KOMMISSIONENS BESLUTNING
af 3. maj 2005
om Tysklands påtænkte støtteforanstaltning vedrørende udbygning af den kommunale erhvervsinfrastruktur i henhold til del II, punkt 7, i den fælles rammeplan »Forbedring af de regionale erhvervsstrukturer« - Oprettelse og udbygning af industri-, teknologi- og iværksættercentre, der skal stille lokaler og fællesfaciliteter til rådighed for små og mellemstore virksomheder 2004-2006
(meddelt under nummer K(2005) 1315)
(Kun den tyske udgave er autentisk)
(EØS-relevant tekst)
(2005/782/EF)
KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 88, stk. 2, første afsnit,
under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, særlig artikel 62, stk. 1, litra a),
under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22. marts 1999 om de særlige regler for anvendelse af EF-traktatens artikel 93 (1), særlig artikel 7,
efter at have opfordret interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger i overensstemmelse med disse artikler (2) og under hensyntagen til disse bemærkninger, og
ud fra følgende betragtninger:
I. SAGSFORLØB
(1)
Ved brev af 19. september 2002, der registreredes i Kommissionens Generalsekretariat den 20. september 2002, anmeldte Tyskland ovennævnte støtteordning til Kommissionen i overensstemmelse med EF-traktatens artikel 88, stk. 3. Tyskland betragtede ikke foranstaltningen som statsstøtte i den i EF-traktatens artikel 87, stk. 1, nævnte betydning, men anmeldte den af hensyn til retssikkerheden. Foranstaltningen blev registreret som statsstøtte N 644/g/2002. Ved brev af 9. oktober 2002, 17. januar 2003, 30. juni 2003 og 25. september 2003 anmodede Kommissionen om supplerende oplysninger. Disse blev fremsendt af Tyskland ved brev af 18. november 2002, 11. og 12. februar 2003, 24. juli 2003 og 30. oktober 2003. Ved brev af 26. november 2003 godkendte Tyskland forlængelsen af tomånedersfristen i overensstemmelse med artikel 4, stk. 5, i forordning (EF) 659/1999 og fremlagde supplerende oplysninger.
(2)
Ved brev af 18. februar 2004 meddelte Kommissionen Tyskland, at den havde besluttet at indlede proceduren efter EF-traktatens artikel 88, stk. 2.
(3)
Kommissionens beslutning om at indlede proceduren blev offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende (3). Kommissionen opfordrede de involverede parter til at fremsætte eventuelle bemærkninger.
(4)
Ved brev af 2. november 2004, der registreredes den 3. november 2004, modtog Kommissionen bemærkninger fra ADT - sammenslutningen af tyske innovations-, teknologi- og iværksættercentre på forbundsplansniveau (herefter »ADT«). Kommissionen videresendte bemærkningerne til Tyskland ved brev af 15. november 2004, og Tyskland havde mulighed for at svare. Der blev dog ikke fremsat noget synspunkt.
(5)
Den 19. marts 2004 modtog Kommissionen Tysklands bemærkninger. Den 22. april 2004 fandt der en drøftelse sted, hvorefter Tyskland efter to opfordringer fra Kommissionen den 9. juli 2004 og 9. september 2004 fremsatte supplerende oplysninger ved brev af 16. september 2004, der registreredes den 22. september 2004. Den 16. december 2004 fandt der endnu en drøftelse sted, hvorefter Tyskland efter opfordring fra Kommissionen den 14. februar 2005 fremsendte yderligere oplysninger ved brev af 3. og 23. marts 2005, der registreredes samme dag.
II. BESKRIVELSE AF FORANSTALTNINGEN
(6)
Foranstaltningen finansieres af forbundsstaten og delstaterne i fællesskab. Den administreres af delstatsregeringerne, og der kan derfor være mindre forskelle med hensyn til, hvorledes foranstaltningen administreres i de enkelte delstater.
(7)
Statsstøtten tildeles i form af tilskud til de organer, der er ansvarlige for centrene. Tilskuddene andrager højst 90 % af opførelses- og udvidelsesomkostningerne til centrene. Den økonomiske støtte, der ydes som led i foranstaltningen, skal komme brugerne af centrene til gode. Den skal ikke forstås på en sådan måde, at de ansvarlige organer eller brugerne modtager en støtte på 90 % af de støtteberettigede omkostninger. Foranstaltningen gælder både områder, der er omfattet af EF-traktatens artikel 87, stk. 3, litra a) og c), men også områder, der ikke er støtteberettigede (ca. 5 % af de områder, der er omfattet af foranstaltningen). Der er afsat ca. 120 mio. EUR om året til foranstaltningen, som løber indtil 31. december 2006.
(8)
Formålet med foranstaltningen er at give små og mellemstore virksomheder (SMV) visse tilbud. I første omgang drejer det sig om at give SMV mulighed for at leje lokaler i et center. I centrene stilles der endvidere en række tjenester og faciliteter til rådighed for SMV, f.eks. rådgivning, forskningsudstyr og muligheder for at samarbejde med f.eks. højere læreanstalter, forskningsinstitutioner eller etablere netsamarbejde med andre virksomheder.
(9)
Der ydes ganske vist ikke direkte støtte til SMV men som led i en mere kompliceret struktur. Tyskland stiller økonomiske midler til rådighed for de ansvarlige organer, som skal tilskynde dem til at opføre eller udvide en bygning, dvs. et »industri-, teknologi- eller iværksættercenter«, således at disse centre kan tilbyde brugerne, dvs. SMV, lokaler og tjenester. De ansvarlige organer skal garantere driften af disse centre i mindst 15 år.
(10)
De ansvarlige for centrene er normalt kommuner eller flere kommuner i fællesskab, eventuelt også offentlige eller private non-profitorganisationer.
(11)
Centrene er normalt enten enkeltmandsvirksomheder eller separate juridiske personer, der ikke arbejder med profit for øje.
(12)
Der findes forskellige typer centre. Medens industricentrene sædvanligvis tilbyder lokaler til alle typer SMV inden for en bestemt sektor eller inden for alle sektorer, er teknologicentrene rettet mod små virksomheder, der driver forskningsaktiviteter. Centrene tilbyder dem det nødvendige udstyr, f.eks. laboratorier, rådgivningstjenester, kontakter til højere læreanstalter og forskningsinstitutioner. Målgruppen for iværksættercentrene er nyetablerede virksomheder, især de mindste virksomheder. De forskellige former kan imidlertid også være blandede. Hvis det ikke er muligt at udleje alle lokaler til virksomheder inden for den tilstræbte målgruppe, henvender centrene sig normalt til andre målgrupper. F.eks. kan et teknologicenter til dels benyttes som industricenter.
(13)
De SMV, der benytter centrenes tjenester (i det følgende »brugerne«), betaler leje for de lejede lokaler samt tillæg for benyttelse af andre faciliteter (f.eks. laboratorier eller specialudstyr) og/eller i givet fald rådgivningstjenester. Lejen og/eller prisen for de andre faciliteter/tjenester kan ligge under markedsprisen. Lejerne vil normalt kunne benytte centrene i fem år (i undtagelsestilfælde otte år).
(14)
Nedenfor vises hvorledes foranstaltningen fungerer:
III. ÅRSAGER TIL PROCEDURENS INDLEDNING
(15)
I sin beslutning om procedurens indledning anførte Kommissionen, at den nærer tvivl om, hvorvidt foranstaltningen var forenelig med fællesmarkedet, da Tyskland ikke havde fremlagt tilstrækkelige oplysninger vedrørende en række aspekter. Det drejer sig især om spørgsmålet om, hvorvidt støtten dækker alle niveauer i foranstaltningen, dvs. om det er de ansvarlige for centrene og de SMV, der benytter centrenes tjenesteydelser, der er begunstigede, eller om hele støtten er til gavn for SMV.
IV. BEMÆRKNINGER FRA INTERESSEREDE PARTER
(16)
ADT anførte, at de tjenester, der blev tilbudt af centrene, ikke fandtes på markedet. Blandt de tilbudte tjenesteydelser er ifølge ADT rådgivningstjenester (udarbejdelse af virksomhedsprojekter, støtte ved tilvejebringelse af startkapital osv.), kortsigtede lejekontrakter, samarbejde og udbygning af netværk til regionale forskningsinstitutter, højere læreanstalter og andre virksomheder samt forskningsudstyr (laboratorier, specialudstyr osv.).
(17)
Endvidere henvistes der til, at ca. 90 % af de nyetablerede virksomheder i centrene overlever de første tre år, hvilket er en meget stor andel i forhold til andre nyetablerede virksomheder.
V. BEMÆRKNINGER FRA DE TYSKE MYNDIGHEDER
(18)
I sine oprindelige bemærkninger anførte Tyskland, at formålet med foranstaltningen var at afhjælpe ejendomsmarkedets manglende evne til at tilbyde navnlig nyetablerede virksomheder lokaler til priser, de kunne betale. Ifølge de tyske erfaringer tøver det private marked med at tilbyde lokaler til innovative nye virksomheder, da det er behæftet med høj risiko. Endvidere er der tilsyneladende ikke små lokaler til rådighed på markedet.
(19)
Tyskland anførte endvidere, at den samlede støtte var til gavn for brugerne af centrene. Hvad angår støtteelementet for brugerne anførte Tyskland først, at støtteintensiteten på brugerniveau ikke overskred 10-20 % af de sammenlignelige markedspriser. I brev af 22. september 2004 blev det derimod anført, at brugerne normalt betaler markedspriserne (priser i nederste ende af prisskalaen), og at støtten under alle omstændigheder ligger under 100 000 EUR over en treårsperiode (op til 23 000 EUR pr. år pr. bruger over en femårsperiode). Tyskland fremlagde bemærkninger fra alle lande, der til dels henviser til undersøgelser, der dokumenterer centrenes positive virkninger for brugere og regionerne. Indtil dette tidspunkt havde Tyskland ikke forpligtet sig til at overholde alle betingelserne i Kommissionens forordning (EF) nr. 69/2001 af 12. januar 2001 om anvendelse af EF-traktatens artikel 87 og 88 på de minimis-støtte (4), særlig artikel 3 vedrørende kumulering og kontrol.
(20)
I sine seneste bemærkninger og især i sit brev af 3. marts 2005 ændrede Tyskland sin oprindelige anmeldelse. Med hensyn til tilskud til centrenes rådgivningstjenester til fordel for SMV-brugerne forpligtede Tyskland sig således til at overholde artikel 5 i Kommissionens forordning (EF) nr. 70/2001 af 12. januar 2001 om anvendelse af EF-traktatens artikel 87 og 88 på statsstøtte til små og mellemstore virksomheder (5). Desuden forpligtede Tyskland sig med hensyn til alle andre støtteforanstaltninger til fordel for SMV, især leje af lokaler og laboratorier, benyttelse af forskningsudstyr og andet udstyr, til at anvende forordning (EF) nr. 69/2001. Selv om støtten er fritaget ifølge ovennævnte forordninger bad Tyskland af retssikkerhedshensyn Kommissionen om en endelig beslutning.
VI. VURDERING AF FORANSTALTNINGEN
(21)
Kommissionen har undersøgt foranstaltningen på grundlag af EF-traktatens artikel 87 ff., EØS-aftalens artikel 61 ff. samt på grundlag af forordning (EF) nr. 69/2001 og (EF) nr. 70/2001.
1. Forekomst af støtte i henhold til EF-traktatens artikel 87, stk. 1
(22)
Ved en vurdering af foranstaltningen på grundlag af EF-traktatens bestemmelser om statsstøtte skal det først undersøges, om den pågældende foranstaltning omfatter statsstøtte i den i EF-traktatens artikel 87, stk. 1, anførte betydning.
(23)
I overensstemmelse med EF-traktatens artikel 87, stk. 1, er statsstøtte eller støtte, som ydes ved hjælp af statsmidler under enhver tænkelig form, og som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner, uforenelig med fællesmarkedet i det omfang, den påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne. Støttebegrebet omfatter enhver form for begunstigelse, der direkte eller indirekte finansieres med statsmidler og af staten selv eller organer, der er udpeget af staten. En foranstaltning anses for at udgøre statsstøtte, når den opfylder alle kriterierne i EF-traktatens artikel 87, stk. 1.
(24)
Som led i undersøgelsen af, om der foreligger statsstøtte, fremgår det i forbindelse med foranstaltninger, som indrømmes i form af tilskud eller lån normalt klart, hvilken virksomhed, der begunstiges. Den foreliggende foranstaltning er imidlertid mere kompliceret, da de tyske myndigheder skaber incitamenter for en gruppe aktører (de ansvarlige organer) til at støtte en anden gruppe (brugerne). Foranstaltningen omfatter endvidere en tredje gruppe af potentielle aktører (centrene), som er uafhængige af de ansvarlige organer og brugerne. Selv om Tyskland ganske vist har til hensigt at skabe fordele for brugerne, kan virksomheder på alle tre niveauer muligvis være støttemodtagere.
(25)
For at fastslå, om der foreligger statsstøtte i den i EF-traktatens artikel 87, stk. 1, anførte betydning skal undersøgelsen derfor foretages på tre forskellige niveauer dvs. med hensyn til de ansvarlige organer, centrene og brugerne.
1. Niveau et: De ansvarlige organer
(26)
Det er helt klart, at foranstaltningen finansieres af statsmidler. Omfanget af statsstøtten afhænger af, om det ansvarlige organ er en kommune eller en kommunesammenslutning eller et offentligt eller et privat non-profitorgan. I førstnævnte tilfælde opføres centret 100 % med statsmidler (indtil 90 % fra forbund og delstat og mindst 10 % fra kommune eller kommunesammenslutning). Hvis der derimod er tale om et non-profitorgan skal dette selv bidrage mindst 10 % af finansieringen, medens resten, op til 90 %, kommer fra staten. Den egentlige støttemodtager er ganske vist SMV. Statsmidlerne er nødvendige for at dække de støtteberettigede omkostninger til opførelse af bygninger. De siger imidlertid ikke noget om den støtte, der ydes SMV.
(27)
Der er to typer ansvarlige organer: 1) kommuner og kommunesammenslutninger eller offentlige virksomheder, der ejes af disse, og 2) offentlige eller private non-profitorganer, f.eks. højere læreanstalter eller forskningsinstitutter. Uanset de ansvarlige organers juridiske status eller manglende profitmål er Kommissionen som anført i dens beslutning 98/353/EF af 16. september 1997 om statsstøtte til fordel for virksomheden Gemeinnützige Abfallverwertung GmbH (6) af den opfattelse, at de ansvarlige organer skal betragtes som virksomheder i den i EF-traktatens artikel 87, stk. 1, anførte betydning, hvis de udøver økonomiske aktiviteter på markedet.
(28)
Ganske vist betragtes kommuner og kommunesammenslutninger normalt ikke som virksomheder. Selv om de varetager en række offentlige opgaver og kan udøve offentlige beføjelser, kan de ifølge EF-Domstolens dom af 16. juni 1987 i sag 118/85 (Kommissionen mod Italien) (7) betragtes som virksomheder, hvis de udøver en økonomisk aktivitet på markedet. Det vil især være tilfældet, hvis kommunerne er aktive via en selvstændig kommunal virksomhed.
(29)
I forbindelse med den omhandlede foranstaltning er de ansvarlige organer ansvarlige for opførelse og forvaltning af centrene. De skaber hermed forudsætning for, at et center kan udleje lokaler til SMV og/eller tilbyde andre tjenesteydelser. Selv om de ansvarlige organer ikke har noget profitorienteret mål, udøver de en økonomisk aktivitet, som kunne have været varetaget af f.eks. private ejendomsselskaber eller private rådgivningsfirmaer.
(30)
De ansvarlige organer opnår ganske vist ikke selv nogen fordel ved foranstaltningen, da formålet med statsstøtten er at tilbyde SMV lokaler og tjenester. De statsmidler, der stilles til rådighed for de ansvarlige organer, skal udelukkende sikre brugerne en økonomisk fordel. For at garantere, at de ansvarlige organer ikke opnår nogen fordel, er der fastsat en række mekanismer:
(31)
Opførelse eller udvidelse af centret gennemføres efter offentligt udbud i overensstemmelse med de gældende bestemmelser for licitation.
(32)
De ansvarlige organer er forpligtede til at overlade brugerne besiddelse og brug af centret i en periode på mindst 15 år. De ansvarlige organer opnår derfor ikke nogen fordel i den periode på 15 år, hvor bygningerne benyttes som centre.
(33)
Efter udløbet af de 15 år er bygningerne ganske vist de ansvarlige organers ejendom, og hvis der ikke skal betales nogen kompensation for restværdien, vil værdien af centret, der så kan benyttes til andre aktiviteter eller sælges, udgøre en fordel for de ansvarlige organer (bygningens ejer). For at sikre sig, at der efter denne periodes udløb ikke er nogen fordel tilbage for de ansvarlige organer, har de tyske myndigheder under Kommissionens undersøgelse forpligtet sig til at sikre, at overskuddet opsuges efter de 15 år. Det sker enten efter tilbagediskonteringsmetoden (Ertragswertmethode) eller i hvert fald efter en metode, der er i overensstemmelse med artikel 29, stk. 4, i Rådets forordning (EF) nr. 1260/1999 af 21. juni 1999 om generelle bestemmelser for strukturfondene (8). Heri vil der blive taget hensyn til alle de indtægter og tab, som de ansvarlige organer har haft i løbet af de 15 år, herunder bygningens restværdi. Det er nærliggende, at driften af centrene varetages af de ansvarlige organer, da det i sidste instans er dem, der har haft den økonomiske risiko i forbindelse med centret.
(34)
Da de ansvarlige organer ikke opnår nogen økonomisk fordel, kan de ikke betragtes som støttemodtagere efter EF-traktatens artikel 87, stk. 1. De skal ganske vist betragtes som det instrument, der er årsag til, at brugerne via centrene får stillet støttefaciliteter til rådighed.
2. Niveau to: Centrene og deres administratorer
(35)
De statsmidler, der stilles til rådighed som led i den omhandlede foranstaltning, skal anvendes til at opføre og udvide centrene. Da det kun er byggeomkostningerne, der er støtteberettigede, dækkes driftsomkostningerne ikke i forbindelse med foranstaltningen. Det fastslås ved kontrollen med midlernes anvendelse, dvs. ved Tysklands kontrol med støtten. Centrene, der ejes af de ansvarlige organer, skal udelukkende anvendes til at tilbyde brugerne lokaler og faciliteter.
(36)
Der henvises endnu en gang til den opsugning af overskud, der er nævnt i betragtning 33, og som ifølge Tysklands tilsagn gælder for centrene. Denne metode sikrer, at centrene ikke efter 15 års forløb har opnået en uretfærdig fordel.
(37)
Endvidere har Tyskland givet tilsagn om at sende driften af et center i udbud i overensstemmelse med den gældende lovgivning for offentlige udbud, hvis den skal overtages af tredjeparter. Den ansvarlige for et centers drift aflønnes efter markedsvilkår, som oplyst i udbuddet.
(38)
Derfor opnår hverken centrene eller lederne af centrene en økonomisk fordel og kan ikke betragtes som støttemodtagere men kun som det instrument, der sikrer, at støttefaciliteterne stilles til rådighed for brugerne. Der er derfor ikke tale om støtte på center- eller lederniveau.
3. Niveau tre: Brugerne
(39)
Via de ansvarlige organer for centrene og centrene selv opnår de SMV, der udnytter faciliteterne i centrene, indirekte en fordel ved hjælp af statsmidler. Det skal dog understreges, at der ikke er fastsat nogen støtteintensitet på 90 % for de SMV, der er målgruppe. De omkostninger, der finansieres med op til 90 % eller endog 100 % ved hjælp af statsmidler, er nødvendige, for at der kan opføres et center.
(40)
Centrene tilbyder SMV en række faciliteter (lokaler, udstyr, samarbejdsmuligheder, laboratorier, rådgivning og andre tjenesteydelser). Den leje, som SMV skal betale for lokaler, samt de priser, som SMV skal betale for de øvrige tilbud (f.eks. laboratorier og specialudstyr) kan ligge under markedsprisen. En del SMV kan have store problemer med at finde den slags lokaler og tilbud på markedet, i det mindste til priser, som de har råd til at betale. Fordelen for SMV består derfor i brug af centrets lokaler samt andre tjenesteydelser til priser, der er favorable i forhold til markedspriserne. Kommissionen går derfor ud fra, at foranstaltningen indebærer en fordel for SMV-brugerne, hvis lejen og/eller de andre tilbud ligger under markedsprisen.
(41)
Foranstaltningen fordrejer eller kan fordreje konkurrencen, da den er rettet mod bestemte virksomheder, hvor målgruppen defineres af centrets type. Som anført i betragtning 6-14 er erhvervscentre rettet mod alle typer SMV, teknologicentrene mod nyskabende SMV og iværksættercentrene mod nyetablerede små virksomheder. Der findes naturligvis også en række blandingsformer, f.eks. kan nyetablerede virksomheder også være nyskabende.
(42)
I forbindelse med foranstaltningen kan det ikke udelukkes, at der ydes støtte til virksomheder, der er aktive inden for sektorer, hvor der findes handel mellem medlemsstaterne. Det kan derfor antages, at foranstaltningen påvirker handelen mellem medlemsstaterne.
(43)
Foranstaltningen indebærer derfor statsstøtte på brugerniveau efter EF-traktatens artikel 87, stk. 1, hvis de minimis-loftet på 100 000 EUR pr. støttemodtager over en periode på tre år i henhold til forordning (EF) nr. 69/2001 ikke overskrides.
(44)
Hvad angår anvendelse af de minimis-loftet på centrenes forskellige tilbud fastslår Kommissionen følgende:
-
Med hensyn til udlejning af lokaler har Kommissionen noteret sig, at Tyskland, når det gælder brugerne, har forpligtet sig til at opfylde bestemmelserne i forordning (EF) nr. 69/2001. Den tidligere manglende gennemsigtighed i foranstaltningen forsvinder, fordi Tyskland har forpligtet sig til at beregne støtteelementerne i den leje, SMV betaler for de lejede lokaler, på grundlag af sammenlignelige huslejer for tilsvarende lokaler, især de officielle oversigter over erhvervslejemål (Gewerbemietspiegel). Hermed sikrer Tyskland, at de minimis-loftet på 100 000 EUR overholdes i en treårsperiode. Tyskland forpligter sig derfor til at præcisere over for enhver bruger af et center, at benyttelsen af centrets tjenesteydelser kan indeholde støtteelementer, der betragtes som de minimis-støtte og er omfattet af forordning (EF) nr. 69/2001.
-
Med hensyn til benyttelse af laboratorier og andet specialudstyr (især teknologicentre) meddelte Tyskland, at eventuelle støtteelementer afspejles i et tillæg, der lægges oveni den leje, brugeren skal betale. Det kan derfor holdes adskilt fra den normale leje. Det understreges, at Tyskland også med hensyn til dette tillæg for brug af laboratorier og specialudstyr har givet tilsagn om at overholde forordning (EF) nr. 69/2001.
-
Med hensyn til rådgivningstjenester er støtteelementet ikke begrænset til de minimis-loftet og skal derfor betragtes som statsstøtte efter EF-traktatens artikel 87, stk. 1.
2. Foranstaltningens lovlighed
(45)
Tyskland har opfyldt sine forpligtelser efter EF-traktatens artikel 88, stk. 3.
3. Foranstaltningens forenelighed med EF-traktaten
(46)
Da de omhandlede foranstaltninger til fordel for SMV (f.eks. lokaler, laboratorier og specialudstyr), bortset fra rådgivningstjenester, ikke kan betragtes som statsstøtte, hvis de minimis-loftet samt bestemmelserne i forordning (EF) nr. 69/2001 er overholdt, er det kun rådgivningstjenesterne til fordel for SMV, der skal undersøges, for at fastslå, om de er forenelige med fællesmarkedet.
(47)
Formålet med støtteordningen er udbredelse af kendskabet til og kommerciel udnyttelse af ny tysk og international forskning og udvikling inden for management og virksomhedsudvikling. Hermed fremmes teknologioverførsel og samarbejde mellem virksomheder.
(48)
Ifølge EF-traktatens artikel 157 er fremme af teknologioverførsel og samarbejde mellem virksomheder to vigtige mål for Fællesskabet. I den henseende opfylder støtteordningen målene i EF-traktatens artikel 157. Kommissionen har ganske vist endnu ikke udarbejdet specifikke kriterier for vurdering af støtteforanstaltninger, der er rettet mod disse mål, selv om Den Europæiske Fond for Regionaludvikling hyppigt yder støtte til sådanne foranstaltninger som led i Fællesskabets regionalpolitik.
(49)
I denne forbindelse henviser Kommissionen også til sin meddelelse til Det Europæiske Råds forårsmøde »Samarbejde om vækst og beskæftigelse« (9), hvor betydningen af at fremme innovation og innovationspoler (klynger) understregedes. Målgruppen for den foreliggende foranstaltning er begrænset til nyskabende og teknologiorienterede SMV i opstartsfasen. Det er samtidig den vigtigste målgruppe med henblik på fremme af vækst og beskæftigelse.
(50)
Hvad angår rådgivningstjenesterne skal det understreges, at Tyskland har forpligtet sig til ikke at yde støtte, der overstiger 50 % af de støtteberettigede omkostninger. Støtten til rådgivningstjenester opfylder hermed forordning (EF) nr. 70/2001, særlig artikel 5.
(51)
Det forventes derfor, at foranstaltningen vurderes positivt af Kommissionen.
VII. KONKLUSION
(52)
På grundlag af de ændringer, Tyskland har foretaget under den formelle undersøgelsesprocedure, kommer Kommissionen til følgende konklusion:
(53)
Med hensyn til den støtte, der ydes som led i støtteordningen til visse SMV til leje af lokaler, benyttelse af laboratorier og specialudstyr og/eller andre faciliteter, noterer Kommissionen sig, at Tyskland har givet tilsagn om at overholde forordning (EF) nr. 69/2001 hvad angår den foreliggende ordning.
(54)
Hvis der som led i ordningen ydes støtte til SMV til SMV-rådgivningstjenester, der tilbydes i centrene, har Tyskland forpligtet sig til at bevilge tilskud hertil i overensstemmelse med forordning (EF) nr. 70/2001, særlig artikel 5 -
VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:
Artikel 1
1. Den støtteordning, som Tyskland har planer om at gennemføre i perioden 2004-2006 vedrørende udbygning af den kommunale erhvervsinfrastruktur i overensstemmelse med del II, punkt 7, i rammeplanen for fællesskabsopgaven »Forbedring af de regionale erhvervsstrukturer« med henblik på opførelse eller udvidelse af erhvervs-, teknologi- og iværksættercentre, som tilbyder SMV lokaler og fællesfaciliteter, indebærer ikke statsstøtte efter EF-traktatens artikel 87, stk. 1, hvis Tyskland respekterer sit tilsagn om at overholde forordning (EF) nr. 69/2001 hvad angår leje af lokaler, laboratorier, specialudstyr og/eller andre faciliteter.
2. Den i stk. 1 nævnte støtteordning indebærer statsstøtte, der er forenelig med fællesmarkedet efter EF-traktatens artikel 87, stk. 3, litra c), hvis Tyskland overholder sit tilsagn om at yde enhver støtte til rådgivningstjenester til fordel for små og mellemstore virksomheder, som benytter de faciliteter, der tilbydes i erhvervs-, teknologi- og iværksættercentrene i overensstemmelse med forordning (EF) nr. 70/2001.
Artikel 2
Denne beslutning er rettet til Forbundsrepublikken Tyskland.
Udfærdiget i Bruxelles, den 3. maj 2005.
KOMISSION PÄÄTÖS,
tehty 3 päivänä toukokuuta 2005,
Saksan suunnittelemasta valtiontukiohjelmasta kuntien taloudellisten infrastruktuurien kehittämiseksi liittovaltion yhteiseen tukiohjelmaan ”Alueellisen talousrakenteen parantaminen” perustuvan puitesuunnitelman II osan 7 kohdan mukaisesti - Teollisuusalueiden, teknologiakeskusten ja yrityshautomojen perustaminen ja laajentaminen toimitilojen ja yleisten palvelujen tarjoamiseksi pk-yrityksille 2004-2006
(tiedoksiannettu numerolla K(2005) 1315)
(Ainoastaan saksankielinen teksti on todistusvoimainen)
(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
(2005/782/EY)
EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 88 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan,
ottaa huomioon sopimuksen Euroopan talousalueesta ja erityisesti sen 62 artiklan 1 kohdan a alakohdan,
ottaa huomioon EY:n perustamissopimuksen 93 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 22 päivänä maaliskuuta 1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999 (1) ja erityisesti sen 7 artiklan,
on kehottanut asianomaisia esittämään huomautuksensa edellä mainittujen artiklojen mukaisesti (2) ja ottaa huomioon nämä huomautukset,
sekä katsoo seuraavaa:
I MENETTELY
(1)
Saksa ilmoitti 19 päivänä syyskuuta 2002 päivätyllä ja 20 päivänä syyskuuta 2002 komissiossa saapuneeksi kirjatulla kirjeellä kyseessä olevasta tukiohjelmasta (Gemeinschaftsaufgabe ”Verbesserung der regionalen Wirtschaftsstruktur”) EY:n perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdan mukaisesti. Saksan mukaan toimenpide ei ollut EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea, mutta siitä ilmoitettiin oikeusvarmuuteen liittyvistä syistä. Toimenpide kirjattiin ilmoitettujen valtiontukien rekisteriin numerolla N 644/g/2002. Komissio pyysi lisätietoja 9 päivänä lokakuuta 2002, 17 päivänä tammikuuta 2003, 30 päivänä kesäkuuta 2003 ja 25 päivänä syyskuuta 2003. Saksa toimitti tiedot 18 päivänä marraskuuta 2002, 11 ja 12 päivänä helmikuuta 2003, 24 päivänä heinäkuuta 2003 ja 30 päivänä lokakuuta 2003 päivätyillä kirjeillä. Saksa hyväksyi 26 päivänä marraskuuta 2003 päivätyllä kirjeellä asetuksen (EY) N:o 659/1999 4 artiklan 5 kohdan mukaisen kahden kuukauden määräajan pidentämisen 5 päivään helmikuuta 2004, ja toimitti lisätietoja.
(2)
Komissio ilmoitti Saksalle 18 päivänä helmikuuta 2004 päivätyllä kirjeellä päättäneensä aloittaa EY:n perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun menettelyn.
(3)
Komission päätös menettelyn aloittamisesta on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä (3). Komissio on pyytänyt asianomaisia esittämään huomautuksensa asiasta.
(4)
Bundesverband deutscher Innovations-, Technologie- und Gründerzentren e.V. yhdistys (jäljempänä ’ADT’) esitti komissiolle huomautuksensa 2 päivänä marraskuuta 2004 päivätyllä ja komissiossa 3 päivänä marraskuuta 2004 saapuneeksi kirjatulla kirjeellä. Komissio toimitti 15 päivänä marraskuuta 2004 tämän kirjeen Saksan viranomaisille ja antoi näille tilaisuuden huomautusten esittämiseen. Saksa ei kuitenkaan ottanut kantaa esitettyihin huomautuksiin.
(5)
Saksa toimitti huomautuksensa 19 päivänä maaliskuuta 2004. Komissio ja Saksan viranomaiset tapasivat 22 päivänä huhtikuuta 2004. Komissio pyysi kokouksen perusteella lisätietoja 9 päivänä heinäkuuta 2004 ja 9 päivänä syyskuuta 2004, ja Saksa lähetti ne 16 päivänä syyskuuta 2004 päivätyllä kirjeellä, joka kirjattiin komissiossa saapuneeksi 22 päivänä syyskuuta 2004. Toinen tapaaminen järjestettiin 16 päivänä joulukuuta 2004. Komissio pyysi sen perusteella 14 päivänä helmikuuta 2005 lisätietoja. Saksa toimitti 3 ja 23 päivänä maaliskuuta 2005 päivätyillä ja samana päivänä saapuneiksi kirjatuilla kirjeillä pyydetyt tiedot ja muutti ilmoitettua toimenpidettä.
II TOIMENPITEEN KUVAUS
(6)
Toimenpide rahoitetaan liittovaltion ja osavaltioiden yhteisin varoin. Toimenpiteen hallinnosta vastaavat osavaltioiden hallitukset, joten tietyt yksityiskohdat ovat eri osavaltioissa poikenneet hieman toisistaan.
(7)
Valtiontuki myönnetään avustuksina keskuksista vastaaville tahoille. Tuki kattaa enintään 90 prosenttia keskusten rakennus- tai laajennuskustannuksista. Toimenpiteestä myönnetty rahoitustuki on käytettävä keskuksia hyödyttävällä tavalla. Tarkoituksena ei ole se, että keskusten vastuuelimet tai keskusten käyttäjät saisivat tukea, joka kattaa 90 prosenttia tukikelpoisista kustannuksista. Toimenpidettä sovelletaan sekä EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan a ja c alakohdan mukaisilla tukialueilla että niiden ulkopuolisilla alueilla (noin 5 prosenttia toimenpiteen soveltamisalaan kuuluvista alueista). Tukiohjelman voimassaolo päättyy 31 päivänä joulukuuta 2006. Vuotuiset määrärahat ovat noin 120 miljoonaa euroa.
(8)
Toimenpide on suunnattu pk-yrityksiin. Pk-yritykset voivat ensiksikin vuokrata sen avulla toimitiloja keskuksista. Pk-yrityksille tarjotaan näissä keskuksissa myös erilaisia palveluja, kuten neuvontaa, tutkimuslaitteita ja yhteistyömahdollisuuksia esimerkiksi korkeakoulujen ja tutkimuslaitosten kanssa. Ne voivat myös verkottua muiden yritysten kanssa.
(9)
Pk-yrityksiä ei tueta suoraan, vaan monitahoisen järjestelyn kautta. Saksa antaa keskuksista vastaavien tahojen (jäljempänä ’vastuuelin’) käyttöön varoja, joilla niitä kannustetaan rakentamaan tai laajentamaan teollisuusalueita, teknologiakeskuksia ja yrityshautomoita. Tarkoituksena on, että nämä keskukset voivat tarjota käyttäjille eli pk-yrityksille toimitiloja ja palveluja. Vastuuelinten on vastattava keskusten toiminnasta vähintään 15 vuotta.
(10)
Keskusten toiminnasta vastaavat elimet ovat yleensä kuntia tai kuntaliittoja, tai ne voivat olla myös julkisia tai yksityisiä voittoa tavoittelemattomia yhdistyksiä.
(11)
Keskukset ovat yleensä joko voittoa tavoittelemattomia kunnallisia laitoksia tai voittoa tavoittelemattomia erillisiä oikeushenkilöitä.
(12)
Keskuksia on erityyppisiä: teollisuusalueet tarjoavat sijoituspaikkoja yleensä kaikentyyppisille pk-yrityksille yhdellä toimialalla tai kaikilla toimialoilla, kun taas teknologiakeskukset on suunnattu tutkimustoimintaa harjoittaville pienyrityksille. Ne tarjoavat näille yrityksille tarvittavat tilat ja laitteistot (esimerkiksi laboratoriot), neuvontapalveluja sekä yhteyksiä korkeakouluihin ja tutkimuslaitoksiin. Yrityshautomojen kohderyhmänä ovat vastaperustetut yritykset ja erityisesti mikroyritykset. Erilaiset yhdistelmämuodot ovat myös mahdollisia. Varsinkin silloin kun kaikkia tiloja ei saada vuokrattua tavoitellun tyyppisille yrityksille, keskukset houkuttelevat yleensä muita kohderyhmiä. Näin ollen esimerkiksi teknologiakeskuksia voidaan käyttää myös osittain yrityshautomoina.
(13)
Keskusten palveluja hyödyntävät pk-yritykset (jäljempänä ’käyttäjät’) maksavat tiloista vuokraa ja lisämaksua muiden laitteiden (kuten laboratoriolaitteistot tai erityislaitteistot) ja/tai mahdollisten neuvontapalvelujen käytöstä. Vuokra ja/tai muista laitteistoista tai palveluista perittävä hinta voi olla markkinahintaa edullisempi. Vuokraajat voivat käyttää keskuksia tavallisesti viiden vuoden ajan (poikkeustapauksissa kahdeksan vuotta).
(14)
Seuraavassa kuviossa esitetään tukiohjelman toimintaperiaate:
III SYYT TUTKINTAMENETTELYN ALOITTAMISEEN
(15)
Päätöksessään muodollisen tutkintamenettelyn aloittamisesta komissio totesi epäilevänsä, ettei toimenpide sovellu yhteismarkkinoille, sillä Saksa ei ollut toimittanut riittävästi tietoja monista ohjelmaan liittyvistä seikoista. Erityisesti haluttiin selvitys siitä, ulottuivatko tuet kaikille toimenpiteen tasoille, ja ennen kaikkea siitä, hyötyivätkö sekä keskusten vastuuelimet että keskusten palveluja käyttävät pk-yritykset toimenpiteestä vai tuliko tuki kokonaan pk-yritysten hyväksi.
IV KOLMANSIEN HUOMAUTUKSET
(16)
ADT huomautti, että keskusten tarjoamia palveluja ei ole saatavilla markkinoilla. ADT:n mukaan tarjottaviin palveluihin kuuluvat neuvontapalvelut (liiketoimintasuunnitelmien laatiminen, avustaminen alkupääoman hankkimisessa jne.), lyhytaikaiset vuokrasopimukset, yhteistyö ja yritysverkostojen muodostaminen tutkimuslaitosten, korkeakoulujen tai muiden yritysten kanssa sekä tutkimuslaitteistot (laboratoriot, erityislaitteistot jne.).
(17)
Lisäksi ADT mainitsi, että noin 90 prosenttia keskusten vastaperustetuista yrityksistä pysyy toiminnassa ensimmäiset kolme vuotta, mikä on muihin vastaperustettuihin yrityksiin verrattuna varsin paljon.
V SAKSAN VIRANOMAISTEN HUOMAUTUKSET
(18)
Alustavissa huomautuksissaan Saksa toteaa, että toimenpiteellä pyritään tasapainottamaan markkinoiden riittämätöntä toimintaa kiinteistöalalla, joka ei pysty tarjoamaan varsinkaan vastaperustetuille yrityksille toimitiloja yrityksille mahdollisin hinnoin. Saksan mukaan yksityisillä markkinoilla epäröidään tarjota toimitiloja vastaperustetuille innovatiivisille yrityksille, sillä niiden toimintaan liittyy suuri riski. Tämän lisäksi markkinoilla ei selvästikään ole tarjolla pieniä toimitiloja.
(19)
Saksa toteaa lisäksi, että kaikki tuki hyödyttää vain keskuksia. Saksa totesi aluksi käyttäjille tarkoitetusta tukiosasta, että käyttäjätason tuki-intensiteetti on enintään 10-20 prosenttia vertailukelpoisesta markkinahinnasta. Sitä vastoin 22 päivänä syyskuuta 2004 päivätyssä kirjeessään Saksa mainitsee, että käyttäjät maksavat tavanomaisen markkinahinnan (hinnat ovat markkinahinta-asteikon alapäässä) ja että tuen määrä on aina alle 100 000 euroa kolmen vuoden aikana (enintään 23 000 euroa vuodessa käyttäjää kohden viiden vuoden aikana). Saksa on toimittanut kaikkien osavaltioiden huomautukset. Niissä viitataan mm. tutkimuksiin, joissa kuvaillaan keskusten myönteisiä vaikutuksia käyttäjiin ja aluekehitykseen. Kyseiseen ajankohtaan mennessä Saksa ei ollut sitoutunut soveltamaan kaikkia EY:n perustamissopimuksen 87 ja 88 artiklan soveltamisesta vähämerkityksiseen tukeen 12 päivänä tammikuuta 2001 annetun komission asetuksen (EY) N:o 69/2001 (4) mukaisia edellytyksiä eikä varsinkaan sen 3 artiklan säännöksiä, jotka koskevat tuen kasautumista ja valvontaa.
(20)
Viimeisissä huomautuksissaan ja etenkin 3 päivänä maaliskuuta 2005 päivätyssä kirjeessään Saksa on muuttanut alkuperäistä ilmoitustaan. Se on sitoutunut noudattamaan EY:n perustamissopimuksen 87 ja 88 artiklan soveltamisesta pienille ja keskisuurille yrityksille myönnettyyn valtiontukeen 12 päivänä tammikuuta 2001 annetun komission asetuksen (EY) N:o 70/2001 (5) 5 artiklaa tukiin neuvontapalveluille, jotka on suunnattu keskuksia käyttäville pk-yrityksille. Tämän lisäksi Saksa on sitoutunut soveltamaan asetusta (EY) N:o 69/2001 kaikkiin muihin pk-yrityksille suunnattuihin tukitoimenpiteisiin, erityisesti toimitilojen ja laboratorioiden vuokraamiseen sekä tutkimuslaitteistojen tai muiden laitteistojen käyttöön. Vaikka tuet on vapautettu kyseisten asetusten nojalla, Saksa on pyytänyt oikeusvarmuuden takaamiseksi komissiota tekemään lopullisen päätöksen asiassa.
VI TOIMENPITEEN ARVIOINTI
(21)
Komissio on arvioinut toimenpidettä EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan ja sitä seuraavien artiklojen sekä ETA-sopimuksen 61 artiklan ja sitä seuraavien artiklojen sekä asetusten (EY) N:o 69/2001 ja (EY) N:o 70/2001 nojalla.
1. EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu valtiontuki
(22)
Arvioitaessa toimenpidettä EY:n perustamissopimukseen sisältyvien valtiontukimääräysten perusteella on aluksi tutkittava, onko tarkasteltava toimenpide EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea.
(23)
Perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltion myöntämä taikka valtion varoista muodossa tai toisessa myönnetty tuki, joka vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua suosimalla jotakin yritystä tai tuotannonalaa, ei sovellu yhteismarkkinoille, siltä osin kuin se vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. Tuen käsitteeseen kuuluu kaikentyyppinen suosiminen, joka rahoitetaan suoraan tai välillisesti valtion varoista joko valtion itsensä tai valtion valtuuttamien laitosten toimesta. Valtiontueksi katsotaan toimenpide, joka täyttää kaikki perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa määrätyt kriteerit.
(24)
Arvioitaessa, onko kyse valtiontuesta, tukena tai lainana myönnettyjen toimenpiteiden kohdalla on yleensä ilmeistä, mitä yritystä mahdollisesti suositaan. Tarkasteltava toimenpide on kuitenkin monimutkaisempi, sillä Saksan viranomaiset ovat kannustaneet tiettyä markkinatoimijoiden ryhmää (keskusten vastuuelimiä) tukemaan toista ryhmää (käyttäjiä). Tämän lisäksi toimenpiteellä luodaan kolmas mahdollisten markkinatoimijoiden ryhmä (keskukset), joka on keskusten vastuuelimistä ja käyttäjistä riippumaton. Vaikka Saksan tarkoituksena olisikin ollut tarjota etuja käyttäjille, tuensaajia voivat olla kaikilla kolmella tasolla toimivat yritykset.
(25)
Tämän vuoksi on arvioitava kolmella eri tasolla - eli vastuuelinten, keskusten ja käyttäjien tasolla - sitä, onko kyseessä perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu valtiontuki.
1. Ensimmäinen taso: Keskusten vastuuelimet
(26)
On kiistatonta, että toimenpide rahoitetaan valtion varoin. Valtion myöntämän tuen osuus riippuu siitä, onko keskuksen vastuuelin kunta tai kuntaliitto vai julkinen tai yksityinen voittoa tavoittelematon yhteisö. Ensimmäisessä tapauksessa keskus rakennetaan kokonaisuudessaan valtion varoin (90 prosenttia liittovaltion ja osavaltioiden rahoitusta ja vähintään 10 prosenttia kunnan tai kuntaliiton rahoitusta). Jos voittoa tavoittelematon yhteisö osallistuu hankkeeseen, sen on sen sijaan hankittava vähintään 10 prosenttia rahoituksesta ja loput (enintään) 90 prosenttia rahoittaa valtio. Varsinaisia edunsaajia ovat kuitenkin pk-yritykset. Valtion varat ovat tarpeen kattamaan rakentamisesta aiheutuvat tukikelpoiset kustannukset, mutta tällä perusteella ei kuitenkaan voida arvioida pk-yrityksille myönnettyjen tukien määrää.
(27)
Vastuuelimiä on kahta seuraavaa päätyyppiä: 1) kunnat tai kuntaliitot taikka niiden omistamat julkiset yritykset ja 2) julkiset tai yksityiset voittoa tavoittelemattomat yhteisöt kuten korkeakoulut tai tutkimuslaitokset. Keskuksen vastuuelimen oikeudellisesta muodosta ja voittoa tavoittelemattomasta toiminnasta riippumatta komissio katsoo, kuten se jo totesi valtiontuesta Gemeinnützige Abfallverwertung GmbH yritykselle 16 päivänä syyskuuta 1997 tekemässään päätöksessä 98/353/EY (6), että keskusten vastuuelimiä on pidettävä perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuina yrityksinä, jos ne harjoittavat taloudellista toimintaa markkinoilla.
(28)
Kuntia ja kuntaliittoja ei kuitenkaan yleensä pidetä yrityksinä. Vaikka ne voivat hoitaa monia julkisia tehtäviä ja käyttää julkista valtaa, niitä on kuitenkin Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen asiassa 118/85, komissio vastaan Italia, 16 päivänä kesäkuuta 1987 antaman tuomion (7) mukaisesti pidettävä yrityksinä, jos ne harjoittavat taloudellista toimintaa markkinoilla. Näin on katsottava erityisesti silloin, kun kunnilla on kunnallisia yrityksiä.
(29)
Tarkasteltavana olevassa toimenpiteessä vastuuelimet vastaavat keskusten perustamisesta ja hallinnosta. Ne vastaavat täten edellytyksistä sille, että keskus voi vuokrata pk-yrityksille toimitiloja ja/tai tarjota niille muita palveluja. Vaikka keskusten vastuuelimet olisivat voittoa tavoittelemattomia yhteisöjä, ne harjoittavat taloudellista toimintaa, jota esimerkiksi yksityiset kiinteistövälitysyritykset tai yksityiset konsulttiyritykset voisivat harjoittaa.
(30)
Tosin tarkoituksena on, etteivät keskusten vastuuelimet itse hyödy toimenpiteestä, sillä valtiontuen tarkoituksena on tarjota pk-yrityksille toimitiloja ja palveluja. Keskusten vastuuelinten käyttöön asetettavat valtion varat on käytettävä tuottamaan taloudellista etua vain käyttäjille. Sen varmistamiseksi, ettei keskusten vastuuelimille koidu etua, on otettu käyttöön erilaisia järjestelyjä.
(31)
Keskuksen perustamista tai rakentamista varten järjestetään avoin julkinen tarjouskilpailu, jossa noudatetaan julkisia hankintoja koskevia sääntöjä.
(32)
Keskusten vastuuelimet ovat velvoitettuja luovuttamaan käyttäjille keskusten omistuksen tai käytön vähintään 15 vuodeksi. Tämän vuoksi keskusten vastuuelimet eivät saa minkäänlaista etua tämän 15 vuoden jakson aikana, jolloin rakennuksia on käytettävä keskuksina.
(33)
Tämän 15 vuoden jakson päätyttyä rakennukset jäävät vastuuelimen omistukseen, ja niitä voidaan käyttää muuhun tarkoitukseen tai ne voidaan myydä. Tämä voi merkitä etua vastuuelimelle (eli rakennusten omistajalle), jos sen ei tarvitse maksaa rakennusten jäännösarvosta. Jotta voidaan varmistaa, että vastuuelimille ei koidu etua tämän jakson jälkeen, Saksan viranomaiset ovat antaneet tutkintamenettelyn aikana komissiolle sitoumuksen, jonka mukaan 15 vuoden kuluttua mahdolliset kertyneet voitot luovutetaan. Tämä toteutetaan joko tuottoarvomenetelmän avulla (diskontatun rahavirran menetelmä) tai rakennerahastoja koskevista yleisistä säännöksistä 21 päivänä kesäkuuta 1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1260/1999 (8) 29 artiklan 4 kohdassa tarkoitetun menetelmän mukaan. Rakennusten jäännösarvoa määritettäessä otetaan huomioon kaikki voitot ja tappiot vastuuelimille 15 toimintavuoden aikana. Tämä merkitsee, että keskuksiin liittyvä yritystoiminta on katsottava tapahtuneeksi keskusten vastuuelinten tasolla, sillä vastuuelinten on viime kädessä vastattava keskusten toimintaan liittyvästä taloudellisesta riskistä.
(34)
Koska vastuuelimet eivät saa taloudellisia etuja, niitä ei voida pitää perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen valtiontukien saajina. Niitä on enemminkin pidettävä tahoina, jotka huolehtivat siitä, että käyttäjien saataville asetetaan keskusten kautta niiden toimintaa avustavia palveluja.
2. Toinen taso: Keskukset ja toiminnanharjoittajat
(35)
Tarkasteltavasta toimenpiteestä myönnetyt valtion varat on tarkoitettu keskusten rakentamiseen tai laajentamiseen. Koska toimenpiteen mukaan tukikelpoisia ovat ainoastaan rakennuskustannukset, keskusten toimintakustannukset eivät kuulu käsiteltävänä olevan toimenpiteen soveltamisalaan. Tämä voidaan varmistaa siten, että Saksan viranomaiset valvovat tukien käyttöä (”Verwendungsnachweisprüfung”). Keskusten vastuuelinten omistamia keskuksia käytetään yksinomaan tarjoamaan käyttäjille toimitiloja ja palveluja.
(36)
Lisäksi mahdolliset voitot luovutetaan johdanto-osan 33 kappaleessa mainitulla tavalla, ja tämä tapahtuu Saksan mukaan myös keskusten tasolla. Näin varmistetaan, että keskuksille ei 15 vuoden jakson kuluttua jää perusteetonta etua.
(37)
Tämän lisäksi Saksa on todennut, että jos keskusten toiminnan harjoittaminen siirretään kolmannelle, toiminnan harjoittamisesta järjestetään avoin julkinen tarjouskilpailu, jossa noudatetaan julkisia hankintoja koskevia sääntöjä. Keskuksen toiminnan harjoittajille maksetaan ainoastaan tarjouskilpailussa mainittua markkinaehtoista korvausta.
(38)
Näin ollen keskukset tai niiden johdosta vastaavat yhteisöt eivät saa taloudellista etua eivätkä voi itse olla tuensaajina. Ne ovat ainoastaan välittäjiä, jotka huolehtivat siitä, että käyttäjien saataville asetetaan keskusten kautta niiden toimintaa avustavia palveluja. Tämän vuoksi toimenpiteestä ei myönnetä tukea keskusten ja niiden toiminnan harjoittajien tasolla.
3. Kolmas taso: Käyttäjät
(39)
Keskusten vastuuelinten ja keskusten kautta suositaan välillisesti valtion varoin toimitiloja keskuksista vuokraavia pk-yrityksiä. On kuitenkin huomattava, että pk-yrityksiin ei ole tarkoitus soveltaa 90 prosentin tuki-intensiteettiä. Kustannusten rahoittaminen 90 prosentin tai jopa 100 prosentin osalta valtion varoin on tarpeen keskuksen rakentamiseksi.
(40)
Keskukset tarjoavat pk-yrityksille monenlaisia palveluja: toimitiloja, laitteita, yhteistyömahdollisuuksia, laboratorioita, neuvontaa ja muita palveluja. Vuokrat, joita pk-yritykset maksavat toimitiloista, ja hinnat, joita pk-yritykset maksavat muista palveluista (kuten laboratorioista ja erityislaitteistoista), voivat olla markkinahintaa edullisempia. Joillakin pk-yrityksillä voi olla vaikeuksia löytää tämäntyyppisiä toimitiloja ja palveluja markkinoilta, ainakaan sellaiseen hintaan, jonka ne pystyvät maksamaan. Pk-yrityksille myönnetty etu perustuu tämän vuoksi siihen, että ne voivat käyttää keskuksen tiloja ja muita palveluja markkinahintoja edullisemmin. Komissio katsookin, että toimenpiteestä koituu käyttäjinä oleville pk-yrityksille etua silloin, kun vuokrat ja/tai muut palvelut ovat markkinahintaa edullisempia.
(41)
Toimenpiteellä vaikutetaan tai saatetaan vaikuttaa kilpailuun, sillä se on suunnattu tietyille yrityksille ja kohderyhmä määräytyy keskuksen tyypin mukaan. Kuten johdanto-osan 6-14 kappaleessa todetaan, teollisuusalueet on tarkoitettu kaikentyyppisille pk-yrityksille, teknologiakeskukset innovatiivisille pk-yrityksille ja yrityshautomot vastaperustetuille pien- ja mikroyrityksille. Markkinoilla on luonnollisesti myös monia yhdistelmiä ts. esimerkiksi vastaperustetut yritykset voivat olla myös innovatiivisia.
(42)
Toimenpiteessä ei ole estetty tukien myöntämistä yrityksille, jotka toimivat toimialoilla, joilla käydään yhteisön sisäistä kauppaa. Tämän perusteella on todettava, että toimenpide vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.
(43)
Tämän vuoksi toimenpide ei ole käyttäjien tasolla perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea, jos asetuksen (EY) N:o 69/2001 mukaiset ehdot täyttyvät eli vähämerkityksistä tukea koskevaa 100 000 euron enimmäismäärää tuensaajaa kohden ei ylitetä kolmen vuoden aikana.
(44)
Komissio toteaa vähämerkityksistä tukea koskevan enimmäismäärän soveltamisesta keskusten palvelutarjontaan seuraavaa:
-
Toimitilojen vuokraamisen osalta on otettava huomioon, että Saksa on sitoutunut noudattamaan asetuksen (EY) N:o 69/2001 säännöksiä keskusten käyttäjien tasolla. Toimenpiteen aikaisempi avoimuuden puute korjaantuu, sillä Saksa on sitoutunut laskemaan pk-yritysten vuokraamista toimitiloista saatuihin vuokriin sisältyvät tukiosat vastaavista tiloista maksettujen vuokrien ja varsinkin virallisten vuokratilastojen (”Gewerbemietspiegel”) perusteella. Saksa varmistaa näin, että vähämerkityksistä tukea koskevaa 100 000 euron enimmäismäärää noudatetaan kolmen vuoden aikana. Saksa sitoutuu tämän vuoksi tekemään jokaiselle keskuksen käyttäjälle selväksi sen, että keskuksen palvelujen käyttöön voi sisältyä tukea, joka katsotaan vähämerkityksiseksi tueksi ja joka kuuluu asetuksen (EY) N:o 69/2001 säännösten soveltamisalaan.
-
Saksa toteaa (erityisesti teknologiakeskuksissa sijaitsevien) laboratorioiden ja muiden erityislaitteistojen käytöstä, että mahdolliset tukiosat kompensoidaan korottamalla käyttäjien maksamia vuokria. Tämä korotus voidaan näin ollen erottaa muusta vuokrasta. Saksa on myös sitoutunut noudattamaan asetusta (EY) N:o 69/2001 kyseisten laboratorioiden ja erityislaitteistojen käytöstä perittävien lisämaksujen osalta.
-
Neuvontapalveluihin ei kuitenkaan sovelleta vähämerkityksistä tukea koskevaa enimmäismäärää, ja niitä on sen vuoksi arvioitava perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan kuuluvina valtiontukina.
2. Toimenpiteen sääntöjenmukaisuus
(45)
Saksa on noudattanut perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdan mukaista velvoitettaan.
3. Toimenpiteen soveltuvuus yhteismarkkinoille perustamissopimuksen nojalla
(46)
Tukiohjelmasta mahdollisesti toteutettavia toimenpiteitä (kuten toimitiloja, laboratorioita ja erityislaitteistoja) pk-yritysten hyväksi ei katsota valtiontueksi, neuvontapalveluja lukuun ottamatta, jos vähämerkityksistä tukea koskevia enimmäismääriä ja asetuksen (EY) N:o 69/2001 säännöksiä noudatetaan. Näin ollen riittää, kun arvioidaan, soveltuvatko pk-yrityksille tarjotut neuvontapalvelut yhteismarkkinoille.
(47)
Tukiohjelman tarkoituksena on edistää uuden saksalaisen ja kansainvälisen tutkimus- ja kehitystoiminnan laaja-alaistamista ja kaupallista hyödyntämistä yleisen liikkeenjohdon ja yritysten kehittämisen aloilla. Se edistää näin teknologiansiirtoa ja yhteistyötä yritysten välillä.
(48)
Yritystenvälinen teknologiansiirto ja yhteistyö ovat perustamissopimuksen 157 artiklan mukaisesti kaksi yhteisön tärkeää tavoitetta. Tältä osin tukiohjelma on perustamissopimuksen 157 artiklan tavoitteiden mukainen. Komissio ei ole kuitenkaan vielä määrittänyt erityiskriteerejä nimenomaan näiden tavoitteiden saavuttamiseen tähtäävien tukitoimenpiteiden arvioimiseksi. Tällaisia toimenpiteitä tuetaan kuitenkin usein Euroopan aluekehitysrahastosta osana yhteisön aluepolitiikkaa.
(49)
Komissio tukeutuu tältä osin kevään Eurooppa-neuvostolle antamaansa tiedonantoon ”Kasvua ja työtä Euroopan tulevaisuuden hyväksi” (9). Tiedonannossaan komissio korostaa, että on tärkeää edistää innovaatioita ja innovaatiokeskusten (klustereiden) toimintaa. Tarkasteltavana olevan toimenpiteen kohderyhmäksi on rajattu innovatiiviset ja teknologiasuuntautuneet pk-yritykset toimintansa alkuvaiheessa. Kyseinen ryhmä on samalla tärkein kohderyhmä talouskasvun ja työllisyyden edistämiseksi.
(50)
Neuvontapalvelujen osalta on todettava, että Saksa on sitoutunut olemaan myöntämättä tukea, joka ylittää 50 prosenttia tukikelpoisista kustannuksista. Tämän vuoksi neuvontapalveluille myönnettävä tuki noudattaa asetuksen (EY) N:o 70/2001 ja erityisesti sen 5 artiklan säännöksiä.
(51)
Tällä perusteella komission olisi hyväksyttävä toimenpide.
VII PÄÄTELMÄ
(52)
Niiden muutosten perusteella, jotka Saksa teki muodollisen tutkintamenettelyn aikana, komissio päättelee seuraavaa:
(53)
Kun tarkastellaan tukiohjelmasta tietyille pk-yrityksille myönnettyjä tukia toimitilojen vuokraamiseen, laboratorioiden tai erityislaitteistojen käyttöön ja/tai muiden laitteistojen käyttöön, komissio ottaa huomioon Saksan sitoumuksen noudattaa asetusta (EY) N:o 69/2001 kyseessä olevan tukiohjelman osalta.
(54)
Siltä osin kuin tukiohjelmasta myönnetään keskuksiin sijoittautuneille pk-yrityksille tukea neuvontapalveluihin, Saksa on sitoutunut saattamaan tämäntyyppisen tuen asetuksen (EY) N:o 70/2001 säännösten ja erityisesti sen 5 artiklan mukaiseksi,
ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
1 artikla
1. Tukiohjelma, jonka Saksa aikoo toteuttaa vuosina 2004-2006 kuntien taloudellisten infrastruktuurien kehittämiseksi laadittuun liittovaltion yhteiseen tukiohjelmaan ”Alueellisen talousrakenteen parantaminen” perustuvan puitesuunnitelman II osan 7 kohdan mukaisesti perustamalla ja laajentamalla teollisuusalueita, teknologiakeskuksia ja yrityshautomoja sijoituspaikkojen ja yleisten palvelujen tarjoamiseksi pk-yrityksille, ei ole EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan kuuluvaa valtiontukea, jos Saksa täyttää sitoumuksensa noudattaa asetusta (EY) N:o 69/2001 toimitilojen, laboratorioiden ja erityislaitteistojen vuokraamisessa ja/tai muiden palvelujen tarjoamisessa.
2. Edellä 1 artiklassa tarkoitettu tukiohjelma on katsottava EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan nojalla yhteismarkkinoille soveltuvaksi valtiontueksi, jos Saksa täyttää sitoumuksensa noudattaa asetusta (EY) N:o 70/2001 myöntäessään tukea neuvontapalveluille, joita tarjotaan sellaisille pk-yrityksille, jotka käyttävät teollisuusalueiden, teknologiakeskusten ja yrityspalvelujen tarjoamia palveluja.
2 artikla
Tämä päätös on osoitettu Saksan liittotasavallalle.
Tehty Brysselissä 3 päivänä toukokuuta 2005.