moederne udveksler WCC-medlemmerne oplysninger om deres afsaetning (maengder og/eller procentvise aendringer) paa deres respektive hjemmemarkeder i den periode, der ligger forud for moedet, samt deres forventede afsaetning i den efterfoelgende periode (dok. 33126/2882, 2859, 2863, 2851, 9943-9944, 2771, 2756, 2769, 9874, 2739, 9837, 3370 og 2726).
c) Eksport
4) Paa hvert moede udveksler WCC-medlemmerne oplysninger om deres eksport til de enkelte tredjelande og deres forventede eksportafsaetning. De underretter ogsaa hinanden om de kontrakter, de har indgaaet om eksport til de paagaeldende lande, og om, hvor store maengder hver enkelt producent kan eksportere (jf. samtlige referater og bilagene hertil).
d) Eksportpriser
5) De priser, der skal anvendes paa de forskellige eksportmarkeder, fastsaettes og/eller paa droeftes paa moederne (dok. 33126/2877, 2871-2875, 2842-2843, 2826-2829, 2834, 2815, 9969, 9962-9964 og 2764-2767).
Det haender, at de fastlagte priser ikke overholdes, og der kan opstaa gnidninger mellem medlemmerne: »3. Saertilfaeldet Tunesien (tilbud paa 50 000 t). Bouzol fra Lafarge hidsede sig op over dette spoergsmaal. Han bebrejdede i beherskede vendinger CBR for at have anvendt lidt lavere priser, men kritiserede meget kraftigt Valenciana for at have »dumpet.« Valenciana haevdede at have anvendt normale fob-priser over for en mellemhandler. Valenciana haevdede ikke at vide, hvordan denne mellemmand havde beregnet transportomkostningerne og forhandlet kompensationen. Lafarge gik rent faktisk ind paa princippet om, at der skulle vaere en kompensation. CBR bemaerkede, at det kunne komme ud paa ét, og at det var en farlig vej at slaa ind paa. Lafarges optraeden var udtryk for, at angreb er det bedste forsvar.
Anm. Jeg har en fornemmelse af, at denne fremgangsmaade (= kompensation) er noget, der vil kunne brede sig. Det er en skjult form for prisrabatter. Lafarge spillede ikke med aabne kort. Han haevder at vaere tvunget til det paa grund af de traditionelle forbindelser med Tunesien« (204). (CBR's kommentar efter WCC-moedet den 3. oktober 1985, dok. 33126/9958-9961).
e) Priserne paa hjemmemarkederne
6) Medlemmerne udveksler med jaevne mellemrum oplysninger om deres respektive priser paa hvid cement paa de enkelte hjemmemarkeder, samt priserne paa graa cement (dok. 33126/2884, 2877-2879, 2859, 2862, 2842, 2849, 2833, 2837, 2815, 2825, 2791, 2797, 2800, 2768, 3377, 2725 og 2721).
Oplysninger om priser paa de respektive markeder kan ogsaa dreje sig om endnu ikke ikrafttraadte aendringer: paa moedet den 19. maj 1983 (dok. 33126/2862) gav repraesentanterne for de franske virksomheder oplysning om deres priser fra 1. juni 1983, og paa moedet den 9. maj 1985 (dok. 33126/2797) gav repraesentanter for de franske producenter samt den belgiske og den italienske producent oplysninger om de priser, der var gaeldende for 1. juni 1985.
41. WCC's skaebne
I referatet af moedet den 26. maj 1988 (dok. 33126/9885-9887) fastlaegges der foelgende plan for de kommende moeder:
»- Dublin: 22. september 1988 om formiddagen
- Italien: Sicilien eller Portofino: 25. maj 1989 (Italcementi).«
Kommissionen er ikke helt klar over, om disse moeder fandt sted, eller om der senere fandt flere moeder sted. Nogle virksomheder har helt generelt gjort gaeldende, at WCC siden da (uden naermere angivelse af, siden hvornaar) ikke holdt flere moeder. Der er ikke fremlagt nogen dokumentation for WCC's oploesning, hverken under kontrolundersoegelserne eller senere.
RETLIG VURDERING
AFSNIT I
ARTIKEL 85, STK. 1
42. I medfoer af EF-traktatens artikel 85, stk. 1, er alle aftaler mellem virksomheder, alle vedtagelser inden for sammenslutninger af virksomheder og alle former for samordnet praksis, der kan paavirke handelen mellem medlemsstater, og som har til formaal eller til foelge at hindre, begraense eller fordreje konkurrencen inden for faellesmarkedet, uforenelige med faellesmarkedet og forbudt, navnlig saadanne, som bestaar i direkte eller indirekte fastsaettelse af koebs- eller salgspriser eller af andre forretningsbetingelser, begraensning af eller kontrol med produktion, afsaetning, teknisk udvikling eller investeringer og opdeling af markeder eller forsyningskilder.
43. De ovenfor naevnte aftaler og den samordnede praksis falder ind under artikel 85, stk. 1, og de paagaeldende virksomheder er virksomheder i naevnte artikels betydning.
44. Anvendelse af artikel 85 paa sammenslutninger af virksomheder
1) Dette problem vil vende tilbage flere gange i dette afsnit; det er derfor relevant allerede hér at fastsaette hovedprincipperne for sammenslutningers deltagelse i praksis, sanktioneret efter artikel 85.
2) Cembureau paastaar ikke at vaere omfattet af artikel 85, da foreningen ikke udfoerer handelsmaessige aktiviteter; endvidere er foreningens medlemmer, med enkelte undtagelser, ikke virksomheder men nationale faglige sammenslutninger, der heller ikke udoever handels- eller produktionsmaessige aktiviteter.
Andre sammenslutninger (se SFIC's svar paa klagepunktsmeddelelsens s. 97, FIC's s. 44, Oficemens s. 73 og Atics s. 42 og referat af hoeringen, moedet den 3. marts 1993) goer gaeldende, at de i deres egenskab af sammenslutninger ikke kan varetage handelsmaessige aktiviteter, da dette ikke indgaar i deres vedtaegter. Endvidere mener de, at Kommissionen kun vil kunne tillaegge dem en saadan praksis, hvis den godtgoer, at de med udgangspunkt i vedtaegterne eller efter bemyndigelse fra deres medlemmer kan gennemfoere saadanne aktiviteter, udpege en repraesentant for industrien til at diskutere konkurrencebegraensning og paa baggrund deraf oeve indflydelse paa medlemmernes handelsmaessige adfaerd.
Det er et gennemgaaende traek i Domstolens retspraksis, at konkurrencereglerne ogsaa gaelder for sammenslutninger af virksomheder. Domstolen bekraeftede allerede i sag 67/63 Sorema/Den Hoeje Myndighed (205), at en aftale mellem to sammenslutninger af virksomheder falder ind under EKSF-traktatens artikel 65, der med hensyn til aftaler, vedtagelser inden for sammenslutninger af virksomheder og samordnet praksis har samme ordlyd som EF-traktatens artikel 85. I forbindelse med EF-traktaten har Retten i Foerste Instans for nylig i sag T-39-40/92 »Haevekort«, praemis 76 og 86, bekraeftet, at artikel 85, stk. 1, finder anvendelse paa sammenslutninger af virksomheder, og at naar en sammenslutning har forpligtet sig, er det tilstraekkeligt, at medlemmerne gennemfoerer aftalerne. Samtidig har Domstolen i flere domme slaaet fast, at artikel 85, stk. 1, finder anvendelse paa sammenslutninger af virksomheder, naar deres aktivitet eller de deltagende virksomheders aktivitet har virkninger, der i medfoer af naevnte artikel er forbudte (206).
Sammenslutningerne skal derfor ikke noedvendigvis selv udfoere handelsmaessige aktiviteter, for at artikel 85, stk. 1, finder anvendelse; det er tilstraekkeligt, at de strafbare virkninger er et resultat af medlemmernes aktiviteter. Sammenslutningerne virker i deres medlemmers interesse og repraesenterer deres medlemmer over for andre, baade offentlige og private organisationer. Disse bemaerkninger vedroerende de nationale sammenslutninger gaelder ogsaa for Cembureau, der er en forening af sammenslutninger af virksomheder og af virksomheder, da Cembureaus aktiviteter til syvende og sidst kun gavner cementvirksomhederne, der hyppigst paa grund af det store antal ikke er direkte medlemmer af Cembureau, men som dog indirekte er tilknyttet Cembureau via de nationale sammenslutninger.
At godtage Cembureaus paastand ville vaere ensbetydende med, som naevnt af generaladvokat Sir Gordon Slynn i forslag til afgoerelse i sag 123/85, BNIC/Clair (207), at give virksomhederne mulighed for »at omgaa konkurrencereglerne. (. . .) Selv om en forening af sammenslutninger af virksomheder i formen kan vaere forskellig fra en sammenslutning af virksomheder, saa er der indholdsmaessigt ingen forskel og ingen grund til at udelukke anvendelsen af artikel 85«.
3) Visse sammenslutningers paastand (se FIC's og SFIC's svar paa klagepunktsmeddelelsen, henholdsvis s. 44 og s. 63), hvorefter Kommissionen kun kan tilskrive dem strafbar praksis, hvis den kan godtgoere, at denne praksis fremgaar af vedtaegterne, eller i hvert fald at de i henhold til vedtaegterne valgte organer har udpeget og bemyndiget personer til sammen med andre at diskutere konkurrenceproblemer, kan ikke godtages, for det foerste fordi foreningens formaal er defineret meget vagt i vedtaegterne, og det derfor er umuligt at afgraense foreningens aktiviteter. For det andet er det uanset vedtaegterne et faktum, at sammenslutningerne har vaeret repraesenteret paa de forskellige moeder. De har udpeget delegationsledere i Cembureau og medlemmer af eksekutivkomitéen og de forskellige andre udvalg i Cembureau, og de saaledes udpegede personer var ikke underordnet personale, men ledere paa hoejt niveau fra medlemsvirksomhederne, nogle gange fra sammenslutningerne.
Sammenslutningernes argument er det samme som at afvise enhver anvendelse af artikel 85, stk. 1, paa sammenslutninger af virksomheder. Faktisk har forfatterne til traktaten med udvidelsen af anvendelsesomraadet for artikel 85, stk. 1, til ogsaa at omfatte sammenslutninger oensket at tage hoejde for de situationer, hvor sammenslutninger faktisk deltager i aftaler og/eller samordnet praksis, der har til formaal eller til foelge at hindre, begraense eller fordreje konkurrencen. Det er klart, at et saadant ulovligt formaal ikke staar i en sammenslutnings vedtaegter; ikke desto mindre har traktatens forfattere fundet det noedvendigt at lade sammenslutninger figurere blandt de i artikel 85 naevnte enheder.
For at understoette sin paastand fremfoerte FIC under hoeringen (se referat af moedet den 3. marts 1993, s. 10), at sammenslutningens bestyrelse kun har behandlet ét enkelt referat af delegationsledernes moeder, nemlig referat af moedet den 7. november 1984, og det drejede sig i det tilfaelde om et notat fra formanden for FIC, Van Hove, til medlemmerne af sammenslutningens bestyrelse, og det naevnes afslutningsvis i notatet, at man ikke behandlede EF-specifikke problemer.
Kommissionen bemaerker foerst og fremmest, at Van Hoves notat, som FIC henviser til (se dok. 33126/2063-2069 og 2436-2447) faktisk nederst paa siden indeholder foelgende saetning: »der blev ikke behandlet eller naevnt EF-specifikke problemer«, men samtidig er der i punkt 1 i det vedlagte dokument bemaerkninger om det vesttyske marked. Man maa derfor undre sig over, hvad forfatteren har ment med et »EF-specifikt« problem, naar dokumentets indhold i den grad afviger fra indholdet paa den foerste side. Endvidere bemaerker Kommissionen, at FIC's bestyrelse har diskuteret delegationsledernes moeder og moeder i andre af Cembureaus organer ved mindst én lejlighed. Faktisk fremgaar det af referat af FIC's bestyrelsesmoede nr. 88 af 23. marts 1983 (dok. 33126/2035-2043) punkt: »7 Cembureau - 7.1 Forberedende moede i forbindelse med delegationsledernes moede den 14.1.1983: Protokollerede oplysninger - 7.2 Generalforsamling 1983 - Kerkyra (Korfu), 30.5/1.6.83: Sammensaetning af den belgiske delegation (. . .)«; punkt »18 forbindelsesudvalg: Cementmarked: - import til EF fra ikke-medlemslande; - cementimport og cementeksport til/fra EF-landene. Protokollerede oplysninger«. Det fremgaar dels, at FIC's paastand dementeres af sammenslutningens egne dokumenter, og dels at sammenslutningens referater ikke altid er en noejagtig gengivelse af de droeftelser, der reelt har fundet sted i bestyrelsen.
4) Visse sammenslutninger og virksomheder har rejst problemet med en sammenslutnings repraesentation i visse af Cembureaus organer eller udvalg eller i visse organer i de forskellige eksportudvalg, som f.eks. »Steering Committees«, eller den manglende tilstedevaerelse ved visse moeder. Naar en sammenslutning har flere medlemmer, er det helt naturligt, at visse organer, som f.eks. generalforsamlingen, er sammensat af alle medlemmerne, og at andre er sammensat af et begraenset antal personer, der vaelges af generalforsamlingen. Denne forskel i de forskellige organers sammensaetning betyder ikke noedvendigvis, at de beslutninger, der traeffes, og/eller de aftaler, der indgaas i disse snaevert sammensatte organer, ikke gaelder for de medlemmer, der ikke er repraesenteret deri. Det er derimod vigtigt, at disse organers medlemmer udpeges af alle sammenslutningens medlemmer, og at alle virksomhederne foeler sig beroert af de beslutninger, der traeffes i disse organer. Disse beslutninger og/eller aftaler finder anvendelse paa alle sammenslutningens medlemmer.
Fravaer fra moeder i organer, som medlemmerne har ret til at deltage i, betyder ikke, at de beslutninger, der traeffes, og/eller de aftaler, der indgaas i disse organer, ikke gaelder for de fravaerende medlemmer.
Generelt indebaerer medlemskab af en sammenslutning, at man maa acceptere gaeldende regler og praksis, og at man maa vide, at sammenslutningen og/eller organisationen handler takket vaere hvert medlems direkte eller indirekte stoette og takket vaere det faktum, at sammenslutningen kan regne med hvert medlems samtykke og stoette. Medmindre et medlem klart siger fra, gaelder dette ikke blot for de i vedtaegterne fastsatte aktiviteter, men ogsaa for sammenslutningens faktiske aktiviteter.
5) Der skal goeres en sidste generel bemaerkning om den paastaaede manglende praecision i klagepunktsmeddelelsen, hvor der baade tales om overtraedelser begaaet af Cembureaus medlemmer, der hyppigst er sammenslutninger, og om »europaeiske producenter«. Af to grunde er der ikke hold i denne bebrejdelse. Foerst og fremmest fordi hvert enkelt overtraedende medlem naevnes ved navn i den retlige vurdering; dernaest fordi naar der i klagepunktsmeddelelsen nu og da staar »europaeiske cementproducenter«, er det for at angive, at det reelt er producenterne, der drager fordel af de indgaaede aftaler og den konkurrencebegraensende praksis. Det kan i oevrigt ikke vaere anderledes, da sammenslutningerne, som naevnt ovenfor, repraesenterer medlemmernes, dvs. cementproducenternes, interesser og paa deres vegne, og naar disse sammenslutninger indgaar forpligtelser, goer de det i medlemmernes interesse og paa deres vegne og ikke i deres egen interesse. Cementproducenterne er de egentlige aktoerer, der handler via deres faglige sammenslutninger.
KAPITEL 8
Aftaler og praksis beskrevet i kapitel 3 og 4 (208)
45. Overholdelse af hjemmemarkedsprincippet
1) I forbindelse med delegationsledernes moede den 14. januar 1983 indgik Cembureau og medlemmerne en aftale om at respektere hjemmemarkederne og indfoere regler for salg fra et land til et andet, samt andre aftaler om udveksling af oplysninger, hvis konkrete gennemfoerelse blev overdraget til de direkte interesserede parter via moeder og bi- og multilaterale kontakter anbefalet af Cembureaus organer.
Formaalet med og indholdet af denne aftale fremgaar af indkaldelsen til moedet den 14. januar 1983 og af udkastet til formandens indledning (se nr. 19, punkt 2) og 5)).
2) Indholdet af denne aftale blev bekraeftet paa delegationsledernes moede den 19. marts 1984 (se nr. 19, b)). Det fremgaar af notater fra dette moede, at Cembureau og medlemmerne sammen gennemgik den spaending, der skyldes den graenseoverskridende handel, at man fortsat havde bestraebt sig paa at nedbringe handelen med cement mellem Cembureaus medlemmer, og at dette maal var naaet. Faktisk bekraeftes det i notaterne (se nr. 19, punkt 10)), at »spaendingen paa grund af handel medlemmerne imellem er aftaget betragteligt takket vaere bedre bilaterale kontakter. De eksporterede maengder er snarere faldende, men der er stadig truslen fra outsiderne«.
Indholdet af denne aftale blev endnu en gang bekraeftet paa delegationsledernes moede den 7. november 1984 (se nr. 19, c) og isaer punkt 14)), hvor aftalen mellem graeske og spanske producenter om afsaetning af deres overproduktion blev stoettet af Cembureau og af medlemmerne for at undgaa uro paa de europaeiske markeder.
3) Eksistensen af denne aftale og indholdet heraf bekraeftes af Blue Circles interne notater (se nr. 18, punkt 2) og 3)), det ene af 1. december 1983 og det andet udateret, hvori aftalen kaldes »Cembureau-aftale eller overholdelse af hjemmemarkedsprincippet«. Blue Circle har forsoegt ikke at tillaegge disse notater nogen vaegt (se afsnit 18, punkt 7)), men Kommissionen mener, at deres bevisvaerdi fremgaar af Blue Circles rolle i Cembureau og af Reiss' rolle i Blue Circle.
Hvad angaar Blue Circles rolle i Cembureau, skal det blot naevnes, at Sir J. Milne, direktoer for Blue Circle fra 1975 til 1985, og derefter fra 1985 dr. Gordon Marshall, vicedirektoer i samme selskab, samtidig var delegationsleder for den britiske cementindustri (se nr. 18, punkt 7)).
Med hensyn til Reiss' rolle i forbindelse med notaterne fremhaevede Kommissionen, at det fremgaar af visse notater og dokumenter i Blue Circles besiddelse, at Reiss, da han skrev de omhandlede notater, havde funktioner taet paa virksomhedens bestyrelse og allerede havde flere aars erfaring med europaeiske relationer i Blue Circles regi, herunder deltagelse i internationale cementorganisationer (se kapitel 6, B)-EPC). Dette fremgaar bl.a. af foelgende dokumenter: det fremgaar af det interne notat af 9. april 1981 (dok. 33126/11339) til dr. Gordon Marshall, at Reiss skulle repraesentere Blue Circle paa EPC's moede den 7. maj 1981, og EPC's referater (se dok. 33126/11417-11440, 11442-11455, 13845-13850, 14035-14042, 14062-14085, 14094-14097, 14148-14154 og 14401-14418) viser, at Reiss var til stede ved organisationens moeder fra denne dato. En haandskreven bemaerkning oeverst paa notatet af 1. december 1983 viser, at notatet formodentlig er blevet sendt til Shepherd, der var bestyrelsesmedlem i Blue Circle Cement; det naevnes i referatet af EPC's moede den 18. november 1984 (dok. 33126/14062), at Reiss havde direkte kontakter til dr. Gordon Marshall.
Blue Circle haevdede endvidere, at betegnelsen »Cembureau-aftale eller overholdelse af hjemmemarkedsprincippet« bare er »jargon« for at angive oekonomiske forhold, der naturligt begraenser en graenseoverskridende handel med cement mellem producentlandene (se nr. 18, punkt 7)). Denne forklaring er imidlertid ugrundet, da den oekonomiske realitet viser, at der fandt en saadan mellemstatlig samhandel sted, og delegationsledernes moeder blev netop afholdt for at daemme op for denne realitet for at undgaa, at »handel med cement mellem medlemsstaterne« fik »skadelige virkninger« for den europaeiske cementindustri (se indkaldelse til moede den 14. januar 1983, nr. 19, punkt 2)).
4) Selv om Cembureau foerst naegtede, at der eksisterede en saadan aftale og haevdede, at der ikke fandtes noget Cembureau-princip om at holde sig til hjemmemarkederne, endte foreningen med indirekte at indroemme, at der faktisk fandtes en saadan aftale, idet foreningen fremfoerte (se nr. 18, punkt 4)), at det drejede sig om »regler for godt naboskab stoettet af Cembureau« eller »en adfaerd, som medlemmerne anbefaler, men som ikke har tvang iboende, og at der derfor ikke eksisterer sanktioner« eller »kutyme eller etiske regler, der gradvist er opstaaet som foelge af virksomhedernes kontakt og den oekonomiske udvikling i de forskellige lande«. Med disse formuleringer indroemmer Cembureau, at der eksisterede en aftale om respekt for hjemmemarkederne og om regler for salg, en aftale, der i oevrigt fremgaar af dokumenter i sammenslutningens besiddelse.
5) Kommissionen mener, at reglen om overholdelsen af hjemmemarkedsprincippet og af reglerne for salg fra et land til et andet udgoer en aftale direkte mellem virksomheder eller via deres sammenslutning, der er i strid med artikel 85, stk. 1, da formaalet er at afholde sig fra de oevrige medlemsstaters hjemmemarked og indfoere regler for handel med cement fra et land til et andet, dvs. begraense virksomhedernes handelsmaessige frihed. At der var tale om et saadant formaal, fremgaar af genstanden for og droeftelserne og beslutningerne paa delegationsledernes moeder, isaer moederne den 14. januar 1983 og 19. marts 1984, og af gennemfoerelsen af aftalen af de virksomheder, denne beslutning er rettet til. Aftalen skulle overholdes af alle Cembureaus medlemmer, dvs. hele den i Cembureau repraesenterede cementindustri, da tilslutningen til aftalen blev givet af delegationslederne i egenskab af »regeringernes repraesentanter i internationale organisationer« (. . .), der er udpeget »for at udoeve deres stemmeret paa generalforsamlingen« (se nr. 15, punkt 4)).
6) For at man kan tale om aftale, skal der ikke noedvendigvis, saaledes som Cembureau synes at antyde, vaere tale om tvang eller sanktioner. Der foreligger en aftale, hvis parterne er enige om »regler for godt naboskab« eller »kutyme eller etiske regler« eller »visse spilleregler, som vi alle har interesse i at overholde« (209).
Formanden Kalogeropoulos' erklaering, der findes i referat af Heracles' Board Meeting den 15. juni 1986 (se nr. 18, punkt 5)), er et bevis paa, at aftalen om at overholde hjemmemarkedsprincippet har eksisteret i ca. 30 aar. Da Kommissionen for en praksis, der har strakt sig over en saa lang periode, ikke har andre beviser end denne erklaering, antager Kommissionen, at aftalen traadte i kraft den 14. januar 1983, hvor man afholdt moedet vedroerende »visse spilleregler, som vi alle har interesse i at overholde« (jf. nr. 19, punkt 5)). Disse reglers eksistens blev bekraeftet paa delegationsledernes efterfoelgende moeder. Kommissionen raader ikke over faktiske oplysninger, der goer det muligt at fastslaa, hvornaar overtraedelsen ophoerte; Kommissionen er heller ikke i stand til at fastslaa, at de paagaeldende virksomheder har indstillet denne praksis.
7) Parterne har gjort gaeldende, at selv om Kommissionen kan bevise, at der forelaa en aftale, vil det ikke vaere muligt paa den baggrund af bebrejde en forening af sammenslutninger af virksomheder eller en sammenslutning af virksomheder at have udvist en saadan adfaerd paa markedet som foelge af en saadan aftale. Kommissionen mener at have svaret paa denne paastand i nr. 44.
8) Visse virksomheder har endvidere gjort gaeldende, at Kommissionen ikke har tilstraekkeligt bevis for, at virksomhederne var enige om dette formaal, da den ikke har angivet, af hvilket dokument en saadan enighed skulle fremgaa. Over for en saadan bebrejdelse for ikke at have foert tilstraekkeligt bevis for sit synspunkt mener Kommissionen, at de ovenfor naevnte beviser, som virksomhederne fik kendskab til i forbindelse med meddelelsen af klagepunkter, er fuldt ud tilstraekkelige; Kommissionen minder endvidere om, at den ogsaa ovenfor har afgivet svar paa de bemaerkninger, som virksomhederne fremsatte i deres svar paa klagepunktsmeddelelsen og i forbindelse med hoeringen.
Hvis virksomhederne derimod mener, at der i det konkrete tilfaelde ikke er tale om en aftale i snaever betydning, forholder Kommissionen sig som foelger.
For det foerste mener Kommissionen faktisk, at det, der fremgaar af de ovenfor gennemgaaede dokumenter, udgoer en aftale efter EF-traktatens artikel 85, stk. 1. Faktisk er der tale om en saadan aftale, hver gang det kan bevises, at en virksomhed tilslutter sig en praksis foreslaaet af en anden (210).
En saadan tilslutning vedroerer i oevrigt ikke kun de virksomheder, der havde paabegyndt bilaterale droeftelser som foelge af moedet den 14. januar 1983. Der var tale om en generel henstilling, som den for den europaeiske industri repraesentative forening rettede til sine medlemmer, der efterfoelgende fik meddelelse om resultaterne.
Det ligger i det forslag, der blev fremsat paa moedet den 14. januar 1983, at det kun var de virksomheder, der var beroert af et »oemtaaleligt punkt«, dvs. manglende overholdelse af hjemmemarkedsprincippet, der skulle reagere, og at saadanne gnidninger skulle loeses ved bilaterale droeftelser. Dette forslag blev efterlevet, som det fremgaar af notaterne fra moedet den 19. marts 1984.
Baade forslaget til og resultaterne af gennemfoerelsen blev offentliggjort i naervaer af alle Cembureaus medlemmer, og ikke kun de virksomheder der var beroert af et hvilket som helst »oemtaaleligt punkt«. Det er uden betydning, at en given virksomhed i den betragtede periode ikke har vaeret foranlediget til at handle konkret i overensstemmelse med de henstillinger, der blev afgivet den 14. januar 1983. Baade de virksomheder, der har vaeret foranlediget til at handle, og de oevrige betragtes som deltagere i aftalen (se nr. 18 og 19).
For det andet er det ikke nok for at tillade fravigelse fra artikel 85, stk. 1, at den paagaeldende adfaerd kan karakteriseres som »samordnet praksis«, idet artiklen forbyder baade aftaler og samordnet praksis, som har til formaal eller til foelge at hindre, begraense eller fordreje konkurrencen inden for faellesmarkedet.
En aftale eller en samordnet praksis, som har til formaal eller til foelge at beskytte medlemsstaternes hjemmemarked og indfoere regler for salg fra et land til et andet land, falder naturligvis ind under denne kategori, da den er et eksempel paa en saerlig type adfaerd (opdeling af markeder), der udtrykkeligt er naevnt i artikel 85, stk. 1.
Begreberne aftale og samordnet praksis udelukker ikke gensidigt hinanden. Det er i oevrigt vanskeligt at sondre klart mellem de to begreber (211).
9) Formaalet med den omhandlede aftale er at beskytte hjemmemarkederne og indfoere regler for salg fra et land til et andet, dvs. opdeling af markeder.
10) Deltagerne i aftalen om beskyttelse af hjemmemarkederne og regler for salg fra et land til et andet var: Cembureau, Fédération de l'Industrie Cimentière, Aalborg, Syndicat Français de l'Industrie Cimentière, Bundesverband der Deutschen Zementindustrie, Association of the Greek Cement Industry, Irish Cement, Italcementi, Unicem, Cementir, Ciments Luxembourgeois, Vereniging Nederlandse Cement-Industrie, ATIC, Oficemen, British Cement Association. Foelgende virksomheder deltog indirekte i aftalen gennem deres deltagelse i de forskellige ordninger og foranstaltninger, der blev vedtaget som supplement til aftalen og/eller som led i dens anvendelse: Holderbank, Aker, Euroc, Alsen Breitenburg, Nordcement, Dyckerhoff, Heidelberger, CBR, Asland, Hispacement, Hornos Ibericos, Uniland, Valenciana, Cedest, Ciments Français, Lafarge, Vicat, Halkis, Heracles, Titan, Buzzi, ENCI, Cimpor, Secil, Blue Circle, Castle, Rugby.
11) Med hensyn til Oficemen og ATIC samt de virksomheder, der er medlem heraf, ville Kommissionen kunne tage virkningerne i EF af deres tilslutning til den omhandlede aftale i betragtning fra den dato, hvor de faktisk tilsluttede sig; Kommissionen vil imidlertid foerst regne deres overtraedelse fra 1. januar 1986, da de spanske og portugisiske virksomheders deltagelse efter Kommissionens oplysninger ikke har haft bemaerkelsesvaerdige virkninger i Faellesskabet, foer de paagaeldende lande tiltraadte EF. Kommissionen vil desuden regne Buzzis overtraedelse fra 11. maj 1983, Holderbanks fra 28. maj 1986 og Akers og Eurocs fra 9. juni 1986.
12) British Cement Association, der har vaeret medlem af Cembureau siden den 1. juni 1988, og som efterfoelger det tidligere medlem af Cembureau, Cement Makers Federation, er ligeledes ansvarlig for denne sammenslutnings adfaerd (212). Faktisk var medlemmerne af Cement Makers Federation ogsaa medlemmer af Cement and Concrete Association. Den 1. juni 1988 blev Cement Makers Federation oploest, og sammenslutningens aktiviteter og varetagelsen af de britiske cementproducenters interesser blev overflyttet til Cement and Concrete Association, der den 1. juni 1988 aendrede vedtaegter og navn til British Cement Association. Der har saaledes vaeret kontinuitet i de aktiviteter, som British Cement Association har viderefoert for Cement Makers Federation, og medlemmerne af de to sammenslutninger er de samme.
British Cement Association haevder (svar paa klagepunktsmeddelelsen, s. 38, punkt 58)), at lederne af Cement Makers Federation ikke havde kendskab til aftalen om beskyttelse af hjemmemarkederne og ikke kunne have kendskab dertil.
Kommissionen kan ikke godtage dette synspunkt. Den minder i den henseende om bemaerkningerne (se nr. 44, punkt 3)) til det faktum, at uanset hvad der staar i vedtaegterne for en sammenslutning af virksomheder, er det ikke desto mindre i henhold til EF-traktatens artikel 85, stk. 1, og forordning nr. 17 forbudt for sammenslutninger at have en faktisk saadan praksis. Endvidere kan Kommissionen ikke godtage, at lederne af Cement Makers Federation skulle have vaeret uvidende om aftalen om beskyttelse af hjemmemarkederne, da de altid har udnaevnt den britiske delegationsleder og de oevrige britiske repraesentanter i Cembureau. Cement Makers Federation har siden 1972 repraesenteret Det Forenede Kongerige i Cembureau (se nr. 18, punkt 7)). Alt hvad der er foregaaet i de forskellige organer i Cembureau, hvor Cement Makers Federation var repraesenteret, var derfor noedvendigvis bekendt for sammenslutningen.
13) Unicem har fremfoert, at ingen af sammenslutningens repraesentanter nogensinde har haft titel af delegationsleder. Dette svarer ikke til virkeligheden, da Nasi fra Unicem paa det omhandlede tidspunkt og i hvert fald indtil 1988 var delegationsleder (se Cembureaus »Members Directory« fra juli 1988, s. 56). Det faktum, at han ikke var til stede under moederne, betyder ikke, at Unicem ikke deltog i aftalen om beskyttelse af hjemmemarkederne og regler for salg fra et land til et andet, for det foerste fordi andre italienske delegationsledere var til stede som repraesentanter for deres lande, og for det andet fordi foreningen handlede takket vaere baade tilstedevaerende og fravaerende medlemmers stoette, og endelig fordi Unicem paa det tidspunkt, hvor den sammen med de oevrige italienske producenter led under virkningerne af den graeske import, modtog stoette fra Cembureaus oevrige medlemmer (se nr. 27) og saaledes drog fordel af den solidaritet, der indirekte er en foelge af hjemmemarkeds-reglen.
14) De tre italienske producenter gjorde gaeldende, at Italien ikke kunne vaere beroert af aftalen om beskyttelse af hjemmemarkederne, da landet hverken importerede eller eksporterede. Dette er ikke korrekt, da Italien er beroert af den graenseoverskridende handel i en saadan grad, at samhandelen mellem Italien og Schweiz (et andet af Cembureaus medlemslande) blev diskuteret som »oemtaaleligt punkt« paa delegationsledernes moede den 19. marts 1984 (se nr. 19, punkt 9) og 10)). Dernaest fordi Cembureau Task Force traf saerlige foranstaltninger over for den graeske eksport (se bl.a. nr. 27), og endelig fordi der er samhandel mellem Italien og Frankrig (se nr. 20). Selv om det skulle vaere sandt, at Italien eller andre lande ikke var beroert af den graenseoverskridende handel, er det ikke desto mindre et faktum, at virksomhederne i de beroerte lande, der er medlemmer af Cembureau, har deltaget i en konkurrencebegraensende aftale (213).
46. En samlet og kontinuerlig »aftale«
1) Kommissionen mener, at alle de ordninger, der er vedtaget inden for rammerne af Cembureau, og de bi- og/eller multilaterale moeder og kontakter (se nr. 45) udgjorde en »samlet og kontinuerlig aftale« bestaaende af ordninger, der i sig selv kunne betragtes som overtraedelser.
Isaer mener Kommissionen, at eksistensen af en »samlet og kontinuerlig aftale« kan udledes af de paagaeldende virksomheders tilslutning til den almindelige regel om overholdelse af hjemmemarkedsprincippet, der er retningsgivende for alle de andre ordninger, der er indgaaet for at stoette dette princip og/eller for at medvirke til gennemfoerelsen af det.
Det faktum, at datoerne for de forskellige ordninger ikke altid er indbyrdes sammenfaldende og/eller sammenfaldende med den generelle regel, forhindrer ikke, at der alligevel er tale om en samlet og kontinuerlig overtraedelse, for det primaere er, at der eksisterede en generel regel, og at ordninger til reglens gennemfoerelse kunne vedtages, naar behovet opstod.
2) Unicem og Castle (svar paa klagepunktsmeddelelsen, isaer s. 47 og s. 84) har anfoert, at der i den paagaeldende sag ikke kan tales om en samlet og kontinuerlig aftale, da der ikke er overensstemmelse mellem de objektive og subjektive elementer.
Kommissionen mener, at der i det paakommende tilfaelde er overensstemmelse mellem de to elementer. Det objektive element er det samme i alle sagerne, nemlig overholdelse af den faelles hjemmemarkedsregel, idet de oevrige ordninger kun er foranstaltninger til at gennemfoere eller stoette denne regel. Det subjektive element er ogsaa det samme, da situationen er karakteriseret ved, at den europaeiske cementindustri direkte eller via de nationale faglige sammenslutninger har tilsluttet sig en faelles regel, og ved at de mest direkte beroerte parter i de forskellige konkrete tilfaelde har anvendt denne regel. Endvidere viser det faktum, at de bilaterale spaendinger blev droeftet i faellesskab paa delegationsledernes moeder, at disse spaendinger efter Cembureaus og medlemmernes mening var af faelles interesse.
Det faktum, at de forskellige virksomheder kan have forskellige roller i forbindelse med opnaaelse af det faelles maal, forhindrer ikke, at der eksisterer subjektiv overensstemmelse; faktisk er det selve princippet i virksomheders bidrag til gennemfoerelse af en faelles plan, at der er tale om forskellige handlinger og aktoerer, der imidlertid handler i vekselvirkning for at naa det faelles maal.
Det forhindrer ikke, at man alligevel taler om en samlet og kontinuerlig overtraedelse, naar maalet er af en saadan art, at det kan naas ved forskellige midler, eller naar andre aktoerer fra tid til anden blander sig. I oevrigt har Cembureau og medlemmerne fra det tidspunkt, hvor de bilaterale spaendinger blev bragt frem til loesning paa sammenslutningens moeder, erkendt, at disse spaendinger kunne »have skadelige virkninger for vores industri« (se nr. 19, punkt 2)), understregningen er tilfoejet), og at det for disse spaendingers vedkommende var noedvendigt at naevne (kollektivt, red.) mulige loesninger til at afdaempe markedsudviklingen og at foreslaa, i det mindste principielt, visse principielle spilleregler, som vi alle har interesse i at overholde (se nr. 19, punkt 5)). Cembureau og medlemmerne har derved erkendt, at de spaendinger, der skyldtes samhandelen mellem medlemmerne, var faellesanliggender, da der var tale om »overtraedelser« af de faelles »spilleregler«. Disse bilaterale spaendinger er saaledes et konkret bevis paa, at der forelaa en generel aftale om at overholde hjemmemarkedsprincippet.
Det er i den forbindelse ikke noedvendigt, at hver enkelt bi- eller multilateral situation er blevet naevnt udtrykkeligt paa Cembureaus moeder, selv om det kan paavises, at det har vaeret tilfaeldet for visse situationer. Det afgoerende er, at de forskellige situationer svarer til, hvad der fremgaar af den generelle aftale, som alle var tilsluttet.
Det fremgaar faktisk af Cembureaus papier, at kun de spaendinger, der noedvendigvis ikke kunne loeses ved direkte kontakt mellem de beroerte parter, er blevet behandlet paa foreningens moeder. F.eks. ser det ikke ud til, at »det oemtaalelige punkt« vedroerende Italien og Schweiz, der er naevnt i noten til formanden for delegationsledernes moede den 19. marts 1984 (se nr. 19, punkt 9)), er blevet diskuteret af medlemmerne, da »uenigheden (. . .) er ved at finde en loesning« (se nr. 19, punkt 10) og 11)). Det foelger heraf, at baade de situationer, der specifikt er naevnt i Cembureaus papier, og de situationer, der tilsyneladende har fundet en loesning ved direkte kontakt mellem de beroerte parter, som det er tilfaeldet for de fransk-italienske og spansk-portugisiske situationer, var omfattet af den generelle aftale.
3) Med hensyn til de overtraedelser, som de spanske og portugisiske sammenslutninger og virksomheder har begaaet i henhold til denne »samlede og kontinuerlige aftale«, regner Kommissionen (se nr. 45, punkt 11)) overtraedelsesperioden fra den 1. januar 1986, hvor Spanien og Portugal blev optaget i EF. Det vil omvendt ikke sige, at Kommissionen ikke kan goere kendsgerninger og papirer fra foer denne dato gaeldende over for de spanske og portugisiske sammenslutninger og virksomheder for at bevise overtraedelsens kontinuitet.
47. Prisoplysninger
a) Udveksling af prisoplysninger paa moederne
1) Prissituationen i Cembureaus medlemslande blev diskuteret paa delegationsledernes moede den 14. januar 1983, den 30. maj 1983 og den 19. marts 1984 (se nr. 16). Denne gennemgang foregik paa moeder, hvor problemet med den stigende samhandel mellem medlemslandene blev diskuteret, og loesninger blev foreslaaet. I henhold til indkaldelsen til moedet den 14. januar 1983 og udkastet til formandens indledning (se nr. 19, punkt 2) og 5)) og optegnelser og notater fra moedet den 19. marts 1984 (se nr. 19, punkt 9) og 10)) var formaalet med denne udveksling »at vurdere risikoen ved en importstigning fra visse lande samtidig med et markant fald for visse prisers vedkommende« (se nr. 19, punkt 5)) og at »fremdrage hovedgrundene til den eksisterende konflikt« (se nr. 19, punkt 10)) og »gradvist nedbringe« prisforskellene for at fjerne fristelsen til at eksportere (se nr. 19, punkt 9)).
2) Cembureaus og medlemmernes udveksling af prisoplysninger sigtede mod et andet maal, nemlig at indfoere indbyrdes gaeldende regler for loyal konkurrence i forbindelse med eksport mellem medlemmerne og eksternt (se nr. 17).
Formaalet med disse regler, som det blev anbefalet at anvende i forbindelse med eksport mellem Cembureau-medlemmer, var at foranledige, at alle producenter indrettede deres priser efter den lokale »price-leader« i tilfaelde af graenseoverskridende handel, og saaledes undgaa at en producent via sine leverancer til et andet land skulle rokke ved prisen paa det paagaeldende marked (se nr. 17, punkt 2)-4) og 9)-10)).
Reglerne for indfoerelse af en »sund, men realistisk« konkurrence for eksport (se nr. 17, punkt 5)-8)) havde til formaal at styrke »reglerne for loyal konkurrence« ved mellem Cembureaus medlemmer at indfoere et samarbejdsklima for at undgaa, at en aggressiv adfaerd uden for Cembureau-landene skulle faa negativ indflydelse paa adfaerden internt.
3) De retningslinjer, der blev vedtaget paa prisomraadet under moederne den 14. januar 1983 og den 30. maj 1983, blev fulgt, hvilket notaterne fra moedet den 19. marts 1984 vidner om, idet det af disse fremgaar (se nr. 19, punkt 10)), at »selv om de indsamlede data ikke er fuldstaendig sammenlignelige paa grund af forskelle i prisangivelser, blev man enige om, at den visuelle fremstilling af prisspredningen var et effektivt middel til at fremhaeve potentielle grunde til konflikt«. Det fremgaar af disse notater, at parterne var enige om at sammenligne prisoplysningerne i henhold til principperne i citatet ovenfor, og at disse oplysninger faktisk blev udvekslet.
4) Det fremgaar ligeledes af de i nr. 16 og 17 ovenfor naevnte dokumenter, isaer dokumenterne fra delegationsledernes moeder den 14. januar 1983 og den 19. marts 1984, at formaalet med denne udveksling af oplysninger var at styrke den generelle aftale om hjemmemarkedsprincippet og paa den maade daemme op for samhandelen med cement inden for Faellesskabet.
5) Denne udveksling af oplysninger var i strid med artikel 85, stk. 1, og der er saaledes tale om en overtraedelse fra den 14. januar 1983 til den 14. april 1986. Deltagerne i denne aftale i Cembureau-regi var Fédération de l'Industrie Cimentière, Aalborg, Syndicat Français de l'Industrie Cimentière, Bundesverband der Deutschen Zementindustrie, Association of the Greek Cement Industry, Irish Cement Ltd, Italcementi, Unicem, Cementir, Ciments Luxembourgeois, Vereniging Nederlandse Cement-Industrie, British Cement Association, ATIC og Oficemen. Som naevnt i nr. 45, punkt 11), og nr. 46, punkt 3), regner Kommissionen ATIC's og Oficemens overtraedelse fra den 1. januar 1986.
b) Periodiske prisoplysninger
6) Med hensyn til periodiske oplysninger skal der skelnes mellem Benelux-landene og de oevrige lande.
i) Benelux-landene
7) Som det er paavist i nr. 16, punkt 10), fremsendte FIC priser for hele branchen til Cembureau, der videresendte disse oplysninger; der var tale om priser, som myndighederne efter anmodning fra FIC paa vegne af de tre belgiske producenter havde godkendt. De godkendte priser var maksimumspriser, og de af FIC offentliggjorte prislister indeholdt ingen angivelse for cement leveret med lastbil, dvs. stoerstedelen af salget. Alligevel fremsendte FIC baade maksimumspriser og minimumspriser for leverancer med lastbil (se FIC's svar paa klagepunktsmeddelelsen, punkt 101) til Cembureau, der videresendte dem til medlemmerne.
8) Den eneste luxembourgske producent offentliggjorde prislister uden tydelig angivelse af salgsbetingelser, medens de af Cembureau fremsendte oplysninger indeholdt priser ab fabrik, cement i loes vaegt, inklusive rabatter (se nr. 16, punkt 17)).
9) De priser, som Nederlandene fremsendte til Cembureau, og som Cembureau videresendte, indeholdt baade minimums- og maksimumspriser for leverancer med lastbil (se nr. 16, punkt 18)).
10) Det fremgaar af ovenstaaende, at Cembureau, og via Cembureau alle medlemmerne, modtog oplysninger, der i hoej grad kunne have indflydelse paa den konkurrencemaessige adfaerd over for de belgiske, nederlandske og luxembourgske producenter. Faktisk var formaalet med at oplyse om disse producenters minimumspriser, eller i det luxembourgske tilfaelde om de faktisk praktiserede priser, der ikke var offentligt tilgaengelige, at informere eksisterende eller potentielle konkurrenter om prisniveauet, saaledes at de vidste, hvornaar deres leverancer kunne konkurrere med de lokale producenter. Disse havde derimod kun interesse i at videregive disse oplysninger for at faa eksisterende og potentielle konkurrenter til at overholde de »lokale« priser, og formaalet var derfor at faa konkurrenterne til at overholde de gaeldende regler for loyal konkurrence for eksport mellem Cembureaus medlemslande (se nr. 2).
11) De belgiske, nederlandske og luxembourgske virksomheder fremfoerte under hoeringen ingen alternativ forklaring paa det faktum, at de fremsendte disse oplysninger til Cembureau, og at Cembureau videresendte oplysningerne til alle medlemmerne. De noejedes faktisk med at fremhaeve, at de var forpligtet til at anmelde prisstigninger til de nationale myndigheder. Dette vedroerer naturligvis kun maksimumspriserne. Da producenterne ikke havde beroert spoergsmaalet skriftligt, blev de anmodet om at afgive mundtligt svar (referat af hoeringen, moede den 3. marts 1993, s. 22-26). Heller ikke ved denne lejlighed blev der givet en forklaring paa, hvorfor maksimumspriserne var blevet fremsendt til Cembureau med henblik paa videresendelse.
12) Der er her tale om samordnet praksis mellem alle Cembureaus medlemmer, der blev koordineret af Cembureau, med det formaal at paavirke enhver eksisterende eller potentiel konkurrents adfaerd paa de belgiske, nederlandske og luxembourgske markeder ved at afsloere gaeldende praksis, herunder isaer de minimumspriser, som de belgiske og nederlandske producenter havde besluttet selv at praktisere paa deres egne markeder, og de priser, inklusive rabatter, som den luxembourgske producent anvendte paa det luxembourgske marked.
I henhold til de prisoplysninger, som Cembureau har leveret, og som gaelder for de omtalte lande fra 1984 til 1989 (dok. 33126/15096), har denne overtraedelse varet mindst fra den 1. januar 1984 til den 31. december 1988. Med hensyn til Oficemen og ATIC regner Kommissionen overtraedelsen fra den 1. januar 1986.
Denne overtraedelse er begaaet af Cembureau og alle medlemmerne, der er naevnt ved navn under punkt 5), og ikke kun af Cembureau og de tre Benelux-medlemslande. Faktisk betyder det, at de oevrige landes producenter i en lang periode via deres forening har modtaget disse oplysninger, der er af en helt saerlig konkurrencemaessig vaerdi, at de ogsaa har deltaget i den samordnede praksis (214). Det er uden betydning, at kun visse af de oevrige medlemmer af Cembureau, direkte eller indirekte, paa et givet tidspunkt var eksisterende eller potentielle konkurrenter paa Benelux-markederne. Som det er bekraeftet af Retten i Foerste Instans i polypropylen-sagerne (215), er det tilstraekkeligt, for at der foreligger samordnet praksis, at man har deltaget i en samordning med konkurrencebegraensende formaal, uanset om hvert enkelt medlems deltagelse i overtraedelsen har haft konkurrencebegraensende virkning.
Det faktum, at Cembureau videresendte disse prisoplysninger efter ikrafttraedelsen, selv om FIC og ENCI/VNC fremsendte dem til Cembureau inden ikrafttraedelsen, er ingen formildende omstaendighed, da der er tale om oplysninger, som f.eks. minimumspriser og priser inklusive rabatter, der ikke er tilgaengelige paa markedet eller vanskeligt tilgaengelige efter laengere undersoegelse.
ii) OEvrige lande
13) Naar en faglig organisation udsender prislister til medlemmerne, saetter det medlemmerne i stand til at holde sig informeret om situationen paa de forskellige markeder. Nogle virksomheder har i loebet af proceduren gjort gaeldende, at fremsendelse af saadanne prislister, der normalt vedroerer de gaeldende priser og ikke de kommende priser, er af ringe eller ingen betydning for konkurrencesituationen sammenlignet med den direkte udveksling af prisoplysninger virksomhederne imellem.
Naar det naevnes, at denne udveksling har mindre betydning end udvekslingen af oplysninger for Benelux-landene, maa man huske, at udvekslingen fandt sted i en periode, der laa efter prisdiskussionerne i Cembureau (se nr. 17 og 19). Selv om denne udveksling startede i 1981, kan Kommissionen i sin vurdering ikke udelukke, at den fortsatte efter diskussionerne paa delegationsledernes moeder (se nr. 16, 17 og 19), og at den kan have medvirket til gennemfoerelsen af aftalen om beskyttelse af hjemmemarkederne og reglerne for salg fra et land til et andet, og at den ligeledes kan have ansporet til at overholde reglerne for loyal konkurrence i forbindelse med eksport mellem Cembureaus medlemslande.
Som naevnt under punkt 1) handlede diskussionerne paa delegationsledernes moeder vaesentligst om noedvendigheden af at undgaa importstigninger, undersoege aarsagerne til konflikter og nedbringe prisforskellene for at fjerne fristelsen til at eksportere.
14) Nogle virksomheder har ligeledes gjort gaeldende, at offentliggoerelsen af prisoplysningerne ikke kan have haft indflydelse paa markedet, da det drejer sig om ikke individualiserede oplysninger, der baade kan vaere priser godkendt af myndighederne og gennemsnitspriser. Det skal i den forbindelse bemaerkes, at:
- priserne i Danmark og Irland henviser til enkelte virksomheders priser. Bemaerkningen om, at oplysningerne saaledes ikke skulle vaere individualiserede, gaelder derfor ikke
- med hensyn til Italien, Graekenland og Portugal er de fremsendte priser godkendt af de offentlige myndigheder, og de gaelder for hele branchen i de paagaeldende lande. Virksomhederne kan selv indhente disse oplysninger, men selv om de saaledes er offentligt tilgaengelige, har virksomhederne skoennet det noedvendigt at fremsende dem og lade dem rundsende. Naar virksomhederne i et givet land har skoennet det noedvendigt at lade priserne for deres branche rundsende, skyldes det, at en saadan rundsendelse indgik i delegationsledernes diskussioner, der, saaledes som ovenfor naevnt i punkt 1), vedroerte noedvendigheden af at undgaa importstigninger, undersoege aarsagerne til konflikt og nedbringe prisforskellene for at fjerne fristelsen til at eksportere
- gennemsnitspriserne for Tyskland, Spanien, Frankrig og Det Forenede Kongerige kunne ikke henfoeres til bestemte producenter. Disse oplysninger cirkulerede via Cembureau i forbindelse med delegationsledernes droeftelser (se punkt 1)). Disse gennemsnitspriser var ikke offentligt tilgaengelige og under alle omstaendigheder vanskelige at opdrive. Der var tale om aktuelle gennemsnitspriser og derfor om oplysninger, der kunne lette adgangen til markederne; i princippet havde ingen af de virksomheder eller sammenslutninger af virksomheder, der indsendte disse oplysninger, interesse i at lette adgangen til markedet, hvis det da ikke var for at faa allerede eksisterende eller potentielle konkurrenter til kun at komme ind paa markedet, hvis de overholdt de »lokale« priser.
15) I den ovenfor naevnte sammenhaeng var rundsendelsen af prisoplysninger, der i henhold til de disponible papirer i hvert fald fandt sted fra 1984 til 1988, fra den 1. januar 1984 til den 31. december 1988, udtryk for en samordnet praksis mellem Cembureau og dets medlemmer, der i punkt 5) er naevnt ved navn. Med hensyn til Oficemen og ATIC regner Kommissionen overtraedelsen fra den 1. januar 1986. Denne samordnede praksis er konkurrencebegraensende i medfoer af artikel 85, stk. 1, da den som ledsagende foranstaltning til aftalen om beskyttelse af hjemmemarkederne har til formaal at koordinere markedsdeltagernes adfaerd.
Det er sandt, at de virksomheder, der oenskede at eksportere, kunne fremskaffe priser for konkurrenter i modtagerlandet, men det er ogsaa sandt, at denne fremgangsmaade er meget mere kompliceret og kraever meget mere tid. Under alle omstaendigheder er det klart, at Cembureau og medlemmerne mente, at denne fremgangsmaade ikke var tilstraekkelig sikker og trovaerdig, da de har institutionaliseret udvekslingen af prisoplysninger. Paa den anden side kan man ikke haevde, at prislister ofte ikke muliggoer en fuldstaendig sammenligning mellem de forskellige landes priser, for som Cembureau selv siger det »en cementproducent, der er godt bekendt med normerne og transportomkostningerne, kan naturligvis bruge disse priser« (se nr. 16, punkt 22)).
48. Den i kapitel 4, nr. 20, beskrevne adfaerd: Frankrig - Italien
1) Den i nr. 20 beskrevne adfaerd er en foelge af gennemfoerelsen af den generelle aftale om beskyttelse af hjemmemarkederne, der dels har til formaal at begraense samhandelen mellem Cembureau-medlemslandene og dels at tilpasse priserne til de lokale priser, hvis graenserne overskrides.
2) Buzzi naevnte, at virksomheden ikke var medlem af Cembureau, og at dens adfaerd derfor ikke kunne tages til udtryk for en anvendelse af Cembureau-princippet. Det er rigtigt, at Buzzi ikke var medlem af Cembureau, men det er samtidig rigtigt, at de tre beroerte franske producenter indirekte var det via deres sammenslutning. Selv om Buzzi ikke var medlem af Cembureau, anvendte virksomheden via sin kontakt med de franske producenter, der var i kontakt med Cembureau, den omhandlede aftale. Det afgoerende er, at der er et objektivt element, der falder sammen med den generelle aftale. Det faktum, at forholdet mellem Buzzi og de franske producenter ikke blev naevnt paa delegationsledernes moeder, betyder ikke, at der hér ikke er tale om anvendelse af den generelle aftale (se nr. 45, isaer punkt 8) og nr. 46, punkt 2)). Det forbliver et faktum, at uanset Buzzis stilling over for Cembureau, og uanset om virksomheden havde kendskab til aftalen, saa er den nedenfor beskrevne samordnede praksis i sig selv en overtraedelse af artikel 85, stk. 1.
a) Lafarge - Buzzi
3) Buzzis tilsagn under samtalen med Lafarge den 26. november 1998 om at lade det sydfranske marked forblive hos Lafarge, ikke at forstyrre markedet paa Côte d'Azur, undgaa konkurrence (»krig«) og forsoege at indgaa aftaler frem for at faa konflikter og afsloeringen af de fremtidige projekter om at opdele forsyningskilderne udgoer en samordnet praksis i medfoer af artikel 85, stk. 1.
Til trods for at det efter ovennaevnte artikel er forbudt at have direkte eller indirekte kontakt med en konkurrent med det formaal at afsloere den adfaerd, som man har besluttet eller paataenker at udoeve paa markedet, blev Buzzi og Lafarge under deres samtale den 26. november 1988 enige om paa de i nr. 20, punkt 3) og 7), beskrevne betingelser at begraense deres handlefrihed, isaer Buzzis, og om at opdele det sydfranske marked og begraense deres fremtidige autonomi hvad angaar forsyningskilder i de omraader, der ligger langs med den fransk-italienske graense. Faktisk modtog Lafarge, som det fremgaar af nr. 20, punkt 7), fra Buzzi oplysninger om den handlemaade, som virksomheden paataenkte at anlaegge paa markedet, og som faktisk blev fulgt (216).
b) Ciments Français - Buzzi
4) Det faktum, at Ciments Français den 17. marts 1988 paa Buzzis anmodning fremsendte prisliste for fabrikken i Beaucaire med angivelse af de forventede gennemsnitlige prisstigninger i aarets loeb, udgoer en samordnet praksis efter artikel 85, stk. 1.
5) Ciments Français haevdede (se referat af hoeringen, moedet den 5. marts 1993, bilag 4), at man ikke var Buzzis konkurrent, da fabrikken i Beaucaire ligger 200 km fra den italienske graense, og da denne fabrik omsaetter ca. 86% af sin produktion i de franske departementer, der ikke graenser op til Italien, og at det ikke ville vaere logisk, hvis Buzzi afsatte i Beaucaire-omraadet, da virksomheden havde mulighed for at afsaette paa sit eget regionale marked. Ciments Français tilfoejede, at den fremsendte prisliste kun havde historisk vaerdi, og at den meddelte stigning kun var en hypotese, der efterfoelgende blev dementeret, da stigningen blev paa 2,5%.
Kommissionen skal blot minde om foelgende forhold. For det foerste eksporterer Buzzi til Frankrig. For det andet er der, selv om man accepterer de franske producenters paastand, hvorefter transportomraadet for cement er paa 150-200 km, sammenfald mellem de »naturlige« markeder for Ciments Français (fabrikken i Beaucaire ligger ca. 200 km fra den italienske graense) og de »naturlige« markeder for Buzzi (fabrikken i Robilante ligger mindre end 80 km fra den franske graense). Dvs., at Ciments Français og Buzzi er konkurrenter, i hvert fald potentielt.
Den prisliste fra marts 1987, der blev fremsendt til Buzzi i marts 1988, havde i modsaetning til Ciments Français' paastand aktuel og ikke kun historisk vaerdi, da Ciments Français aendrede sine priser fra Beaucaire den 1. september 1988. Den meddelte forventning om prisstigning var for Ciments Français' vedkommende ogsaa kun en forventning, men ved at meddele denne forventning blev Buzzi i stand til med en hoej grad af sikkerhed at planlaegge sin prispolitik selv efter de forventede prisjusteringer.
Det fremgaar af ovennaevnte, at Ciments Français og Buzzi er konkurrenter, i hvert fald potentielt, og at enhver meddelelse til en konkurrent om den adfaerd, som man forventer at udoeve paa markedet, der kan have indflydelse paa dennes konkurrencemaessige adfaerd, udgoer en overtraedelse af artikel 85, stk. 1.
c) Vicat - Buzzi
6) Udvekslingen af prislister den 11.-16. maj 1983 og i april og juli maaned 1986 samt Buzzis meddelelse til Vicat den 23. april 1986 om, at virksomheden ville afvise ordrer fra Nice og Toulon, udgoer en samordnet praksis i medfoer af artikel 85, stk. 1.
Selv om man kan skaffe prislister via sine kunder, er denne fremgangsmaade mere kompliceret og kraever mere tid. For det andet vedroerer udvekslingerne ikke kun priser, men ogsaa ved én lejlighed angivelse af forventede prisstigninger.
Ved denne samordnede praksis forsikrede Buzzi Vicat om ikke at ville bringe forstyrrelser paa det sydfranske marked, og ved udvekslingen af prisoplysninger og meddelelsen om prisstigninger har Vicat og Buzzi villet skabe en rimelig sikkerhed for, at den eksport, der fortsat maatte finde sted, ville ske efter en prispolitik i lighed med Vicats. Paa denne maade fjernede man meget af den normale risiko, der er knyttet til enhver selvstaendig adfaerdsaendring paa markedet.
d) Overtraedelsernes varighed
7) Varigheden af overtraedelserne for hver af de beroerte fire producenter skal naturligvis fastslaas ud fra datoerne paa det materiale, der beviser, at der forelaa aftaler.
Hvad angaar Buzzi, indgik denne virksomhed foerst aftale med Vicat, dernaest med Ciments Français og til sidst med Lafarge. Aftalen med Vicat vedroerte priser og opdeling af det sydfranske marked; aftalen med Lafarge vedroerte opdeling af det sydfranske marked og opdeling af forsyningskilderne; overenskomsten med Ciments Français vedroerte priser.
Man kan saaledes konstatere, at der var kontinuitet i Buzzis adfaerd, en adfaerd, der lidt efter lidt kom til udtryk over for de tre beroerte franske producenter. Buzzis overtraedelse startede derfor samtidig med indgaaelse af den foerste aftale med Vicat, nemlig den 11. maj 1983. Da der ikke foreligger andre praecise angivelser med hensyn til overtraedelsens ophoer, maa Kommissionen antage, at overtraedelsen varede mindst indtil udgangen af 1988, da den sidste aftale med Lafarge stammer fra den 26. november 1988, hvor Buzzi over for Lafarge afsloerer sin fremtidige adfaerd paa markedet.
December 1988 er ligeledes sat som datoen for ophoer af overtraedelsen, hvad angaar de tre franske producenter. Faktisk har Buzzis oplysninger, selv om de blev afgivet individuelt over for de tre franske producenter, til syvende og sidst gavnet alle tre. Selv om overtraedelsens paabegyndelse derfor for de tre producenters vedkommende kan vaere forskellig afhaengig af bevismaterialets datering, er datoen for overtraedelsens ophoer den samme.
Kommissionen mener foelgelig, at der har vaeret overtraedelse af artikel 85, stk. 1, for:
- Buzzi fra 11. maj 1983 til 31. december 1988
- Vicat fra 11. maj 1983 til 31. december 1988
- Ciments Français fra 17. marts 1988 til 31. december 1988
- Lafarge fra 26. november 1988 til 31. december 1988
49. Den i kapitel 4, nr. 21, beskrevne adfaerd: Spanien - Portugal
1) De restriktioner, der blev aftalt paa moederne i tidsrummet fra den 22. juli 1985 til den 24. april 1989 mellem Oficemen, Cimpor og Secil, udgoer en aftale efter artikel 85, stk. 1. Med denne aftale valgte de beroerte spanske og portugisiske virksomheder bevidst og velvidende, at de derved overtraadte national lovgivning og Faellesskabets konkurrenceregler (se referat af moedet den 22. juli 1985 i nr. 21, punkt 2)), en samarbejdsform, der havde til formaal at begraense, og eventuelt forhindre, handelen med cement mellem de to lande for paa den maade at respektere deres traditionelle afsaetningsmarkeder og derved styrke adskillelsen af henholdsvis det spanske og det portugisiske marked.
Den paagaeldende aftale udgjorde en overtraedelse fra den 1. januar 1986, hvor Spanien og Portugal tiltraadte EF, og fortsatte i hvert fald indtil den 24. april 1989.
2) Aftalen blev faktisk gennemfoert. Repraesentanten for Secil erklaerede over for Hispacement (se nr. 21, punkt 2)), at Secil var indstillet paa at overholde aftalen med de spanske virksomheder, og at Cimpor havde modstaaet fristelsen til at eksportere, selv om der var indloebet ordrer fra Spanien. Aftaleparterne udvekslede alle de oplysninger, der var noedvendige for at kontrollere og daemme op for tredjelandes eksport (se nr. 21, punkt 7)); Cimpor afviste at saelge til Spanien med begrundelsen »vi har ikke kapacitet til eksport«, samtidig med at det er bevist, at virksomheden i de samme perioder efterkom forskellige ordrer paa cement fra tredjelande (se nr. 21, punkt 8)).
Det er derfor helt bevidst, at de beroerte virksomheder blev enige om at begraense og faktisk begraensede den konkurrence, der kunne have vaeret en foelge af handel mellem de to lande, hvis der ikke havde vaeret restriktioner.
3) Det fremgaar af nr. 21, punkt 11), at hvis parterne faktisk oenskede at undgaa, at der i de respektive lande blev handlet med cement, der ikke svarede til normerne i de respektive lande, saa forklarer dette oenske ikke, hvordan en af cementindustrien i de respektive lande kontrolleret cementeksport skulle kunne bringe en saadan eksport i overensstemmelse med modtagerlandets normer. Endvidere paahviler det ikke, saaledes som det er bekraeftet af Retten i Foerste Instans i Hilti-sagen (217), en virksomhed (eller en sammenslutning af virksomheder) paa eget initiativ at indtage de offentlige myndigheders rolle for at sikre overholdelse af landets love og vedtage »foranstaltninger, der udelukker produkter, som virksomheden, hvad enten det er berettiget eller ej, anser som farlige eller af ringere kvalitet end sine egne produkter«.
4) Parternes argumenter, der gaar ud paa, at aftalen ikke har forhindret handel med cement mellem de to lande, idet der endda var tale om en stigning i den portugisiske eksport til Spanien i aarene frem til 1988, har ingen vaegt. Som bekraeftet af Domstolen allerede i 1966 (218) udelukker den omstaendighed, at en aftale ikke forhindrer, men endda fremmer, samhandelen mellem parterne ikke, at der er tale om konkurrencebegraensning, eller at aftalen kan paavirke samhandelen mellem staterne, da samhandelen kunne have udviklet sig paa andre vilkaar, hvis der ikke havde eksisteret en konkurrencebegraensende aftale.
5) Oficemens argument, i henhold til hvilket Kommissionen ikke kan inddrage dokumenterne fra moedet den 22. juli 1985, da dette moede fandt sted, foer de to lande tilsluttede sig EF, kan ikke godtages. Faktisk kan Kommissionen for at undersoege en aftale, der er indgaaet foer en medlemsstat tiltraeder Faellesskabet, og som er viderefoert efter tiltraedelsen, og hvis virkninger ligeledes kan konstateres efter tiltraedelsen, inddrage ethvert dokument, der vedroerer aftalen, uanset dokumentets dato.
50. Den i kapitel 4, nr. 22, beskrevne adfaerd: Frankrig - Tyskland
a) Aftaler om opdeling af markederne
1) Det fremgaar af de i nr. 22 naevnte dokumenter, at der forelaa to aftaler, en om opdeling af markedet i Saarland, og en anden om en mere generel regulering af cementleverancerne mellem Frankrig og Tyskland.
2) Notaterne af 23. juni 1982, 22. juli 1982 og 17. november 1982 (se nr. 22, punkt 1), 4) og 7)) viser, at opdelingen af salg til markedet i Saarland mellem Ciments Français, Cedest, Heidelberger og Dyckerhoff var et faktum, som ingen af de beroerte virksomheder gjorde indsigelse imod, idet indsigelsen vedroerte andre markeder (»eksklusive Saarland«).
Eksistensen af en saadan aftale bekraeftes af den erklaering, som Dyckerhoff fremsatte over for Ciments Français under deres moede den 9. og 10. maj 1983 (se nr. 22, punkt 9)), i henhold til hvilken Dyckerhoff ikke havde til hensigt at saelge den cement, der blev produceret ved formaling af 100 000 t klinker hos Ciments Luxembourgeois, til Saarland og Frankrig.
Aftalen om opdeling af markedet i Saarland vedroerte i begyndelsen Ciments Français, Cedest, Heidelberger og Dyckerhoff. Imidlertid mener Kommissionen i betragtning af det nedenfor under punkt 3), 4) og 5) naevnte, at denne aftale indgik i mere vidtraekkende ordninger om regulering af forholdet mellem de tyske og franske producenter, der ikke begraensede sig til de naevnte fire producenter.
3) Som foelge af Cedests eksport til de tyske delstater med undtagelse af Saarland, og som foelge af reaktionerne i Frankrig fra de tyske producenters side, blev der indgaaet bilaterale aftaler med det formaal at nedbringe den graenseoverskridende handel med cement.
Saaledes indledte Syndicat Français de l'Industrie Cimentière droeftelser med Bundesverband der Deutschen Zementindustrie og udoevede sammen med andre beroerte franske producenter pres paa Cedest for at faa virksomheden til at begraense sin eksport til Tyskland (se notat af 23. juni 1982, nr. 22, punkt 4)). Cedest erklaerede over for Dyckerhoff og Heidelberger, at man ikke ville saelge til andre end RMC og PZW i BRD, og at man var indstillet paa »i fremtiden at tilpasse sine leverancer til BRD (stadigvaek eksklusive Saarland), uanset om udviklingen var op- eller nedadgaaende« (se notat af 17. november 1982, nr. 22, punkt 7)).
Lafarge og Dyckerhoff arbejdede paa at undgaa enhver aggressivitet og forsoegte at etablere harmoni mellem de franske og tyske producenter, der var beroert af eksporten (se notater af 23. juni 1982, 28. juli 1982 og 2. september 1982, nr. 22, punkt 4), 5) og 6)). Dyckerhoff meddelte Ciments Français, hvilke foranstaltninger man planlagde for at klare konkurrencen fra Cedest og bekraeftede ikke at ville saelge til Frankrig (se notater af 25. januar 1983 og 17. maj 1983, nr. 22, punkt 8) og 9)).
Paa delegationsledernes moede den 19. marts 1984 (se nr. 19, punkt 9)) diskuterede man det fransk-tyske forhold som et »oemtaaleligt punkt«.
Disse eksempler paa samordnet praksis foerte til indgaaelse af en aftale mellem de beroerte franske og tyske virksomheder og sammenslutninger af virksomheder. I brevet af 22. september 1986 redegoeres der for de opnaaede fremskridt i forhold til 1984 under de regelmaessige moeder mellem Laplace, Lose og Brenke, om en aftale indgaaet i 1984, om muligheden for at forlaenge denne aftale og om en forskel mellem de franske og tyske leverancer. I notatet af 12. august 1987 redegoeres der for de fortsatte droeftelser med henblik paa at loese de i brevet af 22. september 1986 naevnte spoergsmaal (se nr. 22, punkt 10)).
Udvekslingen af oplysninger mellem de tyske og franske sammenslutninger (se nr. 22, punkt 12)) viser, at den oenskede nedbringelse af forskellen mellem de franske og tyske leverancer faktisk blev gennemfoert.
Den samordnede praksis, der er beskrevet i naervaerende punkt, og som fandt sted fra 1982 til 1984, og den aftale fra 1984, der fremgaar af brev af 22. september 1986, udgoer en overtraedelse af artikel 85, stk. 1, begaaet af Syndicat Français de l'Industrie Cimentière, Cedest, Ciments Français, Lafarge, Bundesverband der Deutschen Zementindustrie, Dyckerhoff og Heidelberger.
4) I betragtning af at aftalen om en opdeling af markedet i Saarland, den samordnede praksis i forbindelse med forsoeget paa at begraense Cedests afsaetning i Tyskland uden for Saarland og aftalen af 1984, der omtales i brevet af 22. september 1986, havde til formaal at opdele markedet og begraense handelen med cement mellem Frankrig og Tyskland, mener Kommissionen, at disse aftaler og denne samordnede praksis maa betragtes som en samlet og kontinuerlig overtraedelse.
Selv om Syndicat Français de l'Industrie Cimentière, Bundesverband der Deutschen Zementindustrie og Lafarge til at begynde med ikke deltog i aftalen om Saarland, accepterede de fra den 23. juni 1982, dvs. fra det tidspunkt, hvor de forsoegte at udvide aftalen for Saarland til ogsaa at omfatte andre tyske delstater og faa aftalen til at indgaa i en mere vidtraekkende aftale om regulering af den fransk-tyske samhandel.
Denne samlede og kontinuerlige overtraedelse i forbindelse med en begraensning af den fransk-tyske samhandel blev begaaet fra den 23. juni 1982 til den 30. september 1989 af Syndicat Français de l'Industrie Cimentière, Cedest, Ciments Français, Lafarge, Bundesverband der Deutschen Zementindustrie, Dyckerhoff og Heidelberger.
b) Udveksling af oplysninger
5) Udvekslingen af statistiske oplysninger mellem Syndicat Français de l'Industrie Cimentière og Bundesverband der Deutschen Zementindustri maa, med udgangspunkt i de tilraadighedvaerende oplysninger (se nr. 22, punkt 12)), betragtes som en konkurrencebegraensende samordnet praksis efter artikel 85, stk. 1, i perioden 1. januar 1985 til 30. september 1989. Denne udveksling skal sammenholdes med den ovennaevnte opdeling af markedet, idet formaalet var at give de to beroerte sammenslutninger mulighed for at kontrollere overholdelsen af de kvantitative eksportbegraensninger og afsaetningen til de forskellige delstater (se nr. 22, punkt 12)). Som naevnt i nr. 22, punkt 12) og 18) kan man kun forklare eksportens opdeling efter delstat med en aftale om at udveksle oplysninger. En saadan praksis skaber en kunstig markedssituation, hvor en gennemsigtighed og en unormal stabilitet for samhandelen mellem medlemsstaterne faar tendens til at fastlaase markedsdeltagernes adfaerd og fjerne den risiko, der er forbundet med konkurrence.
51. Den i kapitel 4, nr. 23, beskrevne adfaerd: Belgien - Nederlandene - Tyskland
Kommissionen naevnte allerede i fodnote 10, s. 34 i klagepunktsmeddelelsen, at CBS-aftalen ville blive behandlet i en saerskilt procedure.
De beroerte virksomheder og sammenslutninger af virksomheder gjorde under hoeringen gaeldende, at de kun kunne fremfoere et rimeligt forsvar mod klagen over opdeling af det nederlandske marked, hvis Kommissionen havde taget overordnet stilling, dvs. ogsaa vurderet CBS-aftalen.
Paa den baggrund vil Kommissionen ikke i naervaerende beslutning tage stilling til de i kapitel 4, nr. 23, fremfoerte forhold.
52. Paavirkning af samhandelen mellem medlemsstaterne
De aftaler og den samordnede praksis, der er naevnt i dette kapitel, paavirker direkte samhandelen mellem medlemsstaterne. De indgaar i et kompleks af foranstaltninger, der har til formaal at paavirke samhandelen mellem medlemsstaterne, og desuden tager de hver isaer sigte paa at udelukke samhandelen mellem medlemsstaterne eller sikre, at den sker inden for rammerne af aftaler om de maengder, der kan eksporteres landene imellem.
KAPITEL 9
De aftaler og den praksis, der er omhandlet i kapitel 5
53. En samlet og kontinuerlig »aftale«
1) Cembureau Task Force eller European Task Force er en aabenbar og graverende konkretisering af Cembureau-aftalen eller Cembureau-princippet om at respektere de andre producenters hjemmemarkeder. Denne Task Force blev oprettet 1983-1984, og de vigtigste beslutninger blev truffet af de delegationsledere, der var med i Cembureau. Alle, der var repraesenteret i Task Force, var ogsaa med i Cembureau: det er uden betydning, om de forskellige foranstaltninger, som skulle traeffes i henhold til aftalen, alene skulle ivaerksaettes af de mest direkte beroerte virksomheder eller af de virksomheder, der bedst ville kunne virkeliggoere denne Task Forces maal, bl.a. fordi de stod staerkt inden for den internationale handel med cement.
2) Inden for rammerne af denne »samlede og kontinuerlige aftale« om at respektere de andre producenters hjemmemarkeder indgik Cembureau og de i det efterfoelgende naevnte virksomheder en samlet og kontinuerlig »aftale« (i det foelgende benaevnt »aftalen«), hvis indhold udgoeres af alle de foranstaltninger, som blev vedtaget paa de moeder, der fandt sted fra den 28. maj 1986 til udgangen af maj 1987.
Hver enkelt deltagers vilje til at deltage heri er kommet til udtryk paa de forskellige moeder, specielt paa moederne mellem delegationslederne og via deres medvirken ved de forskellige aktioner.
3) Aftalen kan karakteriseres saaledes: 1) en Task Force, oprettet af de implicerede virksomheder efter faelles overenskomst, undersoegte og forberedte gulerods- og stokke-aktioner samt markedsregulerende foranstaltninger (se nr. 25, punkt 2)-6)), 2) disse foranstaltninger blev forelagt for delegationslederne, der vedtog en raekke af dem (se nr. 25, punkt 10), 24)-32) og 40)-41)), og 3) de blev dernaest anvendt af de forskellige Task Force-medlemmer (se nr. 26-28).
4) Nogle virksomheders og virksomhedssammenslutningers paastand om, at de ikke deltog i moederne i Task Force eller undergrupperne, men kun i moederne mellem delegationslederne, og at de derfor ikke kan holdes ansvarlige for de droeftede foranstaltninger, er ugrundet. For selv om de maaske ikke deltog i moederne i Task Force, der fandt sted i en sluttet kreds, deltog de dog i moederne mellem delegationslederne, hvor forslagene fra Task Force blev droeftet og vedtaget. Som naevnt under nr. 44 er den omstaendighed, at de forskellige organer er forskelligt sammensat, ikke ensbetydende med, at ansvaret for alle de aktiviteter, der udfoldes af de enkelte dele af denne sammenslutning, ikke kan tillaegges samtlige medlemmer, eftersom sammenslutningens virke er baseret paa medvirken fra samtlige medlemmer.
5) Andre virksomheder, der udelukkende har deltaget i moederne i Task Force eller kun har medvirket ved ivaerksaettelsen af de vedtagne foranstaltninger, har anfoert, at Kommissionen ikke kan holde dem ansvarlige for alle Cembureaus eller European Task Forces handlinger. Kommissionen har allerede imoedegaaet denne paastand under nr. 44 under henvisning til, at naar man er medlem af en organisation, betyder det, at man accepterer dens regler og dens adfaerd; desuden bemaerkes, at det i overensstemmelse med Foersteinstansrettens dom af 24. oktober 1991 (219) ved meget komplekse karteller ikke er noedvendigt, at samtlige virksomheder har givet formelt samtykke til en af de oevrige medlemmer vedtaget adfaerd, for det er tilstraekkeligt, at nogle af dem blot har givet deres generelle tilslutning og handlet i overensstemmelse hermed. I oevrigt ligger det i selve den samlede og kontinuerlige »aftales« natur, at der er en plan og et faelles maal samt en fordeling af opgaverne og midlerne til at naa maalet mellem deltagerne. Endelig erindres der om, at det i det dokument, som blev udarbejdet i Céligny-Zuerich til brug for delegationslederne, der fik det forelagt paa moedet i Stockholm, og som blev vedtaget i det mindste for visse af forslagenes vedkommende, udtrykkeligt hedder, at den strategi, der blev opstillet, var baseret paa en solidarisk indsats, og at det var afgoerende for stabiliteten i den europaeiske cementindustri, at samtlige producenter medvirkede.
6) De tyske virksomheder har gjort gaeldende, at de personer, der var til stede paa moederne i Stockholm, Baden-Baden og Bruxelles, ikke var delegationsledere. Hertil bemaerkes, at det ikke er Kommissionen, men derimod Task Force og moedereferaterne, der har betegnet dem saadanne.
7) Hvad det faelles formaal bestaar i, fremgaar af referatet af ETF's moede i Genève den 19. august 1986 (se nr. 25, punkt 15)): »ETF har til formaal er at undersoege, hvilke foranstaltninger der kan traeffes for at forhindre import til Vesteuropa, aktuelt fra Graekenland. ETF afgiver henstillinger herom til delegationslederne«. Formaalet er saaledes generelt og ikke blot begraenset til problemet omkring den graeske eksport - det indgaar saaledes helt klart i Cembureaus hjemmemarkedsaftale.
8) Lafarge har under hoeringen (protokol fra moedet den 12. marts 1993, bilag II) gjort gaeldende, at artikel 85, stk. 1, ikke kan finde anvendelse paa medlemmerne af ETF, fordi de blot handlede i noedvaerge mod eksporten fra de graeske producenter, der modtog ulovlig statsstoette fra de graeske myndigheder.
Kommissionen maa foerst og fremmest slaa fast, at private virksomheder ikke har ret til at tiltage sig de befoejelser, der alene tilkommer EF-myndighederne, til i medfoer af EF-traktatens artikel 92 og 93 at forhindre, at varer, som de med rette eller urette mener er statssubsidierede, omsaettes inden for EF (220). Kommissionen anerkender naturligvis, at virksomheder ikke alene har ret til at henlede de ansvarlige myndigheders - ogsaa Kommissionens - opmaerksomhed paa eventuelle overtraedelser af nationale eller EF-bestemmelser, men at de ogsaa kan goere det kollektivt, hvilket noedvendigvis forudsaetter, at de maa kunne droefte sagen indbyrdes forinden.
At virksomhederne var foruroligede over, at konkurrenter i andre europaeiske lande modtog statsstoette, kan imidlertid under ingen omstaendigheder goere det berettiget at traeffe andre private foranstaltninger end at indberette sagen til de ansvarlige myndigheder.
For det andet bemaerkes, at i modsaetning til Heracles og Halkis fik Titan ikke del i den statsstoette, der blev ydet til cementindustrien; Titan har selv anlagt sag mod den beslutning, Kommissionen traf om at henlaegge sagen angaaende statsstoetten til Heracles, og som blev offentliggjort den 4. januar 1992 (protokol fra hoeringen den den 4. marts 1993, s. 1-3). De forskellige foranstaltninger, medlemmerne af ETF ivaerksatte over for Titan, kan saaledes ikke begrundes med, at man handlede i noedvaerge for at forsvare legitime interesser. Der er saaledes en brist i virksomhedernes paastand.
For det tredje fremgaar det af referaterne af moederne i ETF, at denne Task Force ikke blev oprettet for at imoedegaa en punktuel trussel, men skulle tjene mere generelle formaal. Det hedder saaledes, at »ETF har til formaal at undersoege, hvilke foranstaltninger der kan ivaerksaettes for at imoedegaa import til Vesteuropa, aktuelt import fra Graekenland« (se nr. 25, punkt 15)). At der var tale om mere generelle formaal bekraeftes desuden af, at European Task Force ikke ser ud til at vaere blevet oploest: »nu havde man smedet et jern, og det maatte holdes varmt« (jf. nr. 25, punkt 48)).
9) De virksomhedssammenslutninger og virksomheder, der deltog i den samlede, kontinuerlige aftale om oprettelse af Cembureau Task Force eller ETF og de forskellige foranstaltninger, der blev vedtaget paa moederne for at forhindre import til Vesteuropa og specielt for at forhindre import af graesk cement til EF-landene, var foelgende: Cembureau, Holderbank-gruppen, Blue Circle, Oficemen, Asland, Uniland, Hispacement, Syndicat Français de l'Industrie Cimentière, Lafarge, Ciments Français, Bundesverband der Deutschen Zementindustrie, Heidelberger, Dyckerhoff, CBR, Aker og Euroc, Aalborg, Irish Cement, Italcementi, Unicem og Cementir.
10) De fleste af naevnte virksomheders og virksomhedsammenslutningers holdning er allerede blevet gennemgaaet i sagsfremstillingen, og tilbage staar derfor kun at redegoere for tre virksomheders standpunkt.
11) Den 16. juli 1992 gav Kommissionen Aker og Euroc skriftlig underretning om, at de havde faaet tilsendt meddelelsen af klagepunkter som foelge af deres deltagelse i Cembureau Task Force eller ETF, hvis formaal var at forhindre leverancer af graesk cement i EF, at opkoebe graesk cement eller faa den graeske overproduktion afsat uden for Europa.
12) Med hensyn til Cementir, der ikke deltog i moederne i Task Force, finder Kommissionen, at virksomheden bakkede op om den generelle aftale via sin deltagelse i nogle af de vigtigste af de foranstaltninger, Cembureau Task Force eller ETF vedtog, nemlig foranstaltningerne til beskyttelse af det italienske marked (se nr. 27).
13) Ciments Français haevder, at Laplace deltog i Task Force i sin egenskab af bestyrelsesformand for Syndicat Français de l'Industrie Cimentière og for Comité de Liaison. Selv om Laplace ligesom andre repraesentanter deltog i egenskab af bestyrelsesformand for en forening eller et udvalg, kunne han under sin deltagelse af moederne ikke se bort fra, at han ogsaa var bestyrelsesformand for Ciments Français. Hans tilstedevaerelse sikrede saaledes, at saavel den franske brancheorganisation og kontaktudvalget som hans eget selskab fik indflydelse i Task Force.
14) Fra 28. maj 1986 var den samlede, kontinuerlige aftale angaaende Cembureau Task Force eller ETF helt klart i strid med artikel 85, stk. 1, eftersom formaalet var at forhindre handel med cement i EF og at afskaerme nationale markeder til fordel for lokale producenter og til skade for brugerne. At der er tale om en langvarig overtraedelse, goer den saa meget desto mere alvorlig, og Kommissionen har ingen grund til ikke at antage, at den fortsat bestaar. Til trods for Holderbanks udtalelser om, at Task Force blev oploest ved udgangen af maj 1987 fremgaar det af Lafarges notat af 1. juni 1987, at »denne gruppe, der blev oprettet for lige netop et aar siden, skal herefter udelukkende have til opgave at udveksle oplysninger om klart afgraensede emner. Englaenderne oenskede at oploese den, men schweizerne fik til sidst overbevist deres kolleger om, at det ville vaere en fejl - nu havde man smedet et jern, og det maatte holdes varmt«. Det ser saaledes ud til, at »jernet blev holdt varmt« ogsaa efter maj 1987. Det underbygges af, at de foranstaltninger, der tog sigte paa absorbere den »destabiliserende« cement, blev gennemfoert indtil 1991 (se nr. 28), og at Joint Trading Company foerst blev oploest den 26. marts 1993 (se nr. 26, punkt 16)).
54. Aftalen om oprettelse af Joint Trading Company
1) Beslutningen om at oprette Joint Trading Company, Interciment S.A., blev truffet paa delegationsledernes moede den 9. juni 1986 (se nr. 26, punkt 1)) og udgoer en aftale mellem virksomheder efter artikel 85, stk. 1. Formaalet med denne aftale var at faa ivaerksat de vedtagne »stokke«- eller »gulerods«-aktioner, der som det blev anfoert i det dokument, der blev udarbejdet i Céligny-Zuerich, gik ud paa at opkoebe og afsaette cement og klinker fra de lande, der truer stabiliteten paa medlemmernes markeder, at eksportere cement og klinker til de lande, der truer stabiliteten paa medlemmernes markeder, og at tage eksportmarkeder fra de lande, der truer stabiliteten paa medlemmernes markeder.
2) Selv om Interciment S.A. tilsyneladende aldrig traadte i funktion, er det en kendsgerning, at selskabet til enhver tid kunne goere det, for selv om det blev vedtaget, at det indtil videre skulle vaere et »dormant company«, var alle enige om, at det var vigtigt at sikre, at den var klar til at traede i funktion - »it was important to ensure that it be »ready for operation«, som anfoert i referatet af delegationsledernes moede den 9. september 1986, citeret under nr. 26, punkt 1). Under alle omstaendigheder kunne dette Joint Trading Company bruges som en trussel over for de graeske producenter og mod ethvert Cembureau-medlem, der foelte sig fristet til at bryde med hjemmemarkedsprincippet, hvilket i oevrigt stemte med, hvad der i Céligny-Zuerich-dokumentet anfoeres om selskabets formaal, nemlig at ivaerksaette gulerods- og stokkeaktioner mod de lande, der truede stabiliteten paa medlemmernes markeder. Oprettelsen af Interciment udgoer saaledes en overtraedelse af artikel 85 alene i kraft af formaalet hermed, uafhaengigt af virkningerne heraf.
3) I betragtning af hvem der deltog i Stockholm-moedet, hvor oprettelsen af Joint Trading Company blev vedtaget, og moedet i Baden-Baden, hvor dette selskabs opgaver blev bekraeftet, og af, at Holderbank afkraevede dels Blue Circle betaling for BC's aktier i Interciment og dels betaling for de andre landes deltagelse (jf. Holderbanks skrivelse af 22. september 1986, citeret under nr. 26, punkt 6)), finder Kommissionen, at foelgende deltog i oprettelsen af Interciment S.A.: Holderbank-gruppen, Blue Circle, Oficemen, Asland, Uniland, Hispacement, Syndicat Français de l'Industrie Cimentière, Lafarge, Ciments Français, Bundesverband der Deutschen Zementindustrie, Heidelberger, Dyckerhoff, Aker og Euroc, CBR, Italcementi, Unicem og Cementir. Holderbank afkraevede alle virksomheder, der var direkte eller indirekte impliceret, eller som optraadte som repraesentanter for andre selskaber, der deltog i Cembureau Task Force, betaling for deres andel.
4) Hvorvidt aktierne i Interciment S.A. rent faktisk blev indloest eller ej, har ingen stoerre betydning med hensyn til virksomhedernes deltagelse i aftalen om oprettelsen af dette selskab. Det afgoerende er, at dette »jern« var resultatet af en aftale og klar til at blive brugt for aftalens deltagere. Interciment blev reelt foerst oploest den 26. marts 1993 (se nr. 26, punkt 16)), og de gulerodsaktioner, der bestod i at opkoebe graesk cement og graeske klinker, blev gennemfoert indtil 1991 (se nr. 28).
5) Efter oprettelsen af Interciment S.A. opstod problemet omkring, hvorvidt selskabet var foreneligt med artikel 85 (se nr. 26, punkt 11)-13)). Man soegte imidlertid ikke at loese dette problem ved at oploese selskabet, men derimod ved at finde en maade, hvorpaa man kunne komme uden om det. Paa moedet i Bruxelles den 6. november 1986 blev det saaledes vedtaget, at intet EF-selskab maatte tegne kapital i Interciment S.A., og paa moederne i Milano den 9. januar 1987 og Genève den 11. februar 1987 gik droeftelserne ud paa at finde en anden maade, hvorpaa man kunne faa de andre producenter til at bidrage.
6) Holderbank har uden at dokumentere denne paastand udtalt, at samtlige aktier blev koebt af Holderbank, som forblev den eneste aktionaer i Interciment S.A. (se nr. 26, punkt 9)).
7) Kommissionen anerkender, at det var usikkert, hvilke virkninger oprettelsen af Interciment havde, men maa understrege, at medlemmerne alligevel valgte at viderefoere selskabet indtil den 26. marts 1993. Kommissionen finder desuden, at dette pr. definition maa betragtes som en alvorlig overtraedelse. Det kon- kurrencebegraensende formaal er helt indlysende.
8) I betragtning af ovenstaaende finder Kommissionen, at aftalen om oprettelse af Interciment S.A. i tiden fra 9. juni 1986 og indtil 26. marts 1993 udgjorde en overtraedelse af artikel 85, stk. 1.
55. Foranstaltningerne til beskyttelse af det italienske marked
a) Presset paa Calcestruzzi
1) Det pres, der blev lagt paa Calcestruzzi, og Calcestruzzis manglende opfyldelse af kontrakten med Titan om koeb af cement, indgaar blandt de stokkeaktioner, der blev vedtaget i Task Force, og er resultatet af en samordnet praksis mellem de italienske producenter Italcementi, Unicem og Cementir samt mellem dem og de andre deltagere i Cembureau Task Force, der er naevnt under nr. 53, punkt 9), med det formaal at fratage de graeske producenter en kunde, som havde stor betydning for deres muligheder for at traenge ind paa det italienske marked. De andre deltagere i Cembureau Task Force deltog ogsaa i den samordnede praksis, eftersom Calcestruzzi-problemet blev droeftet paa flere Task Force- og delegationsledermoeder (se nr. 27, punkt 3) og 5)), og fordi den af Task Force opstillede strategi er baseret paa en solidarisk indsats fra alle deltagere (se nr. 25, punkt 3)).
Denne samordnede praksis udgjorde i tidsrummet fra 17. juni 1986 til 15. marts 1987 en overtraedelse af artikel 85, stk. 1.
b) Kontrakterne og aftalerne med Calcestruzzi
2) De kontrakter og aftaler, som blev indgaaet den 3. og 15. april 1987 (se nr. 27, punkt 6)), er en konkretisering af en aftale mellem Italcementi, Unicem og Cementir, som falder ind under artikel 85, stk. 1, og udgjorde dermed en overtraedelse lige fra tidspunktet for deres undertegnelse og i hele den periode, hvor disse kontrakter og aftaler var gaeldende, dvs. indtil den 3. april 1992. Som det fremgaar af referaterne af moederne den 11. februar 1987 og 15. marts 1987, havde denne aftale til formaal at forhindre Calcestruzzi i at importere 1,5 mio t graesk cement i en halv snes havne, hvilket ville have faaet katastrofale virkninger for priserne (se nr. 27, punkt 5)).
3) De implicerede italienske producenters paastand om, at importen af graesk cement til Italien var steget fra aar til aar, og at aftalen ikke havde haft nogen virkninger paa importen og dermed heller ingen konkurrencebegraensende virkninger, er ikke relevant. Artikel 85 indeholder forbud ikke blot mod adfaerd, der har konkurrencebegraensende virkninger, men ogsaa adfaerd, der har til formaal at begraense konkurrencen. At importen af graesk cement steg til trods for aftalen, er desuden ikke noget bevis paa, at der ikke foreligger nogen overtraedelse, eller at aftalen ikke kunne paavirke samhandelen mellem medlemsstater, eftersom samhandelen kunne have udviklet sig anderledes, hvis den konkurrencebegraensende aftale ikke havde bestaaet (221). I det omfang, hvor det kan paavises, at Titan kunne saelge cement i Italien, er det klart, at Titan kunne goere det til trods for de hindringer, de italienske producenter lagde i vejen.
56. Opkoeb af graesk cement og graeske klinker
1) Alle de opkoeb og kontrakter, der er naevnt under nr. 28, er en konkretisering af aftaler og samordnet praksis i strid med artikel 85, stk. 1. Som det fremgaar af kapitel 5, indgaar disse opkoeb og kontrakter i de »gulerodsaktioner«, som Cembureau Task Force vedtog med det formaal at faa placeret den graeske overskudsproduktion uden for Europa og standse eller i det mindste bremse de graeske producenters cement af eksport til europaeiske lande.
Alle de opkoeb og kontrakter, der naevnes nedenfor, maa derfor betragtes som en konkretisering af aftaler og samordnet praksis i strid med artikel 85, og de er saaledes i sig selv konkurrencebegraensende efter artikel 85, stk. 1. Det gaelder ikke blot for leverancerne i EF, men ogsaa for de kontrakter, der drejede sig om leverancer til lande uden for EF, hvis formaal var at faa kanaliseret cement bort, der ellers ville kunne afsaettes i medlemsstaterne. Det gaelder saa meget desto mere, som de graeske producenter allerede var begyndt at eksportere til de EF-lande, man mente var de mest saarbare, og formaalet med disse opkoeb og kontrakter var at standse og/eller bremse denne eksport.
2) Foelgende aftaler og former for samordnet praksis var i de respektivt angivne tidsrum i strid med artikel 85, stk. 1:
a) Mellem britiske og graeske producenter
3) i) Blue Circles koeb af cement hos Titan ved ordrer afgivet pr. telex af 4. juli 1986, 11. august 1986, 14. august 1986, 1. september 1986 og 5. september 1986 (se nr. 28, punkt 15), tre foerste afsnit,) er resultatet af en samordnet praksis mellem Blue Circle, Rugby og Castle, der havde til formaal at forhindre og/eller begraense importen af graesk cement i Det Forenede Kongerige. Denne samordnede praksis fremgaar af Blue Circle-notater af 16. juni 1986, 7. juli 1986, 17. september 1986, 7. september 1987, 22. oktober 1987, 18. december 1987 og 8. januar 1988 (se nr. 28, punkt 8)-12)).
Denne overtraedelse varede fra den 16. juni 1986 til den 5. september 1986.
4) Ved skrivelse af 16. juli 1992 underrettede Kommissionen Castle Cement Ltd om, at Kommissionens klagepunkter over for denne virksomhed drejede sig om tiden efter april 1988. Eftersom Castle Cement Ltd er retligt afloeser for RTZ Cement Ltd og specielt driftsselskaberne Tunnel Cement Ltd, Castle Cement (Ribblesdale) Ltd, Castle Cement (Ketton) Ltd, Castle Cement (Clyde) Ltd, Castle Cement (Padeswood) Ltd og Castle Cement (Pitstone) Ltd, hvis aktiviteter Castle Cement Ltd viderefoerer, var det Castle Cement Ltd, der fik tilsendt klagepunktsmeddelelsen for de overtraedelser, disse selskaber havde begaaet i tiden indtil april 1988 (222).
5) ii) Blue Circles koeb af cement hos Titan ved ordrer afgivet pr. telex den 4. juli 1986, 11. august 1986, 14. august 1986, 1. september 1986, 5. september 1986, 17. december 1986, 7. januar 1987, 15. januar 1987, 12. februar 1987, 26. februar 1987, 1. april 1987 og 3. april 1987 samt de kontrakter med tillaeg, der blev indgaaet den 14. oktober 1986, 1. august 1987 og 24. oktober 1988 mellem Blue Circle og Titan (se nr. 28, punkt 15)), er en konkretisering af en aftale mellem virksomheder i strid med artikel 85, stk. 1, i tidsrummet fra 4. juli 1986 til 31. december 1989. Formaalet med disse kontrakter var at faa placeret de paagaeldende maengder paa markeder uden for Europa, hvilket begge parter var vidende om (se nr. 28, punkt 1)-11) og 15)).
b) Mellem de graeske producenter og Holderbank-gruppen
6) i) Holderbank-gruppens koeb af cement hos Titan i juni og juli 1986 og de kontrakter, der blev indgaaet mellem Holderbank-gruppen og Titan den 16. januar 1987, 18. december 1987 og 20. august 1988 (se nr. 28, punkt 16)), er en konkretisering af en aftale mellem disse virksomheder i strid med artikel 85, stk. 1, i tidsrummet fra 19. juni 1986 til 31. december 1990.
7) ii) De kontrakter, der blev indgaaet mellem Holderbank-gruppen og Heracles den 9. maj 1986 og 19. maj 1988 (se nr. 28, punkt 17)), er en konkretisering af en aftale mellem disse virksomheder i strid med artikel 85, stk. 1, i tidsrummet fra 9. maj 1986 til 31. december 1990.
8) Formaalet med disse kontrakter var at forhindre direkte salg fra de graeske producenter paa de europaeiske markeder og faa kanaliseret en del af disse maengder til andre markeder, hvilket alle de implicerede parter var vidende om (se nr. 28, punkt 1)-7) og 16)-17)).
c) Mellem de graeske producenter og Lafarge
9) i) Lafarges direkte og indirekte koeb hos Titan den 22. juli 1986, 19. august 1986 og 12. juni 1987 og kontrakterne mellem Lafarge og Titan af 3. juni 1988 og 20. oktober 1988 (se nr. 28, punkt 18)) er en konkretisering af en aftale mellem disse virksomheder i strid med artikel 85, stk. 1, i perioden fra 22. juli 1986 til 31. december 1991.
10) ii) Kontrakten mellem Lafarge og Heracles af 17. juni 1988 (se nr. 28, punkt 19)) er en konkretisering af en aftale mellem disse virksomheder i strid med artikel 85, stk. 1, i perioden fra 1. juni 1988 til 15. juni 1991.
11) Formaalet med disse kontrakter var at forhindre direkte salg paa de europaeiske markeder fra de graeske producenter og faa kanaliseret en del af disse maengder til andre markeder, hvilket alle de implicerede parter var vidende om (se nr. 28, punkt 1)-7) og 18)-19)).
d) Mellem de graeske producenter og CBR via Holderbank
12) Kontrakten mellem Umar og CBR af 15. juli 1988 (se nr. 28, punkt 20)-21)), der indirekte var en konkretisering af en samordnet praksis mellem CBR, Heracles og Titan om begraensning af de graeske producenters salg i Benelux-landene som modydelse for CBR's indkoeb, udgjorde i perioden fra 4. maj 1988 til 31. december 1990 en overtraedelse af artikel 85, stk. 1.
Formaalet med denne kontrakt var at forhindre direkte salg fra de to graeske producenter paa Benelux-landenes markeder, hvilket alle de implicerede parter var vidende om (se nr. 28, punkt 1)-7), 16)-17) og 20)-21)).
e) Mellem de graeske producenter og Scancem (Aker/Euroc)
13) Kontrakterne mellem Titan og Scancem (Aker/Euroc) af 28. januar 1987, 7. oktober 1987 og 15. oktober 1987 samt tillaeggene hertil (se nr. 28, punkt 22)) er en konkretisering af en aftale mellem disse virksomheder stridende mod artikel 85, stk. 1, i perioden fra 28. januar 1987 til 31. december 1990.
Formaalet med disse kontrakter var at faa kanaliseret disse maengder til markeder uden for de europaeiske lande, hvilket alle de implicerede parter var vidende om (se nr. 28, punkt 1)-7) og 22)).
57. Paavirkning af samhandelen mellem medlemsstater
De aftaler og den samordnede praksis, der er omtalt i dette kapitel, paavirker direkte samhandelen mellem medlemsstater. De indgaar i et kompleks af foranstaltninger, der har til formaal at paavirke samhandelen mellem medlemsstater, og desuden tager de hver isaer sigte paa enten at omdirigere handelsstroemmene fra et EF-land til andre EF-lande eller at forhindre, at de paagaeldende maengder afsaettes paa medlemsstaternes markeder. De vil derfor i sagens natur kunne paavirke samhandelen mellem medlemsstater.
KAPITEL 10
Den i kapitel 6 beskrevne praksis
58. Den samordnede praksis i ECEC
1) ECEC's virksomhed maa vurderes ud fra dens historiske kontekst.
2) Som naevnt i kapitel 3 og 8, vedtog Cembureau og Cembureaus medlemmer Cembureau-aftalen eller -princippet om at respektere de enkelte medlemmers hjemmemarkeder, og selv om dette kun kan fastslaas at have vaeret en overtraedelse fra 14. januar 1983, er der en raekke tegn paa (se nr. 45, punkt 6)), at princippet bestod allerede foer denne dato. For at sikre dets overholdelse maatte der findes en maade at faa afsat Cembureau-medlemmernes overskudsproduktion paa og forhindre, at den blev afsat paa de europaeiske markeder. Dette foerte foerst til oprettelsen af European Export Committee i Cembureau, derefter til »London Club« uden for Cembureau og endelig til ECEC og EPC efter opsplitningen af klubben. Selv om disse komitéer blev oprettet foer Cembureaus hjemmemarkedsaftale eller -princip, var deres virksomhed dog en af gennemfoerelses- eller ledsageforanstaltningerne til denne aftale eller princip.
Beskyttelse af hjemmemarkederne og afsaetning af eksporten uden for Vesteuropa er to sider af samme sag (se Blue Circle-notatet af 1. december 1983, nr. 18, punkt 2)), for hvis ikke man kan finde afsaetningsmarkeder uden for Europa, er der stor risiko for, at hjemmemarkedsprincippet brydes.
3) Selv om der ikke i ECEC's stiftelsesdokument findes nogen direkte forbindelse mellem hjemmemarkedsprincippet og afsaetningen af eksporten, betyder det derfor ikke, at der ikke findes nogen forbindelse. At den findes, fremgaar af foelgende:
a) ECEC-medlemmerne er samtidig ogsaa medlemmer af Cembureau, enten direkte (det er tilfaeldet med Aalborg, SFIC, den graeske brancheorganisation, Irish Cement, Italcementi, Unicem, Cementir, Oficemen og ATIC) eller indirekte via deres nationale organisationer (det er tilfaeldet med Dyckerhoff, Alsen, Nordcement, ENCI og Castle) (se naermere herom under nr. 44). De er saaledes alle sammen underlagt pligten til at overholde hjemmemarkedsprincippet. Det paavirker deres adfaerd, for det betyder, at de maa afsaette deres overskudsproduktion i tredjelande.
b) Samtidig er alle EPC-medlemmerne (se nr. 35, punkt 3)), med undtagelse af Blue Circle, indirekte, via deres nationale organisationer, medlemmer af ECEC. EPC's virksomhed paavirker derfor ogsaa ECEC's og medlemmernes adfaerd og virksomhed. Desuden bestod der indtil 1986 en institutionel forbindelse og fra september 1986 en de facto-forbindelse mellem de to komitéer (se nr. 32).
c) Det fremgaar under alle omstaendigheder af ECEC-dokumenterne (se nr. 33, punkt 4) og 5)), at komitéens aktiviteter i praksis ikke var begraenset til at omfatte de store eksportmarkeder. ECEC's medlemmer droeftede paa moederne importsituationen og udviklingen i udbud og efterspoergsel i medlemslandene. Det er saaledes ECEC-medlemmerne selv, der har skabt en forbindelse mellem hjemmemarkederne og de store eksportmarkeder.
Det er rigtigt, at ECEC primaert beskaeftiger sig med indsamling og udsendelse af information om salget paa de forskellige eksportmarkeder i tredjelande. Paa moederne foretages der desuden en mere indgaaende analyse af udbud og efterspoergsel paa de forskellige eksportmarkeder, medlemmernes planer paa disse markeder samt hvilke priser, der kan anvendes eller bliver anvendt. Der er imidlertid en meget naer sammenhaeng mellem alt dette og situationen paa hjemmemarkederne, som er ECEC-medlemmernes primaere interesse. At faa disse oplysninger skaber tryghed hos ECEC-medlem- merne med hensyn til, hvordan overskudsproduktionen afsaettes. ECEC-medlemmerne faar herigennem vished for, at overskudsproduktionen - bortset fra nogle ganske ubetydelige maengder - ikke sendes ud paa de europaeiske markeder.
4) Det er medlemmerne af ECEC, der selv har skabt forbindelsen mellem hjemmemarkederne og eksportmarkederne. Fra det oejeblik, hvor ECEC-medlemmerne enedes om, hvad der skulle afsaettes paa eksportmarkederne (se nr. 33, punkt 1)-3)), paavirkede det deres forretningsbeslutninger paa deres hjemmemarkeder, for uden disse samraad, og uden at vide, hvilke maengder der kunne eksporteres, og hvilke priser der kunne anvendes, ville de have kunnet beslutte at afsaette mere i medlemsstaterne og dermed have aendret strukturen i samhandelen inden for EF (223).
Den samordnede praksis angaaende afsaetningspolitikken i forbindelse med eksport til tredjelande kan derfor ikke betragtes isoleret, men danner et uadskilligt hele sammen med aftalen om beskyttelse af de respektive hjemmemarkeder.
5) Paastanden om at forbuddet i artikel 85, stk. 1, ikke skulle kunne finde anvendelse paa en konkurrencebegraensende praksis omfattende eksportvarer, fordi den ikke har nogen virkninger for samhandelen mellem medlemsstater, kan ikke godtages. For samarbejdet inden for ECEC havde til formaal og til foelge at forstaerke hjemmemarkedsprincippet.
6) Den samordnede praksis, der er omhandlet under nr. 33, og som drejede sig om droeftelser af situationen paa medlemslandenes markeder og paa eksportmarkeder i tredjelande, udgjorde en overtraedelse af artikel 85, stk. 1, i tidsrummet fra 14. marts 1984 til 22. september 1989, hvor henholdsvis det foerste og det sidste moede, Kommissionen har kendskab til, fandt sted. Med denne praksis gav ECEC-medlemmerne afkald paa at foere en uafhaengig afsaetningspolitik ved at etablere en solidaritet og en kontrol, hvis formaal var at forhindre konkurrenter i at traenge ind paa de respektive hjemmemarkeder inden for EF.
7) Disse overtraedelser blev i tiden fra 14. marts 1984 til 22. september 1989 begaaet af Fédération de l'Industrie Cimentière, Aalborg, Syndicat Français de l'Industrie Cimentière, Dyckerhoff, Alsen, Nordcement, den graeske brancheorganisation, Irish Cement, Italcementi, Unicem, Cementir og ENCI, samt i perioden fra 1. januar 1986 til 22. september 1989 af Oficemen, ATIC og Castle.
8) Som naevnt under nr. 56, punkt 4) kan ansvaret for overtraedelserne foer april 1988 ogsaa tillaegges Castle Cement som retssuccessor for RTZ Cement.
9) Fédération de l'Industrie Cimentière, som har overtaget det likviderede Cimbel S.A.'s rettigheder og forpligtelser (protokol nr. 102 fra bestyrelsesmoedet i FIC den 16. oktober 1985, dok. 33126/2070-2079), er ogsaa i egenskab af Cimbel S.A.'s retssuccessor ansvarlig for de overtraedelser, der kan tilskrives det tidligere ECEC-medlem Cimbel S.A.
59. Den samordnede praksis inden for EPC
1) Den samme forbindelse mellem hjemmemarkedsprincippet og eksport af overskudsproduktion til tredjelande praegede samarbejdet inden for EPC. Det fremgaar ikke alene af den historiske baggrund for oprettelsen af EPC, men ogsaa af foelgende:
a) EPC-medlemmet Ciments Français har udtalt, at formaendene med oprettelsen af EPC »oenskede at faa kontrol med eksportoererne« (se nr. 35, punkt 5)). Ciments Français definerer WCC i forhold til EPC og naevner, at WCC er en »uformel klub, der har samme funktion for hvid cement, som Policy har for graa cement« (se nr. 35, punkt 6)), og WCC bygger paa hjemmemarkedsprincippet.
b) EPC-medlemmerne er indirekte, via deres nationale organisationer, medlemmer af Cembureau og har derfor pligt til at foelge hjemmemarkedsprincippet.
c) Problemerne paa de enkelte EF-landes hjemmemarkeder blev gentagne gange droeftet i EPC.
Valenciana forvissede saaledes sine kolleger om, at hverken Valenciana eller Cementos del Mar var impliceret i eksporten til Det Forenede Kongerige (se nr. 36, punkt 2)), Andrew Gac pegede paa noedvendigheden af at undersoege, hvor alvorlige de spanske trusler om at eksportere til Det Forenede Kongerige var (se nr. 36, punkt 3)), Gac rejste spoergsmaalet, om EPC i anledning af truslerne om graesk eksport til Europa kunne fortsaette med at bestaa med den nuvaerende aftale (se nr. 36, punkt 4)), Gac pegede paa den risiko, overkapaciteten paa europaeisk og paa verdensplan fremboed for hjemmemarkederne (se nr. 36, punkt 5)), EPC's formand henledte opmaerksomheden paa aftalerne mellem de graeske og de britiske producenter og rejste spoergsmaalet om, hvorvidt Cembureau Task Force kunne fortsaette med at bestaa (se nr. 36, punkt 6)), EPC droeftede problemerne med den stigende samhandel inden for EF og produktionsunderskuddet i Det Forenede Kongerige i en situation med oeget efterspoergsel (se nr. 36, punkt 7)), og Ciments Français aflagde beretning om forhandlingerne mellem Lafarge og Heracles og Titan om opkoeb af »destabiliserende« maengder (se nr. 36, punkt 8)). Det er saaledes EPC-medlemmerne selv, der har skabt en forbindelse mellem hjemmemarkederne og eksportmarkederne, og det var EPC's formand og sekretaer, der rejste spoergsmaalet om EPC's fortsatte bestaaen paa baggrund af EPC-medlemmernes eksport til andre EPC-medlemmers lande.
Det er rigtigt, at EPC's virksomhed hovedsagelig bestaar i indsamling og udbredelse af oplysninger om medlemmernes salg paa de forskellige eksportmarkeder i tredjelande. Desuden deler medlemmerne eksportmarkederne mellem sig indbyrdes og fastsaetter eller oplyser hinanden om de priser, der anvendes eller skal anvendes paa de forskellige markeder. Alt dette er imidlertid snaevert knyttet til EPC-medlemmernes overvejende interesse for hjemmemarkederne. At faa disse oplysninger skaber nemlig tryghed blandt EPC-medlemmerne med hensyn til, hvor overskudsproduktionen effektivt afsaettes. EPC-medlemmerne faar saaledes vished for, at overskuddet ikke, bortset fra ganske ubetydelige maengder, sendes ud paa de europaeiske markeder.
2) Paa baggrund af den definition, nogle medlemmer selv har givet af EPC's formaal og det princip, der ligger til grund for EPC's virke, de bekymringer, medlemmerne selv har givet udtryk for med hensyn til EPC's overlevelsesmuligheder i tilfaelde af samhandel mellem EF-lande, og den sammenhaeng, medlemmerne selv har skabt mellem hjemmemarkeder, samhandel mellem EF-lande og store eksportmarkeder, maa Kommissionen antage, at hjemmemarkedsprincippet er selve grundlaget for samarbejdet om eksportafsaetningen, eftersom dette eksportsamarbejde bringes i fare, naar et EPC-medlem truer med at eksportere til et andet EPC-medlems hjemmemarked. Kommissionen maa heraf drage den konklusion, at et af EPC's formaal er at begraense konkurrencen inden for EF.
Det betyder ligesom for ECEC's vedkommende, at man ikke maa lade sig narre af, at EPC's aktiviteter primaert var rettet mod markeder i tredjelande. Dette samarbejde paa eksportmarkederne var snaevert forbundet med hjemmemarkedsprincippet i Cembureau-landene og ydede et vaesentligt bidrag til overholdelsen af dette princip.
3) Det samarbejde mellem medlemmerne, der tog form af droeftelse af situationen paa EF-markederne, deling af markederne i tredjelande, fastsaettelse af priser for eksportvarer, udveksling af oplysninger om, hvilke maengder de enkelte producenter kunne eksportere, og hvad de rent faktisk eksporterede til tredjelande, udgjorde en kontinuerlig samordnet praksis mellem EPC-medlemmerne.
Ved denne samordnede praksis gav EPC-medlemmerne afkald paa at foere en uafhaengig afsaetningspolitik, men indfoerte en solidaritet og en kontrol, der tog sigte paa at forhindre konkurrenter i at traenge ind paa de respektive hjemmemarkeder inden for EF.
4) Denne samordnede praksis udgoer en overtraedelse af artikel 85, stk. 1, som i tidsrummet fra 1. juli 1981 til 19. maj 1989, hvor henholdsvis det foerste og det sidste moede, Kommissionen har kendskab til, fandt sted, blev begaaet af Lafarge, Titan, Heracles og Halkis, i tidsrummet fra 1. juli 1981 til 17. februar 1989 af Ciments Français, i tidsrummet fra 1. juli 1981 til 12. oktober 1987 af Blue Circle og i tidsrummet fra 1. januar 1986 til 19. maj 1989 af Hispacement, Hornos Ibéricos, Valenciana og Cementos del Mar.
5) Meddelelsen af klagepunkter mod Cementos del Mar S.A. og Cementos del Atlantico S.A. blev sendt til CompañÍa Valenciana de Cementos Portland S.A. Valenciana har anfoert, at Valenciana paa det tidspunkt, hvor begivenhederne fandt sted, og klagepunktsmeddelelsen blev udsendt, ikke kontrollerede Cementos del Mar og Cementos del Atlantico og anmodede om en ny meddelelse af klagepunkter og en ny aktindsigt for disse virksomheders vedkommende.
Kommissionener mener, at Valenciana ikke har ret i sin paastand om, at Valenciana ikke kontrollerede Cementos del Mar og Cementos del Atlantico. Paa det tidspunkt, hvor klagepunktsmeddelelsen blev udsendt, ejede Valentiana 50% af kapitalen i Cementos del Mar, mens 25% blev ejet af Banco Bilbao Vizcaya og 25% af Banco Central (ifoelge »El Pais« af 21. maj 1990 var de to bankers besiddelse af disse aktier udelukkende en garanti for laan ydet til Valenciana: »Por cuestiones de formalización de la operación de aval, el BBV y el Central tomaron el 25% cada uno de Cementos del Mar, filial de Valenciana«), og Valenciana ejede ogsaa 50% af kapitalen i Cementos del Atlantico, mens resten var i haenderne paa Cementos del Mar. Ifoelge Cementos del Mars anmeldelse til Registro Mercantil de Madrid (nr. 189) den 23. november 1990 har Cementos del Mars bestyrelse siden den 3. oktober 1990 bestaaet af foelgende personer:
Formand: Emilio Serratosa Ridaura (som samtidig var direktions- og bestyrelsesmedlem i Valenciana)
Naestformand: José Antonio Carranza Alonso (som samtidig var bestyrelsesmedlem i Valenciana)Direktions- og
bestyrelsesmedlem:
José M. Garnica Gutierrez (som repraesenterer selskabet DASA, der ifoelge El PaÍs af 21. maj 1990 tilhoerer Serratosa- og Garnica-koncernen: »una instrumental participada por la mencionada familia (Serratosa) y los Garnica«)
Bestyrelsesmedlemmer: - José Serratosa Ridaura (der ogsaa var naestformand og direktions- og bestyrelsesmedlem i Valenciana)
- Carlos Perez-Manglano Rodrigo (som samtidig var salgsdirektoer i Valencian
- Ramon Marraco Coello de Portugal
- Angel Luis Galán Gil.
Af det ovenstaaende fremgaar, at Valenciana, der siden april 1992 har ejet 99,95% af kapitalen i Cementos del Mar, kontrollerede Cementos del Mar paa det tidspunkt, hvor klagepunktsmeddelelsen blev udsendt, da mindst fire (maaske fem) ud af syv bestyrelsesmedlemmer repraesenterede Valenciana i Cementos del Mars bestyrelse.
Valenciana, der mindst siden 1990 har kontrolleret Cementos del Mar, maa som retssuccessor og viderefoerer af Cementos del Mar holdes ansvarlig for sidstnaevntes adfaerd.
60. Paavirkning af samhandelen mellem medlemsstater
De konkurrencebegraensninger, der beskrives i dette kapitel, vil kunne paavirke samhandelen mellem medlemsstater maerkbart. De indgaar i et kompleks af foranstaltninger, der tager sigte paa at paavirke samhandelen mellem medlemsstaterne, og desuden har de hver isaer til formaal at sikre, at overskudsproduktionen ikke sendes ud paa markederne i EF, men derimod afsaettes i tredjelande.
Selv om det var muligt at adskille aftalen om hjemmemarkedsprincippet fra den samordnede praksis angaaende eksportafsaetning, hvilket ikke er tilfaeldet, maa Kommissionen laegge denne adfaerds samlede virkninger for opretholdelsen af normale handelsstroemme mellem medlemsstaterne til grund (224).
KAPITEL 11
De aftaler og den praksis, der er beskrevet i kapitel 7
61. Forpligtelsen til at respektere WCC-medlemmernes respektive hjemmemarkeder
1) Af de under nr. 39 naevnte dokumenter fremgaar, at formaalet med WCC er at beskytte medlemmernes respektive hjemmemarkeder og sikre, at deres overskudsproduktion eksporteres inden for rammerne af en generel aftale.
2) WCC-medlemmerne har etableret et snaevert samarbejde og et interessefaellesskab, der bygger paa en generel indbyrdes forstaaelse baseret paa en opdeling af faellesmarkedet. Virkningerne af denne markedsopdeling forstaerkes af en praksis gaaende ud paa, at den del af produktionen, der ikke kan afsaettes paa de enkelte medlemmers hjemmemarked, eksporteres til tredjelande. Beskyttelse af hjemmemarkeder og eksport af overskudsproduktion til lande uden for EF er saaledes to sider af én og samme forpligtelse.
3) Hjemmemarkedsprincippet er i vidt omfang blevet fulgt, hvilket eksemplerne med Blue Circle-Lafarge (jf. nr. 39, litra c)) og Italcementi-Dyckerhoff (jf. nr. 39, litra d)) klart vidner om. At der er skredet haardt ind over for brud paa dette princip, ses klart af eksemplerne med Aalborg (jf. nr. 39, litra a)) samt Alsen og Blue Circle (jf. nr. 39, litra b)), der havde tilknytning til Aalborg-sagen.
4) Dette hjemmemarkedsprincip har baade haft karakter af en samordnet praksis og af en aftale. Princippet kan anses at have vaeret en samordnet praksis i tidsrummet fra 6. maj 1982 til 20. maj 1984, da der af moedereferaterne indtil da ikke fremgaar nogen faelles viljestilkendegivelse fra medlemmerne, og den kan anses for at have vaeret en aftale fra 21. maj 1984 (se nr. 39, punkt 9)), idet medlemmerne paa moedet denne dato klart tilkendegav deres vilje til deltage i en aftale, da de slog fast, »at viljen til at respektere de enkelte medlemmers hjemmemarkeder var en ubetinget forudsaetning for at kunne deltage i WCC og WCPC«, og denne aftale blev bekraeftet paa de efterfoelgende moeder. Sagerne angaaende Italcementi-Dyckerhoff (se nr. 39, litra d)) og Blue Circle-Lafarge (se nr. 39, litra c)) er konkrete eksempler paa denne aftale. Den samordnede praksis og aftalen angaaende hjemmemarkedsprincippet udgjorde en kontinuerlig overtraedelse af konkurrencereglerne i tidsrummet fra 6. maj 1982 til 26. maj 1988, da der maa antages at have bestaaet kontinuitet mellem WCC, da komitéen havde ni medlemmer, og WCC, da den havde seks medlemmer, i det mindste for de sidstnaevntes vedkommende.
5) Princippet om at overskudsproduktion skulle eksporteres til tredjelande, som udgjorde et supplement til den samordnede praksis og aftalen om hjemmemarkedsprincippet, udgjorde fra 1982 til 1988 en samordnet praksis.
6) I tidsrummet fra 6. maj 1982 til 26. maj 1988, som er datoerne for henholdsvis det foerste og det sidste moede, Kommissionen er bekendt med, overtraadte Italcementi, Dyckerhoff, Lafarge, Ciments Français og CBR med denne kontinuerlige aftale og samordnede praksistraktatens artikel 85, stk. 1, og for Valencianas vedkommende gaelder dette for tidsrummet fra 1. januar 1986 til 26. maj 1988.
7) Den samordnede praksis og den aftale, der havde til formaal og til foelge at beskytte hjemmemarkederne, falder ind under det udtrykkelige forbud i artikel 85, stk. 1, litra c). En saadan hjemmemarkedsbeskyttelse er i strid med et af de grundlaeggende traktatfaestede maal, nemlig oprettelsen af et faellesmarked. Der er desuden tale om en maerkbar konkurrencebegraensning, eftersom den rammer stoerstedelen af samhandelen med de paagaeldende varer paa faellesmarkedet.
8) Den samordnede praksis angaaende eksport af overskudsproduktionen til tredjelande virker ogsaa konkurrencebegraensende. Ved at foelge dette princip gav WCC-medlemmerne afkald paa at foere en uafhaengig afsaetningspolitik, men etablerede et solidaritets- og kontrolsystem for at forhindre konkurrenter i at traenge ind paa deres respektive hjemmemarkeder inden for EF.
62. Informationsudvekslingen mellem WCC-medlemmerne
1) Den maade, hvorpaa WCC-medlemmerne paa moederne udvekslede oplysninger (nr. 40) om hver enkelt virksomheds produktionskapacitet, produktion, salg paa hjemmemarkedet og paa eksportmarkeder, hjemmemarkedspriser paa hvid cement og graa cement samt eksportpriser, er tilstraekkelig graverende til, at der i det mindste i perioden fra 6. maj 1982 til 26. maj 1988 var tale om en samordnet praksis i strid med artikel 85, stk. 1. Formaalet med en saadan informationsudveksling er at faa kendskab til, hvordan hvert enkelt medlem agter at forholde sig paa de forskellige markeder i EF og paa eksportmarkederne, og der skabes herigennem solidaritet og gensidige paavirkninger mellem de deltagende virksomheder med det formaal at samordne deres forretningsaktiviteter.
2) Ansvaret for denne overtraedelse af artikel 85, stk. 1, maa i tidsrummet fra 6. maj 1982 til 26. maj 1988 tillaegges Italcementi, Dyckerhoff, Lafarge, Ciments Français og CBR, samt i tidsrummet fra 1. januar 1986 til 26. maj 1988 Valenciana.
63. Paavirkningen af samhandelen mellem medlemsstater
1) Hjemmemarkedsprincippet og princippet om eksport af overskudsproduktion til tredjelande har til formaal at udelukke eller begraense samhandel mellem medlemsstaterne og har saaledes direkte og maerkbart paavirket samhandelen inden for EF.
2) Informationsudvekslingen kan paavirke samhandelen mellem medlemsstater i det omfang, hvor den virker til fremme for gennemfoerelsen af aftaler og samordnet praksis, der har til formaa eller til foelge at forhindre eller begraense samhandel med hvid cement mellem EF-landene. Desuden paavirkes samhandelen mellem medlemsstater ogsaa af, at hver af de virksomheder, der deltager i informationsudvekslingen, derved tilskyndes til at fastlaegge sin pris- og afsaetningspolitik i forhold til de andre deltagende producenters, og der er saaledes tale om en maerkbar kunstig paavirkning af de naturlige handelsstroemme mellem medlemsstaterne.
AFSNIT II
SANKTIONER
64. Artikel 3 i forordning nr. 17
Hvis Kommissionen konstaterer, at der foreligger overtraedelse af bestemmelserne i artikel 85, stk. 1, kan den paalaegge de paagaeldende virksomheder at bringe overtraedelserne til ophoer, jf. artikel 3 i forordning nr. 17.
Virksomhederne har for hovedpartens vedkommende benaegtet eksistensen af de fleste overtraedelser af artikel 85, stk. 1. Selv om et ret begraenset antal virksomheder har meddelt Kommissionen, at de havde truffet foranstaltninger med henblik paa at forbyde deres personale at deltage i moeder eller at have kontakter med repraesentanter for andre virksomheder vedroerende forretningsmaessige spoergsmaal, er Kommissionen ikke overbevist om, at de overtraedelser, der er anfoert under nr. 45, 46 og 47, 49-50, 53, 55-56 og 61-62 nogensinde reelt er blevet bragt til ophoer. Kommissionen er heller ikke overbevist om, at den samordnede praksis inden for EPC ikke fortsaetter inden for rammerne af det nye CDICT-udvalg.
Derfor maa Kommissionen ikke alene konstatere, at der er blevet begaaet overtraedelser, men ogsaa paalaegge virksomhederne at bringe dem til ophoer.
65. Artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17
1) I henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 kan Kommissionen ved beslutning paalaegge virksomheder boeder paa mindst tusind og hoejest en million ECU, idet sidstnaevnte beloeb kan forhoejes til 10% af omsaetningen i det sidste regnskabsaar i hver af de virksomheder, som har medvirket ved overtraedelsen, saafremt de forsaetligt eller uagtsomt overtraeder bestemmelserne i artikel 85, stk. 1. Ved fastsaettelsen af boedens stoerrelse skal der tages hensyn til baade overtraedelsens grovhed og dens varighed.
2) De virksomheder og sammenslutninger af virksomheder, til hvem denne beslutning er rettet, har forsaetligt overtraadt artikel 85, stk. 1. Overtraedelserne er udtrykkeligt omfattet af artikel 85, stk. 1. Virksomhederne har - med fuldt kendskab til det i faellesskabsretten nedlagte forbud og til risikoen for at faa paalagt betydelige sanktioner (se navnlig nr. 19, punkt 3) og 5), nr. 21, punkt 2), nr. 25 og nr. 26) - inden for Cembureau og gennem et system af moeder og bi- eller multilaterale kontakter samt inden for tre eksportudvalg forsaetligt vedtaget foranstaltninger, der gik ud paa at respektere hjemmemarkederne, opdele markederne, og udveksle oplysninger. Der er derfor tale om overtraedelser, der strider mod et grundlaeggende faellesmarkedsprincip, nemlig, at der ikke maa skabes hindringer for de frie varebevaegelser.
3) Virksomheder og virksomhedssammenslutninger, der har deltaget i Cembureau-aftalen eller -princippet.
Alle de virksomheder og virksomhedssammenslutninger, som denne beslutning er rettet til, har tilsluttet sig hjemmemarkedsaftalen eller -princippet for graa cement, der blev vedtaget den 14. januar 1983 mellem de sammenslutninger og virksomheder, der er direkte medlemmer af Cembureau. Aftalen var fra dette tidspunkt bindende for disse virksomheder og for de virksomheder, der var medlemmer af de paagaeldende nationale sammenslutninger. Buzzi, der ikke var knyttet til Cembureau gennem en national sammenslutning, tilsluttede sig senere (jf. punkt 4)). I forbindelse med denne beslutning tager Kommissionen dog kun de virksomheder i betragtning, der er repraesenteret ved deres sammenslutning i Cembureau, og som ud over dette tilhoersforhold klart har tilkendegivet, at de tilslutter sig aftalen, ved at deltage i de forskellige foranstaltninger, der er beskrevet i kapitel 4, 5 og 6 og omtalt nedenfor.
For som det fremgaar af Cembureaus dokumenter, der er citeret under nr. 19, indebar aftalen en markedsdeling, saaledes at den enkelte producent afsatte produkterne paa sit nationale marked eller, ved salg paa et andet marked, skulle overholde de salgspriser og -vilkaar, der blev anvendt af de lokale producenter. Det fremgaar af de dokumenter, der er citeret under nr. 19, at det kun var i de tilfaelde, hvor denne regel ikke blev overholdt, at der skulle traeffes punktuelle foranstaltninger for at sikre aftalens gennemfoerelse (som f.eks. de foranstaltninger, der er naevnt i de under nr. 19 citerede dokumemter, og de foranstaltninger, der er beskrevet i kapitel 4). Det samme gaelder de foranstaltninger, der er beskrevet i kapitel 5 og 6, og som er henholdsvis en kollektiv reaktion paa, at aftalen ikke er overholdt, og en kollektiv kontrol af, at overskudsproduktionen faktisk omdirigeres til tredjelande. Alle disse forhold maa betragtes som en punktuel haandhaevelse af et princip, der havde vaeret i kraft siden den 14. januar 1983.
Der skal specielt bemaerkes foelgende:
a) Sammenslutningerne Cembureau, Bundesverband der Deutschen Zementindustrie, Fédération de l'Industrie Cimentière, Oficemen, Syndicat Français de l'Industrie Cimentière, Association of the Greek Cement Industry, Vereniging Nederlandse Cement-Industrie, ATIC, British Cement Association og virksomhederne Aalborg, Irish Cement, Cementir, Italcementi, Unicem, Ciments Luxembourgeois tilsluttede sig som medlemmer af Cembureau hjemmemarkedsaftalen eller -princippet paa det tidspunkt, hvor denne aftale eller princip blev vedtaget. Disse sammenslutninger og virksomheder har ogsaa, bortset fra Ciments Luxembourgeois, deltaget i de foranstaltninger og ordninger, der blev vedtaget som supplement til aftalen eller princippet og/eller som led i anvendelsen heraf.
Aker og Euroc tilsluttede sig denne aftale eller dette princip paa vedtagelsestidspunktet som moderselskaber for henholdsvis Norcem og producenten Cementa, der er medlemmer af Cembureau.
b) Virksomhederne Blue Circle, CBR, Ciments Français, Lafarge, Dyckerhoff, Heidelberger, Titan, ENCI, Asland og Cimpor var ganske vist ikke direkte medlemmer af Cembureau, men repraesenterede deres nationale sammenslutning som delegationsledere paa de moeder, der blev tilrettelagt af Cembureau den 14. januar 1983, den 19. marts 1984 og den 7. november 1984; der hersker derfor ingen tvivl om disse virksomheders deltagelse i aftalen. Desuden medvirkede disse virksomheder i de foranstaltninger, der er naevnt under litra c).
c) Andre virksomheder har anvendt hjemmemarkedsaftalen eller -princippet ved at deltage i de forskellige foranstaltninger og ordninger, der blev vedtaget som supplement til aftalen eller princippet og/eller som led i gennemfoerelsen deraf. Isaer har hver af de virksomheder, der er naevnt under naervaerende litra og under litra b), deltaget i foelgende foranstaltninger og ordninger:
- Holderbank deltog i aftalen om Cembureau eller European Task Force
- Alsen-Breitenburg deltog i den samordnede praksis inden for ECEC
- Nordcement deltog i den samordnede praksis inden for ECEC
- Dyckerhoff deltog i aftaler og samordnet praksis om regulering af cementleverancerne mellem Frankrig og Tyskland, i aftalen om Cembureau eller European Task Force og i den samordnede praksis inden for ECEC
- Heidelberger deltog i aftalerne og den samordnede praksis om regulering af cementleverancerne mellem Frankrig og Tyskland og i aftalen om Cembureau eller European Task Force
- CBR deltog i aftalen om Cembureau eller European Task Force
- Asland deltog i aftalen om Cembureau eller European Task Force
- Hispacement deltog i aftalen om Cembureau eller European Task Force og i den fortsatte samordnede praksis inden for EPC
- Hornos Ibericos deltog i den fortsatte samordnede praksis inden for EPC
- Uniland deltog i aftalen om Cembureau eller European Task Force
- Valenciana deltog i den fortsatte samordnede praksis inden for EPC
- Cedest deltog i aftalerne og den samordnede praksis om regulering af cementleverancerne mellem Frankrig og Tyskland
- Ciments Français deltog i den samordnede praksis med Buzzi, i aftalerne og den samordnede praksis om regler for regulering af cementleverancerne mellem Frankrig og Tyskland, i aftalen om Cembureau eller European Task Force og i den fortsatte samordnede praksis inden for EPC
- Lafarge deltog i den samordnede praksis med Buzzi, i aftalerne og den samordnede praksis om regulering af cementleverancerne mellem Frankrig og Tyskland, i aftalen om Cembureau eller European Task Force og i den fortsatte samordnede praksis inden for EPC
- Vicat deltog i den samordnede praksis med Buzzi
- Halkis deltog i den fortsatte samordnede praksis inden for EPC
- Heracles deltog, inden for Cembureau eller European Task Force, i aftalerne med Holderbank og Lafarge og den samordnede praksis med CBR, der tog sigte paa at forhindre direkte afsaetning af cement i Europa, og i den fortsatte samordnede praksis inden for EPC
- Titan deltog, inden for rammerne af Cembureau eller European Task Force, i aftalerne med Blue Circle, Holderbank, Lafarge, Aker og Euroc og den samordnede praksis med CBR, der tog sigte paa at forhindre direkte afsaetning af cement i Europa, og i den fortsatte samordnede praksis inden for EPC
- Buzzi, der ganske vist ikke er medlem af Cembureau, anvendte i praksis hjemmemarkedsaftalen eller -princippet gennem den samordnede praksis med Ciments Français, Lafarge og Vicat, der var tilknyttet Cembureau
- ENCI deltog i den samordnede praksis inden for ECEC
- Cimpor deltog i aftalen om kontrol med cementhandelen mellem Spanien og Portugal
- Secil deltog i aftalen om kontrol med cementhandelen mellem Spanien og Portugal
- Blue Circle deltog i aftalen om Cembureau eller European Task Force og i den fortsatte samordnede praksis inden for EPC
- Castle deltog, inden for rammerne af Cembureau eller European Task Force, i den samordnede praksis, der tog sigte paa at forhindre og/eller formindske importen af graesk cement til Det Forenede Kongerige, og i den samordnede praksis inden for ECEC
- Rugby deltog, inden for rammerne af Cembureau eller European Task Force, i den samordnede praksis, der tog sigte paa at forhindre og/eller formindske importen af cement til Det Forenede Kongerige.
4) Overtraedelsens varighed
Overtraedelsen har vaeret langvarig.
Den overtraedelse, som Cembureau-aftalen eller -princippet indebaerer, regnes fra 14. januar 1983, selv om beviset paa virksomhedernes aktive deltagelse er af senere dato. Skoent nogle af de aktiviteter, der er beskrevet i denne beslutning, har kunnet begynde foer dette tidspunkt, og der er tegn paa, at selve Cembureau-princippet var i kraft tidligere (jf. nr. 45, punkt 6)), bliver disse aktiviteter ogsaa kun regnet fra 14. januar 1983, som anvendelsesforanstaltninger til denne aftale eller dette princip.
For nedennaevnte virksomheder vil Kommissionen dog anse overtraedelsen for at vaere paabegyndt paa foelgende tidspunkter:
- for Buzzi den 11. maj 1983. Buzzi var faktisk hverken direkte eller direkte medlem af Cembureau. Det er derfor ivaerksaettelsen af den samordnede praksis, som Buzzi deltog i, der skal betragtes som beviset for virksomhedens deltagelse i Cembureau-aftalen eller -princippet (jf. nr. 48)
- for Oficemen, Asland, Hispacement, Hornos Ibericos, Uniland, Valenciana, ATIC, Cimpor og Secil den 1. januar 1986 (jf. nr. 45, punkt 11)). Kommissionen har intet bevis for, at disse virksomheder og virksomhedssammenslutningers deltagelse i Cembureau-aftalen eller -princippet har haft virkninger inden for EF foer dette tidspunkt
- for Holderbank den 28. maj 1986 (jf. nr. 53, punkt 14)). Kommissionen har intet bevis for, at denne virksomheds deltagelse i Cembureau-aftalen eller-princippet har haft virkninger inden for EF foer dette tidspunkt
- for Aker og Euroc den 9. juni 1986 (jf. nr. 53, punkt 11)). Kommissionen har intet bevis for, at disse virksomheders deltagelse i Cembureau-aftalen eller-princippet har haft virkninger inden for EF foer dette tidspunkt.
Selv om Kommissionen er i stand til at fastslaa, paa hvilket tidspunkt den overtraedelse, som Cembureau-aftalen eller -princippet indebaerer, blev paabegyndt, er den ikke sikker paa, at overtraedelsen nogen sinde er bragt til ophoer i praksis, og den kan derfor ikke fastslaa, paa hvilket tidspunkt overtraedelsen er bragt til ophoer. Da den seneste aabne og af Kommissionen kendte tilkendegivelse af aftalen udgoeres af oploesningen af Interciment den 26. marts 1993, fastholder Kommissionen denne datoreference med henblik paa boeden.
Paa det saerskilte marked for hvid cement har WCC-overtraedelsen varet fra den 6. maj 1982 til i hvert fald den 26. maj 1988. For Valenciana maa overtraedelsen regnes fra 1. januar 1986, fordi Kommissionen ikke har noget bevis paa, at virksomhedens deltagelse har haft virkninger inden for EF foer dette tidspunkt.
5) Overtraedelsens grovhed
For at fastsaette boedernes stoerrelse har Kommissionen taget i betragtning, at den overtraedelse, som Cembureau-aftalen og de forskellige foranstaltninger til gennemfoerelse af denne aftale indebaerer, er saerlig grov, og at der derfor maa paalaegges virksomhederne betydelige boeder af nedenstaaende aarsager:
- den hemmelige aftale om markedsopdeling og udveksling af oplysninger med henblik herpaa udgoer i sig selv en saerdeles alvorlig konkurrencebegraensning
- cementmarkedet er af fundamental betydning for byggeindustrien og for oekonomien generelt
- de virksomheder og de sammenslutninger af virksomheder, der har deltaget i overtraedelserne, repraesenterer naesten hele EF's cementmarked - et marked, hvor der i oevrigt ikke traenger nye konkurrenter ind
- den hemmelige aftale blev institutionaliseret i form af internationale organisationer eller moeder og bi- eller multilaterale kontakter, der havde til formaal at regulere og organisere cementmarkedet
- selv om den hemmelige aftale blev indgaaet inden for institutionelle rammer, hvor man ogsaa forfulgte legitime maal, har virksomhederne - naar der var tale om en adfaerd, der kunne vaere i strid med konkurrencereglerne - givet udtryk for oensket om hemmeligholdelse af deres aktioner og/eller deres beslutninger (se navnlig nr. 19 og 24-28). Selv da man overvejede at anmelde visse former for praksis, gjorde man det ikke (se nr. 26).
6) For at beregne boedernes stoerrelse har Kommissionen taget hensyn til, at EF-virksomhederne i den periode, der tages i betragtning, har maattet imoedegaa en betydelig og uventet import paa et tidspunkt, hvor de havde svaert ved at overvinde de daarlige oekonomiske konjunkturer.
7) Kommissionen har fastsat saerskilte boeder for overtraedelserne paa markedet for graa cement og paa markedet for hvid cement:
- boeder for de overtraedelser, der er beskrevet i kapitel 8, 9 og 10, og som vedroerer markedet for graa cement
- boeder for de overtraedelser, der er beskrevet i kapitel 11, og som vedroerer markedet for hvid cement.
8) For de overtraedelser, der vedroerer markedet for graa cement, har Kommissionen:
- paalagt Cembureau og virksomhedssammenslutningerne en fast boede for de overtraedelser, som de har deltaget i, og som er beskrevet under kapitel 8 og 9 og i nr. 58. Kommissionen finder, at ogsaa sammenslutningerne boer paalaegges boeder, for at man kan afskraekke dem fra at tage initiativ til eller fremme saadanne aftaler i fremtiden
- fastsat en samlet boede for hver enkelt virksomhed for dens deltagelse i Cembureau-aftalen eller -princippet og i foranstaltningerne til gennemfoerelse deraf. Da alle disse foranstaltninger haenger sammen, finder Kommissionen det ikke noedvendigt at fastsaette saerskilte boeder for de forskellige gennemfoerelsesforanstaltninger.
9) For at fastsaette, hvilke boeder der skal paalaegges de enkelte virksomheder for de overtraedelser, der er beskrevet i kapitel 8, 9 og 10, har Kommissionen taget udgangspunkt i, at alle virksomhederne, som beskrevet under punkt 3), har tilsluttet sig aftalen eller princippet om beskyttelse af nationale markeder. I denne forbindelse har den dog ogsaa taget hensyn til de enkelte virksomheders rolle i vedtagelsen af aftalen eller princippet og i de ordninger og foranstaltninger, der er vedtaget som supplement dertil og/eller som led i gennemfoerelsen deraf, til de enkelte virksomheders deltagelse i de forskellige foranstaltninger eller ordninger, der er vedtaget som supplement til denne aftale eller dette princip og/eller som led i gennemfoerelsen deraf, samt til disse foranstaltningers og ordningers varighed. Paa denne baggrund er Kommissionen af foelgende opfattelse:
a) De fleste af virksomhederne har deltaget i Cembureau-aftalen eller -princippet ved at have tilsluttet sig og/eller anvendt de foranstaltninger og ordninger, der er aftalt som supplement til aftalen eller princippet, og som direkte medfoerer en afskaermning af hjemmemarkederne:
- Aker, Euroc, Aalborg, Irish Cement, Cementir, Italcementi og Unicem deltog som medlemmer af Cembureau direkte i vedtagelsen af hjemmemarkedsaftalen eller -princippet og deltog i de gennemfoerelsesforanstaltninger, der tog sigte paa at beskytte hjemmemarkederne direkte
- Dyckerhoff, Heidelberger, CBR, Asland, Ciments Français, Lafarge, ENCI, Cimpor og Blue Circle paatog sig gennem deres oeverste ledende medarbejdere opgaven som delegationsledere ved Cembureau enten paa det tidspunkt, hvor aftalen eller princippet blev vedtaget eller i anvendelsesperioden; der hersker derfor ingen tvivl om, at disse virksomheder spillede en vaesentlig rolle ved aftalens indgaaelse og/eller gennemfoerelse. Desuden deltog disse virksomheder, bortset fra ENCI, i genemfoerelsesforanstaltninger til denne aftale eller dette princip med det formaal at beskytte hjemmemarkederne direkte; ENCI deltog i samordnet praksis med henblik paa at omdirigere overskudsproduktionen til tredjelande
- Holderbank, Hispacement, Uniland,Vicat, Buzzi, Secil, Castle og Rugby deltog i gennemfoerelsesforanstaltninger til Cembureau-aftalen eller -princippet med det formaal at beskytte de nationale markeder direkte.
b) De oevrige virksomheder baerer et mindre ansvar af nedenstaaende aarsager:
- Alsen Breitenburg, Nordcement, Hornos Ibericos,Valenciana og Halkis deltog udelukkende i gennemfoerelsesforanstaltninger til Cembureau-aftalen eller -princippet med det formaal at omdirigere overskudsproduktionen til tredjelande. Disse foranstaltninger har mindre direkte indvirkning paa beskyttelsen af hjemmemarkederne end de foranstaltninger, der er beskrevet i kapitel 4 og 5
- Cedest, Titan og Heracles deltog ganske vist i gennemfoerelsesforanstaltninger til Cembureau-aftalen eller -princippet med det formaal at beskytte hjemmemarkederne direkte, men forsoegte at traekke sig ud af Cembureau-aftalen, som de havde tilsluttet sig
- Ciments Luxembourgeois er ganske vist direkte medlem af Cembureau og deltog i delegationsledernes moeder, hvor Cembureau-aftalen eller -princippet blev vedtaget, men har, saa vidt Kommissionen ved, ikke ivaerksat nogen gennemfoerelsesforanstaltning. Dens mindre aktive rolle goer det derfor berettiget, at den klassificeres i den gruppe af virksomheder, der baerer et mindre ansvar.
10) Ved fastsaettelsen af den boede, der paalaegges Buzzi, Oficemen, Asland, Hispacement, Hornos Ibericos, Uniland, Valenciana, ATIC, Cimpor, Secil, Holderbank, Aker og Euroc, har Kommissionen i denne beslutning taget hensyn til disse virksomheders kortere deltagelse i overtraedelsen (jf. nr. 65, punkt 4)).
11) Ved fastlaeggelsen af boederne for de overtraedelser, der er beskrevet i kapitel 11, har Kommissionen taget hensyn til, at disse overtraedelser som helhed var grove, og at samtlige virksomheder spillede en vigtig rolle. For Valencianas vedkommende er der taget hensyn til den kortere deltagelse i overtraedelserne -
VEDTAGET FOELGENDE BESLUTNING:
Artikel 1
Cembureau - Den Europaeiske Cementforening, Fédération de l'Industrie Cimentière a.s.b.l., S.A. Cimenteries CBR, Aalborg Portland A/S, Syndicat Français de l'Industrie Cimentière, Lafarge Coppée S.A., Société des Ciments Français S.A., Vicat S.A., Cedest S.A., Bundesverband der Deutschen Zementindustrie e.V., Heidelberger Zement A.G., Dyckerhoff A.G., Alsen-Breitenburg Zement- und Kalk- werke GmbH, Nordcement A.G., Association of the Greek Cement Industry, Titan Cement Company S.A., Heracles General Cement Company, Halkis Cement Company S.A., Irish Cement Limited, Italcementi - Fabbriche Riunite Cemento S.p.A., Unicem S.p.A., Cementir - Cementerie del Tirreno S.p.A., S.A. des Ciments Luxembourgeois, Vereniging Nederlandse Cement-Industrie, ENCI N.V., British Cement Association, Blue Circle Industries Plc, The Rugby Group Plc og Castle Cement Limited har fra 14. januar 1983, Fratelli Buzzi S.p.A. fra 11. maj 1983, ATIC - Associaçao Tecnica da Industria do Cimento, Cimpor - Cimentos de Portugal S.A., SECIL - Companhia Geral de Cal e Cimento S.A., Agrupación de Fabricantes de Cementos de España, Asland S.A., Corporación Uniland S.A., Hispacement S.A., Hornos Ibericos Alba S.A. og Compañia Valenciana de Cementos Portland S.A. fra 1. januar 1986, Holderbank Financière Glaris S.A.fra 28. maj 1986 og Aker a.s. og EUROC AB fra 9. juni 1986 overtraadt EF-traktatens artikel 85, stk. 1, ved at have deltaget i en aftale om overholdelse af hjemmemarkedsprincippet og regulering af cementleverancerne fra det ene land til det andet.
Artikel 2
1. Cembureau - Den Europaeiske Cementforening, Fédération de l'Industrie Cimentière a.s.b.l., Aalborg Portland A/S, Syndicat Français de l'Industrie Cimentière, Bundesverband der Deutschen Zementindustrie e.V., Association of the Greek Cement Industry, Irish Cement Limited, Italcementi - Fabbriche Riunite Cemento S.p.A., Unicem S.p.A, Cementir - Cementerie del Tirreno S.p.A., S.A. des Ciments Luxembourgeois, Vereniging Nederlandse Cement-Industrie, British Cement Association har fra 14. januar 1983 til 14. april 1986, og ATIC - Associaçao Tecnica da Industria do Cimento samt Agrupación de Fabricantes de Cementos de España fra 1. januar 1986 til 14. april 1986, overtraadt EF-traktatens artikel 85, stk. 1, ved at have deltaget i aftaler om udveksling af oplysninger om priser for at lette gennemfoerelsen af den i artikel 1 omhandlede aftale; udvekslingen fandt sted paa moeder, der afholdtes af delegationslederne og af Cembureaus eksekutivkomité.
2. Cembureau - Den Europaeiske Cementforening, Fédération de l'Industrie Cimentière a.s.b.l., Aalborg Portland A/S, Syndicat Français de l'Industrie Cimentière, Bundesverband der Deutschen Zementindustrie e.V., Association of the Greek Cement Industry, Irish Cement Limited, Italcementi - Fabbriche Riunite Cemento S.p.A., Unicem S.p.A, Cementir - Cementerie del Tirreno S.p.A., S.A. des Ciments Luxembourgeois, Vereniging Nederlandse Cement-Industrie, British Cement Association har fra 1. januar 1984 til 31. december 1988, og ATIC - Associaçao Tecnica da Industria do Cimento samt Agrupación de Fabricantes de Cementos de España fra 1. januar 1986 til 31. december 1988, overtraadt EF-traktatens artikel 85, stk. 1, ved at have deltaget i en samordnet praksis om at lette gennemfoerelsen af den i artikel 1 omhandlede aftale, og som vedroerer:
a) udveksling af oplysninger om de belgiske og nederlandske producenters minimumspriser for levering af cement i lastbiler samt om den luxembourgske producents priser inklusive rabat
b) udveksling af oplysninger om danske og irske producenters individuelle prislister samt om de gaeldende prislister inden for cementindustrien i Graekenland, Italien og Portugal og om de gennemsnit- lige priser i Tyskland, Frankrig, Spanien og Det Forenede Kongerige.
Artikel 3
1. a) Lafarge Coppée S.A. og Fratelli Buzzi S.p.A. har fra 26. november 1988 til 31. december 1988 overtraadt EF-traktatens artikel 85, stk. 1, ved at have deltaget i en samordnet praksis om deling af det sydfranske marked samt om begraensning af deres autonomi ved valg af produktionskilder.
b) Société des Ciments Français S.A. og Fratelli Buzzi S.p.A. har fra 17. marts 1988 til 31. december 1988 overtraadt EF-traktatens artikel 85, stk. 1, ved at have deltaget i en samordnet praksis vedroerende udveksling af oplysninger om gaeldende priser og om forventede prisstigninger med henblik paa begraensning af deres autonomi.
c) Vicat S.A. og Fratelli Buzzi S.p.A. har fra 11. maj 1983 til 31. december 1988 overtraadt EF-traktatens artikel 85, stk. 1, ved at have deltaget i en samordnet praksis om udveksling af oplysninger om priser med henblik paa begraensning af deres autonomi inden for levering af cement i Sydfrankrig.
2. Agrupación de Fabricantes de Cementos de España, Cimpor - Cimentos de Portugal S.A. og SECIL - Companhia Geral de Cal e Cimento S.A. har fra 1. januar 1986 til 24. april 1989 overtraadt EF-traktatens artikel 85, stk. 1, ved at have deltaget i en aftale om kontrol med cementleverancer mellem Spanien og Portugal og om opdeling af de respektive hjemmemarkeder.
3. a) Syndicat Français de l'Industrie Cimentière, Lafarge Coppée S.A., Société des Ciments Français S.A., Cedest S.A., Bundesverband der Deutschen Zementindustrie e.V., Dyckerhoff AG og Heidelberger Zement AG har fra 23. juni 1982 til i hvert fald 30. september 1989 overtraadt EF-traktatens artikel 85, stk. 1, ved at have deltaget i aftaler og samordnet praksis om regulering af cementleverancer fra Frankrig til Tyskland og fra Tyskland til Frankrig.
b) Syndicat Français de l'Industrie Cimentière og Bundesverband der Deutschen Zementindustrie e.V. har fra 1. januar 1985 til 30. september 1989 overtraadt EF-traktatens artikel 85, stk. 1, ved at have deltaget i en samordnet praksis om udvekslinger af oplysninger med henblik paa at kontrollere overholdelsen af de kvantitative begraensninger, der var fastsat for eksport mellem Frankrig og Tyskland, samt med henblik paa at kontrollere leverancernes bestemmelsessted i de forskellige tyske delstater.
Artikel 4
1. Cembureau - Den Europaeiske Cementforening, Holderbank Financière Glaris S.A., Blue Circle Industries Plc, Agrupación de Fabricantes de Cementos de España, Asland S.A., Corporación Uniland S.A., Hispacement S.A., Syndicat Français de l'Industrie Cimentière, Lafarge Coppée S.A., Société des Ciments Français S.A., Bundesverband der Deutschen Zementindustrie e.V., Dyckerhoff AG, Heidelberger Zement AG, S.A. Cimenteries CBR, Aker a.s. og EUROC AB, Aalborg Portland A/S, Irish Cement Limited, Italcementi - Fabbriche Riunite Cemento S.p.A., Unicem S.p.A, Cementir - Cementerie del Tirreno S.p.A. har fra 28. maj 1986 overtraadt EF-traktatens artikel 85, stk. 1, ved at have deltaget i en aftale om oprettelse af Cembureau Task Force eller European Task Force.
2. Holderbank Financière Glaris S.A., Blue Circle Industries Plc, Agrupación de Fabricantes de Cementos de España, Asland S.A., Corporación Uniland S.A., Hispacement S.A., Syndicat Français de l'Industrie Cimentière, Lafarge Coppée S.A., Société des Ciments Français S.A., Bundesverband der Deutschen Zementindustrie e.V, Dyckerhoff AG, Heidelberger Zement AG, Aker a.s. og EUROC AB, S.A. Cimenteries CBR, Italcementi - Fabbriche Riunite Cemento S.p.A., Unicem S.p.A, og Cementir - Cementerie del Tirreno S.p.A. har fra 9. juni 1986 til 26. marts 1993 overtraadt EF-traktatens artikel 85, stk. 1, ved at have deltaget i en aftale om stiftelse af Joint Trading Company, Interciment S.A., der havde til formaal at gennemfoere foranstaltninger, der skulle virke tilskyndende eller afskraekkende over for dem, der truede stabiliteten paa medlemsstaternes markeder.
3. a) Cembureau - Den Europaeiske Cementforening, Holderbank Financière Glaris S.A., Blue Circle Industries Plc, Agrupación de Fabricantes de Cementos de España, Asland S.A., Corporacion Uniland S.A., Hispacement S.A., Syndicat Français de l'Industrie Cimentière, Lafarge Coppée S.A., Société des Ciments Français S.A., Bundesverband der Deutschen Zementindustrie e.V., Dyckerhoff AG, Heidelberger Zement AG, S.A. Cimenteries CBR, Aker a.s. og EUROC AB, Aalborg Portland A/S, Irish Cement Limited, Italcementi - Fabbriche Riunite Cemento S.p.A., Unicem S.p.A, Cementir - Cementerie del Tirreno S.p.A. har fra 17. juni 1986 til 15. marts 1987 overtraadt EF-traktatens artikel 85, stk. 1, ved at have deltaget i en samordnet praksis, der gik ud paa, at graeske producenter og navnlig Titan skulle fratages Calcestruzzi som kunde.
b) Italcementi - Fabbriche Riunite Cemento S.p.A, Unicem S.p.A. og Cementir - Cementerie del Tirreno S.p.A. har fra 3. april 1987 til 3. april 1992 overtraadt EF-traktatens artikel 85, stk. 1, ved at have deltaget i en aftale, som vedroerte kontrakter, der var underskrevet den 3. og 15. april 1987, og som havde til formaal at undgaa, at Calcestruzzi importerede graesk cement.
4. Foelgende virksomheder har overtraadt bestemmelserne i EF-traktatens artikel 85, stk. 1, ved at have deltaget i aftaler og samordnet praksis, der tog sigte paa at omdirigere det graeske produktionsoverskud og at bremse import af graesk cement til EF-landene. Det drejer sig navnlig om:
a) Blue Circle Industries Plc, Castle Cement Limited, The Rugby Group Plc ved fra 16. juni 1986 til 5. september 1986 at have deltaget i en samordnet praksis, der gik ud paa at forhindre og/eller reducere import af graesk cement til Det Forenede Kongerige
b) Blue Circle Industries Plc og Titan Cement Company S.A. ved fra 4. juli 1986 til 31. december 1989 at have deltaget i en aftale, der tog sigte paa at omdirigere visse maengder cement og klinker, produceret af Titan til De Forenede Stater og Nigeria og at undgaa, at Titan solgte disse produkter direkte paa de europaeiske markeder
c) Holderbank Financière Glaris S.A. og Titan Cement Company S.A. ved fra 19. juni 1986 til 31. december 1990 at have deltaget i en aftale, der tog sigte paa at omdirigere visse maengder af cement og klinker, produceret af Titan, til De Forenede Stater og Afrika og at undgaa, at Titan solgte disse produkter direkte paa de europaeiske markeder
d) Holderbank Financière Glaris S.A. og Heracles General Cement Company ved fra 9. maj 1986 til 31. december 1990 at have deltaget i en aftale, der tog sigte paa at undgaa, at Heracles direkte solgte cement paa de europaeiske markeder, og at omdirigere visse maengder cement og klinker produceret af Heracles til andre markeder
e) Lafarge Coppée S.A. og Titan Cement Company S.A. ved fra 22. juli 1986 til 31. december 1991 at have deltaget i en aftale, der tog sigte paa at visse maengder af klinker fremstillet af Titan skulle omdirigeres til Canada og at undgaa, at Titan solgte direkte paa de europaeiske markeder
f) Lafarge Coppée S.A. og Heracles General Cement Company ved fra 1. juni 1988 til 15. juni 1991 at have deltaget i en aftale, der tog sigte paa at dirigere visse maengder af cement og klinker fremstillet af Heracles ud af Europa, og at undgaa, at Heracles solgte disse produkter direkte paa de europaeiske markeder
g) S.A. Cimenteries CBR, Heracles General Cement Company og Titan Cement Company S.A. ved fra 4. maj 1988 til 31. december 1990 at have deltaget i en samordnet praksis, som vedroerte levering - via UMAR - af klinker bestemt til CBR og ENCI i Belgien og i Nederlandene, og som havde til formaal at undgaa, at to graeske producenter solgte direkte paa de europaeiske markeder
h) Aker a.s. og EUROC AB samt Titan Cement Company S.A. ved fra 28. januar 1987 til 31. december 1990 at have deltaget i en aftale, der gik ud paa at omdirigere visse maengder af cement og klinker fremstillet af Titan til Afrika, De Forenede Stater og Bahama, og som havde til formaal at undgaa, at Titan solgte disse produkter direkte paa de europaeiske markeder.
Artikel 5
Féderation de l'Industrie Cimentière a.s.b.l., Aalborg Portland A/S, Syndicat Français de l'Industrie Cimentière, Dyckerhoff AG, Alsen-Breitenburg Zement- und Kalkwerke GmbH, Nordcement AG, Association of the Greek Cement Industry, Irish Cement Limited, Italcementi - Fabbriche Riunite Cemento S.p.A., Unicem S.p.A., Cementir - Cementerie del Tirreno S.p.A., ENCI N.V. har fra 14. marts 1984 til 22. september 1989, og Castle Cement Limited, ATIC - Associaçao Tecnica da Industria do Cimento og Agrupación de Fabricantes de Cementos de España fra 1. januar 1986 til 22. september 1989, overtraadt EF-traktatens artikel 85, stk. 1, ved - inden for rammerne af ECEC - at have deltaget i samordnet praksis, der gik ud paa udveksling af oplysninger om udbuds- og efterspoergselssituationen i importerende tredjelande, eksportpriser, importsituationen i medlemslandene samt om udbuds- og efterspoergselssituationen paa de interne markeder, og som havde til formaal at undgaa konkurrenters indtraengen paa de respektive nationale markeder inden for EF.
Artikel 6
Lafarge Coppée S.A., Titan Cement Company S.A., Heracles General Cement Company, Halkis Cement Company S.A. har fra 1. juli 1981 til 19. maj 1989, Société des Ciments Français S.A. fra 1. juli 1981 til 17. februar 1989, Blue Circle Industries Plc fra 1. juli 1981 til 12. oktober 1987, Hispacement S.A., Hornos Ibéricos Alba S.A., Compañia Valenciana de Cementos Portland S.A., og dets datterselskab Cementos del Mar S.A. fra 1. januar 1986 til 19. maj 1989, overtraadt EF-traktatens artikel 85, stk. 1, ved - inden for rammerne af EPC - at have deltaget i en fortsat samordnet praksis, der gik ud paa at undersoege situationen paa EF-markederne, fordele markederne i tredjelande, fastsaette priserne for produkter, der var bestemt til storeksport, udveksle individualiserede oplysninger om de maengder, der var til raadighed til eksport, og om eksporten til tredjelande, og som havde til formaal at undgaa konkurrenters indtraengen paa de respektive nationale markeder inden for EF.
Artikel 7
Italcementi - Fabbriche Riunite Cemento S.p.A., Dyckerhoff AG, Lafarge Coppée S.A., Société des Ciments Français S.A., S.A. Cimenteries CBR har fra 6. maj 1982 til 26. maj 1988, og Compañia Valenciana de Cementos Portland S.A. fra 1. januar 1986 til 26. maj 1988, overtraadt EF-traktatens artikel 85, stk. 1, ved - inden for rammerne af WCC -at have deltaget i samordnet praksis og i en aftale om overholdelse af hjemmemarkedsprincippet, samt i en loebende samordnet praksis om kanalisering af produktionsoverskud til eksport til tredjelande, i en loebende samordnet praksis vedroerende udveksling af individualiserede oplysninger om de enkelte virksomheders produktionskapacitet, produktion, internt salg og eksport, interne priser for hvid cement og for graa cement samt for eksport.
Artikel 8
De i artikel 1-7 naevnte virksomheder bringer straks de i samme artikler omhandlede overtraedelser til ophoer (hvis det ikke allerede er sket) og skal for fremtiden hvad angaar markederne for graa cement og hvid cement afstaa fra enhver form for aftale eller samordnet praksis, der kan have samme eller lignende formaal, ligesom de ogsaa skal afstaa fra udveksling af fortrolige forretningsoplysninger, der tager sigte paa at kontrollere gennemfoerelsen af enhver udtrykkelig eller stiltiende aftale eller enhver samordnet praksis vedroerende opdeling af markederne inden for EF.
Artikel 9
Nedennaevnte virksomheder og virksomhedssammenslutninger paalaegges foelgende boeder for den i artikel 1 konstaterede overtraedelse, som navnlig blev ivaerksat ved den i artikel 2, 3, 4, 5 og 6 beskrevne adfaerd:
TABELPOSITION
Artikel 10
Nedennaevnte virksomheder paalaegges foelgende boeder for den i artikel 7 konstaterede overtraedelse:
TABELPOSITION
Artikel 11
De boeder, der paalaegges i artikel 9 og 10, indbetales inden tre maaneder fra meddelelsen af naervaerende beslutning paa foelgende bankkonto:
Konto nr. 310-0933000-43 (Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber) i Banque Bruxelles-Lambert
Agence Européenne
Rond Point Schuman, 5
B-1040 Bruxelles
Boederne forrentes automatisk med virkning fra udloebet af ovennaevnte frist med den sats, som Det Europaeiske Monetaere Institut anvender paa sine ECU-transaktioner den foerste arbejdsdag i den maaned, hvor naervaerende beslutning er blevet vedtaget, plus 3,5 procentpoint, dvs. 9,25%.
Artikel 12
Denne beslutning er rettet til:
1. Cembureau - Association Européenne du Ciment Rue d'Arlon 55
B - 1040 BRUXELLES
2. Holderbank - Financière Glarus AG
c/o Alsen-Breitenburg Zement- und Kalkwerke GmbH
Ost-West-Strasse 69
D - 20457 HAMBURG
3. AKER A/S
Fjordalléen 16
N - 0250 OSLO
4. EUROC AB
Annetorpsvaegen 100
S - 21610 MOELMOE
5. Bundesverband der Deutschen Zementindustrie e.V.-BDZ
Pferdmengesstrasse 7
D - 50968 KOELN
6. Heidelberger Zement AG
Berliner Strasse 6
D - 69120 HEIDELBERG
7. Dyckerhoff AG
Biebricher Strasse 69
D - 65203 WIESBADEN
8. FIC - Fédération de l'Industrie Cimentière
Rue César Franck 46
B - 1050 BRUXELLES
9. Cimenteries CBR S.A.
Chaussée de La Hulpe 185
B - 1170 BRUXELLES
10. Aalborg Portland
Roerdalsvej 44
DK - 9000 AALBORG
11. Agrupación de Fabricantes de Cementosde España - Oficemen
José Abascal, 53-1°
E - 28003 MADRID
12. Asland S.A.
Córcega, 325
E - 08037 BARCELONA
13. Corporación Uniland S.A.
Córcega, 299-5°
E - 08008 BARCELONA
14. Hispacement S.A.
Moll del Contadic s/n
E - 08039 BARCELONA
15. SFIC - Syndicat Français de l'Industrie Cimentière
Avenue de Friedland 41
F - 75008 PARIS
16. Lafarge Coppée S.A.
Rue des Belles Feuilles 61
F - 75782 PARIS CEDEX 16
17. Société des Ciments Français
Tour Ariane
Place de la Pyramide 5
Quartier Villon
F - 92800 PUTEAUX
18. Vicat S.A.
Tour GAN
Place de l'Iris 16
F - 92082 PARIS LA DÉFENSE CEDEX 13
19. Cedest S.A.
Rue de la Pompe 183
F - 75116 PARIS
20. Association of the Greek Cement Industry
Karirsi Square 10
GR - 10561 ATHENS
21. Irish Cement Limited
Stillorgan Road
Stillorgan
IRL - Co. DUBLIN
22. Italcementi - Fabbriche Riunite Cemento S.p.A.
Via G. Camozzi, 124
I - 24100 BERGAMO
23. Unicem S.p.A.
Via Carlo Marenco, 25
I - 10126 TORINO
24. Cementir - Cementerie del Tirreno S.p.A.
Corso di Francia, 200
I - 00191 ROMA
25. Fratelli Buzzi S.p.A.
Corso Giovane Italia, 39
I - 15033 CASALE MONFERRATO (Alessandria)
26. Ciments luxembourgeois S.A.
Boîte postale 146
L - 4002 ESCH-SUR-ALZETTE
27. Vereniging Nederlandse Cementindustrie-VNC
Gebouw Cementrum
Sint Teunislaan 1
NL - 5231 BS 's-HERTOGENBOSCH
28. Eerste Nederlandse Cement Industrie NV-ENCI
Gebouw Cementrum
Sint Teunislaan 1
NL - 5231 BS 's-HERTOGENBOSCH
29. ATIC - Associação Técnica da Indústria do Cimento
Av. 5 Outubro, 54, 2° D
P - 1000 LISBOA
30. Cimpor - Cimentos de Portugal, EP
Rua Alexandre Herculano, 35
Apartado 2211
P - 1106 LISBOA CODEX
31. SECIL - Companhia Geral de Cal e Cimento S.A.
Av. Cons. Fernando de Sousa, 19, 16°
P - 1092 LISBOA CODEX
32. British Cement Association
Century House
Telford Avenue
Crowthorne
GB - BERKSHIRE RG11 6YS
33. Blue Circle Industries PLC
84 Eccleston Square
GB - LONDON SW1V 1PX
34. The Rugby Group PLC
Crown House
GB - RUGBY CV21 2DT
35. Castle Cement Limited
Park Square
3160 Solihull Parkway
Birmingham Business Park
GB - BIRMINGHAM B37 7YN
36. Alsen-Breitenburg Zement- und Kalkwerke GmbH
Ost-West-Strasse 69
D - 20457 HAMBURG
37. Nordcement AG
Warmbuechenstrasse 19
D - 30159 HANNOVER
38. Titan Cement Company
Chalkidos Street 22A
GR - 11143 ATHENS
39. Heracles General Cement Company
S. Venizelou Street 49-51
GR - 14123 LYCOVRISSI
40. Halkis Cement Company
Athens Tower
GR - 11527 ATHENS
41. Hornos Ibericos Alba S.A.
Núñez de Balboa, 35-A
E - 28001 MADRID
42. CompañÍa Valenciana de Cementos Portland S.A.
Cólon, 66-68
E - 46004 VALENCIA
Denne beslutning kan tvangsfuldbyrdes i henhold til med EF-traktatens artikel 192.
Udfaerdiget i Bruxelles, den 30. november 1994.