Rådets forordning (EF) nr. 1206/2001
af 28. maj 2001
om samarbejde mellem medlemsstaternes retter om bevisoptagelse på det civil- og handelsretlige område
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 61, litra c), og artikel 67, stk. 1,
under henvisning til Forbundsrepublikken Tysklands initiativ(1),
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet(2),
under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg(3), og
ud fra følgende betragtninger:
(1) EU har sat sig som mål at bevare og udbygge EU som et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed, hvor der er fri bevægelighed for personer. Med henblik på gradvis at indføre et sådant område skal Fællesskabet bl.a. vedtage de foranstaltninger vedrørende samarbejde om civilretlige spørgsmål, der er nødvendige for det indre markeds funktion.
(2) For at det indre marked kan fungere tilfredsstillende, er det nødvendigt at forbedre, herunder navnlig at forenkle og fremskynde, samarbejdet mellem retterne om bevisoptagelse.
(3) Det Europæiske Råd mindede på sit møde den 15. og 16. oktober 1999 i Tammerfors om, at der skal udarbejdes nye procedureregler for grænseoverskridende sager, navnlig på området bevisoptagelse.
(4) Dette spørgsmål falder ind under traktatens artikel 65.
(5) Målene for den påtænkte handling, nemlig at forbedre samarbejdet mellem medlemsstaternes retter om bevisoptagelse på det civil- og handelsretlige område, kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne og kan derfor bedre gennemføres på fællesskabsplan, hvorfor Fællesskabet kan træffe foranstaltninger i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet, jf. traktatens artikel 5. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går denne forordning ikke ud over, hvad der er nødvendigt for at nå disse mål.
(6) Der findes på nuværende tidspunkt ikke nogen bindende retsakt om bevisoptagelse mellem alle medlemsstaterne. Haagerkonventionen af 18. marts 1970 om bevisoptagelse i udlandet i sager om civile eller kommercielle spørgsmål finder kun anvendelse mellem 11 af Den Europæiske Unions medlemsstater.
(7) For at der kan træffes afgørelse i en civil- eller handelsretlig sag, der er anlagt ved en ret i en medlemsstat, er det ofte nødvendigt at optage bevis i en anden medlemsstat, og Fællesskabets handlen på det civil- og handelsretlige område kan således ikke indskrænkes til kun at omfatte fremsendelse af retslige og udenretslige dokumenter som omhandlet i Rådets forordning (EF) nr. 1348/2000 af 29. maj 2000 om forkyndelse i medlemsstaterne af retslige og udenretslige dokumenter i civile og kommercielle sager(4). Der er derfor behov for at videreføre indsatsen for at forbedre samarbejdet mellem medlemsstaternes retter på området bevisoptagelse.
(8) For at civil- og handelsretlige sager kan afvikles effektivt, skal anmodninger om bevisoptagelse kunne fremsendes og udføres direkte og på den hurtigst mulige måde mellem medlemsstaternes retter.
(9) Hurtig fremsendelse af anmodninger om bevisoptagelse forudsætter, at alle egnede midler anvendes, idet dog visse betingelser med hensyn til det modtagne dokuments læselighed og troværdighed skal være opfyldt. For at sikre optimal klarhed og retssikkerhed skal anmodninger om bevisoptagelse fremsættes ved hjælp af en fortrykt formular, der skal udfyldes på sproget i den medlemsstat, hvor den anmodede ret er beliggende, eller på et andet sprog, som accepteres af denne medlemsstat. Af de samme grunde bør der så vidt muligt også anvendes fortrykte formularer ved den videre kommunikation mellem de berørte retter.
(10) En anmodning om bevisoptagelse bør udføres hurtigt. Er det ikke muligt at udføre anmodningen inden 90 dage efter, at den er kommet den anmodede ret i hænde, bør denne give den anmodende ret meddelelse herom med angivelse af grundene til, at anmodningen ikke kan udføres hurtigt.
(11) For at denne forordning kan fungere efter hensigten, skal det kun i nøje afgrænsede undtagelsestilfælde være muligt at afslå at udføre en anmodning om bevisoptagelse.
(12) Den anmodede ret bør udføre anmodningen efter lovgivningen i den medlemsstat, hvor den er beliggende.
(13) Sagens parter og deres eventuelle rettergangsfuldmægtige bør kunne være til stede ved bevisoptagelsen, hvis dette er hjemlet i lovgivningen i den medlemsstat, hvor den anmodende ret er beliggende, således at de kan følge bevisoptagelsen på en måde, der svarer til, hvad de ville kunne, hvis beviset blev optaget i den medlemsstat, hvor den anmodende ret er beliggende. De bør også have ret til at anmode om at deltage, således at de kan spille en mere aktiv rolle i forbindelse med bevisoptagelsen. Betingelserne for deres deltagelse bør dog fastsættes af den anmodede ret efter lovgivningen i den medlemsstat, hvor denne ret er beliggende.
(14) Befuldmægtigede for den anmodende ret bør kunne være til stede ved bevisoptagelsen, hvis dette er foreneligt med lovgivningen i den medlemsstat, hvor den anmodende ret er beliggende, således at de bedre kan vurdere bevismaterialet. De bør også have ret til at anmode om at deltage på de betingelser, der fastsættes af den anmodede ret i overensstemmelse med lovgivningen i den medlemsstat, hvori denne ret er beliggende, således at de kan spille en mere aktiv rolle i forbindelse med bevisoptagelsen.
(15) For at lette bevisoptagelsen bør det være muligt for en ret i en medlemsstat efter lovgivningen i denne medlemsstat at optage bevis direkte i en anden medlemsstat, hvis dette accepteres af denne anden medlemsstat, og på de betingelser, der fastsættes af den anmodede medlemsstats centrale organ eller kompetente myndighed.
(16) Udførelse af en anmodning efter artikel 10 bør ikke give anledning til krav om refusion af gebyrer eller omkostninger. Stiller den anmodede ret krav om refusion, bør godtgørelser, der er betalt til sagkyndige og tolke, og omkostninger, der er foranlediget af anvendelsen af artikel 10, stk. 3 og 4, dog ikke afholdes af denne ret. I sådanne tilfælde skal den anmodende ret straks tage de nødvendige skridt til at sikre en refusion. Hvis der skal indhentes udtalelse fra en sagkyndig, kan den anmodede ret, før den udfører anmodningen, anmode den anmodende ret om passende sikkerhed eller forskud til dækning af de omkostninger, der er forbundet med anmodningen.
(17) Denne forordning bør inden for sit anvendelsesområde have forrang for tilsvarende bestemmelser i internationale konventioner, der er indgået af medlemsstaterne. Medlemsstaterne bør frit kunne indgå aftaler eller arrangementer indbyrdesmed henblik på yderligere at lette samarbejdet om bevisoptagelse.
(18) Oplysninger, som fremsendes efter denne forordning, skal beskyttes. Eftersom Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 95/46/EF af 24. oktober 1995 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger(5) og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/66/EF af 15. december 1997 om behandling af personoplysninger og beskyttelse af privatlivets fred inden for telesektoren(6) finder anvendelse, er der ikke behov for særlige bestemmelser om databeskyttelse i denne forordning.
(19) De foranstaltninger, der er nødvendige for gennemførelsen af denne forordning, bør vedtages i overensstemmelse med Rådets afgørelse 1999/468/EF af 28. juni 1999 om fastsættelse af de nærmere vilkår for udøvelsen af de gennemførelsesbeføjelser, der tillægges Kommissionen(7).
(20) For at denne forordning kan fungere efter hensigten, bør Kommissionen undersøge dens anvendelse og om nødvendigt foreslå ændringer.
(21) Det Forenede Kongerige og Irland har i medfør af artikel 3 i protokollen om Det Forenede Kongeriges og Irlands stilling, der er knyttet som bilag til traktaten om Den Europæiske Union og til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, meddelt, at de ønsker at deltage i vedtagelsen og anvendelsen af denne forordning.
(22) I medfør af artikel 1 og 2 i protokollen om Danmarks stilling, der er knyttet som bilag til traktaten om Den Europæiske Union og til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, deltager Danmark ikke i vedtagelsen af denne forordning, som derfor ikke er bindende for og ikke finder anvendelse i Danmark -
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:
KAPITEL I
ALMINDELIGE BESTEMMELSER
Artikel 1
Anvendelsesområde
1. Denne forordning finder anvendelse på det civil- og handelsretlige område, når en ret i en medlemsstat i overensstemmelse med denne stats lovgivning anmoder:
a) den kompetente ret i en anden medlemsstat om at optage bevis eller
b) om at optage bevis direkte i en anden medlemsstat.
2. Der må ikke anmodes om optagelse af bevis, der ikke er bestemt til brug i en påbegyndt eller påtænkt retssag.
3. I denne forordning forstås ved "medlemsstat" alle medlemsstater med undtagelse af Danmark.
Artikel 2
Direkte fremsendelse mellem retterne
1. Anmodninger efter artikel 1, stk. 1, litra a), i det følgende benævnt "anmodninger", fremsendes af den ret, hvor sagen er påbegyndt eller påtænkt, i det følgende benævnt "den anmodende ret", direkte til den kompetente ret i en anden medlemsstat, i det følgende benævnt "den anmodede ret", med henblik på optagelse af bevis.
2. Hver medlemsstat udarbejder en liste over de retter, der er kompetente til at optage bevis efter denne forordning. På denne liste angives også de pågældende retters stedlige kompetence og eventuelt deres specielle kompetence.
Artikel 3
Centralt organ
1. Hver medlemsstat udpeger et centralt organ, som har til opgave:
a) at levere oplysninger til retterne
b) at søge at afhjælpe vanskeligheder, som måtte opstå i forbindelse med anmodninger
c) i undtagelsestilfælde, på anmodning af den anmodende ret, at sende en anmodning videre til den kompetente ret.
2. Forbundsstater, stater med flere retssystemer og stater med autonome territoriale områder kan udpege flere centrale organer.
3. Hver medlemsstat udpeger også det i stk. 1 omhandlede centrale organ eller en eller flere kompetente myndigheder som ansvarlige for at træffe afgørelse om anmodninger efter artikel 17.
KAPITEL II
FREMSENDELSE OG UDFØRELSE AF ANMODNINGER
Afdeling 1
Fremsendelse af anmodninger
Artikel 4
Anmodningers form og indhold
1. Anmodninger fremsættes under anvendelse af formular A eller i givet fald formular I i bilaget. Anmodningen skal indeholde oplysning om:
a) den anmodende ret samt i givet fald den anmodede ret
b) navn og adresse på sagens parter og deres eventuelle rettergangsfuldmægtige
c) retssagens art og genstand og en kortfattet fremstilling af sagens faktiske omstændigheder
d) en beskrivelse af den ønskede bevisoptagelse
e) ved anmodning om afhøring af personer:
- navn og adresse på de personer, der skal afhøres
- de spørgsmål, der skal stilles de pågældende, eller de forhold, de skal afhøres om
- i givet fald en henvisning til vidnefritagelsesgrunde i lovgivningen i den medlemsstat, hvor den anmodende ret er beliggende
- et eventuelt ønske om, at afhøringen skal ske under ed eller på tro og love, og en eventuel særlig formular, der skal anvendes
- eventuelle andre oplysninger, som den anmodende ret anser for nødvendige
f) ved anmodning om en anden form for bevisoptagelse de dokumenter eller andre genstande, der skal undersøges
g) i givet fald en anmodning efter artikel 10, stk. 3 og 4, artikel 11 og artikel 12, og de oplysninger, der er nødvendige for anvendelsen af nævnte bestemmelser.
2. Der kan ikke kræves legalisering eller anden lignende formalitet i forbindelse med anmodningen og vedlagte bilag.
3. Bilag, som den anmodende ret anser det for nødvendigt at vedlægge, for at anmodningen kan udføres, ledsages af en oversættelse til det sprog, anmodningen er affattet på.
Artikel 5
Sprog
Anmodninger og meddelelser efter denne forordning affattes på det officielle sprog i den anmodede medlemsstat eller, hvis der er flere officielle sprog i den pågældende medlemsstat, på det officielle sprog eller et af de officielle sprog på det sted, hvor den ønskede bevisoptagelse skal foretages, eller på et andet sprog, som den pågældende medlemsstat har meddelt, at den kan acceptere. Hver medlemsstat angiver, hvilket andet eller hvilke andre af Det Europæiske Fællesskabs institutioners officielle sprog end dens eget eller dens egne den kan acceptere, at de relevante formularer udfyldes på.
Artikel 6
Fremsendelse af anmodninger og andre meddelelser
Anmodninger og meddelelser efter denne forordning fremsendes på den hurtigst mulige måde, som den anmodede medlemsstat har angivet, at den kan acceptere. Fremsendelsen kan ske på enhver egnet måde, forudsat at indholdet af det modtagne dokument er en tro gengivelse af det afsendte dokument, og at alle angivelser på dokumentet er læselige.
Afdeling 2
Modtagelse af anmodninger
Artikel 7
Modtagelse af anmodninger
1. Den anmodede kompetente ret sender senest syv dage efter modtagelsen af en anmodning den anmodende ret et modtagelsesbevis under anvendelse af formular B i bilaget. Opfylder anmodningen ikke betingelserne i artikel 5 og 6, anfører den anmodede ret en bemærkning herom i modtagelsesbeviset.
2. Er den ret, som har modtaget en anmodning, der er fremsat under anvendelse af formular A i bilaget, og som opfylder betingelserne i artikel 5, ikke kompetent til at udføre anmodningen, sender denne ret anmodningen videre til den kompetente ret i samme medlemsstat og underretter den anmodende ret herom under anvendelse af formular A i bilaget.
Artikel 8
Mangelfulde anmodninger
1. Kan en anmodning ikke udføres, fordi den ikke indeholder alle nødvendige oplysninger i henhold til artikel 4, underretter den anmodede ret hurtigst muligt og senest 30 dage efter modtagelsen den anmodende ret herom under anvendelse af formular C i bilaget og opfordrer den til at fremsende de manglende oplysninger, der udspecificeres mest muligt.
2. Kan en anmodning ikke udføres, fordi der kræves sikkerhed eller forskud efter artikel 18, stk. 3, underretter den anmodede ret hurtigst muligt og senest 30 dage efter modtagelsen den anmodende ret herom under anvendelse af formular C i bilaget og oplyser, hvordan sikkerheden skal stilles eller forskuddet erlægges. Den anmodede ret kvitterer for modtagelsen af sikkerheden eller forskuddet hurtigst muligt og senest ti dage efter modtagelsen under anvendelse af formular D i bilaget.
Artikel 9
Supplering af anmodningen
1. Har den anmodede ret i overensstemmelse med artikel 7, stk. 1, i modtagelsesbeviset bemærket, at anmodningen ikke opfylder betingelserne i artikel 5 og 6, eller har den i overensstemmelse med artikel 8 underrettet den anmodende ret om, at anmodningen ikke kan udføres, fordi den ikke indeholder alle nødvendige oplysninger i henhold til artikel 4, begynder den i artikel 10, stk. 1, anførte frist først at løbe fra det tidspunkt, hvor den anmodede ret har modtaget en behørigt suppleret anmodning.
2. Har den anmodede ret anmodet om sikkerhed eller forskud efter artikel 18, stk. 3, begynder fristen først at løbe fra det tidspunkt, hvor sikkerheden er stillet eller forskuddet erlagt.
Afdeling 3
Bevisoptagelse ved den anmodede ret
Artikel 10
Almindelige bestemmelser om udførelse af anmodninger
1. Den anmodede ret udfører en anmodning hurtigst muligt og senest 90 dage efter modtagelsen.
2. Den anmodede ret udfører anmodningen efter lovgivningen i den medlemsstat, hvor den er beliggende.
3. Den anmodende ret kan under anvendelse af formular A i bilaget fremsætte ønske om, at anmodningen udføres under iagttagelse af særlige formkrav i lovgivningen i den medlemsstat, hvor denne ret er beliggende. Den anmodede ret efterkommer et sådant ønske, medmindre disse formkrav er uforenelige med lovgivningen i den medlemsstat, hvor denne ret er beliggende, eller ikke kan iagttages på grund af større praktiske vanskeligheder. Efterkommer den anmodede ret af en af ovennævnte grunde ikke ønsket, underretter den den anmodende ret herom under anvendelse af formular E i bilaget.
4. Den anmodende ret kan bede den anmodede ret om at anvende kommunikationsteknologi ved bevisoptagelsen, navnlig videokonferencer og telekonferencer.
Den anmodede ret efterkommer et sådant ønske, medmindre dette er uforeneligt med lovgivningen i den medlemsstat, hvor denne ret er beliggende, eller volder større praktiske vanskeligheder.
Efterkommer den anmodede ret af en af ovennævnte grunde ikke ønsket, underretter den den anmodende ret herom under anvendelse af formular E i bilaget.
Har den anmodende ret eller den anmodede ret ikke adgang til sådanne tekniske hjælpemidler, kan disse stilles til rådighed af retterne efter fælles overenskomst.
Artikel 11
Tilstedeværelse og deltagelse af sagens parter ved bevisoptagelsen
1. Hvis det er hjemlet i lovgivningen i den medlemsstat, hvor den anmodende ret er beliggende, har sagens parter og deres eventuelle rettergangsfuldmægtige ret til at være til stede, når den anmodede ret optager bevis.
2. Den anmodende ret oplyser i sin anmodning under anvendelse af formular A i bilaget den anmodede ret om, at sagens parter og deres eventuelle rettergangsfuldmægtige vil være til stede ved bevisoptagelsen, og i givet fald at de ønsker at deltage heri. En sådan oplysning kan også gives på et andet relevant tidspunkt.
3. Hvis der fremsættes ønske om, at sagens parter og deres eventuelle rettergangsfuldmægtige deltager i bevisoptagelsen, fastsætter den anmodede ret i overensstemmelse med artikel 10 de betingelser, hvorpå de kan deltage.
4. Den anmodede ret underretter under anvendelse af formular F i bilaget sagens parter og deres eventuelle rettergangsfuldmægtige om tid og sted for bevisoptagelsen samt i givet fald om de betingelser, hvorpå de kan deltage.
5. Stk. 1-4 er ikke til hinder for, at den anmodede ret kan anmode sagens parter og deres eventuelle rettergangsfuldmægtige om at være til stede ved bevisoptagelsen eller deltage heri, hvis dette er hjemlet i lovgivningen i den medlemsstat, hvor den anmodede ret er beliggende.
Artikel 12
Tilstedeværelse og deltagelse af befuldmægtigede for den anmodende ret ved bevisoptagelsen
1. Hvis det er foreneligt med lovgivningen i den medlemsstat, hvor den anmodende ret er beliggende, har befuldmægtigede for den anmodende ret ret til at være til stede, når den anmodede ret optager bevis.
2. I denne artikel forstås ved "befuldmægtigede" retsmedlemmer udpeget af den anmodende ret i overensstemmelse med lovgivningen i den medlemsstat, hvor denne ret er beliggende. Den anmodende ret kan også i overensstemmelse med lovgivningen i den medlemsstat, hvor den er beliggende, udpege enhver anden person som f.eks. en sagkyndig.
3. Den anmodende ret oplyser i sin anmodning under anvendelse af formular A i bilaget den anmodede ret om, at sådanne befuldmægtigede vil være til stede ved bevisoptagelsen, og i givet fald, at de ønsker at deltage heri. En sådan oplysning kan også gives på et andet relevant tidspunkt.
4. Hvis der fremsættes ønske om, at befuldmægtigede fra den anmodende ret deltager i bevisoptagelsen, fastsætter den anmodede ret i overensstemmelse med artikel 10 de betingelser, hvorpå de kan deltage.
5. Den anmodede ret underretter under anvendelse af formular F i bilaget den anmodende ret om tid og sted for bevisoptagelsen samt i givet fald om de betingelser, hvorpå de befuldmægtigede kan deltage.
Artikel 13
Tvangsmidler
Hvis det er nødvendigt, anvender den anmodede ret under udførelsen af anmodningen passende tvangsmidler i de tilfælde og i den udstrækning, lovgivningen i den medlemsstat, hvor denne ret er beliggende, hjemler sådanne tvangsmidler i forbindelse med udførelsen af en tilsvarende anmodning fra en national myndighed eller fra en part i sagen.
Artikel 14
Afslag på udførelse
1. En anmodning om afhøring af en person udføres ikke, hvis den pågældende person påberåber sig en vidnefritagelses- eller vidneudelukkelsesgrund:
a) efter lovgivningen i den medlemsstat, hvor den anmodede ret er beliggende, eller
b) efter lovgivningen i den medlemsstat, hvor den anmodende ret er beliggende, og denne grund er angivet i anmodningen eller om nødvendigt er blevet bekræftet af den anmodende ret på opfordring af den anmodede ret.
2. Udførelsen af en anmodning kan foruden af de i stk. 1 omhandlede grunde kun afslås, hvis:
a) anmodningen ikke falder ind under denne forordnings anvendelsesområde som fastsat i artikel 1
b) udførelsen af anmodningen efter lovgivningen i den medlemsstat, hvor den anmodede ret er beliggende, ikke hører under den dømmende magt
c) den anmodende ret ikke senest 30 dage efter, at den af den anmodede ret efter artikel 8 er blevet opfordret til at fremsende supplerede oplysninger, har efterkommet denne opfordring
d) der ikke senest 60 dage efter, at den anmodede ret har anmodet om sikkerhed eller forskud efter artikel 18, stk. 3, er stillet en sådan sikkerhed eller erlagt et sådant forskud.
3. Udførelsen kan ikke afslås af den anmodede ret alene under henvisning til, at en ret i den medlemsstat, hvor den anmodede ret er beliggende, efter lovgivningen i denne medlemsstat har enekompetence for så vidt angår sagens genstand, eller at lovgivningen i denne medlemsstat ikke hjemler det rettergangsskridt, som ligger til grund for anmodningen.
4. Afslås udførelsen af en anmodning af en af de i stk. 2 anførte grunde, underretter den anmodede ret den anmodende ret herom under anvendelse af formular H i bilaget senest 60 dage efter, at anmodningen er kommet den anmodede ret i hænde.
Artikel 15
Underretning om forsinkelser
Er den anmodede ret ikke i stand til at udføre anmodningen inden 90 dage efter modtagelsen, underretter den den anmodende ret herom under anvendelse af formular G i bilaget. Den angiver grundene til forsinkelsen og oplyser, hvor lang tid den skønner at have brug for for at kunne udføre anmodningen.
Artikel 16
Procedure efter udførelsen af anmodningen
Den anmodede ret sender hurtigst muligt den anmodende ret de dokumenter, der godtgør, at anmodningen er blevet udført, og returnerer eventuelle dokumenter, som den har modtaget fra den anmodende ret. Dokumenterne fremsendes sammen med et bevis for udførelsen under anvendelse af formular H i bilaget.
Afdeling 4
Direkte bevisoptagelse ved den anmodende ret
Artikel 17
1. Hvis en ret ønsker at optage bevis direkte i en anden medlemsstat, sender den en anmodning herom til den pågældende medlemsstats centrale organ eller kompetente myndighed omhandlet i artikel 3, stk. 3, under anvendelse af formular I i bilaget.
2. Bevis må kun optages direkte, hvis det kan foregå på frivillig basis uden brug af tvangsmidler.
Hvis den direkte bevisoptagelse indebærer afhøring af en person, underretter den anmodende ret den pågældende om, at afhøringen skal foregå på frivillig basis.
3. Beviset optages af et retsmedlem eller af enhver anden person som f.eks. en sagkyndig, der udpeges efter lovgivningen i den medlemsstat, hvor den anmodende ret er beliggende.
4. Senest 30 dage efter modtagelsen af en anmodning om direkte bevisoptagelse oplyser den anmodede medlemsstats centrale organ eller kompetente myndighed under anvendelse af formular J i bilaget den anmodende ret om, hvorvidt anmodningen kan accepteres, og i givet fald på hvilke betingelser efter lovgivningen i den anmodede medlemsstat beviset kan optages.
Navnlig kan det centrale organ eller den kompetente myndighed udpege en ret i den medlemsstat, som organet eller myndigheden hører under, til at deltage i bevisoptagelsen for at sikre, at denne artikel anvendes korrekt, og at de fastsatte betingelser overholdes.
Det centrale organ eller den kompetente myndighed tilskynder til anvendelse af kommunikationsteknologi som f.eks. videokonferencer og telekonferencer.
5. Det centrale organ eller den kompetente myndighed kan kun afslå direkte bevisoptagelse, hvis:
a) anmodningen ikke falder ind under denne forordnings anvendelsesområde som fastsat i artikel 1
b) anmodningen ikke indeholder alle nødvendige oplysninger i henhold til artikel 4, eller
c) den ønskede direkte bevisoptagelse strider mod grundlæggende retsprincipper i den medlemsstat, som organet eller myndigheden hører under.
6. Den anmodende ret optager beviset efter lovgivningen i den medlemsstat, hvor denne ret er beliggende, idet den dog overholder de betingelser, der er fastsat efter stk. 4.
Afdeling 5
Omkostninger
Artikel 18
1. Udførelse af en anmodning efter artikel 10 giver ikke anledning til krav om refusion af gebyrer og omkostninger.
2. Dog skal den anmodende ret, hvis den anmodede ret anmoder herom, sørge for, at følgende straks refunderes:
- godtgørelser, der er betalt til sagkyndige og tolke, og
- omkostninger, der er foranlediget af anvendelsen af artikel 10, stk. 3 og 4.
Parternes pligt til at bære sådanne godtgørelser eller omkostninger afgøres efter lovgivningen i den medlemsstat, hvor den anmodende ret er beliggende.
3. Hvis der skal indhentes udtalelse fra en sagkyndig, kan den anmodede ret, før den udfører anmodningen, anmode den anmodende ret om passende sikkerhed eller forskud til dækning af de omkostninger, der er forbundet med anmodningen. I alle andre tilfælde må udførelsen af anmodningen ikke gøres betinget af, at der stilles sikkerhed eller erlægges forskud.
Det påhviler parterne at stille sikkerheden eller erlægge forskuddet, hvis dette er hjemlet i lovgivningen i den medlemsstat, hvor den anmodende ret er beliggende.
KAPITEL III
AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
Artikel 19
Gennemførelsesbestemmelser
1. Kommissionen udarbejder og ajourfører regelmæssigt en håndbog, der også skal være elektronisk tilgængelig, med de oplysninger, som medlemsstaterne har fremsendt i henhold til artikel 22, og gældende aftaler og arrangementer efter artikel 21.
2. Ajourføringen eller den tekniske tilpasning af formularerne i bilaget foretages efter rådgivningsproceduren i artikel 20, stk. 2.
Artikel 20
Udvalg
1. Kommissionen bistås af et udvalg.
2. Når der henvises til dette stykke, anvendes artikel 3 og 7 i afgørelse 1999/468/EF.
3. Udvalget vedtager sin forretningsorden.
Artikel 21
Forholdet til eksisterende eller fremtidige aftaler eller arrangementer mellem medlemsstaterne
1. Denne forordning har inden for sit anvendelsesområde forrang for andre bestemmelser i bilaterale eller multilaterale aftaler eller arrangementer indgået af medlemsstaterne, navnlig Haagerkonventionen af 1. marts 1954 angående civilprocessen og Haagerkonventionen af 18. marts 1970 om bevisoptagelse i udlandet i sager om civile eller kommercielle spørgsmål, i forbindelserne mellem de medlemsstater, der er part i disse aftaler eller arrangementer.
2. Denne forordning er ikke til hinder for, at to eller flere medlemsstater opretholder eller indgår aftaler eller arrangementer indbyrdes med henblik på yderligere at lette bevisoptagelse, forudsat at disse aftaler eller arrangementer er forenelige med denne forordning.
3. Medlemsstaterne sender Kommissionen:
a) en kopi af de i stk. 2 omhandlede aftaler eller arrangementer, som medlemsstaterne opretholder, senest den 1. juli 2003
b) en kopi af de i stk. 2 omhandlede aftaler eller arrangementer, som medlemsstaterne indgår indbyrdes, og udkast til de aftaler eller arrangementer, som de agter at indgå, samt
c) enhver opsigelse eller ændring af disse aftaler eller arrangementer.
Artikel 22
Meddelelser
Senest den 1. juli 2003 sender hver medlemsstat Kommissionen følgende oplysninger:
a) den i artikel 2, stk. 2, omhandlede liste med angivelse af de enkelte retters stedlige kompetence og eventuelt deres specielle kompetence
b) navn og adresse på de i artikel 3 omhandlede centrale organer og kompetente myndigheder med angivelse af disses stedlige kompetence
c) hvilke tekniske hjælpemidler retterne på den i artikel 2, stk. 2, omhandlede liste råder over til modtagelse af anmodninger
d) hvilke sprog der i henhold til artikel 5 accepteres i forbindelse med anmodninger.
Medlemsstaterne underretter Kommissionen om enhver senere ændring af disse oplysninger.
Artikel 23
Fornyet behandling
Senest den 1. januar 2007 og derefter hvert femte år forelægger Kommissionen Europa-Parlamentet, Rådet og Det Økonomiske og Sociale Udvalg en rapport om anvendelsen af denne forordning, hvori der navnlig fokuseres på den praktiske anvendelse af artikel 3, stk. 1, litra c), og artikel 3, stk. 3, samt artikel 17 og 18.
Artikel 24
Ikrafttræden
1. Denne forordning træder i kraft den 1. juli 2001.
2. Denne forordning anvendes fra 1. januar 2004, med undtagelse af artikel 19, 21 og 22, som anvendes fra 1. juli 2001.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i medlemsstaterne i overensstemmelse med traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab.
Udfærdiget i Bruxelles, den 28. maj 2001.
Neuvoston asetus (EY) N:o 1206/2001,
annettu 28 päivänä toukokuuta 2001,
jäsenvaltioiden tuomioistuinten välisestä yhteistyöstä siviili- ja kauppaoikeudellisissa asioissa tapahtuvassa todisteiden vastaanottamisessa
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 61 artiklan c alakohdan ja 67 artiklan 1 kohdan,
ottaa huomioon Saksan liittotasavallan aloitteen(1),
ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon(2),
ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon(3),
sekä katsoo seuraavaa:
(1) Euroopan unioni on asettanut tavoitteekseen pitää yllä ja kehittää unionia vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvana alueena, jossa taataan henkilöiden vapaa liikkuvuus. Tällaisen alueen asteittaista toteuttamista varten yhteisö toteuttaa muun muassa yksityisoikeudellisia asioita koskevan oikeudellisen yhteistyön alalla toimenpiteitä, jotka ovat tarpeen sisämarkkinoiden moitteettoman toiminnan kannalta.
(2) Sisämarkkinoiden moitteeton toiminta edellyttää todisteiden vastaanottamista koskevan tuomioistuinten välisen yhteistyön parantamista sekä erityisesti sen yksinkertaistamista ja nopeuttamista.
(3) Eurooppa-neuvosto muistutti 15 ja 16 päivänä lokakuuta 1999 Tampereella pidetyssä kokouksessaan, että erityisesti todisteiden vastaanottamisen osalta olisi valmisteltava uutta prosessioikeudellista lainsäädäntöä rajat ylittäviä tapauksia varten.
(4) Tämä kuuluu perustamissopimuksen 65 artiklan soveltamisalaan.
(5) Koska ehdotetun toiminnan tavoitetta, joka on tuomioistuinten yhteistyön parantaminen siviili- tai kauppaoikeudellisissa asioissa tapahtuvassa todisteiden vastaanottamisessa, ei voida riittävällä tavalla saavuttaa jäsenvaltioiden toimin, vaan se voidaan paremmin saavuttaa yhteisön tasolla, yhteisö voi hyväksyä toimenpiteitä perustamissopimuksen 5 artiklassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Mainitussa artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä asetuksessa ei ylitetä sitä, mikä on tämän tavoitteen saavuttamiseksi tarpeen.
(6) Todisteiden vastaanottamisesta ei ole tällä hetkellä kaikkien jäsenvaltioiden välistä sitovaa säädöstä. Todisteiden vastaanottamista ulkomailla siviili- ja kauppaoikeudellisissa asioissa koskeva 18 päivänä maaliskuuta 1970 tehty Haagin yleissopimus on voimassa ainoastaan yhdentoista Euroopan unionin jäsenvaltion välillä.
(7) Koska ratkaisu jäsenvaltion tuomioistuimessa vireillä olevassa siviili- tai kauppaoikeudellisessa oikeuskäsittelyssä edellyttää välttämättä usein toisessa jäsenvaltiossa tapahtuvaa todisteiden vastaanottamista, yhteisön toiminta ei voi rajoittua oikeudenkäynti- ja muiden asiakirjojen tiedoksiannosta jäsenvaltioissa siviili- tai kauppaoikeudellisissa asioissa 29 päivänä toukokuuta 2000 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1348/2000(4) soveltamisalaan kuuluvaan oikeudenkäynti- ja muiden asiakirjojen toimittamiseen siviili- tai kauppaoikeudellisissa asioissa. Näin ollen on tarpeen jatkaa jäsenvaltioiden tuomioistuinten välisen yhteistyön parantamista todisteiden vastaanottamisen alalla.
(8) Tuomioistuinkäsittelyjen tehokkuus siviili- tai kauppaoikeudellisissa asioissa edellyttää, että todisteiden vastaanottamista koskevien pyyntöjen toimittaminen ja täyttäminen tapahtuu jäsenvaltioiden tuomioistuinten välillä suoraan ja nopeinnin mahdollisin keinoin.
(9) Jotta todisteiden vastaanottamista koskeva pyyntö voidaan toimittaa nopeasti, on kaikki asianmukaiset keinot otettava käyttöön, noudattaen kuitenkin tiettyjä, saadun asiakirjan luettavuuteen ja luotettavuuteen liittyviä vaatimuksia. Mahdollisimman suuren selvyyden ja oikeusvarmuuden varmistamiseksi todisteiden vastaanottamista koskeva pyyntö on toimitettava lomakkeella, joka on täytetty pyynnön vastaanottaneen tuomioistuimen jäsenvaltion kielellä tai jollakin muulla kielellä, jonka tämä valtio hyväksyy. Samasta syystä olisi lomakkeita mahdollisuuksien mukaan käytettävä myös asianomaisten tuomioistuinten välisessä myöhemmässä yhteydenpidossa.
(10) Todisteiden vastaanottamista koskeva pyyntö olisi täytettävä pikaisesti. Jos pyyntöä ei voida täyttää 90 päivän kuluessa pyynnön saapumisesta pyynnön vastaanottaneelle tuomioistuimelle, tämän olisi ilmoitettava asiasta pyynnön esittäneelle tuomioistuimelle ja mainittava ne syyt, jotka estävät pyynnön pikaisen täyttämisen.
(11) Tämän asetuksen tehokkuuden varmistamiseksi olisi mahdollisuus kieltäytyä pyydettyjen todisteiden vastaanottamisesta rajoitettava tarkasti rajattuihin poikkeustapauksiin.
(12) Pyynnön vastaanottaneen tuomioistuimen olisi täytettävä pyyntö oman jäsenvaltionsa lainsäädäntöä noudattaen.
(13) Asianosaisten tai heidän mahdollisten edustajiensa olisi voitava olla läsnä todisteita vastaanotettaessa, jos tästä on säädetty pyynnön esittäneen tuomioistuimen jäsenvaltion lainsäädännössä, jotta he voivat seurata oikeudenkäyntiä vastaavalla tavalla, kuin jos todisteiden vastaanottaminen tapahtuisi pyynnön esittäneen tuomioistuimen jäsenvaltiossa. Heillä olisi myös oltava oikeus pyytää saada osallistua menettelyyn, jotta heillä olisi aktiivisempi asema todisteiden vastaanottamisessa. Pyynnön vastaanottaneen tuomioistuimen olisi määriteltävä heidän osallistumisensa edellytykset oman jäsenvaltionsa lainsäädännön mukaisesti.
(14) Pyynnön esittäneen tuomioistuimen edustajien olisi voitava olla läsnä todisteita vastaanotettaessa, jos se on pyynnön esittäneen tuomioistuimen jäsenvaltion lainsäädännön mukaista, jotta heillä olisi parempi mahdollisuus arvioida todisteita. Heillä olisi myös oltava oikeus pyytää osallistua menettelyyn niiden edellytysten mukaisesti, jotka pyynnön vastaanottanut tuomioistuin on asettanut oman jäsenvaltionsa lainsäädännön mukaisesti, jotta heillä olisi aktiivisempi asema todisteiden vastaanottamisessa.
(15) Todisteiden vastaanottamisen helpottamiseksi jäsenvaltion tuomioistuimen olisi voitava vastaanottaa jäsenvaltionsa lainsäädännön mukaisesti todisteita suoraan toisessa jäsenvaltiossa, jos tämä sen hyväksyy, pyynnön vastaanottaneen jäsenvaltion keskuselimen tai toimivaltaisen viranomaisen määrittelemien edellytysten mukaisesti.
(16) Pyynnön täyttäminen 10 artiklan mukaisesti ei saisi johtaa vaatimukseen minkäänlaisesta maksujen tai kulujen korvaamisesta. Jos pyynnön vastaanottanut tuomioistuin kuitenkin vaatii korvausta, ei tämän tuomioistuimen olisi lopullisesti suoritettava asiantuntijoille ja tulkeille maksettuja palkkioita eikä 10 artiklan 3 ja 4 kohdan soveltamisesta aiheutuneita kuluja. Tällöin on pyynnön esittäneen tuomioistuimen toteutettava tarpeelliset toimenpiteet huolehtiakseen siitä, että nämä palkkiot ja kulut korvataan viipymättä. Jos pyyntö koskee asiantuntijalausuntoa, pyynnön vastaanottanut tuomioistuin voi ennen pyynnön täyttämistä pyytää pyynnön esittäneeltä tuomioistuimelta riittävän vakuuden asettamista tai ennakkomaksun suorittamista vaadittavia kuluja varten.
(17) Tällä asetuksella olisi oltava etusija sen soveltamisalalla sovellettaviin, jäsenvaltioiden tekemissä yleissopimuksissa oleviin määräyksiin nähden. Jäsenvaltioiden olisi voitava tehdä sopimuksia ja hyväksyä järjestelyjä helpottaakseen edelleen yhteistyötä todisteiden vastaanottamisessa.
(18) Tämän asetuksen nojalla toimitettavat tiedot olisi suojattava. Koska yksilöiden suojelusta henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta 24 päivänä lokakuuta 1995 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 95/46/EY(5) sekä henkilötietojen käsittelystä ja yksityisyyden suojasta televiestinnän alalla 15 päivänä joulukuuta 1997 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 97/66/EY(6) ovat sovellettavissa, tässä asetuksessa ei tarvita tietosuojaa koskevia erityissäännöksiä.
(19) Tämän asetuksen täytäntöönpanemiseksi tarvittavista toimenpiteistä olisi päätettävä menettelystä komissiolle siirrettyä täytäntöönpanovaltaa käytettäessä 28 päivänä kesäkuuta 1999 tehdyn neuvoston päätöksen 1999/468/EY(7) mukaisesti.
(20) Tämän asetuksen moitteettoman toiminnan varmistamiseksi komission olisi tarkasteltava tämän asetuksen soveltamista ja ehdotettava siihen tehtäviä tarpeellisia muutoksia.
(21) Yhdistyneen kuningaskunnan ja Irlannin asemaa koskevan, Euroopan unionista tehtyyn sopimukseen ja Euroopan yhteisön perustamissopimukseen liitetyn pöytäkirjan 3 artiklan mukaisesti Yhdistynyt kuningaskunta ja Irlanti ovat ilmoittaneet haluavansa osallistua tämän asetuksen antamiseen ja soveltamiseen.
(22) Tanskan asemaa koskevan, Euroopan unionista tehtyyn sopimukseen ja Euroopan yhteisön perustamissopimukseen liitetyn pöytäkirjan 1 ja 2 artiklan mukaisesti Tanska ei osallistu tämän asetuksen antamiseen. Tämä asetus ei siten sido Tanskaa eikä sitä sovelleta siihen,
ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN:
I LUKU
YLEISET SÄÄNNÖKSET
1 artikla
Soveltamisala
1. Tätä asetusta sovelletaan siviili- tai kauppaoikeudellisissa asioissa, joissa jäsenvaltion tuomioistuin kyseisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti
a) pyytää toisen jäsenvaltion toimivaltaista tuomioistuinta ottamaan vastaan todisteita; tai
b) pyytää saada ottaa vastaan todisteita suoraan toisessa jäsenvaltiossa.
2. Pyyntöä ei voida esittää sellaisten todisteiden saamiseksi, joita ei ole tarkoitettu käytettäviksi aloitetussa tai aiotussa oikeudenkäynnissä.
3. Tässä asetuksessa "jäsenvaltiolla" tarkoitetaan jäsenvaltioita Tanskaa lukuun ottamatta.
2 artikla
Pyyntöjen toimittaminen suoraan tuomioistuinten välillä
1. Tuomioistuimen, jossa oikeudenkäynti on aloitettu tai aiotaan aloittaa, jäljempänä "pyynnön esittänyt tuomioistuin", on todisteiden vastaanottamiseksi toimitettava 1 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukainen pyyntö, jäljempänä "pyyntö", suoraan toisen jäsenvaltion toimivaltaiselle tuomioistuimelle, jäljempänä "pyynnön vastaanottanut tuomioistuin".
2. Kunkin jäsenvaltion on laadittava luettelo tuomioistuimista, joilla on toimivalta ottaa vastaan todisteita tämän asetuksen mukaisesti. Luettelossa on ilmoitettava myös näiden tuomioistuinten alueellinen ja tarvittaessa erityistoimivalta.
3 artikla
Keskuselin
1. Kunkin jäsenvaltion on nimettävä keskuselin, jonka tehtävänä on:
a) antaa tietoja tuomioistuimille;
b) etsiä ratkaisuja ongelmiin, joita saattaa esiintyä pyynnön esittämisen yhteydessä;
c) toimittaa poikkeustapauksissa pyynnön esittäneen tuomioistuimen pyynnöstä pyyntö edelleen toimivaltaiselle tuomioistuimelle.
2. Liittovaltio tai valtio, jossa on useita oikeusjärjestelmiä, taikka valtio, jossa on alueellisia itsehallintoyksiköitä, voi nimetä useita keskuselimiä.
3. Kunkin jäsenvaltion on myös nimitettävä joko 1 kohdassa mainittu keskuselin taikka yksi tai useampi toimivaltainen viranomainen vastaamaan pyyntöjä koskevien päätösten tekemisestä 17 artiklan mukaisesti.
II LUKU
PYYNTÖJEN TOIMITTAMINEN JA TÄYTTÄMINEN
1 jakso
Pyynnön toimittaminen
4 artikla
Pyynnön muoto ja sisältö
1. Pyyntö on esitettävä liitteessä olevaa A-lomaketta tai tarvittaessa I-lomaketta käyttäen. Pyynnön on sisällettävä seuraavat tiedot:
a) pyynnön esittänyt ja tarvittaessa pyynnön vastaanottava tuomioistuin;
b) asianosaisten ja tarvittaessa heidän edustajiensa nimet ja osoitteet;
c) oikeudenkäynnin laatu ja kohde sekä lyhyt selostus asiasta;
d) kuvaus pyydetystä todisteiden vastaanottamisesta;
e) pyydettäessä henkilön kuulemista:
- kuultavien henkilöiden nimet ja osoitteet,
- kuultaville henkilöille esitettävät kysymykset tai selostus asiasta, josta heitä on kuultava,
- tarvittaessa tieto pyynnön esittäneen tuomioistuimen jäsenvaltion lainsäädäntöön sisältyvästä oikeudesta kieltäytyä todistamasta,
- mahdollinen pyyntö vastaanottaa todistus valan tai vakuutuksen nojalla ja ilmoitus tällöin käytettävästä kaavasta,
- tarvittaessa muut pyynnön esittäneen tuomioistuimen tarpeellisina pitämät tiedot.
f) pyydettäessä muuta todisteiden vastaanottamista, tutkittavat asiakirjat tai muut esineet;
g) tarvittaessa 10 artiklan 3 ja 4 kohdan, 11 ja 12 artiklan mukainen pyyntö sekä tämän säännöksen soveltamiseksi tarpeelliset tiedot.
2. Pyyntö ja kaikki pyyntöön liitetyt asiakirjat voidaan toimittaa ilman oikeaksi todistamista tai muuta vastaavaa muodollisuutta koskevan vaatimuksen noudattamista.
3. Niistä asiakirjoista, joita pyynnön esittänyt tuomioistuin pitää tarpeellisina liittää sen oheen pyynnön täyttämiseksi, on toimitettava myös käännös kielelle, jolla pyyntö on laadittu.
5 artikla
Kielet
Tässä asetuksessa tarkoitetut pyynnöt ja ilmoitukset on laadittava pyynnön vastaanottaneen jäsenvaltion virallisella kielellä tai, jos tässä jäsenvaltiossa on useita virallisia kieliä, jollakin sen paikkakunnan yhdestä tai useammasta virallisesta kielestä, jossa pyydetty todisteiden vastaanottaminen tapahtuu, tai jollakin muulla sellaisella kielellä, jonka pyynnön vastaanottanut jäsenvaltio on ilmoittanut hyväksyvänsä. Kunkin jäsenvaltion on ilmoitettava yksi tai useampi Euroopan yhteisön toimielinten virallinen kieli, joka on muu kuin sen oma virallinen kieli ja jonka se hyväksyy lomakkeiden täyttämistä varten.
6 artikla
Pyyntöjen ja muiden ilmoitusten toimittaminen
Tässä asetuksessa tarkoitetut pyynnöt ja ilmoitukset on toimitettava sellaista nopeinta mahdollista keinoa käyttäen, jonka pyynnön vastaanottanut jäsenvaltio on ilmoittanut hyväksyvänsä. Toimittaminen voi tapahtua millä tahansa sopivalla keinolla edellyttäen, että vastaanotetun asiakirjan sisältö vastaa kaikilta osin lähetetyn asiakirjan sisältöä ja että kaikki sen sisältämät tiedot ovat luettavissa.
2 jakso
Pyynnön vastaanottaminen
7 artikla
Pyynnön vastaanottaminen
1. Pyynnön vastaanottaneen toimivaltaisen tuomioistuimen on seitsemän päivän kuluessa pyynnön vastaanottamisesta lähetettävä vastaanottotodistus liitteessä olevaa B-lomaketta käyttäen. Jos pyyntö ei vastaa 5 ja 6 artiklassa säädettyjä vaatimuksia, pyynnön vastaanottaneen tuomioistuimen on tehtävä vastaanottotodistukseen tätä koskeva huomautus.
2. Jos liitteenä olevaa A-lomaketta käyttäen esitetyn ja 5 artiklassa säädetyt vaatimukset täyttävän pyynnön täyttäminen ei kuulu sen tuomioistuimen toimivaltaan, jolle pyyntö on toimitettu, tämän on toimitettava pyyntö edelleen jäsenvaltionsa toimivaltaiselle tuomioistuimelle ja ilmoitettava asiasta pyynnön esittäneelle tuomioistuimelle liitteessä olevaa A-lomaketta käyttäen.
8 artikla
Puutteellinen pyyntö
1. Jos pyyntöä ei voida täyttää, sen vuoksi, että se ei sisällä kaikkia 4 artiklan mukaisesti tarvittavia tietoja, pyynnön vastaanottaneen tuomioistuimen on ilmoitettava asiasta pyynnön esittäneelle tuomioistuimelle liitteessä olevaa C-lomaketta käyttäen viipymättä ja viimeistään 30 päivän kuluessa pyynnön saapumisesta ja kehotettava tätä toimittamaan puuttuvat tiedot, jotka olisi yksilöitävä mahdollisimman tarkasti.
2. Jos pyyntöä ei voida täyttää sen vuoksi, että vakuuden asettaminen tai ennakkomaksun suorittaminen on tarpeen 18 artiklan 3 kohdan mukaisesti, pyynnön vastaanottaneen tuomioistuimen on liitteessä olevaa C-lomaketta käyttäen ilmoitettava asiasta pyynnön esittäneelle tuomioistuimelle viipymättä ja viimeistään 30 päivän kuluessa pyynnön saapumisesta sekä ilmoitettava pyynnön esittäneelle tuomioistuimelle siitä, millä tavalla vakuus olisi asetettava tai ennakkomaksu suoritettava. Pyynnön vastaanottaneen tuomioistuimen on liitteessä olevaa D-omaketta käyttäen ilmoitettava vakuuden ja ennakkomaksun vastaanottamisesta viimeistään 10 päivän kuluessa siitä, kun vakuus tai ennakkomaksu on otettu vastaan.
9 artikla
Pyynnön täydentäminen
1. Jos pyynnön vastaanottanut tuomioistuin on 7 artiklan 1 kohdan mukaisesti merkinnyt vastaanottotodistukseen, että pyyntö ei täytä 5 ja 6 artiklassa säädettyjä vaatimuksia, tai jos se on 8 artiklan mukaisesti ilmoittanut pyynnön esittäneelle tuomioistuimelle, ettei pyyntöä voida täyttää, koska se ei sisällä kaikkia 4 artiklan mukaisesti tarvittavia tietoja, 10 artiklan 1 kohdan mukainen määräaika alkaa ajankohdasta, jona pyynnön vastaanottanut tuomioistuin on saanut pyynnön asianmukaisesti täydennettynä.
2. Jos pyynnön esittänyt tuomioistuin on pyytänyt vakuuden asettamista tai ennakkomaksun suorittamista 18 artiklan 3 kohdan mukaisesti, tämä määräaika alkaa ajankohdasta, jona vakuus on asetettu tai ennakkomaksu suoritettu.
3 jakso
Todisteiden vastaanottaminen pyynnön vastaanottaneessa tuomioistuimessa
10 artikla
Pyynnön täyttämistä koskevat yleiset säännökset
1. Pyynnön vastaanottaneen tuomioistuimen on täytettävä pyyntö viipymättä ja viimeistään 90 päivän kuluessa pyynnön saapumisesta.
2. Pyynnön vastaanottaneen tuomioistuimen on täytettävä pyyntö oman jäsenvaltionsa lainsäädäntöä noudattaen.
3. Pyynnön esittänyt tuomioistuin voi liitteessä olevaa A-lomaketta käyttäen pyytää, että pyyntö täytetään noudattaen tuomioistuimen jäsenvaltion lainsäädännön mukaista erityistä menettelyä. Pyynnön vastaanottaneen tuomioistuimen on noudatettava tällaista pyyntöä, jollei kyseinen menettely ole ristiriidassa pyynnön vastaanottaneen tuomioistuimen jäsenvaltion lainsäädännön kanssa tai aiheuta merkittäviä käytännön vaikeuksia. Jos pyynnön vastaanottanut tuomioistuin ei jostain edellä mainitusta syystä johtuen noudata tällaista pyyntöä, sen on ilmoitettava asiasta pyynnön esittäneelle tuomioistuimelle liitteessä olevaa E-lomaketta käyttäen.
4. Pyynnön esittänyt tuomioistuin voi pyytää pyynnön vastaanottanutta tuomioistuinta suorittamaan todisteiden vastaanottamisen viestintätekniikkaa, erityisesti video-ja teleneuvottelua käyttäen.
Pyynnön vastaanottaneen tuomioistuimen on noudatettava tällaista pyyntöä, jollei se ole ristiriidassa pyynnön vastaanottaneen tuomioistuimen jäsenvaltion lainsäädännön kanssa tai aiheuta merkittäviä käytännön vaikeuksia.
Jos pyynnön vastaanottanut tuomioistuin ei jostain edellä mainitusta syystä johtuen noudata pyyntöä, sen on ilmoitettava asiasta pyynnön esittäneelle tuomioistuimelle liitteessä olevaa E-lomaketta käyttäen.
Jos pyynnön esittäneellä tai vastaanottaneella tuomioistuimella ei ole käytössään edellä mainittuja teknisiä välineitä, tuomioistuimet voivat keskinäisestä sopimuksesta ottaa ne käyttöön.
11 artikla
Asianosaisten läsnäolo ja todisteita vastaanotettaessa osallistuminen siihen
1. Asianosaisilla ja heidän edustajillaan on oikeus olla läsnä, kun todisteita otetaan vastaan pyynnön vastaanottaneessa tuomioistuimessa, jos tästä on säädetty pyynnön esittäneen tuomioistuimen jäsenvaltion lainsäädännössä.
2. Pyynnön esittäneen tuomioistuimen on liitteessä olevaa A-lomaketta käyttäen pyynnössään ilmoitettava pyynnön vastaanottaneelle tuomioistuimelle, että asianosaiset ja heidän edustajansa ovat läsnä ja tarvittaessa, että heidän osallistumistaan edellytetään. Tämä ilmoitus voidaan antaa myös muuna sopivana ajankohtana.
3. Jos asianosaisten ja heidän edustajiensa edellytetään osallistuvan todisteiden vastaanottamiseen, pyynnön vastaanottanut tuomioistuin määrittää 10 artiklan mukaisesti edellytykset, joiden vallitessa he voivat osallistua.
4. Pyynnön vastaanottaneen tuomioistuimen on liitteessä olevaa F-lomaketta käyttäen ilmoitettava asianosaisille ja heidän edustajilleen viipymättä oikeudenkäynnin aika ja paikka, sekä tarvittaessa edellytykset, joiden vallitessa he voivat osallistua.
5. Edellä 1-4 kohta ei vaikuta pyynnön vastaanottaneen tuomioistuimen mahdollisuuteen pyytää asianosaisia ja heidän edustajiaan olemaan läsnä todisteita vastaanotettaessa tai osallistumaan todisteiden vastaanottamiseen, jos tästä mahdollisuudesta on säädetty sen jäsenvaltion lainsäädännössä.
12 artikla
Pyynnön esittäneen tuomioistuimen edustajien läsnäolo todisteita vastaanotettaessa ja osallistuminen siihen
1. Pyynnön esittäneen tuomioistuimen edustajilla on oikeus olla läsnä, kun todisteita otetaan vastaan pyynnön vastaanottaneessa tuomioistuimessa, jos tämä on pyynnön esittäneen tuomioistuimen jäsenvaltion lainsäädännön mukaista.
2. Tätä artiklaa sovellettaessa "edustajalla" tarkoitetaan pyynnön esittäneen tuomioistuimen oman jäsenvaltionsa lainsäädännön mukaisesti nimeämiä lainkäyttöhenkilöstöön kuuluvia. Pyynnön esittänyt tuomioistuin voi oman jäsenvaltionsa lainsäädännön mukaisesti nimetä myös jonkin muun henkilön, esimerkiksi asiantuntijan.
3. Pyynnön esittäneen tuomioistuimen on liitteessä olevaa A-lomaketta käyttäen pyynnössään ilmoitettava sen vastaanottaneelle tuomioistuimelle, että sen edustajat ovat läsnä ja tarvittaessa, että heidän läsnäoloaan edellytetään. Tämä ilmoitus voidaan antaa myös muuna sopivana ajankohtana.
4. Jos pyynnön esittäneen tuomioistuimen edustajien edellytetään osallistuvan todisteiden vastaanottamiseen, pyynnön vastaanottanut tuomioistuin määrittää 10 artiklan mukaisesti edellytykset, joiden vallitessa he voivat osallistua.
5. Pyynnön vastaanottaneen tuomioistuimen on liitteessä olevaa F-lomaketta käyttäen ilmoitettava pyynnön esittäneelle tuomioistuimelle oikeudenkäynnin aika ja paikka, sekä tarvittaessa edellytykset, joiden vallitessa nämä edustajat voivat osallistua.
13 artikla
Pakkokeinot
Pyynnön vastaanottaneen tuomioistuimen on pyyntöä täyttäessään käytettävä tarvittaessa asianmukaisia pakkokeinoja niissä tapauksissa ja siinä laajuudessa kuin niistä säädetään pyynnön vastaanottaneen tuomioistuimen jäsenvaltion lainsäädännössä kansallisten viranomaisten tai jonkun asianosaisen samassa tarkoituksessa esittämien pyyntöjen täytäntöönpanoa varten.
14 artikla
Pyynnön epääminen
1. Henkilön kuulemista koskevaa pyyntöä ei täytetä, jos asianomainen henkilö vetoaa oikeuteen kieltäytyä todistamasta tai todistamiskieltoon
a) pyynnön vastaanottaneen tuomioistuimen jäsenvaltion lainsäädännön nojalla; tai
b) pyynnön esittäneen tuomioistuimen jäsenvaltion lainsäädännön nojalla, ja jos tällaisesta oikeudesta on ilmoitettu pyynnössä tai jos pyynnön esittänyt tuomioistuin on tarvittaessa vahvistanut ne pyynnön vastaanottaneen tuomioistuimen pyynnöstä.
2. Pyyntö voidaan jättää 1 kohdassa mainittujen perusteiden lisäksi täyttämättä ainoastaan jos:
a) pyyntö ei kuulu tämän asetuksen soveltamisalaan sellaisena kuin se on vahvistettu 1 artiklassa; tai
b) pyynnön täyttäminen ei pyynnön vastaanottaneen tuomioistuimen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti kuulu oikeuslaitoksen toimivaltaan; tai
c) pyynnön esittänyt tuomioistuin ei noudata pyynnön vastaanottaneen tuomioistuimen kehotusta täydentää pyyntöä 8 artiklan mukaisesti 30 päivän kuluessa siitä, kun tällainen kehotus on annettu sille; tai
d) 18 artiklan 3 kohdan mukaisesti pyydettyä vakuutta ei ole asetettu tai ennakkomaksua suoritettu 60 päivän kuluessa siitä, kun pyynnön vastaanottanut tuomioistuin on pyytänyt tällaista vakuuden asettamista tai ennakkomaksun suorittamista.
3. Pyynnön vastaanottanut tuomioistuin ei voi kieltäytyä sen täyttämisestä yksinomaan sillä perusteella, että sen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan tällä jäsenvaltiolla on yksinomainen toimivalta oikeudenkäynnin kohteena olevassa asiassa tai sillä perusteella, että tämän jäsenvaltion lainsäädännössä ei sallittaisi kyseistä asiaa koskevaa oikeudenkäyntiä.
4. Jos pyynnön täyttäminen evätään jollakin 2 kohdassa mainitulla perusteella, pyynnön vastaanottaneen tuomioistuimen on ilmoitettava asiasta pyynnön esittäneelle tuomioistuimelle liitteessä olevaa H-lomaketta käyttäen 60 päivän kuluessa siitä, kun se sai pyynnön.
15 artikla
Viivästymisestä ilmoittaminen
Jos pyynnön vastaanottanut tuomioistuin ei voi täyttää pyyntöä 90 päivän kuluessa sen saamisesta, sen on ilmoitettava asiasta pyynnön esittäneelle tuomioistuimelle liitteessä olevaa G-lomaketta käyttäen. Näin tehdessään sen on ilmoitettava viivästymisen syyt sekä aika, jonka pyynnön vastaanottanut tuomioistuin arvioi tarvitsevansa pyynnön täyttämiseen.
16 artikla
Pyynnön täyttämisen jälkeinen menettely
Pyynnön vastaanottaneen tuomioistuimen on viipymättä toimitettava pyynnön esittäneelle tuomioistuimelle asiakirjat, joista ilmenee, että pyyntö on täytetty ja tarvittaessa palautettava pyynnön esittäneeltä tuomioistuimelta saadut asiakirjat. Asiakirjoihin on liitettävä liitteessä olevaa H-lomaketta käyttäen laadittu todistus pyynnön täyttämisestä.
4 jakso
Pyynnön esittäneessä tuomioistuimessa tapahtuva välitön todisteiden vastaanottaminen
17 artikla
1. Jos tuomioistuin pyytää, että se saa vastaanottaa välittömästi todisteita toisessa jäsenvaltiossa, sen on esitettävä pyyntö 3 artiklan 3 kohdassa tarkoitetulle kyseisen jäsenvaltion keskuselimelle käyttäen liitteessä olevaa I-lomaketta.
2. Välitön todisteiden vastaanottaminen on mahdollista vain, jos se voidaan suorittaa vapaaehtoiselta pohjalta tarvitsematta turvautua pakkotoimiin.
Jos välitön todisteiden vastaanottaminen edellyttää henkilön kuulemista, pyynnön esittäneen tuomioistuimen on ilmoitettava kyseiselle henkilölle, että todisteiden vastaanottaminen tapahtuu vapaaehtoiselta pohjalta.
3. Todisteet vastaanottaa pyynnön esittäneen tuomioistuimen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti nimettävä lainkäyttöhenkilöstöön kuuluva tai jokin muu henkilö, esimerkiksi asiantuntija.
4. Pyynnön vastaanottaneen jäsenvaltion keskuselimen tai toimivaltaisen viranomaisen on 30 päivän kuluessa pyynnön saamisesta ilmoitettava J-lomaketta käyttäen pyynnön esittäneelle tuomioistuimelle, täytetäänkö pyyntö, ja tarvittaessa ne edellytykset, joilla pyyntö sen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan täytetään.
Keskuselin tai toimivaltainen viranomainen voi erityisesti osoittaa jäsenvaltionsa tuomioistuimen osallistumaan todisteiden vastaanottamiseen tämän artiklan ja asetettujen edellytysten asianmukaisen soveltamisen varmistamiseksi.
Keskuselimen tai toimivaltaisen viranomaisen on edistettävä viestintätekniikan, kuten videoneuvottelujen ja teleneuvottelujen käyttöä.
5. Keskuselin tai toimivaltainen viranomainen voi evätä välittömän todisteiden vastaanottamisen vain jos:
a) pyyntö ei kuulu tämän asetuksen soveltamisalaan sellaisena kuin se on vahvistettu 1 artiklassa;
b) pyyntö ei sisällä kaikkia 4 artiklan mukaisesti tarvittavia tietoja; tai
c) pyydetty todisteiden välitön vastaanottaminen on vastoin sen jäsenvaltion lain perusperiaatteita.
6. Pyynnön esittäneen tuomioistuimen on täytettävä pyyntö jäsenvaltionsa lainsäädännön mukaisesti, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 4 kohdan mukaisesti asetettujen edellytysten soveltamista.
5 jakso
Kulut
18 artikla
1. Pyynnön täyttäminen 10 artiklan mukaisesti ei saa johtaa maksujen tai kulujen korvaamista koskeviin vaatimuksiin.
2. Jos pyynnön vastaanottanut tuomioistuin sitä pyytää, pyynnön esittäneen tuomioistuimen on kuitenkin viipymättä huolehdittava seuraavien kulujen korvaamisesta:
- asiantuntijoille ja tulkeille maksetut palkkiot, ja
- 10 artiklan 3 ja 4 kohdan soveltamisesta aiheutuneet kulut.
Asianosaisen velvollisuuteen korvata lopullisesti nämä palkkiot ja kulut sovelletaan pyynnön esittäneen tuomioistuimen jäsenvaltion lainsäädäntöä.
3. Jos pyyntö koskee asiantuntijan lausuntoa, pyynnön vastaanottanut tuomioistuin voi ennen kuin se täyttää pyynnön, pyytää pyynnön esittänyttä tuomioistuinta asettamaan riittävän vakuuden tai suorittamaan riittävän ennakkomaksun korvattaviksi vaadittavista kuluista. Missään muussa tapauksessa ei vakuuden asettamista tai ennakkomaksun suorittamista voida asettaa pyynnön täyttämisen ehdoksi.
Vakuus on asetettava tai ennakkomaksu suoritettava osapuolten toimesta, jos pyynnön esittäneen tuomioistuimen jäsenvaltion lainsäädännössä niin säädetään.
III LUKU
LOPPUSÄÄNNÖKSET
19 artikla
Täytäntöönpanoa koskevat säännöt
1. Komissio laatii käsikirjan, joka sisältää jäsenvaltioiden 22 artiklan mukaisesti toimittamat tiedot ja 21 artiklan mukaisesti voimassa olevat sopimukset tai järjestelyt, ja joka on myös saatavilla sähköisessä muodossa, sekä saattaa sen säännöllisesti ajan tasalle.
2. Liitteessä olevien vakiolomakkeiden ajantasaistaminen tai niiden tekninen mukauttaminen toteutetaan 20 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua neuvoa-antavaa menettelyä noudattaen.
20 artikla
Komitea
1. Komissiota avustaa komitea.
2. Jos tähän kohtaan viitataan, sovelletaan päätöksen 1999/468/EY 3 ja 7 artiklassa säädettyä menettelyä.
3. Komitea vahvistaa työjärjestyksensä.
21 artikla
Suhde jäsenvaltioiden välisiin voimassa oleviin tai tuleviin sopimuksiin tai järjestelyihin
1. Tällä asetuksella on soveltamisalallaan etusija niihin määräyksiin nähden, jotka sisältyvät jäsenvaltioiden tekemiin kahden- tai monenvälisiin sopimuksiin tai niiden hyväksymiin järjestelyihin, erityisesti 1 päivänä maaliskuuta 1954 tehdyn riita-asioiden oikeudenkäyntiä koskevaan Haagin yleissopimukseen ja 18 päivänä maaliskuuta 1970 tehtyyn todisteiden vastaanottamista ulkomailla siviili- ja kauppaoikeudellisissa asioissa koskevaan Haagin yleissopimukseen, sikäli kuin on kyse sellaisten jäsenvaltioiden välisistä suhteista, jotka ovat mainittujen sopimusten tai järjestelyjen osapuolia.
2. Tällä asetuksella ei estetä jäsenvaltioita pitämästä voimassa tai tekemästä sopimuksia tai hyväksymästä järjestelyjä kahden tai useamman jäsenvaltion välillä todisteiden vastaanottamisen edelleen helpottamiseksi, edellyttäen että nämä eivät ole ristiriidassa tämän asetuksen kanssa.
3. Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle:
a) 1 päivään heinäkuuta 2003 mennessä jäljennökset 2 kohdassa tarkoitetuista jäsenvaltioiden välisistä voimassa pidetyistä sopimuksista tai järjestelyistä;
b) jäljennös 2 kohdassa tarkoitetuista jäsenvaltioiden välisistä sopimuksista tai niiden hyväksymistä järjestelyistä sekä luonnokset sopimuksista tai järjestelyistä, jotka ne aikovat tehdä tai hyväksyä; ja
c) ilmoitukset näiden sopimusten tai järjestelyjen irtisanomisesta tai niihin tehdyistä muutoksista.
22 artikla
Ilmoitukset
Kunkin jäsenvaltion on 1 päivään heinäkuuta 2003 mennessä ilmoitettava komissiolle seuraavat tiedot:
a) edellä 2 artiklan 2 kohdan mukainen luettelo, jossa on ilmoitettu tuomioistuinten alueellinen ja tarvittaessa erityistoimivalta;
b) edellä 3 artiklan mukaisten keskuselinten ja toimivaltaisten viranomaisten nimet ja osoitteet sekä ilmoitus niiden alueellisesta toimivallasta;
c) tekniset välineet, joita 2 artiklan 2 kohdan mukaisessa luettelossa mainituilla tuomioistuimilla on käytettävissään pyyntöjen vastaanottamiseksi;
d) kielet, jotka on 5 artiklassa tarkoitetulla tavalla hyväksytty lomakkeiden täyttämistä varten.
Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle myöhemmistä muutoksista näihin tietoihin.
23 artikla
Uudelleentarkastelu
Komissio toimittaa viimeistään 1 päivänä tammikuuta 2007 ja sen jälkeen joka viides vuosi Euroopan parlamentille, neuvostolle sekä talous- ja sosiaalikomitealle tämän asetuksen soveltamista koskevan kertomuksen, jossa käsitellään erityisesti 3 artiklan 1 kohdan c alakohdan ja 3 kohdan sekä 17 ja 18 artiklan soveltamista käytännössä.
24 artikla
Voimaantulo
1. Tämä asetus tulee voimaan 1 päivänä heinäkuuta 2001.
2. Tätä asetusta sovelletaan 1 päivästä tammikuuta 2004 lukuun ottamatta 19, 21 ja 22 artiklaa, joita sovelletaan 1 päivästä heinäkuuta 2001.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan jäsenvaltioissa Euroopan yhteisön perustamissopimuksen mukaisesti.
Tehty Brysselissä 28 päivänä toukokuuta 2001.