EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS DIREKTIV 1999/62/EF
af 17. juni 1999
om afgifter på tunge godskøretøjer for benyttelse af visse infrastrukturer
EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, navnlig artikel 71, stk. 1, og artikel 93,
under henvisning til forslag fra Kommissionen(1),
under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg(2),
under henvisning til udtalelse fra Regionsudvalget(3),
i henhold til fremgangsmåden i traktatens artikel 251(4), og
ud fra følgende betragtninger:
(1) Det er en forudsætning for at kunne fjerne fordrejning af konkurrencen mellem transportvirksomheder i medlemsstaterne, at afgiftssystemerne harmoniseres, og at der indføres retfærdige ordninger for opkrævning af afgifter hos transportvirksomhederne med henblik på dækning af infrastrukturomkostningerne;
(2) disse mål kan kun nås i etaper;
(3) en vis grad af harmonisering af afgiftssystemet er allerede opnået med vedtagelsen af Rådets direktiv 92/81/EØF af 19. oktober 1992 om harmonisering af punktafgiftsstrukturen for mineralolier(5) og Rådets direktiv 92/82/EØF af 19. oktober 1992 om indbyrdes tilnærmelse af punktafgiftssatserne for mineralolier(6);
(4) ved sin dom af 5. juli 1995 i sag C-21/94, Parlamentet mod Rådet(7), annullerede Domstolen for De Europæiske Fællesskaber Rådets direktiv 93/89/EF af 25. oktober 1993 om opkrævning i medlemsstaterne af afgifter på visse køretøjer, samt af vejafgifter og brugsafgifter for benyttelse af visse infrastrukturer(8), idet den samtidig fastslog, at retsvirkningerne af det annullerede direktiv står ved magt, indtil Rådet har vedtaget et nyt direktiv; direktiv 93/89/EØF afløses derfor af nærværende direktiv;
(5) tilpasningen af de nationale afgiftsordninger bør under de nuværende omstændigheder begrænses til erhvervskøretøjer, hvis højst tilladte bruttovægt overskrider et givet niveau;
(6) med henblik herpå bør der fastsættes mindstesatser for de køretøjsafgifter, der i øjeblikket anvendes i medlemsstaterne, eller som kunne træde i stedet for disse;
(7) der bør tilskyndes til anvendelse af mere miljø- og vejvenlige køretøjer ved hjælp af en differentiering af afgifterne, i det omfang differentieringen ikke påvirker det indre markeds funktion;
(8) visse medlemsstater bør tildeles en periode, hvor de kan undtages fra minimumssatserne, for at lette tilpasningen til det i dette direktiv fastsatte niveau;
(9) for nogle former for lokaltransport i medlemsstaterne med ringe betydning for Fællesskabets transportmarked gælder der for tiden nedsatte køretøjsafgifter; for at sikre en harmonisk overgang bør medlemsstaterne kunne indføre midlertidige undtagelser fra minimumssatserne;
(10) medlemsstaterne bør have tilladelse til at anvende nedsatte satser eller undtagelser fra køretøjssafgifter for køretøjer, hvis drift må antages at være uden indvirkning på Fællesskabets transportmarked;
(11) for at tage hensyn til visse særlige situationer, bør der fastlægges en procedure, hvorefter medlemsstaterne kan få tilladelse til at opretholde yderligere undtagelser eller nedsættelser;
(12) den eksisterende konkurrencefordrejning kan ikke fjernes alene ved harmonisering af afgifterne, herunder brændstofafgifterne, men de kan, indtil der er indført afgiftsformer, der er teknisk og økonomisk mere velegnede, dæmpes, ved at der gives mulighed for at bibeholde eller indføre vejafgifter og/eller brugsafgifter for anvendelse af motorveje; endvidere bør medlemsstaterne have lov til at kræve afgifter for anvendelse af broer, tunneler og bjergpas;
(13) som følge af de særlige omstændigheder, der gør sig gældende på visse veje i Alpeområdet, kan det være hensigtsmæssigt for en medlemsstat ikke at opkræve brugsafgifter på en bestemt strækning af sit motorvejsnet, således at der kan opkræves en afgift på basis af infrastrukturen;
(14) vej- og brugsafgifter bør ikke indebære forskelsbehandling eller urimeligt omfattende formaliteter, og de bør heller ikke skabe hindringer ved de indre grænser; der bør derfor træffes hensigtsmæssige foranstaltninger, således at vej- og brugsafgifter kan betales når som helst og med forskellige betalingsmidler;
(15) brugsafgiftssatsen bør fastsættes på grundlag af det tidsrum, hvori den pågældende infrastruktur benyttes og differentieres afhængig af de omkostninger, de pågældende fartøjer forårsager;
(16) der kan midlertidigt anvendes nedsatte køretøjsafgifter for køretøjer, der er registreret i Grækenland for at tage hensyn til vanskeligheder som følge af dets geopolitiske beliggenhed;
(17) for at sikre, at brugsafgifter og vejafgifter anvendes ensartet, bør der fastsættes visse regler for deres anvendelse, såsom karakteristika for de infrastrukturer, hvor disse brugs- og vejafgifter finder anvendelse, visse maksimumssatser samt andre generelle betingelser, som skal opfyldes; vægtede gennemsnitlige vejafgifter bør stå i forhold til omkostningerne ved anlæg, drift og udvikling af det pågældende infrastrukturnet;
(18) medlemsstaterne bør kunne lade en procentdel af brugs- og vejafgifterne tilfalde miljøet og den afbalancerede udvikling af transportnettene, forudsat at det pågældende beløb beregnes i overensstemmelse med bestemmelserne i dette direktiv;
(19) de beløb, som i dette direktiv er udtrykt i de nationale valutaenheder i de medlemsstater, som indfører euroen, vil blive fastsat den 1. januar 1999, når euroens værdi er blevet fastsat i henhold til Rådets forordning (EF) nr. 2866/98 af 31. december 1998 om omregningskurserne mellem euroen og valutaerne i de medlemsstater, der indfører euroen(9); de medlemsstater, som ikke indfører euroen, bør årligt revidere de beløb, der i dette direktiv er udtrykt i nationale valutaer, og om nødvendigt tilpasse dem som følge af ændringer i valutakurserne; årlige tilpasninger af valutakurserne bør ikke være tvungne, hvis den ændring, som følger af de nye valutakurser, ligger under en vis procentdel;
(20) territorialprincippet bør finde anvendelse; to eller flere medlemsstater bør have mulighed for samarbejde om at indføre en fælles brugsafgiftsordning under forudsætning af, at visse supplerende betingelser overholdes;
(21) i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet begrænser nærværende direktiv sig til det nødvendige med henblik på at nå de tilstræbte mål, jf. traktatens artikel 5, stk. 3;
(22) der bør fastsættes en stram tidsplan for en fornyet gennemgang af dette direktivs bestemmelser med henblik på eventuelt at ændre bestemmelserne for at nå frem til en mere territorialbetinget afgiftsordning -
UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:
KAPITEL I
Almindelige bestemmelser
Artikel 1
Dette direktiv gælder for køretøjsafgifter samt vej- og brugsafgifter på køretøjer som defineret i artikel 2.
Direktivet gælder ikke for køretøjer, som udelukkende udfører transport i medlemsstaternes ikkeeuropæiske områder.
Det gælder heller ikke for køretøjer, som er registreret på De Kanariske Øer og i Ceuta og Melilla og på Azorerne og Madeira, og som udelukkende udfører transport i disse områder eller mellem disse områder og henholdsvis Spaniens og Portugals kontinentale områder.
Artikel 2
I dette direktiv forstås ved:
a) "motorvej": en vej, som specielt er anlagt og bygget til færdsel med motorkøretøjer, som ikke har tilkørsel til tilgrænsende ejendomme, og som:
i) i de to færdselsretninger har særskilte vejbaner, der bortset fra særlige steder og midlertidige foranstaltninger er adskilt fra hinanden enten ved en midterrabat, der ikke er bestemt til færdsel, eller undtagelsesvis ved andre midler
ii) ikke krydses i samme niveau af anden vej, jernbane, sporvognslinje eller fodgængerpassager
iii) er særligt afmærket som motorvej
b) "vejafgift": betaling af et bestemt beløb for et køretøjs tilbagelæggelse af en strækning mellem to punkter på en af de i artikel 7, stk. 2, nævnte infrastrukturer, idet beløbets størrelse afhænger af den tilbagelagte afstand og køretøjsklassen
c) "brugsafgift": betaling af et bestemt beløb, der giver et køretøj ret til at benytte de i artikel 7, stk. 2, nævnte infrastrukturer i et nærmere bestemt tidsrum
d) "køretøj": et motorkøretøj eller en kombination af sammenkoblede køretøjer, som udelukkende er beregnet til vejgodstransport, og hvis højst tilladte bruttovægt er mindst 12 tons
e) "EURO I"-køretøj: et køretøj med de karakteristika, som er anført i række A i tabellen i afsnit 8.3.1.1 i bilag I til Rådets direktiv 88/77/EØF af 3. december 1987 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om foranstaltninger mod emission af forurenende luftarter og partikler fra dieselmotorer til fremdrift af køretøjer(10)
f) "EURO II"-køretøj: et køretøj med de karakteristika, som er anført i række B i tabellen i afsnit 8.3.1.1 i bilag I til direktiv 88/77/EØF.
KAPITEL II
Afgifter på køretøjer
Artikel 3
1. De i artikel 1 omhandlede afgifter på køretøjer er følgende:
- Belgien:
taxe de circulation sur les vehicules automobiles//verkeersbelasting op de autovoertuigen
- Danmark:
vægtafgift af motorkøretøjer m.v.
- Tyskland:
Kraftfahrzeugsteuer
- Grækenland:
Τέλη κυκλοφορας
- Spanien:
a) impuesto sobre vehiculos de tracción mecánica
b) impuesto sobre actividades económicas (kun for så vidt angår afgiftsbeløbet for motorkøretøjer)
- Frankrig:
a) taxe speciale sur certain vehicules routiers
b) taxe différentielle sur les véhicules à moteur
- Irland:
vehicle excise duty
- Italien:
a) tassa automolilistica
b) addizionale del 5 % sulla tassa automobilistica
- Luxembourg:
taxe sur les véhicules automoteurs
- Nederlandene:
motorrijtuigenbelasting
- Østrig:
Kraftfahrzeugsteuer
- Portugal:
a) imposto de camionagem
b) imposto de circulação
- Finland:
Varsinainen ajoneuvoverd//egentlig fordonsskatt
- Sverige:
Fordonsskatt
- Det Forenede Kongerige:
a) vehicle excise duty
b) motor vehicles licence.
2. Hvis en medlemsstat ændrer en af de i stk. 1 nævnte afgifter til en anden af samme type, underretter den Kommissionen, der foretager de nødvendige ændringer.
Artikel 4
Bestemmelserne for opkrævning og inddrivelse af de i artikel 3 nævnte afgifter fastsættes af medlemsstaterne.
Artikel 5
For så vidt angår køretøjer, der er registreret i medlemsstaterne, kan de i artikel 3 nævnte afgifter kun opkræves af registreringsmedlemsstaten.
Artikel 6
1. Uanset strukturen i de i artikel 3 nævnte afgifter fastsætter medlemsstaterne afgiftssatserne på en sådan måde, at de for hver af de i bilag I nævnte klasser eller underklasser af køretøjer ikke er mindre end de i bilag I fastsatte minimumssatser.
Indtil to år efter direktivets ikrafttræden kan Grækenland, Italien, Portugal og Spanien anvende satser, der er mindre end, men som mindst udgør 65 % af minimumssatserne i bilag I.
2. Medlemsstaterne kan anvende reducerede satser eller undtagelser for
a) forsvarets, civilforsvarets, brandvæsenets, andre beredskabstjenesters, ordensmagtens og vejvæsenets køretøjer
b) køretøjer, som kun undtagelsesvis kører på offentlig vej i registreringsmedlemsstaten, og som anvendes af fysiske eller juridiske personer, hvis hovedvirksomhed ikke er godstransport, men dog kun hvis den transportvirksomhed, som udføres med sådanne køretøjer, ikke skaber konkurrencefordrejninger, samt hvis Kommissionens samtykke indhentes.
3. a) Rådet, som træffer afgørelse med enstemmighed på forslag af Kommissionen, kan tillade en medlemsstat at bibeholde yderligere undtagelser fra eller yderligere nedsættelser af de afgifter af køretøjer, som er begrundet i en specifik politik hos medlemsstaten af socioøkonomisk art, eller som er knyttet til dens infrastrukturer. Sådanne undtagelser eller nedsættelser kan kun anvendes på køretøjer, som er registreret i medlemsstaten, og som udelukkende udfører transportvirksomhed inden for en velafgrænset del af dens område.
b) En medlemsstat, der ønsker at opretholde en sådan undtagelse eller nedsættelse, underretter Kommissionen derom og meddeler den ligeledes alle nødvendige oplysninger. Kommissionen underretter inden for en frist på en måned de øvrige medlemsstater om den ønskede undtagelse eller nedsættelse.
Rådet anses for at have givet tilladelse til opretholdelse af undtagelsen eller nedsættelsen, hvis hverken Kommissionen eller nogen anden medlemsstat inden for en frist på to måneder fra den dato, på hvilken de andre medlemsstater blev underrettet i overensstemmelse med første afsnit, anmoder om, at spørgsmålet behandles af Rådet.
4. Medlemsstaterne må ikke indrømme undtagelser fra eller nedsættelser af de i artikel 3 nævnte afgifter, som måtte bevirke, at den skyldige afgift bliver mindre end de i stk. 1 omhandlede minimumssatser, jf. dog stk. 1, andet afsnit, stk. 2 og 3 samt artikel 6 i Rådets direktiv 92/106/EØF af 7. december 1992 om indførelse af fælles regler for visse former for kombineret godstransport mellem medlemsstaterne(11).
KAPITEL III
Vej- og brugsafgifter
Artikel 7
1. Medlemsstaterne kan bibeholde eller indføre vejafgifter og/eller brugsafgifter, såfremt betingelserne i stk. 2-10 overholdes.
2. a) Vejafgifter og brugsafgifter opkræves kun for anvendelse af motorveje og andre flersporede veje med karakter af motorvej samt af broer, tunneler og bjergpas.
I en medlemsstat uden et generelt motorvejsnet eller et net af tosporede veje med tilsvarende karakteristika kan vej- og brugsafgifter dog opkræves i den pågældende medlemsstat for anvendelse af den øverste vejklasse set ud fra et teknisk synspunkt.
b) Efter forhandling med Kommissionen efter proceduren i Rådets beslutning af 21. marts 1962 om indførelse af en fremgangsmåde til forudgående undersøgelse og forhandling om visse administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser, som medlemsstaterne påtænker at udstede på transportområdet(12)
i) kan der også opkræves vej- og brugsafgifter for anvendelse af andre strækninger af hovedvejsnettet, særlig
- når sikkerhedsmæssige grunde taler for det
- i en medlemsstat, hvor der i størstedelen af landet ikke findes noget sammenhængende net af motorveje eller motortrafikveje med tilsvarende karakteristika, i den del af landet, men kun på veje, der bruges til tung international og interregional godstransport, forudsat at trafikbehovet og befolkningstætheden ikke økonomisk berettiger til anlæg af motorveje eller motortrafikveje med tilsvarende karakteristika
ii) kan de berørte medlemsstater aftale særlige arrangementer for grænseområder
iii) Østrig kan undtage motorvejsstrækningen mellem Kufstein og Brenner fra den østrigske brugsafgift.
3. Vejafgifter og brugsafgifter må ikke opkræves samtidig for anvendelse af en og samme vejstrækning. Medlemsstaterne kan dog på vejnet, hvor der betales brugsafgift, ligeledes opkræve vejafgift for anvendelse af broer, tunneler og bjergpas.
4. Vejafgifter og brugsafgifter skal opkræves uden direkte eller indirekte forskelsbehandling begrundet i transportvirksomhedernes nationalitet eller transportens afsendelses- eller bestemmelsessted.
5. Vejafgifter og brugsafgifter skal anvendes og opkræves, og betalingen af dem kontrolleres, på en sådan måde, at trafikstrømmen sinkes mindst muligt, og således at enhver obligatorisk kontrol ved Fællesskabets indre grænser undgås. Med henblik herpå samarbejder medlemsstaterne om at fastlægge metoder til at give transportvirksomhederne mulighed for at erlægge brugsafgifterne døgnet rundt, i det mindste på alle større salgssteder, med anvendelse af alle normale betalingsmidler i og uden for de medlemsstater, hvor de anvendes. Medlemsstaterne stiller tilstrækkelige faciliteter til rådighed på de steder, hvor vejafgifter og brugsafgifter betales, således at normale vejsikkerhedsstandarder opretholdes.
6. En medlemsstat kan fastsætte, at der for køretøjer, som er registreret i den, skal opkræves brugsafgifter for anvendelse af dens vejnet som helhed.
7. Brugsafgifterne, inklusive administrative udgifter, fastsættes af de pågældende medlemsstater til en sats, der ikke er højere end maksimumssatserne, der er fastsat i bilag II for de forskellige kategorier køretøjer.
Den 1. juli 2002 og hvert andet år derefter tages maksimumssatserne op til revision. Hvis det er nødvendigt, fremsætter Kommissionen forslag om tilpasning, og Europa-Parlamentet og Rådet træf fer afgørelse herom på de i traktaten fastsatte betingelser.
De medlemsstater, der anvender en brugsafgift, anvender indtil to år efter direktivets ikrafttræden en 50 % nedsat brugsafgiftssats for køretøjer, der er registreret i Grækenland, som følge af landets geopolitiske situation. Kommissionen kan beslutte at tillade, at disse medlemsstater viderefører denne nedsættelse fra år til år.
8. Satserne for brugsafgifterne skal afspejle det tidsrum, hvori de pågældende infrastrukturer benyttes.
En medlemsstat må kun anvende en årlig sats for køretøjer, der er registreret i den.
9. De vægtede gennemsnitlige vejafgifter bør stå i forhold til omkostningerne ved anlæg, drift og udvikling af det pågældende infrastrukturnet.
10. Uden at anvendelsen af stk. 9 herved indskrænkes, kan medlemsstaterne differentiere satserne, således at den opkrævede vejafgift afhænger af
a) køretøjets emissionsklasse, forudsat at ingen vejafgift ligger mere end 50 % over den vejafgift, der opkræves for tilsvarende køretøjer, der opfylder de strengeste emissionsnormer
b) tidspunktet på dagen, forudsat at ingen vejafgift ligger mere end 100 % over den vejafgift, der opkræves i den billigste dagperiode.
Eventuel differentiering af vejafgifter på grundlag af køretøjets emissionsklasse eller tidspunktet på dagen skal stå i forhold til det forfulgte mål.
Artikel 8
1. To eller flere medlemsstater kan samarbejde om at indføre en fælles brugsafgiftsordning for deres samlede område. I så fald inddrager medlemsstaterne Kommissionen snævert i udarbejdelsen af den fælles brugsafgiftsordning samt i ordningens senere drift og i eventuelle ændringer.
2. For en sådan fælles ordning gælder ud over bestemmelserne i artikel 7 følgende bestemmelser:
a) de fælles brugsafgiftssatser fastsættes af de deltagende medlemsstater, således at de ikke er større end de maksimumssatser, der er omhandlet i artikel 7, stk. 7
b) betalingen af den fælles brugsafgift skal give adgang til det vejnet, som de deltagende medlemsstater har fastlagt i henhold til artikel 7, stk. 2
c) andre medlemsstater kan tilslutte sig den fælles ordning
d) de deltagende medlemsstater udarbejder et fordelingssystem, således at hver af disse får en rimelig del af brugsafgiftsprovenuet.
KAPITEL IV
Afsluttende bestemmelser
Artikel 9
1. Dette direktiv berører ikke medlemsstaternes anvendelse af:
a) særlige afgifter
- som opkræves ved registreringen af køretøjer, eller
- som pålægges køretøjer eller læs af særlig stor vægt eller særlig store dimensioner
b) parkeringsafgifter og særlige afgifter for kørsel i byer
c) regulerende afgifter med specifikt sigte på at undgå trafikoverbelastning på visse steder og tidspunkter.
2. Dette direktiv er heller ikke til hinder for, at medlemsstaterne kan anvende en procentdel af beløbet fra brugs- og vejafgiften til miljøbeskyttelse og afbalanceret udvikling af transportnettene, for så vidt dette beløb beregnes i overensstemmelse med artikel 7, stk. 7 og 9.
Artikel 10
1. Med henblik på anvendelsen af dette direktiv er omregningskurserne mellem euroen og de nationale valutaer i de medlemsstater, der ikke anvender enroen, dem, som gælder den første arbejdsdag i oktober, og som offentliggøres i De Europæiske Fællesskabers Tidende; de har virkning fra den 1. januar i det følgende kalenderår.
2. Medlemsstater, som ikke anvender enroen, kan opretholde de beløb, som gælder ved den i stk. 1 omhandlede årlige tilpasning, såfremt omregningen af disse beløb udtrykt i euro medfører en ændring på under 5 % udtrykt i de nationale valutaer.
Artikel 11
1. På de i artikel 7, stk. 7, andet afsnit, nævnte datoer aflægger Kommissionen rapport til Europa-Parlamentet og Rådet om gennemførelsen af dette direktiv og om virkningerne af dette direktiv på baggrund af den teknologiske udvikling og udviklingen i trafikbelastningen.
2. For at Kommissionen kan udarbejde nævnte rapporter, meddeler medlemsstaterne senest seks måneder før ovennævnte datoer Kommissionen de nødvendige oplysninger.
3. De medlemsstater, der indfører elektroniske systemer til opkrævning af vej- og/eller brugsafgifter, samarbejder med henblik på et passende niveau af interoperabilitet.
Artikel 12
1. Medlemsstaterne sætter de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv senest den 1. juli 2000. De underretter straks Kommissionen herom.
Når medlemsstaterne vedtager disse love og administrative bestemmelser, skal de indeholde en henvisning til dette direktiv, eller de skal ved offentliggørelsen ledsages af en sådan henvisning. De nærmere regler for denne henvisning fastsættes af medlemsstaterne.
2. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen teksten til de vigtigste nationale retsforskrifter, som de udsteder på det område, der er omfattet af dette direktiv. Kommissionen underretter de øvrige medlemsstater herom.
Artikel 13
Dette direktiv træder i kraft på dagen for offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende.
Artikel 14
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.
Udfærdiget i Luxembourg, den 17. juni 1999.
EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI 1999/62/EY,
annettu 17 päivänä kesäkuuta 1999,
verojen ja maksujen kantamisesta raskailta tavaraliikenteen ajoneuvoilta tiettyjen infrastruktuurien käytöstä
EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka
ottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 71 artiklan 1 kohdan ja 93 artiklan,
ottavat huomioon komission ehdotuksen(1),
ottavat huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon(2),
ottavat huomioon alueiden komitean lausunnon(3),
noudattavat perustamissopimuksen 251 artiklassa määrättyä menettelyä(4),
sekä katsovat, että
1) jäsenvaltioiden kuljetusyritysten välisen kilpailun vääristymien poistaminen edellyttää sekä maksujärjestelmien yhdenmukaistamista että oikeudenmukaisen järjestelyn käyttöönottoa infrastruktuurikustannusten veloittamiseksi liikenteenharjoittajilta,
2) nämä tavoitteet voidaan saavuttaa ainoastaan asteittain,
3) kivennäisöljyjen valmisteverojen rakenteiden yhdenmukaistamisesta 19 päivänä lokakuuta 1992 annetulla neuvoston direktiivillä 92/81/ETY(5) ja kivennäisöljyjen valmisteverojen määrien lähentämisestä 19 päivänä lokakuuta 1992 annetulla neuvoston direktiivillä 92/82/ETY(6), saavutettiin tietty yhdenmukaisuuden taso maksujärjestelmien osalta,
4) Euroopan yhteisöjen tuomioistuin kumosi 5 päivänä heinäkuuta 1995 antamassaan tuomiossa asiassa C 21/94, parlamentti v. neuvosto(7), tiettyjen maanteiden tavaraliikenteeseen tarkoitettujen ajoneuvojen verotuksen sekä tiettyjen infrastruktuurien käytöstä perittävien tie- ja käyttömaksujen soveltamisesta jäsenvaltioissa 25 päivänä lokakuuta 1993 annetun neuvoston direktiivin 93/89/ETY(8) pitäen direktiivin vaikutukset voimassa siihen asti, kunnes neuvosto on antanut uuden direktiivin; sen vuoksi direktiivi 93/89/ETY korvataan tällä direktiivillä,
5) nykyisissä olosuhteissa kansallisten maksujärjestelmien mukauttaminen olisi rajoitettava kokonaismassaltaan tietyn rajan ylittäviin hyötyajoneuvoihin,
6) tämän vuoksi on suotavaa vahvistaa vähimmäismäärät nykyään jäsenvaltioissa sovellettaville tai ne mahdollisesti korvaaville ajoneuvoveroille,
7) tiestöä vähemmän vahingoittavien ja vähemmän saastuttavien ajoneuvojen käyttöä olisi edistettävä verojen ja maksujen suuremmalla porrastamisella siten, että porrastaminen ei häiritse sisämarkkinoiden toimintaa,
8) on aiheellista sallia muutamien jäsenvaltioiden siirtymäkauden aikana poiketa vähimmäisvaatimuksista tämän direktiivin vaatimuksiin mukautumisen helpottamiseksi,
9) tiettyihin kotimaan paikalliskuljetuksiin, joiden vaikutus yhteisön kuljetusmarkkinoihin on vähäinen, sovelletaan tällä hetkellä alennettua ajoneuvoveroa; kitkattoman siirtymävaiheen varmistamiseksi jäsenvaltioiden olisi sallittava vahvistaa väliaikaisia poikkeuksia vähimmäismääristä,
10) jäsenvaltioiden olisi sallittava soveltaa alennettuja ajoneuvoveroja tai verovapautuksia sellaisiin ajoneuvoihin, joiden käyttö ei todennäköisesti vaikuta yhteisön kuljetusmarkkinoihin,
11) tiettyjen erityistilanteiden huomioon ottamiseksi olisi vahvistettava menettely, jonka mukaan jäsenvaltioiden sallitaan pitää voimassa muut verovapautukset tai veronalennukset,
12) nykyisiä kilpailun vääristymiä ei voida poistaa ainoastaan yhdenmukaistamalla veroja tai polttoaineveroja, mutta siihen saakka kun teknisesti ja taloudellisesti asianmukaisemmat maksumuodot otetaan käyttöön, vääristymiä voidaan lieventää antamalla mahdollisuus jatkaa moottoriteiden tietullien ja/tai käyttäjämaksujen kantamista tai ottaa ne käyttöön; lisäksi jäsenvaltioiden olisi saatava kantaa maksuja siltojen, tunnelien ja vuoristosolien käytöstä,
13) Alppien teiden erityisolosuhteiden vuoksi jonkin jäsenvaltion voi olla syytä jättää soveltamatta käyttäjämaksujärjestelmää jollakin tarkoin määritellyllä moottoritieverkkonsa osalla, jotta voitaisiin soveltaa infrastruktuuriin perustuvia maksuja,
14) tietullit ja käyttäjämaksut eivät saa olla syrjiviä eikä niistä saa aiheutua liiallisia muodollisuuksia tai esteitä sisärajoilla; sen vuoksi olisi toteutettava asianmukaiset toimenpiteet, jotta tietullit ja käyttäjämaksut voidaan maksaa milloin tahansa ja erilaisilla maksuvälineillä,
15) käyttäjämaksujen määrien olisi perustuttava kyseisen infrastruktuurin käytön kestoon, ja niiden olisi oltava porrastettuja sen mukaan, millaisia kustannuksia maantieajoneuvot aiheuttavat,
16) Kreikassa rekisteröityihin ajoneuvoihin olisi tilapäisesti sovellettava alennettuja käyttäjämaksuja maan geopoliittisen aseman huomioon ottamiseksi,
17) tietullien ja käyttäjämaksujen yhdenmukaisen soveltamisen varmistamiseksi olisi säädettävä tietyistä niiden soveltamistapaa koskevista säännöistä, kuten kyseisten maksujen alaisen infrastruktuurin ominaisuuksista, tiettyjen maksujen enimmäistasoista sekä muista noudatettavista yleisedellytyksistä; painotettujen keskimääräisten tietullien olisi perustuttava asianomaisen infrastruktuuriverkon rakennus-, käyttö- ja kehittämiskustannuksiin,
18) on säädettävä, että jäsenvaltiot voivat osoittaa osuuden tietullien ja käyttäjämaksujen määrästä ympäristönsuojeluun ja kuljetusverkkojen tasapainoiseen kehittämiseen, jos kyseinen määrä lasketaan tämän direktiivin säännösten mukaisesti,
19) euron käyttöön ottavien jäsenvaltioiden kansallisina valuuttayksikköinä tässä direktiivissä ilmaistut määrät on vahvistettu 1 päivänä tammikuuta 1999, jolloin euron arvosta päätettiin euron ja euron käyttöönottaneiden jäsenvaltioiden valuuttojen välisistä muuntokursseista 31 päivänä joulukuuta 1998 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2866/98(9) mukaisesti; on aiheellista, että jäsenvaltiot, jotka eivät ota käyttöön euroa, tarkastelevat vuosittain kansallisina valuuttoina tässä direktiivissä ilmaistuja määriä ja mukauttavat niitä tarvittaessa vaihtokurssimuutosten mukaisesti; kansallisten valuuttojen vuosittaiset mukautukset eivät ole pakollisia, jos uusien vaihtokurssien muutosten soveltamisesta aiheutuva muutos on alle tietyn osuuden,
20) olisi sovellettava alueperiaatetta; kaksi tai useampi jäsenvaltio voi toimia yhdessä yhteisen käyttäjämaksujärjestelmän käyttöönottamiseksi, jollei tietyistä lisäedellytyksistä muuta johdu,
21) tämä direktiivi rajoittuu suhteellisuusperiaatteen mukaisesti siihen, mikä on tarpeen sen tavoitteiden saavuttamiseksi perustamissopimuksen 5 artiklan kolmannen kohdan määräysten mukaisesti, ja
22) tämän direktiivin säännösten uudelleen tarkastelua ja tarvittaessa mukauttamista varten olisi vahvistettava tiukka aikataulu alueellisemman maksujärjestelmän kehittämiseksi,
OVAT ANTANEET TÄMÄN DIREKTIIVIN:
I LUKU
Yleiset säännökset
1 artikla
Tätä direktiiviä sovelletaan 2 artiklassa määritellyistä ajoneuvoista kannettaviin ajoneuvoveroihin, tietulleihin ja käyttäjämaksuihin.
Tämä direktiivi ei koske ajoneuvoja, joita käytetään kuljetuksiin yksinomaan jäsenvaltioiden Euroopan ulkopuolisilla alueilla.
Tämä direktiivi ei myöskään koske Kanariansaarilla, Ceutassa, Melillassa, Azoreilla tai Madeiralla rekisteröityjä ajoneuvoja, joita käytetään kuljetuksiin yksinomaan näillä alueilla tai näiden alueiden välillä sekä näiden alueiden ja Manner-Espanjan ja -Portugalin välillä.
2 artikla
Tässä direktiivissä tarkoitetaan:
a) "moottoritiellä" tietä, joka on erityisesti suunniteltu ja rakennettu moottoriajoneuvoliikennettä varten ja jolle sen varrella olevilta kiinteistöiltä ei ole välittömiä liittymiä ja
i) jolla on, yksittäisiä alueita lukuun ottamatta tai muutoin kuin tilapäisesti, molempiin ajosuuntiin kulkevat ajoradat, jotka erotetaan toisistaan joko maa-alueella, jota ei ole tarkoitettu liikenteelle, tai poikkeustapauksissa jollain muulla tavalla;
ii) joka ei risteä samassa tasossa minkään tien, rautatien, raitiotien tai jalankulkutien kanssa;
iii) jonka on erityisesti osoitettu olevan moottoritie;
b) "tietullilla" tietyn summan maksamista siitä, että ajoneuvolla kuljetaan kahden paikan välinen matka käyttäen 7 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja infrastruktuureja; määrän on perustuttava kuljettuun matkaan sekä ajoneuvotyyppiin;
c) "käyttäjämaksulla" tietyn summan maksamista, joka oikeuttaa ajoneuvon käyttämään tietyn ajan 7 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja infrastruktuureja;
d) "ajoneuvolla" moottoriajoneuvoa tai auton ja puoliperävaunun yhdistelmää, joka on tarkoitettu ainoastaan tavarankuljetukseen maanteillä ja jonka suurin sallittu kokonaispaino on vähintään 12 tonnia;
e) "EURO I -ajoneuvolla" ajoneuvoa, jonka ominaisuudet määritellään ajoneuvojen dieselmoottoreiden kaasumaisten ja hiukkasmaisten epäpuhtauspäästöjen vähentämistä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 3 päivänä joulukuuta 1987 annetun neuvoston direktiivin 88/77/ETY(10), liitteessä I olevan 8.3.1.1 kohdan taulukon rivillä A;
f) "EURO II -ajoneuvolla" ajoneuvoa, jonka ominaisuudet määritellään direktiivin 88/77BTY liitteessä I olevan 8.3.1.1 kohdan taulukon rivillä B.
II LUKU
Ajoneuvovero
3 artikla
1. Ajoneuvoverot, joita tarkoitetaan 1 artiklassa ovat seuraavat:
- Belgia:
taxe de circulation sur les véhicules automobiles / /verkeersbelasting op de autovoertuigen,
- Tanska:
vægtafgift af motorkøretøjer m.v.,
- Saksa:
Kraftfahrzeugsteuer,
- Kreikka:
Τέλη κυκλοφορίας,
- Espanja:
a) impuesto sobre vehículos de tracción mecánica,
b) impuesto sobre actividades económicas (ainoastaan moottoriajoneuvoista kannettavien maksujen määrän osalta),
- Ranska:
a) taxe spéciale sur certains véhicules routiers,
b) taxe différentielle sur les véhicules à moteur,
- Irlanti:
vehicle excise duty,
- Italia:
a) tassa automobilistica,
b) addizionale del 5 % sulla tassa automobilistica,
- Luxemburg:
taxe sur les véhicules automoteurs,
- Alankomaat:
motorrijtuigenbelasting,
- Itävalta:
Kraftfahrzeugsteuer,
- Portugali:
a) imposto de camionagem,
b) imposto de circulação,
- Suomi:
varsinainen ajoneuvovero//egentlig fordonsskatt,
- Ruotsi:
fordonsskatt,
- Yhdistynyt kuningaskunta:
a) vehicle excise duty,
b) motor vehicles license.
2. Jäsenvaltion, joka korvaa jonkun 1 kohdassa tarkoitetuista veroista toisella samankaltaisella verolla, on ilmoitettava siitä komissiolle, joka tekee tarvittavat mukautukset.
4 artikla
Kukin jäsenvaltio vahvistaa 3 artiklassa tarkoitettujen verojen kantamis- ja perimismenettelyt.
5 artikla
Ainoastaan rekisteröinnin suorittanut jäsenvaltio voi kantaa 3 artiklassa tarkoitetut verot siellä rekisteröidyistä ajoneuvoista.
6 artikla
1. Edellä 3 artiklassa tarkoitettujen verojen rakenteesta riippumatta jäsenvaltiot vahvistavat veromäärät siten, että kunkin liitteessä I tarkoitetun ajoneuvoluokan ja -alaluokan veromäärä ei alita liitteessä vahvistettua vähimmäismäärää.
Kreikka, Italia, Portugali ja Espanja voivat kahden vuoden ajan direktiivin voimaantulosta soveltaa alennettua vähimmäisveroa, jonka on kuitenkin kussakin tapauksessa oltava vähintään 65 prosenttia liitteessä I vahvistetuista vähimmäismääristä.
2. Jäsenvaltiot saavat soveltaa alennettuja määriä tai poikkeuksia seuraaviin ajoneuvoihin:
a) kansalliseen maanpuolustukseen tai väestönsuojeluun käytetyt ja palokuntien, muiden pelastuspalvelujen tai poliisin käyttämät ajoneuvot sekä teiden kunnossapitoon käytetyt ajoneuvot;
b) ajoneuvot, joita käytetään ainoastaan satunnaisesti ne rekisteröineen jäsenvaltion yleisillä teillä ja joita käyttävät sellaiset luonnolliset henkilöt tai oikeushenkilöt, joiden päätoimi ei ole tavaraliikenteen harjoittaminen, jos näillä ajoneuvoilla suoritetut kuljetukset eivät vääristä kilpailua ja jos komissio hyväksyy asian.
3. a) Neuvosto voi yksimielisesti komission esityksestä sallia jäsenvaltion jatkaa verovapautuksia tai ajoneuvoveron alennuksia sosiaalis-taloudellisten erityistoimintaperiaatteiden tai kyseisen valtion infrastruktuuriin liittyvien syiden perusteella. Tällaiset vapautukset tai alennukset voivat koskea ainoastaan kyseisessä jäsenvaltiossa rekisteröityjä ajoneuvoja, joita käytetään liikenteessä yksinomaan kyseisen valtion tarkkaan määritellyllä alueella.
b) Jäsenvaltio, joka haluaa jatkaa tällaisia vapautuksia tai alennuksia, ilmoittaa siitä komissiolle ja toimittaa komissiolle myös kaikki tarvittavat tiedot. Komissio ilmoittaa muille jäsenvaltioille ehdotetuista vapautuksista tai alennuksista kuukauden kuluessa.
Neuvoston katsotaan sallineen ehdotettujen vapautuksien tai alennusten jatkaminen, jolleivät komissio tai toiset jäsenvaltiot ole pyytäneet kahden kuukauden kuluttua siitä päivästä, jolloin muille jäsenvaltioille ilmoitettiin asiasta edellisen alakohdan mukaisesti, että neuvosto tutkii asian.
4. Rajoittamatta tämän artiklan 1 kohdan toisen alakohdan sekä 2 ja 3 kohdan sekä tietynlaisia jäsenvaltioiden välisiä tavaroiden yhdistettyjä kuljetuksia koskevista yhteisistä säännöistä 7 päivänä joulukuuta 1992 annetun neuvoston direktiivin 92/106/ETY(11) 6 artiklan soveltamista jäsenvaltiot eivät saa myöntää sellaisia poikkeuksia tai alennuksia 3 artiklassa tarkoitetuista veroista, jotka tekisivät maksettavan veromäärän alemmaksi kuin tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitetut vähimmäismäärät.
III LUKU
Tietullit ja käyttäjämaksut
7 artikla
1. Jäsenvaltiot voivat säilyttää tai ottaa käyttöön tietullit ja/tai käyttäjämaksut 2-10 kohdassa vahvistettujen edellytysten mukaisesti.
2. a) Tietulleja ja käyttäjämaksuja kannetaan ainoastaan moottoriteiden tai muiden ominaisuuksiltaan moottoriteiden kaltaisten monikaistaisten teiden käyttäjiltä tai siltojen, tunneleiden ja vuoristosolien käyttäjiltä.
Jos jäsenvaltiossa ei kuitenkaan ole yleistä moottoritieverkostoa eikä ominaisuuksiltaan moottoritien kaltaisia kaksikaistaisia teitä, tietulleja ja käyttäjämaksuja voidaan kantaa kyseisen valtion tekniseltä kannalta ylimmän tieluokan käyttäjiltä.
b) Komission kuulemisen jälkeen ja tiettyihin, jäsenvaltioiden suunnittelemiin liikenteen alan lakeihin, asetuksiin ja hallinnollisiin määräyksiin etukäteen sovellettavasta tarkastelu- ja kuulemismenettelystä 21 päivänä maaliskuuta 1962 tehdyssä neuvoston päätöksessä(12) säädetyn menettelyn mukaisesti,
i) tietullit ja käyttäjämaksut voidaan kantaa myös perustieverkon muiden osuuksien käyttäjiltä, erityisesti
- kun turvallisuussyyt oikeuttavat sen,
- jäsenvaltioissa, joilla ei ole suurimmassa osassa valtiota yhtenäistä moottoritieverkkoa tai ominaisuuksiltaan moottoritien kaltaisten kaksikaistaisten teiden verkkoa, edellä tarkoitetulla alueella, mutta vain niiden teiden osalta, joita käytetään kansainväliseen tai alueiden väliseen tavaraliikenteeseen, sillä edellytyksellä, ettei kyseisen alueen liikenteen tarpeiden ja väestötiheyden vuoksi ole taloudellisesti perusteltua rakentaa teknisesti korkeamman tasoisia teitä;
ii) asianomaiset jäsenvaltiot voivat toteuttaa erityisjärjestelyjä raja-alueilla;
iii) Itävalta voi antaa vapautuksen Kufsteinin ja Brennerin välistä moottoritien osaa koskevasta Itävallan käyttäjämaksusta.
3. Tietullia ja käyttäjämaksua ei saa kantaa yhtä aikaa tieosuuden käytöstä. Jäsenvaltiot voivat kuitenkin kantaa tietulleja sellaisissa tieverkoissa, joissa kannetaan myös käyttäjämaksua siltojen, tunnelien ja vuoristosolien käytöstä.
4. Tietullit ja käyttäjämaksut eivät saa olla suoraan tai välillisesti syrjiviä liikenteenharjoittajan kansallisuudesta tai ajoneuvon alkuperästä tai määräpaikasta johtuvin perustein.
5. Tietulleja ja käyttäjämaksuja on sovellettava ja kannettava sekä niiden maksamista on valvottava siten, että aiheutetaan mahdollisimman vähän häiriötä liikenteen sujuvuudelle ja vältetään pakollista valvontaa tai tarkastuksia yhteisön sisärajoilla. Jäsenvaltioiden on tehtävä yhteistyötä menetelmien vahvistamiseksi siten liikenteenharjoittajille, että näillä on 24 tunnin ajan vuorokaudessa mahdollisuus maksaa käyttäjämaksut, ainakin tärkeimmissä myyntipisteissä, kaikkia tavanomaisia maksuvälineitä käyttäen jäsenvaltiossa, jossa maksuja kannetaan, sekä sen ulkopuolella. Jäsenvaltioiden on huolehdittava, että tietullien ja käyttäjämaksujen maksupaikoilla on kunnolliset tilat, siten että voidaan ylläpitää tavanomaisia tieturvallisuusstandardeja.
6. Jäsenvaltio voi määrätä, että kyseisessä valtiossa rekisteröidyiltä ajoneuvoilta peritään käyttäjämaksut valtion koko tieverkon käyttämisestä.
7. Kaikkia ajoneuvoluokkia koskevat käyttäjämaksut, mukaan lukien hallintokulut, vahvistetaan kyseisissä jäsenvaltioissa tasolle, joka ei ylitä liitteessä II säädettyjä enimmäismääriä.
Näitä enimmäismääriä on tarkasteltava uudelleen 1 päivänä heinäkuuta 2002 ja joka toinen vuosi tämän jälkeen. Tarvittaessa komissio ehdottaa asianmukaisia mukautuksia ja Euroopan parlamentti ja neuvosto päättävät niistä perustamissopimuksessa määrättyjen edellytysten mukaisesti.
Käyttäjämaksua soveltavien jäsenvaltioiden on kahden vuoden ajan tämän direktiivin voimaantulosta sovellettava Kreikassa rekisteröityjen ajoneuvojen käyttäjämaksuihin 50 prosentin alennusta maan geopoliittisen aseman vuoksi. Komissio voi päättää antaa kyseisille jäsenvaltioille luvan jatkaa tämän alennuksen soveltamista vuoden kerrallaan.
8. Käyttäjämaksujen määrien on oltava suhteessa infrastruktuurin käytön kestoon.
Jäsenvaltiot saavat kantaa ainoastaan vuosimaksuja kyseisessä valtiossa rekisteröidyistä ajoneuvoista.
9. Keskimääräisten tietullien on perustuttava kyseisen infrastruktuuriverkon rakentamis-, käyttö- ja kehittämiskuluihin.
10. Edellä olevassa 9 kohdassa tarkoitetuista keskimääräisistä tietulleista riippumatta jäsenvaltiot voivat muuttaa kannettavien tietullien määriä
a) ajoneuvojen päästöluokituksen mukaan, edellyttäen, että mitkään tietullit eivät ole yli 50 prosenttia korkeampia kuin vastaavista ankarimpia päästönormeja noudattavista ajoneuvoista kannettavat tietullit;
b) vuorokaudenajan mukaan edellyttäen, että mitkään tietullit eivät ole yli 100 prosenttia korkeampia kuin vuorokauden halvimpana aikana kannettavat tietullit.
Kaikki ajoneuvojen päästöluokituksen tai vuorokaudenajan mukaan kannettavien tietullien muutokset on suhteutettava asetettuun tavoitteeseen.
8 artikla
1. Kaksi tai useampi jäsenvaltio voi toimia yhteistyössä ottaakseen käyttöön koko niiden alueella sovellettavan yhteisen käyttäjämaksujärjestelmän. Jäsenvaltioiden on siinä tapauksessa huolehdittava, että käyttäjämaksujärjestelmän käyttöönottaminen, toteuttaminen ja mahdolliset myöhemmät muutokset tehdään kiinteässä yhteistyössä komission kanssa.
2. Yhteiseen järjestelmään sovelletaan 7 artiklan lisäksi seuraavia vaatimuksia:
a) Järjestelmään osallistuvien jäsenvaltioiden on vahvistettava yhteiset käyttömäärien maksut siten, että ne eivät ole korkeammat kuin 7 artiklan 7 kohdassa tarkoitetut enimmäismäärät.
b) Yhteisen käyttäjämaksun maksamalla on päästävä kunkin järjestelmään osallistuvan jäsenvaltion 7 artiklan 2 kohdan mukaisesti määrittelemään tieverkkoon.
c) Muut jäsenvaltiot saavat liittyä yhteiseen järjestelmään.
d) Järjestelmään osallistuvat jäsenvaltiot kehittävät jakojärjestelmän, jonka mukaan kukin niistä saa kohtuullisen osuuden käyttäjämaksuista saaduista tuloista.
IV LUKU
Loppusäännökset
9 artikla
1. Tämä direktiivi ei estä jäsenvaltioita soveltamasta
a) erityisveroja tai -maksuja, joita kannetaan
- ajoneuvon rekisteröinnin yhteydessä tai
- epätavallisen painavia tai suuria kuormia kuljettavista ajoneuvoista;
b) pysäköintimaksuja ja erityisiä kaupunkiliikennemaksuja;
c) säänteleviä maksuja, jotka on erityisesti suunniteltu torjumaan ajankohtaan ja paikkaan liittyviä liikenneruuhkia.
2. Tämä direktiivi ei myöskään estä jäsenvaltioita osoittamasta tiettyä prosenttiosuutta tietullista tai käyttäjämaksusta saaduista tuloista ympäristön suojeluun ja liikenneverkkojen tasapainoiseen kehittämiseen, edellyttäen, että asianomainen osuus lasketaan 7 artiklan 7 ja 9 kohdan mukaisesti.
10 artikla
1. Tämän direktiivin soveltamiseksi euron ja jäsenvaltioiden, jotka eivät ole ottaneet käyttöön euroa, kansallisten valuuttojen väliset vaihtokurssit ovat ne, jotka ovat voimassa lokakuun ensimmäisenä työpäivänä ja jotka julkaistaan Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä; näitä kursseja sovelletaan seuraavan kalenterivuoden tammikuun 1 päivästä.
2. Jäsenvaltiot, jotka eivät ole ottaneet käyttöön euroa, voivat pitää voimassa ne määrät, jotka ovat voimassa 1 kohdassa säädetyn vuosittaisen mukautuksen aikana, jos näiden euroina ilmoitettujen määrien muuntaminen kansalliseksi valuutaksi aiheuttaisi alle 5 prosentin muutoksen.
11 artikla
1. Komissio esittää 7 artiklan 7 kohdan toisessa alakohdassa mainittuihin päivämääriin mennessä Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomuksen tämän direktiivin täytäntöönpanosta ottaen huomioon teknologiassa ja liikenteen ruuhkautumisessa tapahtuneen kehityksen.
2. Jäsenvaltiot toimittavat tarvittavan tiedon komissiolle viimeistään kuusi kuukautta ennen 1 kohdassa mainittuja päivämääriä, jotta komissio voisi laatia edellä mainitut kertomukset.
3. Jäsenvaltioiden, jotka ottavat käyttöön elektronisen tietullien ja/tai käyttäjämaksujen kantojärjestelmän, on toimittava keskenään yhteistyössä asianmukaisen yhteentoimivuuden toteuttamiseksi.
12 artikla
1. Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan 1 päivään heinäkuuta 2000 mennessä. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä.
Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niitä virallisesti julkaistaessa niihin on liitettävä viittaus tähän direktiiviin. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään.
2. Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa keskeiset kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle. Komission on ilmoitettava tästä muille jäsenvaltioille.
13 artikla
Tämä direktiivi tulee voimaan päivänä, jona se julkaistaan Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä.
14 artikla
Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.
Tehty Luxemburgissa 17 päivänä kesäkuuta 1999.