Rådets forordning (EF) nr. 332/2002
af 18. februar 2002
om indførelse af en mekanisme for mellemfristet betalingsbalancestøtte til medlemsstaterne
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 308,
under henvisning til forslag fra Kommissionen(1), forelagt efter høring af Det Økonomiske og Finansielle Udvalg,
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet(2),
under henvisning til udtalelse fra Den Europæiske Centralbank(3), og
ud fra følgende betragtninger:
(1) I henhold til traktatens artikel 119, stk. 1 og 2, træffer Rådet efter henstilling fra Kommissionen og efter høring af Det Økonomiske og Finansielle Udvalg afgørelse om gensidig bistandsydelse i tilfælde af, at en medlemsstat har vanskeligheder eller alvorligt trues af vanskeligheder med hensyn til sin betalingsbalance. Artikel 119 definerer ikke det instrument, der skal bruges i forbindelse med den nævnte gensidige bistand.
(2) En långivningstransaktion bør kunne iværksættes så betids, at den begunstigede medlemsstat rettidigt under velordnede valutakursforhold kan træffe økonomisk-politiske foranstaltninger, som kan hindre, at der opstår en akut betalingsbalancekrise, og støtte medlemsstatens bestræbelser for at tilvejebringe konvergens.
(3) I forbindelse med hver transaktion vedrørende långivning til en medlemsstat skal denne stat vedtage økonomisk-politiske foranstaltninger, som kan genskabe eller sikre en holdbar betalingsbalancesituation, og som er afpasset efter, hvor alvorlig situationen er, og hvorledes den udvikler sig.
(4) Der bør på forhånd fastsættes passende procedurer og instrumenter, som giver Fællesskabet og medlemsstaterne mulighed for om nødvendigt at iværksætte en mellemfristet finansiel støtte med kort varsel, særlig såfremt omstændighederne kræver øjeblikkelig handling.
(5) For at sikre finansieringen af den støtte, der bevilges, er det nødvendigt, at Fællesskabet kan udnytte sit gode omdømme til selv at tilvejebringe midler, som det derefter stiller til rådighed for medlemsstaterne i form af lån. Transaktioner af denne art er nødvendige for at virkeliggøre Fællesskabets mål, således som de er fastsat i traktaten, særlig for så vidt angår den harmoniske udvikling af de økonomiske aktiviteter i Fællesskabet som helhed.
(6) Ved Rådets forordning (EØF) nr. 1969/88 blev der til dette formål indført en enhedsmekanisme for mellemfristet betalingsbalancestøtte til medlemsstaterne(4).
(7) Siden den 1. januar 1999 kan de medlemsstater, der deltager i den fælles valuta, ikke længere drage fordel af den mellemfristede finansielle støtte. Den finansielle støttemekanisme bør imidlertid opretholdes, ikke blot for at tilfredsstille de potentielle behov hos de nuværende medlemsstater, som ikke har vedtaget euroen, men også for at tilfredsstille behovene hos de nye medlemsstater, indtil de indfører euroen.
(8) Indførelsen af den fælles valuta har medført en betydelig reduktion i antallet af medlemsstater, der kan bruge instrumentet. Dette berettiger, at det nuværende rammebeløb på 16 mia. EUR justeres nedad. Långivningsloftet bør ikke desto mindre opretholdes på et tilstrækkeligt højt niveau, sådan at det på en hensigtsmæssig måde kan dække flere medlemsstaters behov på samme tid. En nedsættelse af långivningsrammebeløbet fra 16 mia. EUR til 12 mia. EUR vil være passende for at dække disse behov og endvidere for at tage hensyn til de kommende udvidelser af Den Europæiske Union.
(9) Den åbenbare uligevægt mellem antallet af lande, der potentielt kan tildeles lån i tredje fase af Den Økonomiske og Monetære Union, og antallet af lande, der kan finansiere dem, gør det vanskeligt at opretholde den direkte finansiering af lån, der ydes af alle de andre medlemsstater. Lånene bør derfor udelukkende finansieres via kapitalmarkederne eller de finansielle institutioner, idet disse kapitalkilder nu har nået et udviklingsstade og modenhed, der sætter dem i stand til at løse en sådan finansieringsopgave.
(10) De nærmere betingelser for at benytte mekanismen bør desuden præciseres i lyset af den indhøstede erfaring, og der bør tages hensyn til de internationale finansmarkeders udvikling samt til de tekniske muligheder og begrænsninger, der er forbundet med at anvende disse finansieringskilder.
(11) Det påhviler Rådet at træffe afgørelse om et lån eller en passende finansieringsfacilitet, den gennemsnitlige løbetid, det samlede beløb og størrelsen af de successive rater. Karakteristikaene ved raterne, løbetiden og rentetypen bør imidlertid fastsættes ved fælles overenskomst mellem den begunstigede medlemsstat og Kommissionen. Hvis Kommissionen finder, at de lånekarakteristika, som den pågældende medlemsstat ønsker, indebærer en finansiering, der er uforenelig med de tekniske begrænsninger, der fastsættes af kapitalmarkederne eller de finansielle institutioner, bør den kunne foreslå alternative finansieringsbetingelser.
(12) For at finansiere lån, der ydes i henhold til denne forordning, bør Kommissionen på Det Europæiske Fællesskabs vegne bemyndiges til at optage lån på kapitalmarkederne eller hos finansielle institutioner.
(13) Den finansielle støttemekanisme, der blev indført ved forordning (EØF) nr. 1969/88, bør følgelig tilpasses. For at opnå klarhed bør nævnte forordning erstattes.
(14) For vedtagelsen af denne forordning, der udelukkende åbner mulighed for ydelse af fællesskabslån via kapitalfremskaffelse på kapitalmarkederne, idet de ikke skal finansieres af de andre medlemsstater, indeholder traktaten ingen anden hjemmel end traktatens artikel 308 -
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:
Artikel 1
1. Der indføres en fællesskabsmekanisme for mellemfristet finansiel støtte, der giver mulighed for at yde lån til en eller flere medlemsstater, som har vanskeligheder eller alvorligt trues af vanskeligheder med hensyn til betalingsbalancens løbende poster eller kapitalposter. Kun medlemsstater, som ikke har vedtaget euroen, kan omfattes af denne fællesskabsmekanisme.
Den samlede hovedstol for de lån, der kan ydes medlemsstaterne i henhold til denne mekanisme, er begrænset til 12 mia. EUR.
2. Med henblik herpå er Kommissionen bemyndiget til på Det Europæiske Fællesskabs vegne i overensstemmelse med den afgørelse, som Rådet træffer i henhold til artikel 3 og efter høring af Det Økonomiske og Finansielle Udvalg, at optage lån på kapitalmarkederne eller i finansielle institutioner.
Artikel 2
Hvis en medlemsstat, som ikke har vedtaget euroen, overvejer at tilvejebringe midler uden for Fællesskabet, hvortil der er knyttet økonomisk-politiske betingelser, hører den først Kommissionen og de øvrige medlemsstater for bl.a. at undersøge de muligheder, som fællesskabsmekanismen for mellemfristet finansiel støtte frembyder. Denne høring finder sted i Det Økonomiske og Finansielle Udvalg i overensstemmelse med traktatens artikel 119.
Artikel 3
1. Mekanismen for mellemfristet finansiel støtte kan bringes i anvendelse af Rådet på foranledning af:
a) Kommissionen, som handler i henhold til traktatens artikel 119 og efter samråd med den medlemsstat, som ønsker at få adgang til en fællesskabsfinansiering
b) en medlemsstat, som har vanskeligheder eller alvorligt trues af vanskeligheder med hensyn til betalingsbalancens løbende poster eller kapitalposter.
2. Efter en undersøgelse af situationen i den medlemsstat, som ønsker at få adgang til mellemfristet finansiel støtte, og af det genopretnings- eller ledsageprogram, som medlemsstaten forelægger til støtte for sin anmodning, træffer Rådet, i princippet under samme samling, afgørelse om:
a) ydelse af et lån eller en passende finansieringsfacilitet, beløbets størrelse samt den gennemsnitlige løbetid
b) de økonomisk-politiske betingelser, der knyttes til den mellemfristede finansielle støtte med henblik på at genskabe eller sikre en holdbar betalingsbalancesituation
c) de vilkår, der knyttes til lånet eller finansieringsfaciliteten, som i princippet udbetales eller aktiveres successivt, idet frigørelsen af hver rate er betinget af, at der foretages en kontrol af de resultater, der er opnået i forbindelse med iværksættelsen af programmet i forhold til de fastsatte mål.
Artikel 4
Hvis der i den periode, hvori der ydes finansiel støtte, indføres eller genindføres restriktioner for kapitalbevægelserne i henhold til traktatens artikel 120, tages de betingelser og nærmere bestemmelser, der er knyttet til den finansielle støtte, op til fornyet overvejelse i henhold til traktatens artikel 119.
Artikel 5
Kommissionen træffer de nødvendige foranstaltninger for med regelmæssige mellemrum og i samarbejde med Det Økonomiske og Finansielle Udvalg at kontrollere, at den økonomiske politik i den medlemsstat, som har modtaget et lån fra Fællesskabet, er i overensstemmelse med genopretnings- eller ledsageprogrammet og eventuelle andre betingelser, der er vedtaget af Rådet i henhold til artikel 3. Med henblik herpå stiller medlemsstaten alle nødvendige oplysninger til rådighed for Kommissionen. Afhængigt af resultaterne af denne kontrol træffer Kommissionen, efter at have indhentet udtalelse fra Det Økonomiske og Finansielle Udvalg, afgørelse om de successive udbetalinger af raterne.
Rådet træffer afgørelse om eventuelle tilpasninger af de oprindeligt fastsatte økonomisk-politiske betingelser.
Artikel 6
De lån, der ydes som mellemfristet finansiel støtte, kan anvendes til konsolidering af en støtte, der er ydet af Den Europæiske Centralbank som en meget kortfristet finansieringsfacilitet.
Artikel 7
1. De i artikel 1 omhandlede lånoptagelsestransaktioner og tilsvarende långivningstransaktioner udføres i euro. De sker med samme valørdato og må for Fællesskabet hverken indebære nogen ændring af forfaldsdagen eller risici i tilknytning til valutakurs- og renteudvikling eller nogen anden kommerciel risiko.
Karakteristikaene ved successive rater, som Fællesskabet udbetaler i henhold til den finansielle støttemekanisme, forhandles mellem medlemsstaten og Kommissionen. Hvis Kommissionen finder, at de karakteristika, som medlemsstaten ønsker, medfører en fællesskabsfinansiering, der ikke passer med de tekniske begrænsninger på de finansielle markeder, eller som kan forringe Fællesskabets omdømme som låntager på disse markeder, har den ret til at nægte at godkende disse karakteristika og til at foreslå en alternativ løsning.
Hvis en medlemsstat modtager et lån, hvortil der er knyttet en klausul om indfrielse før forfald, og beslutter at gøre brug af denne mulighed, træffer Kommissionen de nødvendige foranstaltninger.
2. På anmodning af debitormedlemsstaten kan Kommissionen, hvis omstændighederne tillader en forbedring af udlånsrentesatsen, foretage en refinansiering eller ændre de finansielle betingelser for sin oprindelige lånoptagelse eller dele heraf.
En sådan refinansiering eller ændring skal finde sted på de vilkår, som er fastsat i stk. 1, og må ikke resultere i en forlængelse af den gennemsnitlige løbetid for de berørte lån eller i en forhøjelse af restgælden på datoen for disse transaktioner.
3. Fællesskabets udgifter i forbindelse med iværksættelsen og gennemførelsen af hver transaktion afholdes af den begunstigede medlemsstat.
4. Det Økonomiske og Finansielle Udvalg holdes løbende underrettet om gennemførelsen af de i stk. 2, første afsnit, omhandlede transaktioner.
Artikel 8
De i artikel 3 og 5 omhandlede afgørelser træffes af Rådet med kvalificeret flertal på forslag af Kommissionen, forelagt efter høring af Det Økonomiske og Finansielle Udvalg.
Artikel 9
Den Europæiske Centralbank træffer de nødvendige foranstaltninger med henblik på at sikre forvaltningen af lånene.
Midlerne udbetales kun til de formål, der er anført i artikel 1.
Artikel 10
Rådet undersøger hvert tredje år på grundlag af en rapport fra Kommissionen, efter udtalelse fra Det Økonomiske og Finansielle Udvalg, om de principper, retningslinjer og lofter, der gælder for den indførte mekanisme, fortsat er i overensstemmelse med de behov, der gav anledning til dens indførelse.
Artikel 11
Forordning (EØF) nr. 1969/88 ophæves.
Artikel 12
Denne forordning træder i kraft dagen efter offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 18. februar 2002.
Neuvoston asetus (EY) N:o 332/2002,
annettu 18 päivänä helmikuuta 2002,
järjestelystä keskipitkän ajan rahoitustuen myöntämiseksi jäsenvaltioiden maksutaseille
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 308 artiklan,
ottaa huomioon komission ehdotuksen, jonka se on tehnyt talous- ja rahoituskomiteaa kuultuaan(1),
ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon(2),
ottaa huomioon Euroopan keskuspankin lausunnon(3),
sekä katsoo seuraavaa:
(1) Perustamissopimuksen 119 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa sekä 2 kohdassa määrätään, että neuvosto antaa komission suosituksesta sekä talous- ja rahoituskomiteaa kuultuaan keskinäistä apua, jos jäsenvaltiolla on maksutasettaan koskevia vaikeuksia tai tällaiset vaikeudet uhkaavat sitä vakavasti. Perustamissopimuksen 119 artiklassa ei määritellä välinettä, jolla keskinäinen apu toteutetaan.
(2) Jäsenvaltiolle tarkoitettu laina olisi voitava toteuttaa tarpeeksi ajoissa, jotta rohkaistaan asianomaista jäsenvaltiota hyväksymään hyvissä ajoin ja vakaiden valuuttakurssien vallitessa talouspoliittiset toimet, joilla voidaan estää äkillisen maksutasekriisin syntyminen ja tukea jäsenvaltion lähentymispyrkimyksiä.
(3) Kunkin jäsenvaltiolle annettavan lainan olisi oltava sidoksissa siihen, että tämä valtio toteuttaa talouspoliittiset toimenpiteet, joiden tarkoituksena on palauttaa tai varmistaa kestävä maksutase ja jotka on mukautettu kyseisen valtion maksutasetilanteen vakavuuteen ja sen kehitykseen.
(4) Olisi säädettävä ennalta asianmukaisista menettelyistä ja välineistä, joilla yhteisö ja jäsenvaltiot voivat varmistaa, että keskipitkän ajan rahoitustuki annetaan tarvittaessa nopeasti, varsinkin jos olosuhteet edellyttävät välitöntä toimintaa.
(5) Yhteisöllä on myönnetyn tuen rahoittamiseksi oltava mahdollisuus käyttää luottokelpoisuuttaan lainatakseen itse varoja, jotka se asettaa lainoina kyseisten jäsenvaltioiden käyttöön. Tällaiset toimet ovat tarpeen yhteisön tavoitteiden saavuttamiseksi, jotka on määritelty perustamissopimuksessa ja joihin kuuluu erityisesti taloudellisen toiminnan sopusointuinen kehitys koko yhteisössä.
(6) Tätä varten on neuvoston asetuksella (ETY) N:o 1969/88(4) perustettu yhtenäinen järjestely jäsenvaltioiden maksutaseille myönnettävälle keskipitkän ajan rahoitustuelle.
(7) Yhtenäisvaluuttaan osallistuvat jäsenvaltiot eivät 1 päivästä tammikuuta 1999 ole enää voineet saada keskipitkän ajan rahoitustukea. Rahoitustukijärjestely olisi kuitenkin säilytettävä paitsi niiden nykyisten jäsenvaltioiden mahdollisiin tarpeisiin, jotka eivät ole ottaneet euroa käyttöön, myös uusien jäsenvaltioiden tarpeisiin, kunnes ne ottavat euron käyttöön.
(8) Yhtenäisvaluutan käyttöönotto on vähentänyt huomattavasti niiden jäsenvaltioiden määrää, jotka voivat käyttää rahoitusjärjestelyä. Tämä antaa perusteet nykyisen 16 miljardin euron enimmäismäärän alentamiselle. Myönnettävien lainojen enimmäismäärä olisi kuitenkin säilytettävä kyllin korkeana, jotta voidaan riittävästi vastata usean jäsenvaltion samanaikaisiin tarpeisiin. Myönnettävien lainojen enimmäismäärän alentaminen 16 miljardista eurosta 12 miljardiin euroon näyttää vastaavan tätä vaatimusta sekä ottavan huomioon myös Euroopan unionin tulevat laajentumiset.
(9) Räikeä epäsuhta niiden maiden, jotka talous- ja rahaliiton kolmannessa vaiheessa voivat saada lainoja ja niitä rahoittamaan pystyvien maiden määrän välillä vaikeuttaa kaikkien muiden jäsenvaltioiden myöntämien lainojen suoraa rahoittamista. Näin ollen nämä lainat olisi rahoitettava yksinomaan pääomamarkkinoilta tai rahoituslaitoksilta lainattavilla varoilla, sillä nämä markkinat ovat nyt saavuttaneet sellaisen kehitys- ja kypsyysasteen, että ne voivat olla käytettävissä tämän rahoituksen saamiseen.
(10) Järjestelyn käyttöön liittyvät menettelyt olisi lisäksi määriteltävä saadun kokemuksen perusteella, jolloin olisi otettava huomioon myös kansainvälisten rahoitusmarkkinoiden kehitys sekä näiden rahoituslähteiden käyttöön liittyvät tekniset mahdollisuudet ja rajoitteet.
(11) Neuvoston on päätettävä lainan tai muun tarkoituksenmukaisen rahoitusjärjestelyn myöntämisestä, sen keskimääräisestä kestosta, kokonaismäärästä ja maksuerien suuruudesta. Maksueristä, laina-ajasta ja korkolajista olisi sovittava tukea saavan jäsenvaltion ja komission kesken. Jos komissio katsoo, että jäsenvaltion toivomat lainajärjestelyt johtavat rahoitukseen, joka ei sovi yhteen pääomamarkkinoiden tai rahoituslaitosten asettamien teknisten rajoitteiden kanssa, sen on voitava ehdottaa vaihtoehtoisia rahoitusjärjestelyjä.
(12) Tämän asetuksen nojalla myönnettyjen lainojen rahoittamiseksi komissiolla olisi oltava valtuudet sopia Euroopan yhteisön puolesta pääomamarkkinoilla tai rahoituslaitoksilta otettavista lainoista.
(13) Asetuksella (ETY) N:o 1969/88 perustettua rahoitustukijärjestelyä olisi muutettava edellä esitetyn mukaisesti. Selkeyden vuoksi mainittu asetus olisi korvattava.
(14) Perustamissopimuksessa ei ole muuta määräystä valtuutuksesta antaa tämä asetus, jossa säädetään yhteisön lainojen myöntämisestä yksinomaan sellaisista varoista, jotka on hankittu pääomamarkkinoilta eikä muilta jäsenvaltioilta, kuin sen 308 artikla,
ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN:
1 artikla
1. Perustetaan keskipitkän ajan rahoitustuen myöntämiseksi yhteisön järjestely, joka mahdollistaa lainojen myöntämisen yhdelle tai useammalle jäsenvaltiolle, jolla on vaihtotasetta tai pääomatasetta koskevia vaikeuksia tai jota tällaiset vaikeudet vakavasti uhkaavat. Tästä yhteisön järjestelystä voivat saada tukea vain ne jäsenvaltiot, jotka eivät ole ottaneet euroa käyttöön.
Tämän järjestelyn nojalla jäsenvaltioille kulloinkin myönnettyjen lainojen pääoma rajoitetaan 12 miljardiin euroon.
2. Komissiolla on tätä varten valtuudet Euroopan yhteisön puolesta sopia neuvoston 3 artiklan nojalla tekemän päätöksen mukaisesti sekä talous- ja rahoituskomiteaa kuultuaan pääomamarkkinoilta tai rahoituslaitoksilta otettavista lainoista.
2 artikla
Jos jäsenvaltio, joka ei ole ottanut euroa käyttöön, aikoo käyttää sellaisia yhteisön ulkopuolisia rahoituslähteitä, joihin liittyy talouspoliittisia ehtoja, sen on ensin kuultava komissiota ja muita jäsenvaltioita tutkiakseen muun muassa mahdollisuuksia, joita yhteisön järjestely keskipitkän ajan rahoitustuen myöntämiseksi tarjoaa. Tämä kuuleminen tapahtuu talous- ja rahoituskomiteassa perustamissopimuksen 119 artiklan mukaisesti.
3 artikla
1. Neuvosto voi panna keskipitkän ajan rahoitustuen myöntämistä koskevan järjestelyn täytäntöön:
a) perustamissopimuksen 119 artiklan nojalla yhteisymmärryksessä yhteisön rahoitusta haluavan jäsenvaltion kanssa toimivan komission aloitteesta;
b) jäsenvaltion aloitteesta, jolla on vaihtotasetta tai pääomatasetta koskevia vaikeuksia tai jota tällaiset vaikeudet vakavasti uhkaavat.
2. Neuvosto päättää, tutkittuaan keskipitkän ajan rahoitustukea hakevan jäsenvaltion tilannetta ja kyseisen valtion hakemuksensa tueksi esittämää sopeutus- tai tukiohjelmaa, yleensä saman kokouksen aikana:
a) lainan tai muun tarkoituksenmukaisen rahoitusjärjestelyn myöntämisestä, sen määrästä ja keskimääräisestä kestosta;
b) keskipitkän ajan rahoitustukeen liitettävistä talouspoliittisista ehdoista kestävän maksutaseen palauttamiseksi tai varmistamiseksi;
c) lainan tai muun rahoitusjärjestelyn kuoletusta koskevista yksityiskohtaisista säännöistä, joka on yleensä myönnettävä tai nostettava peräkkäisinä erinä ja jonka kunkin erän myöntäminen riippuu ohjelman täytäntöönpanosta saaduista tuloksista suhteessa asetettuihin tavoitteisiin.
4 artikla
Jos rahoitustuen aikana otetaan käyttöön tai palautetaan perustamissopimuksen 120 artiklan mukaisesti pääomanliikkeiden rajoituksia, tuen ehtoja ja sitä koskevia yksityiskohtaisia järjestelyjä tarkastellaan uudelleen perustamissopimuksen 119 artiklan mukaisesti.
5 artikla
Komissio toteuttaa tarvittavat toimenpiteet tarkistaakseen säännöllisin väliajoin yhteistyössä talous- ja rahoituskomitean kanssa, että yhteisön lainaa saavan jäsenvaltion talouspolitiikka on sopeutus- tai tukiohjelman ja neuvoston 3 artiklan mukaisesti mahdollisesti asettamien muiden ehtojen mukainen. Jäsenvaltion on annettava komission käyttöön kaikki tätä varten tarvittavat tiedot. Komissio päättää seuraavien erien myöntämisestä tällaisen tarkastuksen antamien tulosten perusteella sekä talous- ja rahoituskomitean annettua asiasta lausunnon.
Neuvosto päättää talouspolitiikalle alunperin asetettujen ehtojen mahdollisesta muuttamisesta.
6 artikla
Keskipitkän ajan rahoitustukena myönnettyjä lainoja voidaan käyttää Euroopan keskuspankin lyhyen ajan rahoitusjärjestelystä myönnetyn tuen vakauttamiseen.
7 artikla
1. Edellä 1 artiklassa tarkoitettu lainanotto- ja lainanantotoimet toteutetaan euroina. Niissä käytetään samaa arvopäivää eivätkä ne saa aiheuttaa yhteisölle eräpäivien muuttumista, mitään korkoriskiä eikä muuta kaupallista riskiä.
Jäsenvaltio ja komissio neuvottelevat keskenään yhteisön rahoitustukijärjestelyn nojalla myöntämiin peräkkäisiin eriin liittyvistä järjestelyistä. Jos komissio katsoo, että jäsenvaltion haluamat järjestelyt johtavat sellaiseen yhteisön rahoitukseen, joka on vastoin rahoitusmarkkinoiden asettamia teknisiä rajoitteita tai ovat omiaan vahingoittamaan yhteisön mainetta lainanottajana samoilla markkinoilla, komissiolla on oikeus olla hyväksymättä järjestelyä ja ehdottaa vaihtoehtoista ratkaisua.
Jos jäsenvaltio saa lainan, johon liittyy ennenaikaista takaisinmaksua koskeva lauseke, ja se päättää käyttää tätä mahdollisuutta, komissio toteuttaa tarvittavat toimenpiteet.
2. Komissio voi velallisena olevan jäsenvaltion pyynnöstä ja olosuhteiden mahdollistaessa lainan saannin paremmin korkoehdoin jälleenrahoittaa koko alkuperäisen lainan tai osan siitä taikka järjestää kyseiset rahoitusehdot uudelleen.
Jälleenrahoitus- tai uudelleenjärjestelytoimet on toteutettava 1 kohdassa säädettyjen ehtojen mukaisesti eivätkä ne saa pidentää kyseisen lainanoton keskimääräistä kestoa tai kasvattaa jälleenrahoituksen tai uudelleenjärjestelyn ajankohtana jäljellä olevan pääoman määrää.
3. Kunkin toimen päättämisestä ja toteuttamisesta yhteisölle aiheutuvista kuluista huolehtii tukea saava jäsenvaltio.
4. Talous- ja rahoituskomitealle on ilmoitettava 2 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettujen toimien kehityksestä.
8 artikla
Neuvosto tekee 3 ja 5 artiklassa tarkoitetut päätökset määräenemmistöllä komission talous- ja rahoituskomiteaa kuultuaan tekemästä ehdotuksesta.
9 artikla
Euroopan keskuspankki toteuttaa tarvittavat järjestelyt lainojen hallinnoinnin järjestämiseksi.
Varat maksetaan ainoastaan 1 artiklassa mainittuihin tarkoituksiin.
10 artikla
Neuvosto tarkastelee joka kolmas vuosi komission kertomuksen perusteella sekä talous- ja rahoituskomitean annettua asiasta lausunnon, täyttääkö perustettu järjestely edelleen periaatteeltaan, järjestelyiltään ja enimmäismääriltään ne tarpeet, jotka johtivat sen luomiseen.
11 artikla
Kumotaan asetus (ETY) N:o 1969/88.
12 artikla
Tämä asetus tulee voimaan sitä päivää seuraavana päivänä, jona se julkaistaan Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Brysselissä 18 päivänä helmikuuta 2002.