RÅDETS FORORDNING (EF) Nr. 2200/96 af 28. oktober 1996 om den fælles markedsordning for frugt og grøntsager
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 42 og 43,
under henvisning til forslag fra Kommissionen (1),
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet (2),
under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg (3), og
ud fra følgende betragtninger:
(1) På grund af et samspil af forskellige faktorer og de heraf følgende ændringer befinder frugt- og grøntsagssektoren sig i en ny situation, som producenterne må tilpasse sig; grundreglerne for den fælles markedsordning for denne sektor bør derfor have et andet sigte; da denne ordning er blevet ændret gentagne gange, siden den oprindelig blev vedtaget, bør der for klarheden skyld vedtages en ny forordning;
(2) i den nye forordning vil det være hensigtsmæssigt at indsætte de væsentligste bestemmelser i følgende forordninger: Rådets forordning (EØF) nr. 3285/83 af 14. november 1983 om almindelige bestemmelser for udvidelse af anvendelsesområdet for visse regler, der er udstedt af producentorganisationer for frugt og grøntsager (4), Rådets forordning (EØF) nr. 1319/85 af 23. maj 1985 om udbygning af kontrolordningen vedrørende anvendelsen af fællesskabsforskrifterne for frugt og grøntsager (5), Rådets forordning (EØF) nr. 2240/88 af 19. juli 1988 om fastsættelse for så vidt angår ferskner, citroner og appelsiner af gennemførelsesbestemmelserne til artikel 16b i forordning (EØF) nr. 1035/72 om den fælles markedsordning for frugt og grøntsager (6), Rådets forordning (EØF) nr. 1121/89 af 27. april 1989 om indførelse af en interventionstærskel for æbler og blomkål (7) og Rådets forordning (EØF) nr. 1198/90 af 7. maj 1990 om oprettelse af en fortegnelse over citrusfrugtdyrkningsarealer i Fællesskabet (8); disse forordninger bør derfor ophæves;
(3) en klassificering af produkterne efter bindende fælles normer, der gælder for frugt og grøntsager, som enten afsættes inden for Fællesskabet eller udføres til tredjelande, udgør en referenceramme, der bidrager til loyal samhandel og markedsgennemsigtighed, ligesom ordningen betyder, at produkter, der ikke er af tilfredsstillende kvalitet, fjernes fra markedet; overholdelse af disse normer medvirker således til at gøre selve produktionen mere rentabel;
(4) med henblik på forenkling bør der under hensyntagen til de normer, der er fastlagt inden for De Forenede Nationers Økonomiske Kommission for Europa (ECE/FN), fastlægges normer for de frugter og grøntsager, som har en vis betydning for markedet; det er nødvendigt at fastlægge de nærmere betingelser for, hvorledes de internationale normer kan tilpasses Fællesskabets særlige behov;
(5) ordningen med normer kan kun få fuld virkning, hvis normerne uden undtagelse anvendes i alle afsætningsled og ab produktionsområdet; der kan dog fastsættes undtagelser for visse transaktioner, som enten er meget marginale og punktvise eller finder sted ved begyndelsen af markedsføringen, eller for produkter til forarbejdning; der bør endvidere tages hensyn til muligheden for vareknaphed og for et usædvanligt stort udbud; for at kunne sikre den kvalitet, normerne kræver, må ansvaret for, at de overholdes, påhvile produktindehaveren; navnlig forbrugerkravene hvad angår frugternes og grøntsagernes kendetegn nødvendiggør, at mærkningen omfatter oplysninger om produkternes oprindelse helt frem til detailhandelsleddet;
(6) ved produktionen og afsætningen af frugt og grøntsager bør der tages hensyn til miljøet, både med hensyn til dyrkningspraksis og ved forvaltningen af udtjent materiale og bortskaffelsen af produkter, som er tilbagekøbt fra markedet; der bør navnlig tages hensyn til beskyttelse af vandkvaliteten, opretholdelse af den biologiske mangfoldighed samt landskabspleje;
(7) producentorganisationerne udgør grundelementet i den fælles markedsordning, idet de varetager en decentraliseret forvaltning af ordningen; da efterspørgslen i stigende grad koncentreres, er det mere end nogen sinde en økonomisk nødvendighed, at udbuddet koncentreres inden for disse organisationer for at styrke producenternes markedsposition; sammenslutningen bør ske på frivilligt grundlag og motiveres af den fordel, der kan opnås på grund af omfanget og effektiviteten af de tjenester, producentorganisationerne kan yde deres medlemmer; det er ikke meningen, at der skal gribes ind i leveringer til organisationer for specialiserede produkter, som bestod inden denne forordnings ikrafttræden;
(8) en producentorganisation skal anerkendes af medlemsstaten, for at den kan bidrage til virkeliggørelsen af den fælles markedsordnings mål, og anerkendelsen kræver, at organisationen opfylder en række betingelser, som den ved sine vedtægter forpligter sig selv og sine medlemmer til at overholde; ønsker producentsammenslutninger at opnå status som producentorganisation efter denne forordning, bør der kunne indrømmes dem en overgangsperiode, i hvilken der kan ydes finansiel støtte fra medlemsstaten og fra Fællesskabet, såfremt sammenslutningerne påtager sig og overholder visse forpligtelser;
(9) der bør gælde en overgangsperiode for de producentorganisationer, der allerede er anerkendt ifølge forordning (EØF) nr. 1035/72 (9), men som ikke straks kan opfylde de krav for at opnå anerkendelse, der er fastsat i nærværende forordning; disse organisationer bør godtgøre, at de har forudsætninger for at kunne gennemføre den fornødne omlægning;
(10) for at sikre, at producentorganisationerne handler ansvarsfuldt, især i forbindelse med deres finansielle beslutninger, og at de offentlige midler, der anvendes til organisationerne, udnyttes langsigtet, bør det fastsættes, på hvilke betingelser disse midler kan anvendes; medfinansiering af driftsfonde, som etableres af producentorganisationerne, vil være en hensigtsmæssig løsning;
(11) for at sikre driftsfondenes eksistens og korrekte funktion er det nødvendigt, at producentorganisationerne overtager hele den pågældende produktion fra deres medlemmer;
(12) med henblik på styring af Fællesskabets udgifter bør der lægges loft over støtten til de producentorganisationer, som opretter en driftsfond;
(13) i områder, hvor producenterne kun er organiseret i ringe grad, bør der kunne ydes supplerende nationale økonomiske bidrag; for medlemsstater, der er særlig ugunstigt stillet i strukturel henseende, bør Fællesskabet kunne refundere disse bidrag via EF-støtterammen;
(14) for at styrke producentorganisationerne eller sammenslutningerne heraf yderligere og for at sikre, at markedet har den ønskede stabilitet, bør medlemsstaterne på bestemte betingelser kunne pålægge alle de producenter i et område, der ikke er medlem, at følge de regler, som organisationen eller sammenslutningen i det pågældende område har fastsat for sine medlemmer, især reglerne vedrørende produktion, afsætning og miljøbeskyttelse; nogle af de udgifter, der er forbundet med reglernes udvidede anvendelse, bør, når de er dokumenteret, kunne pålægges de pågældende producenter, eftersom disse drager fordel af virkningerne;
(15) brancheorganisationer, der er dannet på initiativ af individuelle eller allerede sammensluttede erhvervsdrivende, og som repræsenterer en betydelig del af erhvervskategorierne inden for frugt- og grøntsagssektoren, kan bidrage til en bedre hensyntagen til de faktiske forhold på markedet og fremme en udvikling i den økonomiske adfærd, der tilsigter en forbedring af kendskabet til og tilrettelæggelsen af produktionen samt præsentationen og afsætningen af produkterne; eftersom disse brancheorganisationers virke generelt kan bidrage til, at målene i traktatens artikel 39 og navnlig i denne forordning nås, bør medlemsstaterne, når de forskellige former for indsats er fastlagt, have mulighed for at give en specifik anerkendelse til de organisationer, der godtgør, at de er repræsentative, og som gennemfører aktioner, der er gunstige for ovennævnte mål; bestemmelserne om udvidet anvendelse af de regler, producentorganisationerne eller sammenslutningerne har fastsat, og den delvise dækning af de udgifter, som denne udvidede anvendelse medfører, bør også gælde for branchevirksomhed, da der sigtes mod ensartede mål;
(16) for at stabilisere priserne er det ønskeligt, at producentorganisationerne kan intervenere på markedet, især ved at beslutte, at bestemte produktmængder ikke udbydes til salg i bestemte perioder; sådanne tilbagekøb må ikke kunne opfattes som en afsætningsmulighed, der træder i stedet for markedsføring; derfor bør fællesskabsfinansieringen af disse tilbagekøb kun omfatte en bestemt procentdel af produktionen, og der bør kun ydes en nedsat fællesskabsgodtgørelse, uden at dette i øvrigt berører anvendelsen af driftsfondene; med henblik på forenkling bør der anvendes en fælles lineær fællesskabsgodtgørelse for hvert produkt; for at nedsættelsen kan blive sammenlignelig i omfang for produkterne som helhed, er en vis differentiering påkrævet;
(17) interventionen kan kun få fuld virkning, hvis de produkter, der er tilbagekøbt fra markedet, ikke på ny bringes ind i den for sådanne produkter sædvanlige handel; det bør derfor fastlægges, hvilke forskellige bestemmelses- eller anvendelsesformer der opfylder denne betingelse, idet det så vidt muligt undgås, at de tilbagekøbte produkter destrueres;
(18) den nye forvaltning af tilbagekøb gør det samtidig muligt at ophæve de gældende bestemmelser om konsekvenserne i tilfælde af tærskeloverskridelse; princippet bør dog opretholdes i en overgangsperiode, og Kommissionen bør have beføjelse til at anvende det, hvis det bliver påkrævet;
(19) ved forordning (EF) nr. 3290/94 (10) fastsættes de tilpasninger og overgangsforanstaltninger, der er nødvendige inden for landbrugssektoren med henblik på gennemførelsen af de aftaler, som er indgået som led i de multilaterale handelsforhandlinger under Uruguay-runden, herunder en ny ordning for samhandelen med tredjelande med frugt og grøntsager; bestemmelserne i bilag XIII til forordning (EF) nr. 3290/94 bør medtages i nærværende forordning; når produkterne indføres til Fællesskabet til forarbejdningsindustrien, sælges de imidlertid ikke i kommission; indgangsprisen kan da konstateres på grundlag af andre elementer end ansættelse af en fast værdi; der bør fastsættes yderligere bestemmelser herom;
(20) den fælles markedsordnings bestemmelser skal overholdes af alle de erhvervsdrivende, de gælder for, da deres virkning ellers fordrejes med alle de følger, dette vil få både for de offentlige midler og for konkurrencen mellem de erhvervsdrivende; der bør derfor oprettes et særligt EF-inspektørkorps for sektoren; af såvel budgetmæssige som effektivitetsmæssige grunde bør korpset bestå af embedsmænd fra Kommissionen og eventuelt andre embedsmænd; der må desuden fastsættes fællesskabssanktioner, så den nye ordning kan blive anvendt ens i hele Fællesskabet;
(21) en af de afgørende forudsætninger for en korrekt forvaltning af den fælles markedsordning er et nøjagtigt kendskab til markedet; der bør derfor træffes de fornødne foranstaltninger i denne forbindelse;
(22) det indre marked kan ikke fungere korrekt, hvis visse former for støtte ydes; de bestemmelser i traktaten, der gør det muligt at vurdere medlemsstaternes støtteforanstaltninger og forbyde dem, der er uforenelige med det fælles marked, bør derfor anvendes inden for den sektor, der er omfattet af denne forordning;
(23) i forbindelse med den fælles markedsordning for frugt og grøntsager bør der på passende måde tages hensyn til de mål, der er fastsat i traktatens artikel 39 og 110;
(24) for at lette iværksættelsen af foranstaltningerne i denne forordning bør der fastlægges en procedure for et snævert samarbejde mellem medlemsstaterne og Kommissionen inden for en forvaltningskomité;
(25) for at imødegå særligt ugunstige konjunkturer for nødder er det nødvendigt, at der ydes et fast støttebeløb for nødder, som høstes i produktionsårene 1997/1998, 1998/1999 og 1999/2000 -
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:
Artikel 1
1. Ved denne forordning oprettes der en fælles markedsordning for frugt og grøntsager.
2. Markedsordningen gælder for følgende produkter:
TABELPOSITION
3. Produktionsåret for de i stk. 2 nævnte produkter fastsættes om nødvendigt efter proceduren i artikel 46.
AFSNIT I Klassificering af produkterne
Artikel 2
1. Produkter, der er bestemt til levering i frisk tilstand til forbrugeren, kan klassificeres ud fra et system af normer.
2. Normerne for de friske frugter og grøntsager, der er opført i bilag I, vedtages efter proceduren i artikel 46 for gennemførelsen af den fælles markedsordning. Der tages med henblik herpå hensyn til de ECE/FN-normer, som er anbefalet af Arbejdsgruppen vedrørende Normer for Letfordærvelige Produkter og Kvalitetsforbedring under Den Økonomiske Kommission for Europa.
Indtil der er vedtaget nye normer, finder de normer, som er fastlagt i henhold til artikel 2 i forordning (EØF) nr. 1035/72, fortsat anvendelse.
3. Kommissionen kan efter proceduren i artikel 46 udvide listen i bilag I til også at omfatte andre produkter.
Artikel 3
1. Indehavere af produkter, som der er fastsat normer for, må kun udstille disse produkter med henblik på salg, udbyde dem til salg, sælge, levere eller i øvrigt bringe dem i handelen inden for Fællesskabet, såfremt de er i overensstemmelse med disse normer. Produktindehaveren er ansvarlig for overensstemmelse med normerne.
Medlemsstaterne kan fritage følgende produkter fra at være undergivet normer eller bestemte nationale bestemmelser:
a) produkter, der udstilles med henblik på salg, udbydes til salg, sælges, leveres eller i øvrigt af producenten bringes i handelen på engroshandelscentre, navnlig produktionsmarkeder, beliggende i dyrkningsområdet
b) produkter, der fra disse engroshandelscentre sendes til sorterings-, emballerings- eller lagervirksomheder inden for samme dyrkningsområde.
Såfremt andet afsnit bringes i anvendelse, underretter den pågældende medlemsstat Kommissionen herom og giver den meddelelse om de foranstaltninger, den har truffet i så henseende.
2. Følgende produkter er ikke undergivet normer inden for dyrkningsområdet:
a) produkter, som af producenten sælges eller leveres til sorterings- og emballeringsvirksomheder eller til lagervirksomheder, eller som fra producentens bedrift sendes til disse virksomheder
b) produkter, som fra lagervirksomheder sendes til sorterings- og emballeringsvirksomheder.
3. Følgende produkter er ikke undergivet normer:
a) produkter, som sendes til forarbejdningsvirksomheder, idet der dog eventuelt efter proceduren i artikel 46 fastsættes minimumskrav til kvaliteten af produkter, som er bestemt til industriel forarbejdning
b) produkter, som af producenten på hans bedrift overdrages til forbrugeren til dennes personlige brug
c) efter en afgørelse, som Kommissionen på anmodning af en medlemsstat har truffet efter proceduren i artikel 46, produkter fra et bestemt område, som sælges i detailhandelen i dette område for at tilgodese en velkendt lokal forbrugstradition.
4. Det skal godtgøres, at de produkter, der er omhandlet i stk. 2 og stk. 3, litra a), opfylder de fastlagte betingelser, navnlig med hensyn til deres anvendelse.
Artikel 4
Er der produkter, der er i overensstemmelse med normerne, som følge af en ekstrem mangel ikke tilstrækkelige til at dække forbrugerbehovet, eller overstiger de langt dette som følge af et usædvanligt stort udbud, træffes der for en begrænset periode og efter proceduren i artikel 46 foranstaltninger, der afviger fra anvendelsen af disse normer, under overholdelse af Fællesskabet internationale forpligtelser.
Artikel 5
1. De angivelser, som i henhold til normerne kræves med hensyn til mærkning, skal med letlæselig og synlig skrift være anbragt på en af emballagens sider, enten som et direkte påtryk, der ikke kan slettes, eller som en etiket, der indgår i selve pakken eller er solidt fastgjort til denne.
2. For produkter, som afsendes uemballeret, løst læsset i et transportmiddel, skal de i stk. 1 omhandlede angivelser være anført i et dokument, som ledsager varen, eller på en seddel, der er anbragt synligt i transportmidlet.
Artikel 6
Tilbydes produkterne i detailhandelen i emballage, skal de angivelser, som er fastsat med hensyn til mærkning, være anbragt tydeligt og letlæseligt.
For færdigpakkede produkter i henhold til direktiv 79/112/EØF (11) skal foruden de angivelser, der er foreskrevet i de fælles normer, nettovægten anføres. For produkter, som normalt sælges stykvis, er der dog ikke pligt til at anføre nettovægten, når antallet af stykker klart kan ses og let kan tælles gennem indpakningen, eller, hvis dette ikke er tilfældet, når antallet er anført i mærkningen.
Produkterne kan tilbydes uden emballage, såfremt detailhandleren forsyner de til salg udbudte produkter med et skilt, som med meget tydelig og letlæselig skrift angiver de i normerne foreskrevne oplysninger vedrørende:
- sort
- produktets oprindelse
- klasse.
Artikel 7
Til konstatering af, om produkter, som der er fastlagt normer for, opfylder bestemmelserne i artikel 3-6, foretager de af de enkelte medlemsstater udpegede organer i alle handelsled samt under transporten en kontrol ved hjælp af stikprøver i overensstemmelse med bestemmelserne i afsnit VI.
Kontrollen skall fortrinsvis finde sted forud for transporten fra dyrkningsområderne, ved produktets emballering eller ved dets indladning.
Medlemsstaterne giver de øvrige medlemsstater og Kommissionen meddelelse om, hvilke organer de har udpeget som ansvarlige for kontrollen.
Artikel 8
1. Produkter, som der er fastlagt normer for, må kun indføres fra tredjelande, hvis de er i overensstemmelse med disse normer eller normer af mindst tilsvarende art.
2. Artikel 3-7 anvendes for produkter, som er indført til Fællesskabet efter opfyldelse af formaliteterne ved indførsel i henhold til de gældende fællesskabsbestemmelser for indførsel.
Artikel 9
1. Produkter, som der er fastlagt normer for, må kun udføres til tredjelande, hvis de er i overensstemmelse med disse normer.
Under hensyntagen til kravene på destinationsmarkederne kan der dog indrømmes undtagelser efter proceduren i artikel 46.
2. For produkter, som er bestemt til udførsel til tredjelande, skal det, inden de forlader Fællesskabets toldområde, kontrolleres, at de er i overensstemmelse med normerne.
Artikel 10
Foranstaltninger, der skal sikre en ensartet anvendelse af bestemmelserne i dette afsnit, vedtages efter proceduren i artikel 46.
Foranstaltningerne kan for produkter, som skal indføres til Fællesskabet, omfatte godkendelse af officielle kontroltjenester i eksporttredjelandet.
AFSNIT II Producentorganisationer
Artikel 11
1. I denne forordning forstås ved »producentorganisation« en juridisk person:
a) der er oprettet på initiativ af producenter af følgende kategorier af de i artikel 1, stk. 2, opførte produkter:
i) frugt og grøntsager
ii) frugt
iii) grøntsager
iv) produkter bestemt til forarbejdning
v) citrusfrugter
vi) nødder
vii) svampe
b) som navnlig har det formål:
1) at sikre planlægning af produktionen og tilpasning til efterspørgslen, navnlig hvad angår mængde og kvalitet
2) at fremme koncentrationen af udbuddet og markedsføringen af medlemmernes produktion
3) at reducere produktionsomkostningerne og regulere produktionspriserne
4) at fremme dyrkningsformer, produktionsmetoder og affaldshåndteringer, der er miljøvenlige, navnlig hvad angår beskyttelse af kvaliteten af vand, jord og landskab og bevarelse og/eller fremme af biologisk mangfoldighed
c) hvis vedtægter bl.a. forpligter de tilsluttede producenter til:
1) at anvende de regler, producentorganisationen har vedtaget for kendskab til produktionen, for produktion, for afsætning og for miljøbeskyttelse
2) for så vidt angår produktion af hver af de i litra a) nævnte produktkategorier i en given bedrift kun at være medlem af én enkelt af de i litra a) nævnte producentorganisationer
3) at afsætte hele deres produktion af de pågældende produkter gennem producentorganisationen.
Hvis producentorganisationen tillader det, kan producenter, der er medlem, dog på vilkår, som fastsættes af organisationen:
- foretage salg fra deres bedrift direkte til forbrugeren til dennes personlige brug af højst 25 % af deres produktion for så vidt angår producentorganisationer for frugt og grøntsager som nævnt i litra a), nr. i), og af højst 20 % for så vidt angår producenter, der er medlem af andre former for producentorganisationer, og derudover
- selv eller gennem en anden producentorganisation, der er udpeget af deres egen producentorganisation, afsætte produkter, som udgør en beskeden mængde i forhold til den mængde, der kan afsættes gennem deres egen producentorganisation
- gennem en anden producentorganisation, der er udpeget af deres egen producentorganisation, afsætte produkter, som på grund af deres kendetegn ikke normalt hører med til deres egen organisations forretningsmæssige aktiviteter
- efter proceduren i artikel 46 få tilladelse til undtagelsesvis, i aftagende grad og som en overgangsforanstaltning indtil den 31. december 1999 at indgå direkte kontrakter med forarbejdningsvirksomheder for visse produkter
4) at give producentorganisationen de oplysninger, den ønsker til statistiske formål, og som bl.a. kan vedrøre areal, høst, udbytte og direkte salg
5) at betale de vedtægtsbestemte finansielle bidrag til iværksættelse og finansiering af driftsfonden, jf. artikel 15
d) hvis vedtægter har bestemmelser:
1) om nærmere regler for fastlæggelse, vedtagelse og ændring af bestemmelserne i litra c), nr. 1
2) om, at medlemmerne skal erlægge de finansielle bidrag, der er nødvendige til finansieringen af producentorganisationen
3) til sikring af, at de tilsluttede producenter på demokratisk vis udøver kontrol med deres organisation og dens beslutninger
4) om sanktioner såvel for overtrædelse af de vedtægtsbestemte forpligtelser, bl.a. manglende betaling af finansielle bidrag, som for overtrædelse af producentorganisationens regler
5) om optagelse af nye medlemmer, herunder en minimumsperiode for medlemskab
6) om de regnskabsmæssige og budgetmæssige regler, der kræves, for at organisationen kan fungere, og
e) som er anerkendt af den pågældende medlemsstat i henhold til stk. 2.
2. Medlemsstaterne anerkender producentsammenslutninger, der anmoder herom, som producentorganisationer i henhold til denne forordning, såfremt:
a) de opfylder betingelserne i stk. 1 og i den henseende bl.a. godtgør, at de repræsenterer et mindste antal producenter og en mindste mængde af den markedsegnede produktion, som fastlægges efter proceduren i artikel 46
b) de frembyder tilstrækkelig garanti med hensyn til gennemførelsen, varigheden og effektiviteten af deres indsats
c) de reelt gør det muligt for deres medlemmer at opnå fornøden teknisk bistand til anvendelse af miljøvenlige dyrkningsmetoder
d) de reelt dels stiller sådanne tekniske faciliteter til rådighed for deres medlemmer, som er nødvendige til oplagring, emballering og afsætning af produkterne, dels sikrer en passende handels-, regnskabs- og budgetmæssig forvaltning af de opgaver, de påtager sig.
3. Som producentorganisationer i henhold til denne forordning kan medlemsstaterne tillige anerkende andre producentorganisationer end dem, der er omhandlet i stk. 1, litra a), som bestod inden denne forordnings ikrafttræden, og som inden nærværende forordnings iværksættelse var anerkendt i henhold til forordning (EØF) nr. 1035/72.
Når medlemsstaterne anerkender ovennævnte producentorganisationer i medfør af første afsnit, finder betingelserne i stk. 1, bortset fra litra a) og, hvis relevant, litra c), nr. 2, og i stk. 2 anvendelse.
Artikel 12
1. Medlemsstaterne:
a) træffer beslutning om anerkendelse senest tre måneder efter indgivelsen af ansøgningen med samtlige støttedokumenter
b) kontrollerer regelmæssigt, om producentorganisationerne overholder betingelserne for anerkendelse, og anvender, hvis dette ikke er tilfældet, sanktionerne over for disse organisationer og træffer om nødvendigt beslutning om tilbagekaldelse af anerkendelsen
c) giver inden to måneder Kommissionen meddelelse om alle beslutninger om udstedelse, nægtelse eller tilbagekaldelse af anerkendelser.
2. Reglerne for, hvordan og hvor ofte medlemsstaterne aflægger beretning til Kommissionen om producentorganisationernes aktiviteter, vedtages efter proceduren i artikel 46.
Kommissionen sikrer ved kontrol efter afsnit VI, at artikel 11 og stk. 1, litra b), i nærværende artikel overholdes, og den anmoder på grundlag af kontrollen eventuelt medlemsstaterne om at tilbagekalde udstedte anerkendelser.
Artikel 13
1. Producentorganisationer, der inden nærværende forordnings ikrafttræden er anerkendt i henhold til forordning (EØF) nr. 1035/72, og som ikke uden en overgangsperiode kan anerkendes i henhold til artikel 11 i nærværende forordning, er omfattet af bestemmelserne i afsnit IV i de to år, der følger efter nærværende forordnings ikrafttræden, såfremt de pågældende organisationer fortsat opfylder betingelserne i de relevante artikler i forordning (EØF) nr. 1035/72.
2. Den i stk. 1 omhandlede periode på to år kan forlænges til fem år, hvis den pågældende organisation:
a) senest på en given dato inden udløbet af den i stk. 1 nævnte periode forelægger en handlingsplan for anerkendelse i henhold til artikel 11, stk. 2, for medlemsstaten, som enten skal godkende den eller afvise den
b) i forbindelse med fremlæggelsen af planen godtgør, at den har oprettet en driftsfond, jf. artikel 15
c) forpligter sig til at gennemføre handlingsplanen, inden de fem år er gået, idet den ved manglende gennemførelse udsætter sig for sanktioner, der fastlægges af medlemsstaten.
3. En producentorganisation, som ikke længere opfylder betingelserne i stk. 2, mister uanset årsagen og tidspunktet sin status på de betingelser, der er fastsat i artikel 12, stk. 1, litra b).
Anvendelsen af første afsnit berører dog ikke de individuelle rettigheder, som producentorganisationen måtte have erhvervet i medfør af forordning (EØF) nr. 1035/72.
Artikel 14
1. Der kan indrømmes producentsammenslutninger, som er nye, eller som ikke inden nærværende forordnings ikrafttræden er anerkendt i henhold til forordning (EØF) nr. 1035/72, en overgangsperiode på højst fem år til at opfylde betingelserne i artikel 11.
Med henblik herpå forelægger de medlemsstaten en anerkendelsesplan med en tidsplan, hvis godkendelse bevirker, at den i første afsnit nævnte frist på fem år begynder, idet godkendelsen gælder som en foreløbig anerkendelse.
2. I de fem år, der følger efter datoen for den foreløbige anerkendelse, kan medlemsstaterne yde de i stk. 1 omhandlede producentsammenslutninger:
a) støtte for at fremme deres oprettelse og forenkle deres administration
b) støtte, som ydes direkte eller gennem kreditinstitutter, i form af særlige lån til delvis dækning af de investeringer, der er nødvendige for anerkendelsen, og som er opført som sådanne i den anerkendelsesplan, der er nævnt i stk. 1, andet afsnit.
3. Den i stk. 2 nævnte støtte refunderes af Fællesskabet i overensstemmelse med artikel 52, stk. 2 og 3.
4. Inden medlemsstaten giver den foreløbige anerkendelse, underretter den Kommissionen om sin hensigt og de finansielle følger heraf.
5. At en producentsammenslutning forelægger medlemsstaten en anerkendelsesplan, indebærer for sammenslutningen, at den forpligter sig til at underkaste sig national kontrol og fællesskabskontrol ifølge afsnit VI, navnlig hvad angår den korrekte forvaltning af de offentlige midler.
6. Medlemsstaterne anvender sanktionerne over for producentsammenslutninger, som ikke overholder deres forpligtelser.
7. De gennemførelsesbestemmelser til denne artikel, som vedtages i henhold til artikel 48, skal omfatte bestemmelser, som sikrer, at den støtte, der betales til de portugisiske producentorganisationer, udtrykt i procent af værdien af den produktion, producentorganisationen har markedsført, ikke er mindre end støtten i henhold til forordning (EØF) nr. 746/93 (12).
Artikel 15
1. På de i denne artikel fastsatte betingelser ydes der finansiel fællesskabsstøtte til producentorganisationer, som opretter en driftsfond.
Denne fond finansieres af finansielle bidrag fra de producenter, der er medlem, på grundlag af de frugt- og grøntsagsmængder, som reelt er markedsført, eller værdien heraf, og af den finansielle støtte, der er nævnt i første afsnit.
2. Den i stk. 1 nævnte driftsfond har følgende formål:
a) finansiering efter stk. 3 af tilbagekøb fra markedet
b) finansiering af et driftsprogram, der er forelagt de nationale myndigheder og godkendt efter artikel 16, stk. 1.
Fonden kan dog helt eller delvis anvendes til finansiering af den handlingsplan, producentorganisationerne fremlægger, jf. artikel 13.
3. Driftsfonden kan kun anvendes til finansiering af tilbagekøb fra markedet, hvis der foreligger et driftsprogram, som er godkendt af de kompetente nationale myndigheder. Anvendelsen kan ske på en eller flere af følgende måder:
a) udbetaling af godtgørelse ved tilbagekøb af produkter, der ikke er nævnt i bilag II, og som opfylder de gældende normer, dersom sådanne normer er vedtaget i medfør af artikel 2
b) ydelse af et tillæg til EF-tilbagekøbsgodtgørelsen.
Medlemsstaterne kan fastsætte loftet for godtgørelsen eller tillæggene, uden at beløbet for de således fastsatte tillæg sammen med beløbet for fællesskabsgodtgørelsen ved tilbagekøb overstiger grænserne for de maksimale tilbagekøbspriser, der anvendes for produktionsåret 1995/96 i overensstemmelse med artikel 16, stk. 3a, artikel 16a og 16b og artikel 18, stk. 1, litra a), første led, i forordning (EØF) nr. 1035/72.
Den del af driftsfonden, der kan anvendes til finansiering af tilbagekøb, må ikke overstige 60 % det første år, 55 % det andet år, 50 % det tredje år, 45 % det fjerde år, 40 % det femte år og 30 % fra det sjette år regnet fra den dato, hvor de nationale myndigheder har godkendt det første driftsprogram, som den pågældende producentorganisation har forelagt for myndighederne, og som disse har godkendt.
De i artikel 23, stk. 3, 4 og 5, fastsatte begrænsninger finder anvendelse på de tilbagekøb, der er nævnt i første afsnit, litra a), i nærværende stykke.
4. Det i stk. 2, litra b), nævnte driftsprogram skal:
a) omfatte flere af de formål, der er nævnt i artikel 11, stk. 1, litra b), og endvidere også nogle af følgende: forbedre produkternes kvalitet, øge deres handelsværdi, iværksætte salgsfremmende foranstaltninger over for forbrugerne, etablere driftsgrene med økologiske produkter, fremme integreret produktion eller andre miljøvenlige produktionsmetoder og nedbringe tilbagekøbene
b) omfatte foranstaltninger til fremme af, at producenter, der er medlem, anvender miljøvenlige teknikker både inden for dyrkningspraksis og ved forvaltningen af udtjent materiale.
Ved miljøvenlige teknikker forstås navnlig sådanne, der gør det muligt at nå de mål, der er fastsat i artikel 1, litra a), b) og c), i forordning (EØF) nr. 2078/92 (13)
c) i finansieringsbestemmelserne fastsætte de fornødne tekniske og menneskelige midler til at sikre kontrollen med overholdelsen af normerne og bestemmelserne om plantesundhed og tilladte maksimalgrænseværdier for restkoncentrationer.
5. Den i stk. 1 nævnte finansielle støtte er lig med beløbet for de i samme stykke nævnte finansielle bidrag, der faktisk er betalt, idet den dog begrænses til 50 % af beløbet for de udgifter, der reelt er afholdt efter stk. 2.
Denne procentsats forhøjes til 60 %, hvis et program eller en del af et driftsprogram forelægges:
a) enten af flere producentorganisationer i Fællesskabet, der udøver deres virksomhed i forskellige medlemsstater, for tværnationale foranstaltninger, bortset fra de i stk. 2, litra a), nævnte transaktioner
b) eller af en eller flere producentorganisationer for foranstaltninger, der skal gennemføres af en branche.
Den finansielle støtte kan dog højst udgøre 4 % af værdien af hver producentorganisations afsatte produktion, hvis den samlede finansielle støtte udgør mindre end 2 % af alle producentorganisationers omsætning. For at sikre, at denne grænse overholdes, udbetales der et forskud på 2 %, og reststøtten udbetales, så snart det samlede beløb for støtteansøgningerne er kendt. Fra 1999 forhøjes satsen på 4 % til 4,5 %, og satsen for den samlede omsætning forhøjes fra 2 % til 2,5 %.
6. For regioner i Fællesskabet, hvor producenterne kun er organiseret i ringe grad, kan medlemsstaterne på behørigt begrundet anmodning få adgang til at yde producentorganisationerne en national finansiel støtte, som ikke må overstige halvdelen af producenternes finansielle bidrag. Denne støtte skal lægges til driftsfonden.
For medlemsstater, i hvilke mindre end 15 % af frugt- og grøntsagsproduktionen afsættes gennem producentorganisationerne, og hvor produktionen af frugt og grøntsager udgør mindst 15 % af den samlede landbrugsproduktion, kan den i første afsnit omhandlede støtte efter anmodning fra vedkommende medlemsstat refunderes af Fællesskabet via EF-støtterammen.
Artikel 16
1. Det i artikel 15, stk. 2, litra b), nævnte driftsprogram forelægges for de nationale myndigheder, som godkender det, afviser det eller kræver det ændret under iagttagelse af bestemmelserne i nærværende forordning.
Medlemsstaterne fastsætter nationale regler for udarbejdelse af betingelserne for de i artikel 15, stk. 4, litra b), omhandlede foranstaltninger. De fremsender udkastet til sådanne regler til Kommissionen, som kan kræve det ændret inden for en frist på tre måneder, hvis den konstaterer, at udkastet ikke gør det muligt at nå de mål, der er fastsat i traktatens artikel 130 R og i Det Europæiske Fællesskabs program for politik og handling i forbindelse med miljøet og bæredygtig udvikling.
2. Producentorganisationerne meddeler senest inden årets udgang medlemsstaten et overslag over driftsfonden for det følgende år og fremlægger passende dokumentation, der er baseret på overslaget i driftsprogrammet, udgifterne for det igangværende år og eventuelt for de forudgående år samt, i givet fald, på vurderinger af produktionsmængder for det følgende år. Medlemsstaten meddeler inden den 1. januar det følgende år producentorganisationen et overslag over den finansielle støtte inden for de i artikel 15, stk. 5, fastsatte lofter.
Udbetalingerne af den finansielle støtte foretages på grundlag af de udgifter, der er afholdt til de aktioner, som er nævnt i driftsprogrammet. Til disse aktioner kan der ydes forskud, forudsat der stilles garanti eller sikkerhed.
I begyndelsen af hvert år og senest den 31. januar meddeler producentorganisationen medlemsstaten det endelige beløb for udgifterne i det foregående år med behørig dokumentation for at modtage resten af den finansielle fællesskabsstøtte.
3. En sammenslutning af producentorganisationer, som er anerkendt af den pågældende medlemsstat, kan træde i stedet for sine medlemmer ved forvaltningen af deres driftsfonde, jf. artikel 15, stk. 1, samt ved udarbejdelsen, iværksættelsen og forelæggelsen af de driftsprogrammer, der er nævnt i artikel 15, stk. 2, litra b). I så fald modtager sammenslutningen den finansielle støtte og foretager de i stk. 2 i nærværende artikel nævnte meddelelser.
4. Driftsprogrammet og dets finansiering enten af producenterne og producentorganisationerne eller af fællesskabsmidler er flerårig inden for mindst tre år og højst fem år.
5. At en producentorganisation eller, jf. stk. 3, en sammenslutning af producentorganisationer forelægger medlemsstaten et driftsprogram, indebærer, at denne organisation eller sammenslutning forpligter sig til at underkaste sig national kontrol og fællesskabskontrol efter afsnit VI, bl.a. for så vidt angår korrekt forvaltning af de offentlige midler.
Artikel 17
Hvis den fælles markedsordnings almindelige instrumenter ikke er tilstrækkelige eller er uegnede for produkter nævnt i artikel 1, stk. 2, der er af stor økonomisk, økologisk, lokal eller regional betydning, og som er udsat for varige vanskeligheder på fællesskabsmarkedet, navnlig på grund af en stærk international konkurrence, kan der efter proceduren i artikel 46 vedtages særlige foranstaltninger til fremme af disse produkters konkurrenceevne og deres afsætning.
Artikel 18
1. Såfremt en producentorganisation eller sammenslutning af producentorganisationer, der har vedtaget de samme regler, og som udøver sin virksomhed i et bestemt økonomisk område, anses for at være repræsentativ for produktionen og producenterne af et givet produkt i dette område, kan den pågældende medlemsstat efter anmodning fra denne organisation eller sammenslutning forpligte de producenter, der er etableret i området, og som ikke er medlem af en af de ovennævnte organisationer, til at anvende:
a) reglerne i artikel 11, stk. 1, litra c), nr. 1
b) de regler, organisationen eller sammenslutningen har fastsat for tilbagekøb,
under forudsætning af at disse regler:
- har været anvendt i mindst et produktionsår
- er anført i den udtømmende liste i bilag III
- er gjort bindende for højst tre produktionsår.
2. I denne artikel forstås ved »økonomisk område« et geografisk område, der omfatter dyrkningsområder, som grænser op til eller ligger nær ved hinanden, og som har ensartede produktions- og afsætningsvilkår.
3. En producentorganisation eller en sammenslutning af producentorganisationer anses for at være repræsentativ efter artikel 1, hvis den omfatter mindst to tredjedele af producenterne i det økonomiske område, hvor den virker, og mindst to tredjedele af produktionen i dette område.
4. Regler, der bliver gjort bindende for alle producenter i et bestemt økonomisk område:
a) må ikke skade andre producenter, hverken i medlemsstaten eller i Fællesskabet
b) gælder ikke, medmindre det specielt er tilsigtet, for produkter, som leveres til forarbejdning ifølge en kontrakt, der er underskrevet inden produktionsårets begyndelse, undtagen hvad angår reglerne for kendskab til produktionen, jf. stk. 1, litra a)
c) må ikke stride mod fællesskabsforskrifterne og de nationale forskrifter.
5. Medlemsstaterne giver straks Kommissionen meddelelse om de regler, de har gjort bindende for alle producenter i et bestemt økonomisk område. Disse regler offentliggøres i De Europæiske Fællesskabers Tidende, C-udgaven.
Kommissionen beslutter, at medlemsstaten skal tilbagekalde den udvidelse af reglernes anvendelsesområde, den har vedtaget:
a) hvis den konstaterer, at en sådan udvidelse medfører, at konkurrencen udelukkes inden for en væsentlig del af det indre marked, eller at den frie samhandel skades, eller at målene i traktatens artikel 39 bringes i fare
b) hvis den konstaterer, at traktatens artikel 85, stk. 1, finder anvendelse på den aftale, vedtagelse eller samordnede praksis, for hvilken udvidelsen er vedtaget. Kommissionens beslutning vedrørende denne aftale, vedtagelse eller samordnede praksis anvendes først fra tidspunktet for konstateringen
c) hvis den på grundlag af den efterfølgende kontrol i henhold til afsnit VI konstaterer, at bestemmelserne i nærværende artikel ikke er overholdt.
6. Anvendes stk. 1, kan den pågældende medlemsstat på grundlag af dokumentation beslutte, at de producenter, der ikke er medlem, skal bidrage til at betale organisationen eller efter omstændighederne sammenslutningen den del af de finansielle bidrag, som de producenter, der er medlem, betaler, og som anvendes til at dække:
a) de administrative omkostninger i forbindelse med den i stk. 1 omhandlede ordning
b) de udgifter til forskning, markedsundersøgelser og salgsfremmende foranstaltninger, som organisationen eller sammenslutningen gennemfører, og som hele områdets produktion drager fordel af.
7. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen den i stk. 2 nævnte liste over økonomiske områder. Senest en måned efter meddelelsen godkender Kommissionen listen eller træffer efter samråd med den pågældende medlemsstat beslutning om de ændringer, medlemsstaten skal foretage heri. Den godkendte liste offentliggøres i De Europæiske Fællesskabers Tidende, C-udgaven.
AFSNIT III Brancheorganisationer og brancheaftaler
Artikel 19
1. I denne forordning forstås ved »anerkendt brancheorganisation«, i det følgende benævnt »brancheorganisation«, en juridisk person:
a) der er en sammenslutning af repræsentanter for erhvervsaktiviteter inden for produktion og/eller afsætning og/eller forarbejdning af de produkter, der er nævnt i artikel 1, stk. 2
b) der er oprettet på initiativ af alle eller en del af de organisationer eller sammenslutninger, den består af
c) der i en eller flere af Fællesskabets regioner udøver en række af nedenstående aktiviteter, under hensyntagen til forbrugernes interesser:
- forbedring af kendskabet til og gennemsigtigheden af produktionen og markedet
- medvirken til en bedre koordinering af markedsføringen af frugt og grøntsager, bl.a. ved markedsforskning eller markedsundersøgelser
- udarbejdelse af standardkontrakter, der er i overensstemmelse med fællesskabsforskrifterne
- bedre udnyttelse af værdien af frugt og grøntsager
- informationer og forskning, der er nødvendig for produktionsomlægning til produkter, som er bedre tilpasset markedets behov og forbrugernes smag og ønsker, navnlig hvad angår produktkvalitet og miljøbeskyttelse
- forskning i metoder, der gør det muligt at begrænse anvendelsen af plantebeskyttelsesmidler og andre rå- og hjælpestoffer, samtidig med at produktkvaliteten sikres, og jorden og vandet beskyttes
- udvikling af metoder og midler til forbedring af produktkvaliteten
- bedre udnyttelse og beskyttelse af økologisk landbrug, oprindelsesbetegnelser, kvalitetsmærker og geografiske betegnelser
- fremme af integreret produktion eller andre miljøvenlige produktionsmetoder
- for så vidt angår de regler for produktion og afsætning, som er opregnet i bilag III, fastsættelse af strengere regler end de nationale forskrifter eller fællesskabsforskrifterne
d) der er anerkendt ifølge stk. 2.
2. Hvis strukturerne i en medlemsstat berettiger dertil, kan medlemsstaterne anerkende organisationer, der anmoder herom, og som er etableret på deres område, som brancheorganisationer i henhold til denne forordning, såfremt:
a) de udøver deres aktiviteter i en eller flere regioner i dette område
b) de repræsenterer en betydelig andel af produktionen og/eller afsætningen og/eller forarbejdningen af frugt og grøntsager og af forarbejdede frugter og grøntsager i den eller de pågældende regioner, og, i tilfælde af at de dækker flere regioner, såfremt de fremlægger bevis for en mindste repræsentativitet for hver af de erhvervsgrene, de repræsenterer, i hver af de pågældende regioner
c) de varetager flere af de i stk. 1, litra c), nævnte aktiviteter
d) de ikke selv foretager hverken produktion, forarbejdning eller afsætning af frugt og grøntsager eller af forarbejdede frugter og grøntsager
e) de ikke udøver nogen af de aktiviteter, der er omhandlet i artikel 20, stk. 3.
3. Inden anerkendelsen meddeler medlemsstaterne Kommissionen, hvilke brancheorganisationer der har ansøgt om anerkendelse, og giver alle relevante oplysninger om, hvor repræsentative de er, hvilke aktiviteter de udøver, samt alle øvrige oplysninger, der er nødvendige for en vurdering.
Kommissionen kan gøre indsigelse mod anerkendelsen inden for en frist på to måneder regnet fra det tidspunkt, hvor den får meddelelsen.
4. Medlemsstaterne:
a) træffer beslutning om anerkendelse senest tre måneder efter indgivelsen af ansøgningen med samtlige støttedokumenter
b) kontrollerer regelmæssigt, om brancheorganisationerne overholder betingelserne for anerkendelse, og anvender, hvis dette ikke er tilfældet, sanktionerne over for disse organisationer og træffer om nødvendigt beslutning om tilbagekaldelse af anerkendelsen
c) tilbagekalder anerkendelsen:
i) hvis betingelserne for anerkendelse i henhold til denne forordning ikke længere er til stede
ii) hvis brancheorganisationen overtræder et eller flere af forbuddene i artikel 20, stk. 3, uden at dette i øvrigt berører strafforfølgning i medfør af national lovgivning
iii) hvis brancheorganisationen ikke foretager den påbudte meddelelse som omhandlet i artikel 20, stk. 2
d) giver inden for to måneder Kommissionen meddelelse om alle beslutninger om udstedelse, nægtelse eller tilbagekaldelse af anerkendelser.
5. Reglerne for, hvordan og hvor hyppigt medlemsstaterne aflægger beretning til Kommissionen om brancheorganisationernes aktiviteter, vedtages efter proceduren i artikel 46.
Kommissionen sikrer sig ved kontrol efter afsnit VI, at stk. 2 og stk. 4, litra b), overholdes, og kan på grundlag af kontrollen anmode medlemsstaterne om at tilbagekalde udstedte anerkendelser.
6. Anerkendelsen indebærer tilladelse til at varetage de i stk. 1, litra c), anførte aktiviteter på de i denne forordning fastsatte betingelser.
7. Kommissionen foranlediger offentliggørelse i De Europæiske Fællesskabers Tidende, C-udgaven, af anerkendte brancheorganisationer med angivelse af det økonomiske område eller området for deres virksomhed samt deres aktiviteter i henhold til artikel 21. Tilbagekaldelse af anerkendelser offentliggøres ligeledes.
Artikel 20
1. Som en undtagelse fra artikel 1 i forordning nr. 26 (14) finder traktatens artikel 85, stk. 1, ikke anvendelse på aftaler, vedtagelser og samordnet praksis vedtaget af anerkende brancheorganisationer med henblik på gennemførelse af de i artikel 19, stk. 1, litra c), opregnede aktiviteter.
2. Stk. 1 finder kun anvendelse på betingelse af:
- at aftalerne, vedtagelserne og den samordnede praksis er meddelt Kommissionen, og
- at Kommissionen ikke inden for en frist på to måneder regnet fra meddelelsen af alle de oplysninger, der er nødvendige for en vurdering, har erklæret aftalerne, vedtagelserne eller den samordnede praksis for uforenelig med fællesskabsbestemmelserne.
De omhandlede aftaler, vedtagelser og en sådan samordnet praksis må først bringes i anvendelse efter udløbet af denne frist.
3. Aftaler, vedtagelser og samordnet praksis erklæres under alle omstændigheder for uforenelige med fællesskabsforskrifterne, hvis de:
- kan medføre nogen form for opdeling af markederne i Fællesskabet
- kan bevirke, at den fælles markedsordning ikke fungerer tilfredsstillende
- kan medføre en konkurrenceforvridning, som ikke er absolut nødvendig for opnåelsen af de mål for den fælles landbrugspolitik, der tilsigtes med brancheforanstaltningen
- omfatter fastsættelse af priser, uden at dette dog indskrænker anvendelsen af foranstaltninger, som brancheorganisationer vedtager i henhold til specifikke ordninger fastsat ved fællesskabsforskrifterne
- kan medføre forskelsbehandling eller udelukke konkurrencen for en væsentlig del af de pågældende produkter.
4. Konstaterer Kommissionen efter udløbet af den i stk. 2, andet led, omhandlede frist på to måneder, at betingelserne for anvendelsen af denne forordning ikke er opfyldt, vedtager den en beslutning, ved hvilken det erklæres, at traktatens artikel 85, stk. 1, finder anvendelse på den pågældende aftale, vedtagelse eller samordnede praksis.
Kommissionens beslutning kan ikke have virkning fra en dato, som ligger forud for datoen for beslutningens meddelelse til den pågældende brancheorganisation, medmindre denne har givet unøjagtige oplysninger eller har misbrugt den i stk. 1 omhandlede undtagelse.
5. For flerårige aftaler gælder den forudgående meddelelse for det første år også for aftalens følgende år; i dette tilfælde kan Kommissionen dog på eget initiativ eller på anmodning af en anden medlemsstat til enhver tid afgive en udtalelse om manglende overensstemmelse, jf. stk. 4.
Artikel 21
1. Hvis en brancheorganisation, der udøver sin virksomhed i en eller flere bestemte regioner i en medlemsstat, for et bestemt produkt anses for at være repræsentativ for produktionen og/eller afsætningen og/eller forarbejdningen af dette produkt, kan den pågældende medlemsstat efter anmodning fra organisationen i en begrænset periode forpligte de i regionen/regionerne etablerede erhvervsdrivende - uanset om de er individuelle - som ikke er medlem af organisationen, til at følge bestemte aftaler, vedtagelser eller en bestemt samordnet praksis, som der er opnået enighed om inden for organisationen.
2. En brancheorganisation anses for at være repræsentativ efter stk. 1, når den omfatter mindst to tredjedele af produktionen og/eller afsætningen og/eller forarbejdningen af det eller de pågældende produkter i den eller de pågældende regioner i en medlemsstat. Dækker en ansøgning om at udvide reglernes anvendelsesområde flere regioner, skal brancheorganisationen fremlægge bevis for en mindste repræsentativitet for hver af de erhvervsgrene, den repræsenterer, i hver af de pågældende regioner.
3. De regler, hvis anvendelsesområde kan søges udvidet:
a) må kun vedrøre et af følgende emneområder:
- kendskab til produktionen og markedet
- strengere regler for produktion end dem, der i givet fald er fastsat i fællesskabsforskrifterne og de nationale forskrifter
- udarbejdelse af standardkontrakter, som er i overensstemmelse med forskrifterne
- regler for afsætning
- regler for miljøbeskyttelse
- foranstaltninger til salgsfremme og bedre udnyttelse af produktionen
- indsats for beskyttelse af økologisk landbrug, oprindelsesbetegnelser, kvalitetsmærker og geografiske betegnelser.
Reglerne i andet, fjerde og femte led må kun være de i bilag III anførte
b) skal have været gældende i mindst ét produktionsår
c) må kun være bindende i højst tre produktionsår
d) må ikke skade andre erhvervsdrivende, hverken i medlemsstaten eller i Fællesskabet.
Artikel 22
1. Medlemsstaterne giver straks Kommissionen meddelelse om de regler, de har gjort bindende for alle erhvervsdrivende i en eller flere regioner. Reglerne offentliggøres i De Europæiske Fællesskabers Tidende, C-udgaven.
Inden ovennævnte offentliggørelse underretter Kommissionen den i artikel 45 omhandlede komité om enhver meddelelse om udvidelse af brancheaftalerne.
Kommissionen beslutter i de i artikel 18, stk. 5, andet afsnit, omhandlede tilfælde, at medlemsstaten skal tilbagekalde den udvidelse af reglerne, den har vedtaget.
2. Udvides reglerne til at omfatte et eller flere produkter, og er en eller flere af de i artikel 21, stk. 3, litra a), nævnte aktiviteter, der varetages af en anerkendt brancheorganisation, af generel økonomisk interesse for erhvervsdrivende, hvis virksomhed har forbindelse med det eller de pågældende produkter, kan den medlemsstat, der har udstedt anerkendelsen, beslutte, at individuelle erhvervsdrivende eller sammenslutninger, som ikke er medlem af organisationen, men som drager fordel af disse aktiviteter, over for organisationen helt eller delvis skal udrede de finansielle bidrag, medlemmerne betaler, såfremt bidragene skal dække de udgifter, som er en direkte følge af varetagelsen af de pågældende aktiviteter.
AFSNIT IV Interventionsordning
Artikel 23
1. Producentorganisationerne eller sammenslutningerne heraf kan undlade at udbyde produkter, som er leveret af medlemmerne, til salg, idet de selv afgør, hvilke af de i artikel 1 nævnte produkter, hvilke mængder og hvilke perioder der skal være omfattet.
2. Producentorganisationerne eller sammenslutningerne heraf skal disponere over de i henhold til stk. 1 tilbagekøbte produkter på en sådan måde, at den normale afsætning af de pågældende produkter ikke hindres, og således at miljøet beskyttes, navnlig vandets og landskabets kvalitet.
3. Anvendes stk. 1, betaler producentorganisationerne eller sammenslutningerne heraf for hvert af de produkter, der er opført i bilag II, og som er i overensstemmelse med normerne, de producenter, der er medlem, den EF-tilbagekøbsgodtgørelse, der er fastsat i henhold til artikel 26, for indtil 10 % af den markedsførte mængde.
Loftet på 10 % i første afsnit anvendes for den mængde af hvert produkt, der afsættes udelukkende af medlemmerne af den pågældende producentorganisation eller, i tilfælde af anvendelse af artikel 11, stk. 1, litra c), af en anden organisation, men eksklusive tilbagekøb, der foretages efter artikel 24.
4. Loftet på 10 % i stk. 3 gælder fra det sjette produktionsår regnet fra denne forordnings ikrafttrædelsesdato. De tilbagekøb, der foretages i overgangsperioden i de fem foregående produktionsår, må i det første, andet, tredje, fjerde og femte produktionsår højst omfatte henholdsvis 50 %, 45 %, 40 %, 30 % og 20 % af den markedsførte produktion som fastsat efter proceduren i artikel 46.
For citrusfrugter er procentsatsen dog 35 % i det første produktionsår, 30 % i det andet, 25 % i det tredje, 20 % i det fjerde og 15 % i det femte.
Bestemmelserne i stk. 3, andet afsnit, anvendes på dette stykke.
5. Den i stk. 3 og 4 nævnte sats på 10 % er et gennemsnit over en treårsperiode med en årlig margen for overskridelse på 3 %.
6. For æbler og pærer nedsættes grænsen på 10 % i stk. 3, 4 og 5 i denne artikel og i artikel 24 til 8,5 %.
For meloner og vandmeloner finder grænsen på 10 % anvendelse fra produktionsåret 1997/98.
Artikel 24
For de produkter, der er nævnt i bilag II, skal producentorganisationerne lade artikel 23 gælde for de landbrugere, der ikke er medlem af nogen af de i denne forordning omhandlede organisationer, og som anmoder herom. EF-tilbagekøbsgodtgørelsen nedsættes dog med 10 %. Endvidere tages der ved det betalte beløb, på grundlag af dokumentation, hensyn til de samlede tilbagekøbsudgifter, der afholdes af medlemmerne. Godtgørelsen kan højst ydes for 10 % af landbrugerens markedsførte produktion.
Artikel 25
Producentorganisationerne eller sammenslutningerne heraf giver alle oplysninger om anvendelse af artikel 23 og 24, navnlig om foranstaltningerne til beskyttelse af miljøet ved tilbagekøb, til de kompetente nationale myndigheder, der meddeler dem til Kommissionen.
De oplysninger, der skal meddeles, vedtages om fornødent efter proceduren i artikel 46.
Medlemsstaterne fastsætter nationale regler for udarbejdelse af betingelserne for miljøvenlige tilbagekøbsmetoder. De fremsender udkastet til sådanne regler til Kommissionen, som kan kræve det ændret inden for en frist på tre måneder, hvis den konstaterer, at udkastet ikke gør det muligt at nå de mål, der er fastsat i traktatens artikel 130 R og i Det Europæiske Fællesskabs femte program for politik og handling i forbindelse med miljøet og bæredygtig udvikling.
Artikel 26
1. EF-tilbagekøbsgodtgørelsen for de enkelte produkter fremgår af bilag V.
2. EF-tilbagekøbsgodtgørelsen er et enhedsbeløb, der gælder for hele Fællesskabet.
Artikel 27
1. Hvis markedet for et produkt, der er nævnt i bilag II, er ramt af eller kan forudses at blive ramt af generel og strukturel uligevægt, som medfører eller kan medføre for store tilbagekøb efter artikel 23, fastsættes der efter proceduren i artikel 46 inden begyndelsen af produktionsåret for dette produkt en interventionstærskel, hvis overskridelse, der vurderes for hvert produkt på grundlag af tilbagekøbene i et produktionsår eller en tilsvarende periode eller ud fra den gennemsnitlige intervention i flere produktionsår, gør producenterne finansielt medansvarlige.
En overskridelse af interventionstærsklen medfører, at EF-tilbagekøbsgodtgørelsen nedsættes for det følgende produktionsår. Denne nedsættelse tages ikke i betragtning i senere produktionsår.
2. Efter proceduren i artikel 46 vedtages:
a) følgerne af tærskeloverskridelsen for hvert af de berørte produkter
b) om fornødent den nedsatte EF-tilbagekøbsgodtgørelse og gennemførelsesbestemmelserne til denne artikel.
3. Denne artikel anvendes kun for de fem produktionsår, der følger efter nærværende forordnings ikrafttræden.
Artikel 28
1. Medlemsstaterne underretter for hver markedsdag i hvert af de pågældende produktionsår Kommissionen om de noteringer, som konstateres på deres repræsentative produktionsmarkeder for bestemte produkter, der fastlægges med hensyn til handelskendetegn såsom sort eller type, klasse, størrelsessortering og emballering.
2. Fortegnelsen over disse markeder og de i stk. 1 nævnte produkter samt den hyppighed, hvormed oplysningerne skal indberettes, vedtages efter proceduren i artikel 46.
Som repræsentative efter stk. 1 anses de af medlemsstaternes markeder, på hvilke der i hele produktionsåret eller i et af de tidsafsnit, hvori produktionsåret er opdelt, afsættes en væsentlig del af den indenlandske produktion af et givet produkt.
Artikel 29
1. Medlemsstaterne yder den i artikel 26 fastsatte EF-tilbagekøbsgodtgørelse til de producentorganisationer eller sammenslutninger heraf, der har gennemført tilbagekøb i henhold til artikel 23 og 24, og som skal udbetale godtgørelsen til deres medlemmer eller til landbrugere, som ikke er medlem.
Udbetalingerne sker på betingelser, der vedtages efter proceduren i artikel 46.
2. EF-tilbagekøbsgodtgørelsen udbetales, uden at de eventuelle økonomiske følger af en overskridelse af en interventionstærskel berøres heraf.
Godtgørelsen nedsættes desuden med de nettoindtægter, de produkter, der er tilbagekøbt fra markedet, har givet producentorganisationerne eller sammenslutningerne heraf.
3. For de produkter, producentorganisationerne eller sammenslutningerne heraf ikke kan disponere over til et af de anvendelsesformål, som er nævnt i artikel 30, stk. 1, er ydelse af EF-tilbagekøbsgodtgørelsen afhængig af, at produkterne anvendes i overensstemmelse med de bestemmelser, medlemsstaterne vedtager i henhold til de øvrige bestemmelser i artikel 30.
Artikel 30
1. De produkter, der inden for rammerne af artikel 23, stk. 1, er tilbagekøbt fra markedet og ikke er blevet solgt, afsættes på en af følgende måder:
a) for så vidt angår alle produkter:
- ved gratis uddeling til velgørende institutioner eller stiftelser, der har medlemsstaternes godkendelse til at tage sig af personer, som i henhold til deres lands lovgivning har ret til offentlig understøttelse, navnlig fordi de ikke råder over tilstrækkelige midler til deres underhold
- ved gratis uddeling til fængsler, feriekolonier, hospitaler og alderdomshjem, som medlemsstaterne udpeger, idet de træffer de nødvendige foranstaltninger, så disse mængder uddeles som supplement til de mængder, der normalt indkøbes af disse institutioner
- ved gratis uddeling uden for Fællesskabet gennem velgørende organisationer, der er godkendt hertil af medlemsstaterne, til fordel for trængende befolkningsgrupper i tredjelande
og subsidiært
- ved anvendelse til andre formål end ernæringsformål
- ved anvendelse som foderstoffer i frisk tilstand eller efter forarbejdning i foderstofindustrien
b) for så vidt angår frugt, ved gratis uddeling til skolebørn som supplement til de måltider, der serveres i skolekantinerne, samt til elever i skoler, som ikke råder over en kantine til servering af måltider
c) for så vidt angår æbler, pærer, ferskner, nektariner og blodferskner, ved forarbejdning til alkohol med en styrke på over 80 % vol. ved direkte destillation af produktet
d) for så vidt angår alle produkter, ved overdragelse af visse kategorier af produkterne til forarbejdningsindustrien, på betingelse af, at dette ikke fører til konkurrencefordrejninger for de pågældende industrier i Fællesskabet eller for de indførte produkter. Der træffes beslutning om anvendelsen af denne bestemmelse efter proceduren i artikel 46.
2. Kan intet af de i stk. 1 nævnte anvendelsesformål komme på tale, kan de tilbagekøbte produkter komposteres eller underkastes en af den pågældende medlemsstat godkendt biologisk nedbrydningsproces.
3. Gratis uddeling ifølge stk. 1, litra a), første, andet og tredje led, og litra b), foretages af de relevante producentorganisationer under medlemsstaternes tilsyn.
Med hensyn til gratis uddeling af frugt til skolebørn kan Kommissionen dog inden for rammerne af foranstaltningerne vedrørende forskning og salgsfremstød tage initiativ til og ansvaret for lokale pilotaktioner.
4. Medlemsstaterne bidrager til at formidle kontakt mellem producentorganisationerne og de velgørende foreninger eller andre organisationer, som kan anvende de produkter, der er tilbagekøbt fra markedet inden for deres område, til en af de former for gratis uddeling, der er nævnt i stk. 1, litra a) og b).
5. Overdragelse af produkterne til foderstofindustrien foretages, som det skønnes mest hensigtsmæssigt af det organ, der er udpeget af den pågældende medlemsstat.
Destillation i henhold til stk. 1, litra c), foretages af destillationsvirksomhederne, enten for egen regning eller for det organs regning, som udpeges af den pågældende medlemsstat. I begge tilfælde gennemfører det nævnte organ transaktionerne på den måde, det skønner mest hensigtsmæssig.
6. Fællesskabet afholder på betingelser, der skal fastsættes efter proceduren i artikel 13 i forordning (EØF) nr. 729/70 (15), dels transportudgifterne i forbindelse med gratis uddeling efter stk. 1, litra a), dels sorterings- og emballeringsomkostningerne i forbindelse med gratis uddeling af æbler og citrusfrugter, når uddelingen foretages over et længere tidsrum som led i kontraktlige aftaler mellem producentorganisationer og de velgørende foreninger eller andre organer, der er nævnt i stk. 3.
7. Gennemførelsesbestemmelserne til denne artikel, særlig dem, der vedrører gratis uddeling og overdragelse af tilbagekøbte produkter, samt dem, der gør det muligt at undgå, at destillation af tilbagekøbte produkter skaber forstyrrelser på markedet for alkohol, vedtages efter proceduren i artikel 46.
AFSNIT V Ordning for samhandelen med tredjelande
Artikel 31
1. Ved indførsel til eller udførsel fra Fællesskabet af de i artikel 1, stk. 2, nævnte produkter kan der kræves fremlagt en import- eller eksportlicens.
Import- eller eksportlicensen udstedes af medlemsstaterne til enhver, der anmoder herom, uanset hvor i Fællesskabet han er etableret, uden at dette i øvrigt anfægter anvendelsen af artikel 36 og 37.
Import- eller eksportlicensen gælder for hele Fællesskabet. Licensudstedelsen kan gøres betinget af, at der stilles sikkerhed for opfyldelsen af forpligtelsen til at gennemføre indførslen eller udførslen inden for licensens gyldighedsperiode; sikkerheden fortabes helt eller delvis, hvis transaktionen ikke eller kun delvis har fundet sted inden for nævnte frist, undtagen i tilfælde af force majeure.
2. Import- og eksportlicensernes gyldighedsperiode og de øvrige gennemførelsesbestemmelser til denne artikel fastsættes efter proceduren i artikel 46.
Artikel 32
1. Medmindre andet er fastsat i denne forordning, anvendes toldsatserne i den fælles toldtarif for de i artikel 1, stk. 2, nævnte produkter.
2. Afhænger anvendelsen af toldsatserne i den fælles toldtarif af indgangsprisen for det indførte parti, skal rigtigheden af denne pris kontrolleres ved hjælp af en fast importværdi, som beregnes af Kommissionen for hvert enkelt oprindelsesland og hvert enkelt produkt på grundlag af et vejet gennemsnit af priserne på de pågældende produkter på medlemsstaternes repræsentative importmarkeder eller på andre markeder, hvis det er relevant.
Der kan dog efter proceduren i artikel 46 vedtages særlige bestemmelser til kontrol af indgangspriserne ved indførsel af produkter, som hovedsagelig er bestemt til forarbejdning.
3. Hvis den oplyste indgangspris for det pågældende parti er højere end den faste importværdi forhøjet med en margen, der fastsættes i overensstemmelse med stk. 5, og som højst må være 10 % over den faste værdi, skal der deponeres en sikkerhed, som svarer til importtolden, og som fastsættes på grundlag af den faste importværdi.
4. Hvis indgangsprisen for det pågældende parti ikke oplyses i forbindelse med toldbehandlingen, afhænger anvendelsen af toldsatserne i den fælles toldtarif af den faste importværdi eller af anvendelsen af de relevante bestemmelser i toldforskrifterne på betingelser, der fastlægges i overensstemmelse med stk. 5.
5. Gennemførelsesbestemmelserne til denne artikel fastsættes efter proceduren i artikel 46.
Artikel 33
1. For at undgå eller afhjælpe skadelige virkninger for Fællesskabets marked af indførsel af nogle af de i artikel 1, stk. 2, nævnte produkter pålægges indførsel til satsen i den fælles toldtarif af et eller flere af disse produkter en tillægsimporttold, hvis betingelserne i artikel 5 i den aftale om landbrug (16), der er indgået som led i de multilaterale handelsforhandlinger under Uruguay-runden, er opfyldt, undtagen i tilfælde, hvor der ikke er risiko for, at indførslen skaber forstyrrelser på Fællesskabets marked, eller virkningerne ikke står i forhold til det mål, der søges opnået.
2. De udløsningspriser, under hvilke der kan pålægges en tillægsimporttold, er dem, Fællesskabet meddeler Verdenshandelsorganisationen.
De mængder, der skal overskrides, for at der pålægges en tillægsimporttold, fastlægges navnlig på grundlag af indførslen til Fællesskabet i de tre år, der går forud for det år, hvor de i stk. 1 nævnte skadelige virkninger opstår eller vil kunne opstå.
3. De importpriser, der tages i betragtning ved pålæggelse af en tillægsimporttold, fastlægges på grundlag af cif-importpriserne for den pågældende sending.
Med henblik herpå kontrolleres cif-importpriserne på grundlag af de repræsentative priser for det pågældende produkt på verdensmarkedet eller Fællesskabets importmarked.
4. Gennemførelsesbestemmelserne til denne artikel vedtages efter proceduren i artikel 46. De omfatter navnlig:
a) de produkter, for hvilke der anvendes tillægsimporttold i henhold til artikel 5 i den landbrugsaftale, der er nævnt i stk. 1 i nærværende artikel
b) de øvrige kriterier, som er nødvendige for at sikre, at stk. 1 anvendes i overensstemmelse med artikel 5 i nævnte aftale.
Artikel 34
1. De toldkontingenter for de i artikel 1, stk. 2, nævnte produkter, der følger af de aftaler, der er indgået som led i de multilaterale handelsforhandlinger under Uruguay-runden, åbnes og forvaltes efter bestemmelser, der er fastlagt efter proceduren i artikel 46.
2. Forvaltningen af kontingenterne kan gennemføres efter en af følgende metoder eller ved en kombination af disse metoder:
a) en metode, der er baseret på den kronologiske rækkefølge af indgivelsen af ansøgninger (efter »først til mølle«-princippet)
b) en metode, der går ud på fordeling i forhold til de mængder, der er indgivet ansøgning for (efter den såkaldte metode med »samtidig behandling«)
c) en metode, hvor der tages hensyn til de traditionelle handelsstrømme (efter den såkaldte metode med »traditionelle/nye mønstre«).
Der kan fastsættes andre metoder. De må ikke medføre forskelsbehandling af de berørte erhvervsdrivende.
3. Forvaltningsmetoden skal, når det er relevant, tage hensyn til forsyningsbehovene på Fællesskabets marked og nødvendigheden af at sikre ligevægten på dette marked, idet der dog kan tages udgangspunkt i metoder, der tidligere er blevet anvendt til forvaltning af kontingenter svarende til dem, der er omhandlet i stk. 1, jf. dog de rettigheder, der følger af de aftaler, der er indgået som led i handelsforhandlingerne under Uruguay-runden.
4. De i stk. 1 omhandlede bestemmelser fastsætter åbning af årlige kontingenter, fastlægger om nødvendigt, med en hensigtsmæssig tidsfordeling, den forvaltningsmetode, der skal anvendes, og omfatter, hvis dette er relevant:
a) bestemmelser, der giver sikkerhed for produktets art, afsendelsessted og oprindelse
b) bestemmelser om anerkendelse af det dokument, der muliggør kontrol af garantierne med henblik på den i litra a) nævnte sikkerhed, og
c) betingelserne for udstedelse af importlicenser og disses gyldighedsperiode.
Artikel 35
1. For at muliggøre en økonomisk set betydelig udførsel af de i artikel 1, stk. 2, nævnte produkter på grundlag af priserne for disse produkter i den internationale handel og inden for de grænser, der følger af aftaler, som er indgået i overensstemmelse med traktatens artikel 228, kan forskellen mellem disse priser og priserne i Fællesskabet i fornødent omfang udlignes ved en eksportrestitution.
2. For tildeling af de mængder, der kan udføres med restitution, skal den fremgangsmåde, der fastlægges, være:
a) den, der passer bedst til produktets art og til situationen på det pågældende marked, således at de disponible ressourcer udnyttes så effektivt som muligt under hensyn til EF-eksportens effektivitet og struktur, uden at dette dog må føre til forskelsbehandling mellem små og store erhvervsdrivende
b) den, der administrativt set er mindst byrdefuld for de erhvervsdrivende under hensyn til de forvaltningsmæssige krav
c) af en sådan art, at der ikke sker nogen form for forskelsbehandling mellem de berørte erhvervsdrivende.
3. Restitutionen er ens for hele Fællesskabet.
Når situationen i den internationale handel eller særlige krav på visse markeder gør det nødvendigt, kan restitutionen for et bestemt produkt differentieres efter det pågældende produkts destination.
Restitutionerne fastsættes efter proceduren i artikel 46. Fastsættelsen sker med regelmæssige mellemrum.
Restitutioner, der fastsættes med regelmæssige mellemrum, kan om fornødent ændres af Kommissionen i løbet af en mellemliggende periode på begæring af en medlemsstat eller på Kommissionens eget initiativ.
4. Restitutionerne fastsættes under hensyn til:
a) situationen og den forventede udvikling med hensyn til:
- priserne for frugt og grøntsager på Fællesskabets marked og de disponible mængder
- priserne i den internationale handel
b) de laveste omkostninger i forbindelse med afsætning og transport fra Fællesskabets markeder til Fællesskabets havne eller øvrige eksportsteder samt omkostningerne i forbindelse med transport mv. til bestemmelseslandet
c) det økonomiske aspekt i forbindelse med den påtænkte udførsel
d) de begrænsninger, der følger af aftaler indgået i henhold til traktatens artikel 228.
5. De i stk. 1 nævnte gældende priser på Fællesskabets marked fastsættes under hensyn til de priser, som med henblik på udførsel viser sig at være de gunstigste.
De i stk. 1 nævnte gældende priser i den internationale handel fastsættes under hensyn til:
a) noteringerne på tredjelandenes markeder
b) de gunstigste importpriser i de tredjelande, der er bestemmelseslande, ved indførsel fra andre tredjelande
c) de i de eksporterende tredjelande konstaterede producentpriser
d) tilbudspriserne ved Fællesskabets grænse.
6. Restitutionen ydes kun på begæring og mod fremlæggelse af den pågældende eksportlicens.
7. Det restitutionsbeløb, der skal anvendes, er det, der gælder på dagen for licensansøgningen, og, hvis der er tale om en differentieret restitution, som samme dag gælder:
a) for den i licensen angivne destination
b) for den faktiske destination, hvis denne afviger fra den destination, der er anført i licensen. I så fald må beløbet ikke overstige det beløb, der gælder for den i licensen angivne destination.
For at undgå misbrug af fleksibiliteten i dette stykke kan der træffes passende foranstaltninger.
8. Stk. 6 og 7 kan efter proceduren i artikel 46 fraviges for de i artikel 1, stk. 2, nævnte produkter, hvis der ydes restitutioner for disse i forbindelse med fødevarehjælp.
9. Restitutionen betales, når det godtgøres, at produkterne:
- er udført fra Fællesskabet
- har oprindelse i Fællesskabet og
- hvis der er tale om en differentieret restitution, har nået den destination, der er anført i licensen, eller en anden destination, for hvilken der har været fastsat en restitution, uden at dette berører stk. 7, litra b). Undtagelser fra denne bestemmelse kan dog fastsættes efter proceduren i artikel 46, såfremt der fastlægges betingelser, der frembyder tilsvarende garantier.
10. Overholdelse af de mængdemæssige begrænsninger, der er en følge af de aftaler, der er indgået i henhold til traktatens artikel 228, sikres på grundlag af de eksportlicenser, der udstedes for de deri fastsatte referenceperioder, og som gælder for de pågældende produkter.
For så vidt angår overholdelsen af de forpligtelser, der følger af de aftaler, der er indgået som led i handelsforhandlingerne under Uruguay-runden, berøres eksportlicensernes gyldighed ikke af referenceperiodens udløb.
11. Gennemførelsesbestemmelserne til denne artikel, herunder bestemmelser vedrørende genfordeling af de ikke tildelte eller ikke opbrugte mængder, der kan udføres, vedtages efter proceduren i artikel 46.
Artikel 36
1. Medmindre andet er fastsat i denne forordning eller vedtaget i henhold til en af dens bestemmelser, er følgende forbudt ved indførsel af de i artikel 1, stk. 2, nævnte produkter fra tredjelande:
- opkrævning af afgifter med en virkning svarende til told
- anvendelse af kvantitative restriktioner eller foranstaltninger med tilsvarende virkning.
2. De almindelige regler for fortolkningen af den kombinerede nomenklatur og de særlige regler for dens anvendelse gælder ved tariferingen af de produkter, der er omfattet af denne forordning; den toldnomenklatur, der følger af anvendelsen af denne forordning, optages i den fælles toldtarif.
Artikel 37
1. Der kan i samhandelen med tredjelande anvendes egnede foranstaltninger, hvis markedet inden for Fællesskabet for et eller flere af de i artikel 1, stk. 2, nævnte produkter på grund af indførsel eller udførsel rammes eller trues af alvorlige forstyrrelser, som kan bringe virkeliggørelsen af de i traktatens artikel 39 nævnte mål i fare.
Disse foranstaltninger kan kun anvendes, enten indtil den faktiske forstyrrelse eller truslen herom er ophørt, eller indtil de mængder, der er trukket ud af handelen eller er opkøbt, er formindsket mærkbart.
Rådet, der træffer afgørelse på forslag af Kommissionen efter afstemningsproceduren i traktatens artikel 43, stk. 2, vedtager de generelle gennemførelsesbestemmelser til dette stykke og fastsætter de tilfælde, hvor medlemsstaterne kan træffe beskyttelsesforanstaltninger, samt grænserne herfor.
2. Indtræder den i stk. 1 nævnte situation, træffer Kommissionen på begæring af en medlemsstat eller på eget initiativ bestemmelse om de nødvendige foranstaltninger, som meddeles medlemsstaterne og straks finder anvendelse. Har Kommissionen fået forelagt en begæring fra en medlemsstat, træffer den afgørelse herom senest tre arbejdsdage efter begæringens modtagelse.
3. Enhver medlemsstat kan inden for en frist på tre arbejdsdage efter meddelelsesdagen indbringe den af Kommissionen trufne foranstaltning for Rådet. Rådet træder straks sammen. Det kan med kvalificeret flertal bekræfte, ændre eller annullere den pågældende foranstaltning.
4. Denne artikel anvendes under iagttagelse af de forpligtelser, der følger af de internationale aftaler, som er indgået i overensstemmelse med traktatens artikel 228, stk. 2.
AFSNIT VI National kontrol og fællesskabskontrol
Artikel 38
1. Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til at sikre kontrollen med overholdelsen af fællesskabsforskrifterne for markederne for frugt og grøntsager, navnlig inden for de områder, der er anført i bilag IV.
2. Når det er relevant at foretage kontrol i form af stikprøver, skal medlemsstaterne gennem arten og hyppigheden af de foretagne prøver og på grundlag af risikoanalyser sørge for, at kontrollen er repræsentativ for den kontrollerede foranstaltning og for hele deres område, samt at den står i et passende forhold til mængden af de frugt- og grøntsagsprodukter, der markedsføres eller opbevares med henblik på markedsføring.
Modtagere af de offentlige midler skal kontrolleres systematisk, uden at kontrollen på andre områder berøres heraf.
3. Kommissionen og medlemsstaterne påser, at de ansvarlige instanser råder over et tilstrækkeligt stort, kvalificeret og erfarent personale til effektivt at kunne udføre kontrollen af navnlig de i bilag IV anførte områder.
Artikel 39
1. Uden at dette i øvrigt berører den kontrol, de nationale myndigheder foretager i henhold til artikel 38, kan Kommissionen i samarbejde med de kompetente instanser i den pågældende medlemsstat gennemføre kontrol på stedet eller anmode en medlemsstat om at gøre det, for at sikre, at fællesskabsforskrifterne for markederne for frugt og grøntsager anvendes ensartet, navnlig på de i bilag IV anførte områder.
2. Kommissionen giver på forhånd den pågældende medlemsstat skriftlig meddelelse om, hvad den planlagte kontrol gælder, hvorfor og hvor den gennemføres, og på hvilken dato den begynder samt om inspektørernes identitet og beføjelser.
Artikel 40
1. Til gennemførelse af bestemmelserne i artikel 39 oprettes der et særligt inspektørkorps for markederne for frugt og grøntsager sammensat af embedsmænd fra Kommissionen med den fornødne faglige viden, uddannelse og erfaring til at gennemføre deres opgaver og eventuelt embedsmænd, der på anmodning af Kommissionen og med den pågældende medlemsstats samtykke udpeges blandt det personale, der er omhandlet i artikel 38, stk. 3, med henblik på deltagelse i særlige undersøgelser.
2. Det særlige inspektørkorps udfører følgende opgaver under ledelse af Kommissionen:
a) deltagelse i kontrol, som tilrettelægges og gennemføres af medlemsstaternes ansvarlige instanser
b) gennemførelse på Kommissionens initiativ af den i artikel 39 omhandlede kontrol, som den pågældende medlemsstats embedsmænd opfordres til at deltage i
c) evaluering af de etablerede nationale kontrolordninger, udførte procedurer og opnåede resultater
d) indsamling af alle oplysninger om de retlige eller andre foranstaltninger, de kompetente myndigheder har truffet for at forbedre overholdelsen af fællesskabsforskrifterne for markederne for frugt og grøntsager
e) udvikling af samarbejdet og informationsudvekslingen mellem instanserne i de forskellige medlemsstater med henblik på at medvirke til, at forskrifterne for markederne for frugt og grøntsager anvendes ensartet, og at lette omsætningen af sektorens produkter.
3. Kommissionen underretter i god tid, inden den kontrol, der er omhandlet i stk. 2, litra b), påbegyndes, den ansvarlige instans i den medlemsstat, på hvis område kontrollen skal finde sted.
4. Kommissionen fastlægger selv de steder, hvor dens kontrol skal foretages, og fastsætter i samarbejde med de pågældende medlemsstater de praktiske bestemmelser vedrørende kontrollen.
Artikel 41
1. Kontrollen i henhold til artikel 40, stk. 2, litra b), gennemføres i overensstemmelse med artikel 9, stk. 2, i forordning (EØF) nr. 729/70.
Kommissionens inspektører udviser under deres kontrolvirksomhed en optræden, som er forenelig med de regler og den praksis, der gælder for faget i den pågældende medlemsstat, og de har tavshedspligt.
2. Kommissionen opretter relevante kontakter med den kompetente instanser i medlemsstaterne med henblik på i fællesskab at udarbejde kontrolprogrammer. Medlemsstaterne samarbejder med Kommissionen, så den lettere kan løse denne opgave.
3. Kommissionen sender snarest muligt en meddelelse om resultaterne af inspektørernes arbejde til den pågældende medlemsstats kompetente instans. I meddelelsen gøres der rede for de vanskeligheder og overtrædelser af den gældende bestemmelser for markederne for frugt og grøntsager, der måtte være konstateret.
4. Den pågældende medlemsstat meddeler snarest muligt Kommissionen, hvilke foranstaltninger den har truffet for at bringe de pågældende vanskeligheder og overtrædelser til ophør.
Artikel 42
Enhver uregelmæssighed, som konstateres i forbindelse med en kontrol, og som kunne få finansielle følger for EUGFL, Garantisektionen, behandles efter bestemmelserne i forordning (EØF) nr. 595/91 (17). Den medlemsstat, på hvis område uregelmæssigheden er konstateret, skal foretage den indberetning, der er fastsat i artikel 3 i nævnte forordning.
Enhver ukorrekt anvendelse af fællesskabsreglerne fra en medlemsstats side, som konstateres i forbindelse med Kommissionens kontrol, og som kunne få finansielle følger for EUGFL, Garantisektionen, behandles efter bestemmelserne i artikel 5, stk. 2, litra c), i forordning (EØF) nr. 729/70.
AFSNIT VII Almindelige bestemmelser
Artikel 43
Medmindre andet er bestemt i denne forordning, finder traktatens artikel 92, 93 og 94 anvendelse på produktionen og afsætningen af de i artikel 1, stk. 2, nævnte produkter.
Artikel 44
1. Medlemsstaterne og Kommissionen udveksler de oplysninger, der er nødvendige for anvendelsen af denne forordning. Det fastlægges efter proceduren i artikel 46, hvilke oplysninger der skal udveksles. Efter samme procedure vedtages de nærmere bestemmelser vedrørende meddelelse og udbredelse af disse oplysninger.
2. De i stk. 1 omhandlede oplysninger skal mindst omfatte oplysninger om de dyrkede arealer og de mængder, der høstes, afsættes eller ikke markedsføres i henhold til artikel 23.
Oplysningerne indsamles:
- af producentorganisationerne for så vidt angår disses medlemmer, jf. dog artikel 11 og 19
- af medlemsstaternes ansvarlige instanser for så vidt angår de producenter, som ikke er medlem af nogen af de organisationer, der er omhandlet i denne forordning. Den pågældende medlemsstat kan helt eller delvis overdrage denne opgave til en eller flere producentorganisationer.
3. Medlemsstaterne træffer alle nødvendige foranstaltninger for at sikre indsamlingen af de i stk. 2 nævnte oplysninger; de sikrer endvidere, at oplysningerne er korrekte, at de underkastes statistisk behandling, og at de regelmæssigt indberettes til Kommissionen. De fastsætter bestemmelser om anvendelse af sanktioner, hvis de pågældende opgaver ikke udføres som foreskrevet som følge af uacceptable forsinkelser eller systematisk forsømmelighed. De giver Kommissionen meddelelse om foranstaltningerne.
4. Kommissionen underretter regelmæssigt på den mest hensigtsmæssige måde medlemsstaterne om de i stk. 1 omhandlede oplysninger samt om de konklusioner, den har draget på grundlag heraf. Gennemførelsesbestemmelserne fastlægges efter proceduren i artikel 46.
Artikel 45
Der nedsættes en forvaltningskomité for friske frugter og grøntsager, i det følgende benævnt »komitéen«, som består af repræsentanter for medlemsstaterne og har en repræsentant for Kommissionen som formand.
Artikel 46
1. Når der henvises til proceduren i denne artikel, indbringer formanden sagen for komitéen, enten på eget initiativ eller efter anmodning fra en medlemsstats repræsentant.
2. Kommissionens repræsentant forelægger komitéen et udkast til de foranstaltninger, der skal træffes. Komitéen afgiver udtalelse om dette udkast inden for en frist, som formanden kan fastsætte under hensyn til, hvor meget det pågældende spørgsmål haster. Den udtaler sig med det flertal, der er fastsat i traktatens artikel 148, stk. 2, for vedtagelse af de afgørelser, som Rådet skal træffe på forslag af Kommissionen. Under afstemninger i komitéen tillægges de stemmer, der afgives af repræsentanterne for medlemsstaterne, den vægt, der er fastlagt i nævnte artikel. Formanden deltager ikke i afstemningen.
3. a) Kommissionen vedtager foranstaltninger, der straks finder anvendelse.
b) Hvis de ikke er i overensstemmelse med den af komitéen afgivne udtalelse, underrettes Rådet dog straks af Kommissionen om disse foranstaltninger. Kommissionen kan i så fald udsætte gennemførelsen af de foranstaltninger, den har truffet afgørelse om, i et tidsrum på højst en måned regnet fra datoen for denne underretning.
Rådet kan med kvalificeret flertal træffe en anden afgørelse inden for en frist på en måned.
Artikel 47
Komitéen kan undersøge ethvert andet spørgsmål, som formanden forelægger den enten på eget initiativ eller på begæring af en medlemsstats repræsentant.
Artikel 48
Gennemførelsesbestemmelserne til denne forordning, herunder også de finansielle og ikke finansielle administrative sanktioner vedtages efter proceduren i artikel 46, afhængigt af, hvilke behov der gør sig gældende i sektoren.
Artikel 49
Ved anvendelsen af denne forordning skal der på passende måde tages hensyn til både de i traktatens artikel 39 og artikel 110 fastsatte mål.
Artikel 50
Medlemsstaterne træffer passende foranstaltninger til at straffe overtrædelser af denne forordning og forebygge og bekæmpe svig.
Artikel 51
Medlemsstaterne meddeler Kommissionen de love og administrative bestemmelser, som de vedtager med henblik på anvendelsen af eller i henhold til denne forordning, senest en måned efter deres vedtagelse. Det samme gælder for ændringer af disse bestemmelser.
Artikel 52
1. Udgifterne i forbindelse med udbetalingen af EF-tilbagekøbsgodtgørelsen og med fællesskabsfinansieringen af driftsfonden, af særforanstaltningerne efter artikel 17 og artikel 53, 54 og 55 samt af de kontrolforanstaltninger, som udføres af de eksperter fra medlemsstaterne, der er stillet til rådighed for Kommissionen i henhold til artikel 40, stk. 1, betragtes som interventioner til regulering af landbrugsmarkederne efter artikel 1, stk. 2, litra b), i forordning (EØF) nr. 729/70.
2. Støtte, som ydes af medlemsstaterne i henhold til artikel 14 og 15, stk. 6, sidste afsnit, udgør en fælles aktion, jf. artikel 2, stk. 1, i forordning (EØF) nr. 4256/88 (18). De skal indgå i de overslag over de årlige udgifter, der er omhandlet i artikel 31, stk. 1, i forordning (EØF) nr. 2328/91 (19).
Artikel 1, stk. 3, i forordning (EØF) nr. 2328/91 gælder for støtte, der er nævnt i nærværende stykke.
Udbetalingen af støtten foregår i overensstemmelse med artikel 21 i Rådets forordning (EØF) nr. 4253/88 (20). Betalingen af restbeløbet eller refusionen sker dog ud over betingelserne i stk. 4 i nævnte artikel på grundlag af:
a) en erklæring om de udgifter, medlemsstaterne har afholdt i et kalenderår, og
b) en rapport om anvendelsen af foranstaltningerne i det pågældende kalenderår udarbejdet ifølge artikel 25, stk. 4, i nævnte forordning
som forelægges for Kommissionen inden den 1. juli i det efterfølgende år.
3. Kommissionen vedtager gennemførelsesbestemmelserne til stk. 2 efter høring af den komité, der er nævnt i artikel 29 i forordning (EØF) nr. 4253/88.
4. Bestemmelserne i afsnit VI anvendes, uden at dette berører anvendelsen af forordning (EØF) nr. 4045/89 (21).
Artikel 53
De rettigheder, som producentorganisationerne inden denne forordnings ikrafttræden har erhvervet i henhold til artikel 14 og afsnit IIa i forordning (EØF) nr. 1035/72, består, indtil de udløber.
Artikel 54
1. Fællesskabet deltager med op til 50 % i finansieringen af aktioner, der tager sigte på at øge og forbedre forbruget og anvendelsen af nødder i Fællesskabet.
2. De i stk. 1 omhandlede aktioner har til formål:
- at forbedre produkternes kvalitet, navnlig ved at foretage markedsundersøgelser og finde nye anvendelsesmuligheder, herunder midler til at tilpasse produktionen hertil
- indførelse af nye pakningsmåder
- udsendelse af råd om markedsføring til de forskellige virksomheder inden for sektoren
- afholdelse af og deltagelse i messer og andre handelsforanstaltninger.
3. Kommissionen fastlægger aktionerne i stk. 2 efter proceduren i artikel 46 eller definerer nye aktioner.
Artikel 55
For hasselnødder, der høstes i produktionsårene 1997/98, 1998/99 og 1999/2000, ydes der et tilskud på 15 ECU/100 kg til producentorganisationer, der er anerkendt i henhold til forordning (EØF) nr. 1035/72 eller i henhold til nærværende forordning, og som i 1997 iværksætter en plan for forbedring af kvaliteten som omhandlet i artikel 14d i forordning (EØF) nr. 1035/72 eller et driftsprogram som omhandlet i nærværende forordning.
Artikel 56
Kommissionen forelægger senest den 31. december 2000 Rådet en rapport om, hvorledes denne forordning virker, eventuelt ledsaget af relevante forslag.
Artikel 57
Skal der træffes foranstaltninger for at lette overgangen fra den gamle ordning til den ordning, der indføres ved nærværende forordning, træffes disse efter proceduren i artikel 46.
Artikel 58
1. Denne forordning træder i kraft på dagen for offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende.
Den anvendes fra den 1. januar 1997. Afsnit IV finder dog først anvendelse for de enkelte produkter i bilag I fra begyndelsen af produktionsåret 1997/98.
2. Forordning (EØF) nr. 1035/72, (EØF) nr. 3285/83, (EØF) nr. 1319/85, (EØF) nr. 2240/88, (EØF) nr. 1121/89 og (EØF) nr. 1198/90 ophæves med virkning fra tidspunktet for iværksættelsen af de tilsvarende bestemmelser i nærværende forordning.
Henvisninger til de ophævede forordninger gælder som henvisninger til nærværende forordning og læses i overensstemmelse med sammenligningstabellen i bilag VI.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Luxembourg, den 28. oktober 1996.
NEUVOSTON ASETUS (EY) N:o 2200/96,
annettu 28 päivänä lokakuuta 1996,
hedelmä- ja vihannesalan yhteisestä markkinajärjestelystä
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen, ja erityisesti sen 42 ja 43 artiklan,
ottaa huomioon komission ehdotuksen (1),
ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon (2),
ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (3),
sekä katsoo, että
1) erilaisten muutostekijöiden vuoksi hedelmä- ja vihannesala on tällä hetkellä uudessa tilanteessa, johon tuottajien on mukauduttava; sen vuoksi tämän alan yhteisen markkinajärjestelyn perussääntöjen uudistaminen on perusteltua; niiden lukuisten muutosten vuoksi, joita hedelmä- ja vihannesalan yhteiseen markkinajärjestelyyn on tehty sen käyttöönoton jälkeen, olisi annettava uusi asetus selvyyden vuoksi,
2) on suotavaa liittää tähän uuteen asetukseen hedelmä- ja vihannesalan tuottajajärjestöjen antamien tiettyjen sääntöjen soveltamisalan laajentamista koskevista yleisistä säännöistä 14 päivänä marraskuuta 1983 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 3285/83 (4), yhteisön hedelmä- ja vihannesalan säännösten soveltamista koskevien valvontakeinojen vahvistamisesta 23 päivänä toukokuuta 1985 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1319/85 (5), hedelmä- ja vihannesalan yhteisestä markkinajärjestelystä annetun asetuksen (ETY) N:o 1035/72 16 b artiklan soveltamissäännöistä persikoiden, sitruunoiden ja appelsiinien osalta 19 päivänä heinäkuuta 1988 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2240/88 (6), omenien ja kukkakaalien interventiokynnyksen käyttöön ottamisesta 27 päivänä huhtikuuta 1989 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1121/89 (7) ja yhteisön sitrusviljelmärekisterin perustamisesta 7 päivänä toukokuuta 1990 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1198/90 (8) keskeisimmät säännökset; sen vuoksi kyseiset asetukset olisi kumottava,
3) tuotteiden luokittelu sellaisia yhteisiä ja pakollisia vaatimuksia noudattaen, joita sovelletaan yhteisössä kaupan pidettäviin tai kolmansiin maihin vietäviin hedelmiin ja vihanneksiin, muodostaa toisaalta viitekehyksen kaupan vilpittömyyden ja markkinoiden avoimuuden edistämiseksi sekä toisaalta poistaa näiltä markkinoilta tuotteet, joiden laatu ei ole tyydyttävä; näiden vaatimusten noudattaminen vaikuttaa näin myös tuotannon kannattavuutta parantavasti,
4) yksinkertaisuuden vuoksi vaikuttaa tarkoituksenmukaiselta vahvistaa markkinoiden kannalta merkityksellisiä hedelmiä ja vihanneksia koskevat vaatimukset, joissa otetaan huomioon Yhdistyneiden Kansakuntien Euroopan talouskomissiossa (ECE/YK) vahvistetut vaatimukset; on tarpeen säätää edellytyksistä, joilla kansainvälisiä vaatimuksia voidaan mukauttaa yhteisön erityistarpeisiin,
5) vaatimusten asettaminen voi olla täysin tehokasta ainoastaan, jos vaatimuksia sovelletaan, poikkeustapauksia lukuun ottamatta, kaikissa kaupan pitämisen vaiheissa ja jo tuotantoalueilta alkaen; poikkeuksista voidaan kuitenkin säätää tiettyjen joko merkitykseltään hyvin vähäisten ja täsmällisten tai kaupan pitämisen alkuvaiheessa tapahtuvien toimintojen tai jalostukseen tarkoitettujen tuotteiden osalta; myös mahdollisuus, että tarjonta on poikkeuksellisen vähäistä tai runsasta, on otettava huomioon; tuotteen haltijan on oltava vastuussa vaatimusten noudattamisesta, jotta vaatimusten edellyttämä laatu voitaisiin paremmin taata; erityisesti hedelmien ja vihannesten ominaispiirteitä koskevat kuluttajien vaatimukset edellyttävät, että päällysmerkinnät sisältävät tuotteiden alkuperän aina vähittäiskauppaan asti ja sen mukaan lukien,
6) hedelmien ja vihannesten tuotannossa ja kaupan pitämisessä on otettava huomioon ympäristönäkökohdat sekä viljelymenetelmien tasolla että huolehdittaessa käytetyistä tarvikkeista ja hävitettäessä tuotannosta poistettuja tuotteita, erityisesti vesien laadun suojelun, luonnon monimuotoisuuden säilyttämisen ja maisemanhoidon osalta,
7) tuottajaorganisaatiot ovat yhteisen markkinajärjestelyn perustana, ja ne varmistavat omalla tasollaan markkinoiden hajautetun toiminnan; kysynnän keskittyessä yhä enenevässä määrin tarjonnan keskittyminen kyseisiin organisaatioihin vaikuttaa entistä enemmän taloudelliselta välttämättömyydeltä tuottajien aseman vahvistamiseksi markkinoilla; tämän keskittymisen on perustuttava vapaaehtoisuuteen ja hyötyihin, jotka tuottajaorganisaatiot voivat tarjota jäsenilleen palvelujen laajuuden ja tehokkuuden ansiosta; tämä ei kuitenkaan saa vaikuttaa tuotteiden toimituksiin sellaisille erityistuotteiden organisaatioille, jotka ovat olemassa jo ennen tämän asetuksen voimaantuloa,
8) jäsenvaltio voi hyväksyä yhteisen markkinajärjestelyn tavoitteiden saavuttamiseen soveltuvan tuottajaorganisaation ainoastaan, jos tämä täyttää ne tietyt edellytykset, joihin se on omalta osaltaan sitoutunut ja joihin se säännöissään velvoittaa jäsenensä sitoutumaan; tuottajien sellaisten ryhmittymien, jotka haluavat saada tuottajaorganisaation aseman tämän asetuksen mukaisesti, on voitava saada siirtymäaika, jonka kuluessa niille voidaan myöntää kansallista ja yhteisön rahoitustukea, jos ne tekevät tiettyjä sitoumuksia ja noudattavat niitä,
9) on aiheellista säätää siirtymäkaudesta niiden tuottajaorganisaatioiden osalta, jotka on jo nyt hyväksytty asetuksen (ETY) N:o 1035/72 (9) mukaisesti, mutta jotka eivät vielä voi täyttää tämän asetuksen vaatimuksia hyväksymisen osalta; tällaisten organisaatioiden on osoitettava valmiutensa tarvittavien muutosten tekemiseen,
10) tuottajaorganisaatioiden saattamiseksi vastuullisiksi erityisesti niiden tekemien taloudellisten päätösten osalta ja niille myönnettyjen julkisten varojen käytön suuntaamiseksi tulevaisuutta ajatellen olisi vahvistettava edellytykset, joiden mukaisesti tällaisia varoja voidaan käyttää; tuottajaorganisaatioiden toimintarahastojen yhteisrahoitus vaikuttaa tarkoituksenmukaiselta ratkaisulta,
11) toimintarahastojen olemassaolo ja moitteeton toiminta edellyttävät, että tuottajaorganisaatiot ottavat vastuun jäsentensä koko asianomaisesta tuotannosta,
12) yhteisön menojen hallitsemiseksi toimintarahaston muodostaville tuottajaorganisaatioille myönnettävälle tuelle on asetettava yläraja,
13) alueilla, joilla tuotannon organisointi olisi vähäistä, on sallittava luonteeltaan kansallisen, täydentävän taloudellisen tuen myöntäminen; yhteisön olisi kyettävä korvaamaan nämä tuet yhteisön tukikehyksen kautta jäsenvaltioille, jotka ovat rakenteellisista syistä erityisen epäedullisessa asemassa,
14) tuottajaorganisaatioiden tai niiden liittojen toiminnan tehostamiseksi entisestään ja toivottavan vakauden varmistamiseksi markkinoilla olisi jäsenvaltioiden sallittava tietyin edellytyksin ulottaa erityisesti tuotannossa, markkinoille saattamisessa ja ympäristönsuojelussa sovellettavat säännöt, jotka kyseisen alueen tuottajaorganisaatio tai -liitto on antanut jäsenilleen, koskemaan kyseisen alueen kaikkia organisaatioon kuulumattomia tuottajia; tietyt sääntöjen ulottamisesta aiheutuvat kulut olisi voitava saattaa todisteiden esittämistä vastaan kyseisten tuottajien maksettaviksi, jos nämä hyötyvät sääntöjen vaikutuksista,
15) yksittäisten tai jo ryhmittyneiden toimijoiden aloitteesta muodostetuissa, toimialakohtaisissa organisaatioissa, jotka edustavat huomattavaa osaa hedelmä- ja vihannesalan eri ammattiryhmistä, markkinatilanteet voidaan ottaa huomioon entistä paremmin ja taloudellisen käyttäytymisen kehittymistä voidaan edistää tietämyksen ja jopa tuotannonjärjestämisen, tarjontamuotojen ja kaupan pitämisen parantamiseksi entisestään; kyseisten toimialakohtaisten organisaatioiden toimien vaikuttaessa yleisesti perustamissopimuksen 39 artiklan ja erityisesti tämän asetuksen tavoitteiden toteutumiseen jäsenvaltioille olisi voitava kyseisten toimien määrittelemisen jälkeen antaa mahdollisuus hyväksyä erityisesti ne kyseisistä organisaatioista, jotka osoittavat kiistattomasti edustavuutensa ja harjoittavat edellä mainittujen tavoitteiden saavuttamista edistävää toimintaa; tuottajaorganisaatioiden tai niiden liittojen antamien sääntöjen ulottamista ja tästä ulottamisesta aiheutuvien kulujen jakamista koskevia säännöksiä on, ottaen huomioon tavoitteiden samankaltaisuus, sovellettava myös toimialakohtaisesti,
16) hintojen vakauttamiseksi olisi toivottavaa, että tuottajaorganisaatiot voisivat vaikuttaa markkinoilla erityisesti päättämällä olla saattamatta myyntiin tiettyjä tuotemääriä tiettyinä ajanjaksoina; kyseisiä markkinoiltapoistamistoimia ei voida pitää markkinoita korvaavana vaihtoehtona; sen vuoksi yhteisön osallistuminen niiden rahoitukseen voidaan toisaalta taata ainoastaan tuotannon määrätyn prosenttiosuuden osalta ja toisaalta sen on rajoituttava alennettuun yhteisön korvaukseen, sanotun kuitenkaan rajoittamatta toimintarahastojen hyödyntämistä tähän tarkoitukseen; yksinkertaisuuden vuoksi on osoittautunut perustelluksi pitää voimassa yksi yhdenmukainen yhteisön korvaus kaikille tuotteille; samansuuruisen vähennyksen aikaansaamiseksi kaikkien tuotteiden osalta tietyt eriyttämiset ovat osoittautuneet tarpeellisiksi,
17) interventiotoimenpiteillä voi olla täysi vaikutus ainoastaan, jos markkinoilta poistettuja tuotteita ei saateta takaisin tämäntyyppisille tuotteille tavanomaisiin jakelukanaviin; olisi määriteltävä tämän edellytyksen täyttävien käyttötarkoitusten ja käyttötapojen eri muodot, jotta vältyttäisiin mahdollisimman pitkälle markkinoilta poistettujen tuotteiden hävittämiseltä,
18) markkinoilta poistettujen tuotteiden uusi hallinnoimistapa mahdollistaa samalla voimassa olevien kynnysten ylittämisen seurauksia koskevien säännösten kumoamisen; on kuitenkin tarkoituksenmukaista säilyttää niiden periaate siirtymäkauden ajan ja antaa komissiolle toimivalta panna asia täytäntöön tarvittaessa,
19) asetuksessa (EY) N:o 3290/94 (10) vahvistettiin Uruguayn kierroksen monenvälisten kauppaneuvottelujen osana tehtyjen sopimusten täytäntöönpanemiseksi maatalousalalla tarvittavat mukautukset ja siirtymätoimenpiteet ja erityisesti kolmansien maiden kanssa hedelmä- ja vihannesalalla käytävää kauppaa koskeva uusi järjestelmä; mainitun asetuksen liitteessä XIII olevat määräykset liitetään tähän asetukseen; jalostusteollisuuteen tarkoitettuja tuotteita yhteisöön tuotaessa niitä ei kuitenkaan myydä kaupintaan; tässä tapauksessa tulohinnan todentaminen voi tapahtua muun kuin kiinteän arvon perusteella; kyseistä säännöstä olisi täydennettävä tältä osin,
20) kaikkien yhteisen markkinajärjestelyn piiriin kuuluvien toimijoiden on noudatettava kyseisen järjestelyn sääntöjä, tai muutoin sääntöjen vaikutus vääristyy, mistä aiheutuu seurauksia joko julkisten varojen käytön tai toimijoiden välisen kilpailun tasolla; sen vuoksi alalle olisi perustettava yhteisön erityistarkastajien elin; talousarvioon ja tehokkuuteen liittyvistä syistä tämän tarkastajien elimen on koostuttava komission virkamiehistä ja mahdollisesti muista virkailijoista; on tarpeen säätää myös yhteisön seuraamuksista, jotta voidaan varmistaa uuden järjestelmän yhdenmukainen soveltaminen kaikkialla yhteisössä,
21) markkinoiden tarkka tuntemus on hyvin tärkeä osa yhteisen markkinajärjestelyn moitteetonta hallinnointia; olisi säädettävä tarpeellisista toimenpiteistä tätä tarkoitusta varten,
22) tiettyjen tukien myöntäminen vaarantaisi yhteismarkkinoiden toiminnan; tämän vuoksi myös tässä asetuksessa tarkoitetulla alalla olisi aloitettava sellaisten perustamissopimuksen määräysten soveltaminen, joiden mukaan jäsenvaltioiden myöntämät tuet voidaan arvioida ja yhteismarkkinoille soveltumattomat tuet kieltää,
23) hedelmä- ja vihannesalan yhteisessä markkinajärjestelyssä on otettava samanaikaisesti ja tarkoituksenmukaisella tavalla huomioon perustamissopimuksen 39 ja 110 artiklassa määrätyt tavoitteet,
24) tämän asetuksen säännösten täytäntöönpanon helpottamiseksi olisi säädettävä menettelystä, jolla toteutetaan jäsenvaltioiden ja komission tiivis yhteistyö hallintokomiteassa, ja
25) satovuosina 1997/1998, 1998/1999 ja 1999/2000 korjatuille hasselpähkinöille on myönnettävä kiinteää tukea sen varmistamiseksi, että hasselpähkinäalalla selviydyttäisiin erityisen epäsuotuisasta suhdannetilanteesta,
ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN:
1 artikla
1. Tällä asetuksella perustetaan hedelmä- ja vihannesalan yhteinen markkinajärjestely.
2. Yhteinen järjestely koskee seuraavia tuotteita:
TAULUKON PAIKKA
3. Edellä 2 kohdassa tarkoitettujen tuotteiden markkinointivuodet vahvistetaan tarvittaessa 46 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen.
I OSASTO Tuotteiden luokittelu
2 artikla
1. Tuoreina kuluttajalle toimitettaviksi tarkoitetut tuotteet voidaan luokitella laatuvaatimusjärjestelmän avulla.
2. Liitteessä I lueteltuja tuoreita hedelmiä ja vihanneksia koskevat vaatimukset annetaan 46 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen yhteisen markkinajärjestelyn panemiseksi täytäntöön. Vaatimuksia annettaessa otetaan huomioon Euroopan talouskomission pilaantuvien tuotteiden laatuvaatimusten asettamista ja laadun parantamista käsittelevän työryhmän suosittelemat ECE/YK-vaatimukset.
Uusien vaatimusten antamiseen asti sovelletaan edelleen asetuksen (ETY) N:o 1035/72 2 artiklan mukaisesti määriteltyjä vaatimuksia.
3. Komissio voi 46 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen laajentaa liitteessä I olevan luettelon koskemaan myös muita tuotteita.
3 artikla
1. Tuotteita, joille laatuvaatimukset on vahvistettu, voidaan pitää esillä myyntitarkoituksessa, saattaa myyntiin tai myydä, toimittaa tai pitää kaupan jollakin muulla tavoin yhteisössä ainoastaan, jos ne ovat mainittujen vaatimusten mukaisia. Tuotteiden haltija on vastuussa vaatimustenmukaisuuden noudattamisesta.
Jäsenvaltiot voivat kuitenkin vapauttaa laatuvaatimusten tai niiden tiettyjen säännösten noudattamisvelvollisuudesta:
a) tuotteet, jotka tuottaja pitää esillä myyntitarkoituksessa, saattaa myyntiin, myy, toimittaa tai pitää kaupan muulla tavoin tukkumyyntipaikoilla, ja erityisesti tuotantoalueella sijaitsevilla tuottajamarkkinoilla;
b) tuotteet, jotka kuljetetaan näiltä tukkumyyntipaikoilta samalla tuotantoalueella sijaitseville kauppakunnostus- ja pakkaamispaikoille tai varastointipaikoille.
Toista alakohtaa sovellettaessa kyseisen jäsenvaltion on ilmoitettava asiasta komissiolle ja toimitettava sille tiedot toteuttamistaan toimenpiteistä.
2. Laatuvaatimusten noudattamisvelvollisuus tuotantoalueella ei koske:
a) tuotteita, jotka tuottaja myy tai toimittaa kauppakunnostus- ja pakkaamispaikoille tai varastointipaikoille, tai tuotteita, jotka kuljetetaan tuottajan tilalta näille paikoille;
b) varastointipaikoilta kauppakunnostus- ja pakkaamispaikoille kuljetettavia tuotteita.
3. Laatuvaatimusten noudattamisvelvollisuus ei koske:
a) tuotteita, jotka kuljetetaan jalostuslaitoksiin, jollei teolliseen jalostukseen tarkoitetuille tuotteille mahdollisesti 46 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen vahvistetuista vähimmäislaatuvaatimuksista muuta johdu,
b) tuotteita, jotka tuottaja luovuttaa tilallaan kuluttajalle tämän henkilökohtaisiin tarpeisiin, tai
c) komission jonkin jäsenvaltion pyynnöstä 46 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen tekemällä päätöksellä tietyn seudun tuotteita, jotka myydään tämän seudun vähittäiskaupassa yleisesti tunnettuun, perinteiseen paikalliseen kulutukseen.
4. Edellä 2 kohdassa ja 3 kohdan a alakohdassa tarkoitettujen tuotteiden on todistetusti täytettävä säädetyt edellytykset, erityisesti niiden käyttötarkoitusta koskevat edellytykset.
4 artikla
Jos laatuvaatimuksia vastaavat tuotteet eivät riitä kattamaan kulutuskysyntää tai niiden määrä tarjonnan runsaudesta johtuen selvästi ylittää kysynnän, vaatimusten soveltamisesta poikkeavia toimenpiteitä toteutetaan yhteisön kansainvälisiä sitoumuksia kunnioittaen sekä rajoitetun ajan 46 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen.
5 artikla
1. Laatuvaatimusten edellyttämät merkinnät on tehtävä selvin ja näkyvin kirjaimin pakkauksen yhdelle sivulle joko suoraan pakkaukseen painettuna tai siihen pysyvästi kiinnitettyyn etikettiin.
2. Edellä 1 kohdassa tarkoitetut merkinnät on tehtävä paljoustavarana lähetettävälle, suoraan kulkuneuvoon lastattavalle kauppatavaralle tavaraa seuraavaan asiakirjaan tai asiakirjaan, joka on sijoitettu näkyvälle paikalle kulkuneuvon sisäpuolelle.
6 artikla
Kun tuotteet myydään pakattuina, vaadittujen merkintöjen on vähittäismyyntivaiheessa oltava selvästi luettavissa ja näkyvissä.
Esipakattuina neuvoston direktiivissä 79/112/ETY (11) tarkoitetussa merkityksessä myytävistä tuotteista on laatuvaatimuksissa vaadittujen merkintöjen lisäksi ilmoitettava nettopaino. Velvoitetta ilmoittaa nettopaino ei sovelleta tavallisesti kappaletavarana myytäviin tuotteisiin, jos niiden lukumäärä on selvästi nähtävissä ja voidaan helposti laskea ulkoapäin tai jos tuotteiden lukumäärä on merkitty etikettiin.
Tuotteet voidaan laittaa esille pakkaamattomina ainoastaan, jos vähittäismyyjä asettaa näkyville myytävästä tavarasta kyltin, jossa on näkyvin ja selvin kirjaimin esitetty laatuvaatimusten edellyttämät tiedot:
- lajikkeesta,
- tuotteen alkuperästä,
- luokasta.
7 artikla
Kunkin jäsenvaltion erikseen VI osastossa esitettyjen säännösten mukaisesti nimeämät toimielimet valvovat pistokokein kaikissa kaupan pitämisen vaiheissa ja kuljetuksen aikana, ovatko tuotteet, joille laatuvaatimukset on vahvistettu, 3-6 artiklan säännösten mukaisia.
Nämä tarkastukset on tehtävä mielellään ennen tuotantoalueilta lähtöä kauppatavaran pakkaus- tai lastausvaiheessa.
Jäsenvaltioiden on annettava muille jäsenvaltioille ja komissiolle tieto nimeämistään laadunvalvonnasta vastaavista toimielimistä.
8 artikla
1. Tuotteet, joille laatuvaatimukset on vahvistettu, hyväksytään tuotaviksi kolmansista maista ainoastaan, jos ne täyttävät mainitut laatuvaatimukset tai vähintään niitä vastaavat vaatimukset.
2. Edellä 3-7 artiklan säännöksiä sovelletaan yhteisöön tuotuihin tuotteisiin tuontimuodollisuuksien täyttämisen jälkeen yhteisön asiaa koskevien säännösten mukaisesti.
9 artikla
1. Tuotteet, joita varten laatuvaatimukset on vahvistettu, hyväksytään vietäviksi kolmansiin maihin ainoastaan, jos ne täyttävät mainitut laatuvaatimukset.
Poikkeuksia voidaan kuitenkin myöntää 46 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen ottaen huomioon määrämaan markkinoiden vaatimukset.
2. Kolmansiin maihin vietäviksi tarkoitettujen tuotteiden vaatimustenmukaisuus on tarkastettava ennen kuin ne lähtevät yhteisön tullialueelta.
10 artikla
Toimenpiteet, joiden tarkoituksena on varmistaa tämän osaston säännösten yhdenmukainen soveltaminen, toteutetaan 46 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen.
Nämä toimenpiteet voivat sisältää yhteisöön tuotavaksi tarkoitettujen tuotteiden osalta kolmannen viejämaan tarkastusviranomaisten hyväksynnän.
II OSASTO Tuottajaorganisaatiot
11 artikla
1. `Tuottajaorganisaatiolla` tarkoitetaan tässä asetuksessa kaikkia niitä oikeushenkilöitä,
a) jotka on muodostettu seuraavien 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen tuoteluokkien tuottajien omasta aloitteesta:
i) hedelmät ja vihannekset,
ii) hedelmät,
iii) vihannekset,
iv) jalostukseen tarkoitetut tuotteet,
v) sitrushedelmät,
vi) pähkinät,
vii) sienet,
b) joiden tarkoituksena on erityisesti
1) varmistaa tuotannon suunnittelu ja sen mukauttaminen kysyntää vastaavaksi, erityisesti määrän ja laadun osalta,
2) edistää tarjonnan keskittämistä ja jäsenten tuotannon saattamista markkinoille,
3) alentaa tuotantokustannuksia ja vakauttaa tuotantohintoja,
4) kehittää viljelymenetelmiä ja tuotantotekniikkaa ja ympäristöystävällistä jätehuoltoa erityisesti vesien, maaperän ja maiseman laadun suojelemiseksi ja luonnon monimuotoisuuden säilyttämiseksi ja/tai edistämiseksi,
c) joiden säännöt velvoittavat jäsentuottajia, erityisesti:
1) soveltamaan tuottajaorganisaation hyväksymiä tuotantotietoja, tuotantoa, kaupan pitämistä sekä ympäristönsuojelua koskevia sääntöjä,
2) liittymään jäseneksi tietyn tilan jonkin a alakohdassa tarkoitetun tuoteluokan tuotannon osalta ainoastaan yhteen a alakohdassa tarkoitettuun tuottajaorganisaatioon,
3) myymään tuottajaorganisaation välityksellä koko kyseisen tuotantonsa.
Tuottajaorganisaation luvalla ja sen määräämin edellytyksin jäsentuottajat voivat kuitenkin:
- harjoittaa tilalla suoramyyntiä kuluttajalle tämän henkilökohtaisiin tarpeisiin edellä a alakohdan i alakohdassa tarkoitettujen hedelmien ja vihannesten tuottajaorganisaatioiden osalta korkeintaan 25 prosenttiin asti niiden tuotannosta, ja muuntyyppisten tuottajaorganisaatioiden jäsenten osalta korkeintaan 20 prosenttiin niiden kokonaistuotannosta, ja lisäksi
- pitää kaupan itse tai toisen oman organisaationsa määrämän tuottajaorganisaation välityksellä tuotteita, joiden määrä on merkitykseltään vähäinen tuottajaorganisaation kaupan pitämään määrään verrattuna,
- pitää kaupan toisen oman organisaationsa määräämän tuottajaorganisaation välityksellä tuotteita, jotka ominaispiirteidensä vuoksi eivät ensisijaisesti kuulu viimeksi mainitun kaupallisen toiminnan piiriin,
- saada poikkeuksellisesti ja vähenevässä määrin 31 päivänä joulukuuta 1999 päättyvän siirtymäkauden aikana luvan 46 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen tehdä tiettyjen tuotteiden osalta sopimuksia suoraan jalostusyritysten kanssa,
4) toimittamaan tuottajaorganisaation tilastotarkoituksiin pyytämiä tietoja, jotka voivat koskea erityisesti pinta-aloja, satoja, tuotoksia ja suoramyyntiä,
5) suorittamaan säännöissä määrätyt maksut 15 artiklassa säädettyjen toimintarahastojen perustamiseksi ja kartuttamiseksi,
d) joiden säännöt sisältävät
1) yksityiskohtaiset määräykset c alakohdan 1 alakohdassa tarkoitettujen määräysten määrittelemisestä, antamisesta ja muuttamisesta,
2) tuottajaorganisaation rahoittamiseen tarvittavat maksut jäseniltä,
3) määräykset, jotka demokraattisella tavalla varmistavat jäsentuottajille organisaation valvonnan ja päätöksenteon tehokkuuden,
4) seuraamukset, jotka aiheutuvat joko organisaation sääntöjen mukaisia velvoitteita, erityisesti maksujen maksamista, tai tuottajaorganisaation antamia määräyksiä koskevista rikkomuksista,
5) uusien jäsenten hyväksymiseen liittyvät määräykset, ja erityisesti jäsenyyden vähimmäisajanjakson,
6) organisaation toiminnan kannalta välttämättömät kirjanpito- ja budjettimääräykset, ja
e) jotka ovat asianomaisen jäsenvaltion 2 kohdassa mainituin edellytyksin hyväksymiä.
2. Jäsenvaltion on hyväksyttävä tuottajaorganisaatioksi tässä asetuksessa tarkoitetussa merkityksessä tuottajien ryhmittymät, jotka hakevat hyväksymistä, edellyttäen, että ne:
a) täyttävät 1 kohdassa asetetut vaatimukset ja osoittavat tätä varten muun muassa sen, että ryhmittymään kuuluu vähimmäismäärä tuottajia ja että se tuottaa vähimmäismäärän kaupan pidettäviä tuotteita, mitkä seikat määritetään 46 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen;
b) antavat riittävät takeet toimintansa toteuttamisesta, kestosta ja tehokkuudesta;
c) todella antavat jäsentuottajilleen ympäristöystävällisten viljelymenetelmien toteuttamiseen tarvittavaa teknistä apua;
d) toisaalta todella asettavat jäsentuottajien käyttöön tarvittavia teknisiä apuvälineitä tuotteiden varastointiin, kauppakunnostukseen ja kaupan pitämiseen ja toisaalta varmistavat asianmukaisen tehtäviensä mukaisen markkinoinnin ja kirjanpidon hoitamisen.
3. Jäsenvaltiot voivat hyväksyä tuottajaorganisaatioksi tämän asetuksen tarkoittamassa merkityksessä myös muun kuin edellä 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetun, ennen tämän asetuksen voimaantuloa olemassa olleen sellaisen tuottajaorganisaation, joka on hyväksytty asetuksen (ETY) N:o 1035/72 perusteella ennen tämän asetuksen täytäntöönpanoa.
Kun jäsenvaltiot edellistä alakohtaa soveltaessaan hyväksyvät edellä tarkoitettuja tuottajaorganisaatioita, sovelletaan 1 ja 2 kohdassa annettuja vaatimuksia, 1 kohdan a alakohtaa, ja mikäli aiheellista, c alakohdan 2 alakohtaa lukuun ottamatta.
12 artikla
1. Jäsenvaltioiden on
a) päätettävä hyväksymisen myöntämisestä kolmen kuukauden kuluessa siitä, kun hakemus kaikkine liiteasiakirjoineen on jätetty;
b) suoritettava säännöllisin väliajoin tarkastuksia, jotka koskevat hyväksymiseen vaadittujen edellytysten noudattamista tuottajaorganisaatioiden taholla, ja määrättävä näihin organisaatioihin sovellettavista seuraamuksista, jos edellytyksiä ei ole noudatettu, sekä päätettävä tarvittaessa hyväksymisen peruuttamisesta, ja
c) ilmoitettava komissiolle kahden kuukauden kuluessa hyväksymisen myöntämistä, epäämistä tai peruuttamista koskevista päätöksistä.
2. Edellytykset ja aikataulu, joita jäsenvaltioiden on noudatettava antaessaan komissiolle kertomuksia tuottajaorganisaatioiden toiminnasta, vahvistetaan 46 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen.
Komissio varmistaa 11 artiklan 1 kohdan b alakohdan ja tämän artiklan noudattamisen VI osaston mukaisesti suoritettavin tarkastuksin ja pyytää tarvittaessa jäsenvaltioita peruuttamaan myönnettyjä hyväksymisiä näiden tarkastusten jälkeen.
13 artikla
1. Tuottajaorganisaatioihin, jotka on hyväksytty ennen tämän asetuksen voimaantuloa asetuksen (ETY) N:o 1035/72 nojalla ja jotka eivät ilman siirtymäaikaa voi saada hyväksymistä tämän asetuksen 11 artiklan mukaisesti, sovelletaan IV osaston säännöksiä tämän asetuksen voimaantuloa seuraavien kahden vuoden ajan, jos kyseiset organisaatiot täyttävät edelleen asetuksen (ETY) N:o 1035/72 asiaa koskevien artiklojen vaatimukset.
2. Edellä 1 kohdassa mainitut kaksi vuotta pidennetään viideksi vuodeksi, jos kyseinen tuottajaorganisaatio
a) esittää ennen 1 kohdassa tarkoitetun ajanjakson päättymistä määrättynä päivämääränä organisaation hyväksyvälle tai hyväksymisen epäävälle jäsenvaltiolle toimintasuunnitelman tullakseen hyväksytyksi 11 artiklan 2 kohdan säännösten mukaisesti,
b) osoittaa toimintasuunnitelmaa esittäessään perustaneensa 15 artiklassa tarkoitetun toimintarahaston,
c) sitoutuu jäsenvaltion määräämän seuraamuksen uhalla saattamaan päätökseen toimintasuunnitelman ennen kyseisen viiden vuoden määräajan päättymistä.
3. Tuottajaorganisaatio, joka ei mistä tahansa syystä tai minä tahansa aikana enää täytä 2 kohdassa mainittuja edellytyksiä, menettää asemansa 12 artiklan 1 kohdan b alakohdassa säädetyin edellytyksin.
Ensimmäistä alakohtaa sovelletaan joka tapauksessa, sanotun kuitenkaan rajoittamatta sellaisten yksilöllisten oikeuksien soveltamista, jotka tuottajaorganisaatio on voinut hankkia asetuksen (ETY) N:o 1035/72 mukaisesti.
14 artikla
1. Uudet tuottajien ryhmittymät tai ryhmittymät, joita ei ole hyväksytty ennen tämän asetuksen voimaantuloa asetuksen (ETY) N:o 1035/72 mukaisesti, ovat oikeutettuja enintään viiden vuoden siirtymäaikaan täyttääkseen 11 artiklassa säädetyt edellytykset.
Ne esittävät jäsenvaltiolle tätä tarkoitusta varten porrastetun hyväksymistä koskevan suunnitelman, jonka hyväksyminen pidentää määräaikaa ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettuun viiteen vuoteen ja vastaa esihyväksymistä.
2. Jäsenvaltiot voivat myöntää edellä 1 kohdassa tarkoitetuille tuottajien ryhmittymille esihyväksymistä seuraavien viiden vuoden aikana
a) tukia kannustaakseen niiden perustamista ja helpottaakseen niiden hallinnoimista;
b) tukia joko suoraan tai luottolaitosten välityksellä erityisehtoisina lainoina, joiden tarkoituksena on kattaa osa hyväksymistä varten tarvittavista investoinneista, jotka on esitetty tähän tarkoitukseen 1 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitetussa hyväksymistä koskevassa suunnitelmassa.
3. Yhteisö korvaa 2 kohdassa tarkoitetut tuet 52 artiklan 2 ja 3 kohdan mukaisesti.
4. Jäsenvaltion on ilmoitettava komissiolle ennen esihyväksymisen myöntämistä aikomuksistaan ja niiden taloudellisista seurauksista.
5. Tuottajaryhmittymän suorittama hyväksymistä koskevan suunnitelman esittäminen jäsenvaltiolle merkitsee tämän ryhmittymän osalta sitoutumista VI osaston mukaisesti kansallisten tarkastusten sekä yhteisön suorittamien tarkastusten alaisuuteen erityisesti julkisten varojen asianmukaisen käytön osalta.
6. Jäsenvaltioiden on vahvistettava seuraamukset, joita sovelletaan tuottajien ryhmittymiin, jotka eivät noudata sitoumuksiaan.
7. Jäljempänä olevan 48 artiklan mukaisesti tämän artiklan täytäntöönpanoa varten hyväksyttyihin soveltamista koskeviin yksityiskohtaisiin sääntöihin sisältyy myös säännöksiä, joiden tarkoituksena on varmistaa Portugalin tuottajaorganisaatioille maksettavan tuen, joka ilmaistaan prosenttimääränä tuottajaorganisaation kaupan pitämän tuotannon arvosta, säilyminen vähintään samalla tasolla kuin asetuksen (ETY) N:o 746/93 (12) nojalla.
15 artikla
1. Yhteisön taloudellista tukea myönnetään tässä artiklassa määritellyin edellytyksin tuottajaorganisaatioille, jotka perustavat toimintarahaston.
Toimintarahastoa ylläpidetään jäsentuottajilta markkinoilla kaupan pidetyistä hedelmien ja vihannesten todellisista määristä tai arvoista kannetuilla maksuilla ja ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetulla tuella.
2. Edellä 1 kohdassa mainittu toimintarahasto on tarkoitettu
a) tuotteiden markkinoilta poistamisen rahoitukseen 3 kohdassa määritellyin edellytyksin;
b) kansallisille toimivaltaisille viranomaisille esitetyn ja näiden 16 artiklan 1 kohdan mukaisesti hyväksymän toimintaohjelman rahoitukseen.
Rahastoa tai osaa siitä voidaan myös käyttää 13 artiklassa tarkoitettujen tuottajaorganisaatioiden esittämän toimintasuunnitelman rahoitukseen.
3. Toimintarahaston käyttö tuotteiden markkinoilta poistamisen rahoitukseen on mahdollista ainoastaan, jos toimintaohjelma on toimivaltaisten kansallisten viranomaisten hyväksymä. Rahastoa voidaan käyttää yhdellä tai useammalla seuraavista tavoista:
a) markkinoiltapoistamiskorvauksen maksaminen tuotteille, joita ei ole mainittu liitteessä II ja jotka vastaavat voimassa olevia vaatimuksia, jos tällaiset vaatimukset on annettu 2 artiklaa soveltamalla;
b) lisän myöntäminen yhteisön markkinoiltapoistamiskorvaukseen.
Jäsenvaltiot voivat vahvistaa korvauksen tai lisän enimmäistason, kuitenkin siten, että näin vahvistettu lisä ja yhteisön markkinoiltapoistamiskorvaus eivät yhteenlaskettuina ylitä niitä markkinoilta poistamisessa käytettäviä enimmäishintatasoja, joita sovelletaan markkinointivuonna 1995/1996 asetuksen (ETY) N:o 1035/72 16 artiklan 3 a kohdan, 16 a ja 16 b artiklan sekä 18 artiklan 1 kohdan a alakohdan ensimmäisen luetelmakohdan mukaisesti.
Tuotteiden markkinoilta poistamisen rahoitukseen voidaan toimintarahastosta käyttää enintään 60 prosenttia ensimmäisenä vuonna, 55 prosenttia toisena vuonna, 50 prosenttia kolmantena vuonna, 45 prosenttia neljäntenä vuonna, 40 prosenttia viidentenä vuonna ja 30 prosenttia kuudennesta vuodesta alkaen laskettuna päivämäärästä, jona toimivaltaiset kansalliset viranomaiset hyväksyivät ensimmäisen, kyseisen tuottajaorganisaation esittämän ja näiden viranomaisten hyväksymän toimintaohjelman.
Tämän asetuksen 23 artiklan 3, 4 ja 5 kohdassa säädettyjä rajoja sovelletaan ensimmäisen alakohdan a alakohdassa tarkoitettuun markkinoilta poistamiseen.
4. Edellä 2 kohdan b alakohdassa mainitun toimintaohjelman
a) tavoitteina on oltava useita 11 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetuista tavoitteista sekä lisäksi erityisesti seuraavat: tuotteiden laadun parantaminen, niiden kaupallisen arvon kehittäminen, näiden tuotteiden myynnin edistäminen kuluttajien keskuudessa, luonnonmukaisten tuotelinjojen kehittäminen, integroidun tuotannon (IP-tuotanto) tai muiden ympäristöystävällisten tuotantotapojen edistäminen, markkinoilta poistamisen vähentäminen;
b) on käsitettävä toimenpiteitä, joiden tarkoituksena on kehittää ympäristöystävällisen tekniikan käyttöä jäsentuottajien keskuudessa sekä viljelymenetelmien että käytetyistä tarvikkeista huolehtimisen tasolla;
`ympäristöystävällisellä tekniikalla` tarkoitetaan erityisesti tekniikkaa, joka mahdollistaa asetuksen (ETY) N:o 2078/92 (13) 1 artiklan a, b ja c kohdassa tarkoitettujen tavoitteiden saavuttamisen;
c) taloudellisissa määräyksissä on määrättävä teknisistä apuvälineistä ja inhimillisistä voimavaroista, joita tarvitaan varmistamaan kasvien terveyteen liittyvien vaatimusten ja säännösten sekä sallittujen enimmäisjäämäpitoisuuksien noudattamisen valvonta.
5. Edellä 1 kohdassa tarkoitettu taloudellinen tuki on mainitussa kohdassa tarkoitettujen todellisuudessa maksettujen maksujen suuruinen ja se on rajoitettu 50 prosenttiin todellisista 2 kohdan mukaisesti toteutuneista kustannuksista.
Tämä prosenttimäärä nostetaan 60 prosenttiin, jos toimintaohjelman tai osan toimintaohjelmasta esittää
a) useampi yhteisön tuottajaorganisaatio, jotka eri jäsenvaltioissa harjoittavat kansainvälistä toimintaa, lukuun ottamatta 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettuja toimia, tai
b) yksi tai useampi yhteisön tuottajaorganisaatio, joka harjoittaa toimialakohtaisesti toteutettavia toimia.
Taloudellinen tuki on kuitenkin enimmillään 4 prosenttia kunkin tuottajaorganisaation kaupan pitämän tuotannon arvosta sillä edellytyksellä, että taloudellisten tukien kokonaissumma on pienempi kuin 2 prosenttia kaikkien tuottajaorganisaatioiden liikevaihdosta. Jotta tätä enimmäismäärää noudatettaisiin, tuesta maksetaan ennakkona 2 prosenttia ja loppuosa tuesta myönnetään vasta, kun tukianomuksista muodostuva kokonaismäärä on tiedossa. Vuodesta 1999 alkaen 4 prosentin määrää korotetaan 4,5 prosenttiin ja kokonaisprosenttiosuutta liikevaihdosta korotetaan 2 prosentista 2,5 prosenttiin.
6. Kun on kyse yhteisön alueista, joilla tuottajien järjestäytymisaste on erityisen alhainen, jäsenvaltiot voidaan asianmukaisesti perustellusta pyynnöstä valtuuttaa maksamaan tuottajaorganisaatioille kansallista taloudellista tukea, joka on suuruudeltaan enintään puolet tuottajien maksamista maksuista. Tämä tuki lisätään toimintarahastoon.
Yhteisö voi korvata jäsenvaltioille, joiden hedelmä- ja vihannestuotannosta alle 15 prosenttia pidetään kaupan tuottajaorganisaatioiden kautta ja joiden hedelmä- ja vihannestuotanto edustaa vähintään 15:tä prosenttia maatalouden kokonaistuotannosta, edellisessä alakohdassa tarkoitetun tuen kyseisen jäsenvaltion pyynnöstä yhteisön tukikehyksen kautta.
16 artikla
1. Edellä 15 artiklan 2 kohdan b alakohdassa mainittu toimintaohjelma esitetään toimivaltaisille kansallisille viranomaisille, joiden on hyväksyttävä tai evättävä se tai vaadittava sen muuttamista tämän asetuksen säännöksiä noudattaen.
Jäsenvaltioiden on vahvistettava kansalliset säännökset 15 artiklan 4 kohdan b alakohdassa tarkoitettuja toimenpiteitä koskevien täsmennysten laatimiseksi. Niiden on toimitettava esitys tällaisiksi säännöksiksi komissiolle, joka voi vaatia esityksen muuttamista kolmen kuukauden määräaikana, jos se havaitsee, ettei esitys mahdollista niiden tavoitteiden saavuttamista, jotka on vahvistettu perustamissopimuksen 130 r artiklassa ja Euroopan yhteisön ympäristöä ja kestävää kehitystä koskevassa poliittisessa toimintaohjelmassa.
2. Tuottajaorganisaatioiden on annettava viimeistään kunkin vuoden loppuun mennessä jäsenvaltiolle tiedoksi arvio seuraavan vuoden toimintarahaston suuruudesta ja esitettävä aiheelliset toimintaohjelmaan perustuvat todisteet kuluvan vuoden ja mahdollisesti edellisten vuosien menoista sekä tarvittaessa arviot tulevan vuoden tuotantomääristä. Jäsenvaltion on ilmoitettava tuottajaorganisaatiolle seuraavan vuoden tammikuun 1 päivään mennessä taloudellisen tuen ennakoitu määrä 15 artiklan 5 kohdassa vahvistettuja rajoja noudattaen.
Taloudellinen tuki maksetaan tuottajaorganisaatioille tavoitteiden mukaisista toimista aiheutuneiden todellisten kulujen perusteella. Samoista toimista voidaan maksaa ennakkoa takuun tai vakuuksien asettamista vastaan.
Kunkin vuoden alussa ja viimeistään 31 päivänä tammikuuta tuottajaorganisaation on annettava jäsenvaltiolle tiedoksi edellisen vuoden lopullisten menojen määrä asianmukaisesti todistettuna, jotta se voisi saada yhteisön taloudellisen tuen loppuosan.
3. Kyseisen jäsenvaltion hyväksymä tuottajaorganisaatioiden liitto voi hoitaa tuottajaorganisaatioiden puolesta niiden 15 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen toimintarahastojen hoitamisen sekä 15 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettujen toimintaohjelmien laatimisen, täytäntöönpanon ja esittämisen. Tässä tapauksessa liitto on taloudellisen tuen edunsaaja ja sen on suoritettava tämän artiklan 2 kohdassa tarkoitettu tiedoksi antaminen.
4. Toimintaohjelma ja sen rahoitus toisaalta tuottajien ja tuottajaorganisaatioiden, toisaalta yhteisön rahastojen toimesta ovat monivuotisia vähimmäisrajan ollessa kolme vuotta ja enimmäisrajan viisi vuotta.
5. Tuottajaorganisaation tai 3 kohdan mukaisesti tuottajaorganisaation liiton suorittama toimintaohjelman esittäminen jäsenvaltiolle merkitsee kyseisen organisaation tai liiton osalta sitoutumista VI osaston mukaisesti kansallisten tarkastusten sekä yhteisön suorittamien tarkastusten alaisuuteen erityisesti julkisten varojen asianmukaisen käytön osalta.
17 artikla
Siinä tapauksessa, että yhteisen markkinajärjestelyn yleiset välineet osoittautuisivat riittämättömiksi tai sopimattomiksi sellaisten 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen tuotteiden osalta, joilla on suuri taloudellinen tai ekologinen, paikallinen tai alueellinen merkitys ja joilla on yhteisön markkinoilla jatkuvia vaikeuksia, erityisesti voimakkaan kansainvälisen kilpailun johdosta, voidaan toteuttaa erityistoimenpiteitä kyseisten tuotteiden kilpailukyvyn parantamiseksi ja niiden myynnin edistämiseksi 46 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen.
18 artikla
1. Siinä tapauksessa, että tuottajaorganisaatio tai tuottajaorganisaatioiden liitto, jolla on samat säännöt ja joka toimii määrätyllä talousalueella, katsotaan jonkin tietyn tuotteen osalta tämän talousalueen tuotantoa ja tuottajia edustavaksi tahoksi, kyseinen jäsenvaltio voi tämän organisaation tai liiton pyynnöstä saattaa pakollisiksi talousalueelle sijoittautuneille muille tuottajille, jotka eivät ole jonkin edellä mainitun organisaation jäseniä,
a) edellä 11 artiklan 1 kohdan c alakohdan 1 alakohdassa tarkoitetut säännöt;
b) organisaation tai liiton antamat markkinoilta poistamista koskevat säännöt;
sillä edellytyksellä, että
- kyseisiä sääntöjä on sovellettu vähintään yhden markkinointivuoden ajan,
- kyseiset säännöt ovat liitteessä III olevassa luettelossa,
- kyseiset säännöt saatetaan pakollisiksi enintään kolmen markkinointivuoden pituiseksi ajanjaksoksi.
2. Tässä artiklassa tarkoitetaan `talousalueella` maantieteellistä aluetta, joka muodostuu vierekkäisistä tai läheisistä tuotantoalueista, joilla on samanlaiset tuotanto- ja kaupan pitämisen edellytykset.
3. Tuottajaorganisaatiota tai tuottajaorganisaatioiden liittoa pidetään edustavana 1 kohdassa tarkoitetussa merkityksessä, jos siihen kuuluu vähintään kaksi kolmasosaa sen talousalueen tuottajista, jolla se toimii, ja jos se kattaa vähintään kaksi kolmasosaa kyseisen talousalueen tuotannosta.
4. Määrätyn talousalueen kaikille tuottajille pakollisiksi saatetut säännöt
a) eivät saa aiheuttaa haittaa toisaalta jäsenvaltion ja toisaalta yhteisön muille tuottajille;
b) eivät ole sovellettavissa ennen markkinointivuoden alkua allekirjoitetun sopimuksen perusteella jalostettaviksi toimitettuihin tuotteisiin, ellei niitä erityisesti tarkoiteta, lukuun ottamatta 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettuja tuotantoon liittyviä tietoja koskevia sääntöjä;
c) eivät saa olla ristiriidassa yhteisön ja kansallisen voimassa olevan sääntelyn kanssa.
5. Jäsenvaltioiden on annettava komissiolle viipymättä tiedoksi säännöt, jotka ne ovat saattaneet pakollisiksi määrätyn talousalueen kaikille tuottajille. Nämä säännöt julkaistaan Euroopan yhteisöjen virallisen lehden C-sarjassa.
Komissio päättää, että jäsenvaltion on peruutettava päättämänsä sääntöjen soveltamisalan laajentaminen,
a) jos se toteaa, että kyseinen laajentaminen estää kilpailun merkittävällä osalla sisämarkkinoita tai että se haittaa kaupan vapautta tai että perustamissopimuksen 39 artiklan tavoitteet vaarantuvat;
b) jos se toteaa, että perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohtaa voidaan soveltaa sopimukseen, päätökseen tai yhdenmukaistettuun menettelytapaan, jonka soveltamisalan laajentamisesta on päätetty. Komission tekemää päätöstä kyseisen sopimuksen, päätöksen tai yhdenmukaistetun menettelytavan osalta sovelletaan vasta toteamispäivästä alkaen;
c) jos se VI osaston mukaisesti suoritettujen jälkitarkastusten perusteella toteaa, että tämän artiklan säännöksiä ei ole noudatettu.
6. Edellä 1 kohtaa sovellettaessa kyseinen jäsenvaltio voi päättää todisteita vastaan, että organisaatioon kuulumattomat tuottajat ovat velkaa organisaatiolle tai tarvittaessa organisaatioiden liitolle jäsentuottajien maksamat maksut osittain, siinä määrin kuin niiden on tarkoitus kattaa
a) edellä 1 kohdassa tarkoitetun järjestelmän soveltamisesta aiheutuvat hallinnolliset kulut;
b) tuottajaorganisaation tai organisaatioiden liiton suorittamista, koko talousalueen tuotantoa hyödyttävästä tutkimustoiminnasta sekä markkina- ja myynninedistämistutkimuksesta aiheutuvat kustannukset.
7. Jäsenvaltioiden on annettava komissiolle tiedoksi luettelo 2 kohdassa tarkoitetuista talousalueista. Komissio hyväksyy luettelon yhden kuukauden kuluessa kyseisestä tiedoksi antamisesta tai päättää kuultuaan kyseistä jäsenvaltiota muutoksista, joita tämän on tehtävä luetteloon. Hyväksytty luettelo julkaistaan Euroopan yhteisöjen virallisen lehden C-sarjassa.
III OSASTO Toimialakohtaiset organisaatiot ja sopimukset
19 artikla
1. Tässä asetuksessa tarkoitetaan `hyväksytyillä toimialakohtaisilla organisaatioilla`, jäljempänä `toimialakohtaiset organisaatiot`, oikeushenkilöitä,
a) joihin kuuluu edustajia taloudellisten toimintojen aloilta, jotka liittyvät 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen tuotteiden tuotantoon ja/tai kauppaan ja/tai jalostukseen;
b) jotka on perustettu kokonaan tai osittain niihin kuuluvien organisaatioiden tai yhteenliittymien aloitteesta;
c) jotka harjoittavat yhdellä tai useammalla yhteisön alueella useampia seuraavista toimista ottaen huomioon kuluttajien edun:
- tuotantoa ja markkinoita koskevan tietämyksen ja avoimuuden parantaminen,
- hedelmien ja vihannesten markkinoille saattamisen entistä paremman yhteensovittamisen edistäminen erityisesti markkinatutkimusten avulla,
- yhteisön sääntelyn kanssa yhteensopivien vakiosopimusten laatiminen,
- hedelmien ja vihannesten arvon kehittäminen,
- tiedottaminen ja tutkimukset tuotannon ohjaamiseksi markkinoiden tarpeisiin ja kuluttajien makuun ja odotuksiin entistä paremmin mukautettujen tuotteiden suuntaan, erityisesti tuotteiden laadun ja ympäristönsuojelun osalta,
- sellaisten menetelmien tutkimus, jotka mahdollistavat kasvinsuojeluaineiden ja muiden tuotantopanosten käytön rajoittamisen ja varmistavat tuotteiden laadun sekä maaperän ja vesien suojelun,
- sellaisten menetelmien ja keinojen kehittäminen, joilla parannetaan tuotteiden laatua,
- luonnonmukaisen maatalouden ja alkuperänimitysten, laatumerkintöjen ja maantieteellisten merkintöjen arvostaminen ja suojaaminen,
- integroidun tuotannon (IP-tuotanto) tai muiden ympäristöystävällisten tuotantotapojen edistäminen,
- yhteisön säännöksiä tai kansallisia säännöksiä tiukempien sääntöjen määrittely liitteessä III lueteltujen tuotantoa ja kaupan pitämistä koskevien sääntöjen osalta;
d) jotka on hyväksytty 2 kohdassa mainituin edellytyksin.
2. Jos se jäsenvaltion rakenteiden kannalta on perusteltua, jäsenvaltiot voivat hyväksyä tässä asetuksessa tarkoitetuksi toimialakohtaiseksi organisaatioksi organisaatiot, jotka on perustettu niiden alueella ja jotka hakevat hyväksyntää, jos
a) ne harjoittavat toimintaansa yhdellä tai useammalla seudulla tämän alueen sisällä;
b) ne edustavat merkittävää osaa kyseisen seudun tai kyseisten seutujen hedelmien ja vihannesten sekä hedelmä- ja vihannesjalosteiden tuotannosta ja/tai kaupasta ja/tai jalostuksesta, ja niiden toimiessa useammalla alueella, jos ne osoittavat vähimmäisedustavuutta kunkin ryhmittyneen alan osalta kullakin kyseisellä alueella;
c) ne harjoittavat useampia 1 kohdan c alakohdassa mainituista toimista;
d) ne eivät itse suorita hedelmien ja vihannesten sekä hedelmä- ja vihannesjalosteiden tuotantoon, jalostukseen tai kaupan pitämiseen liittyviä toimia;
e) ne eivät harjoita 20 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua toimintaa.
3. Jäsenvaltioiden on ennen hyväksymistä ilmoitettava komissiolle toimialakohtaiset organisaatiot, jotka ovat esittäneet hyväksymistä koskevan hakemuksen, jonka mukaan on liitetty näiden organisaatioiden edustavuuteen ja niiden harjoittamiin toimintoihin liittyviä tietoja sekä muita tarvittavia arviointiperusteita.
Komissio voi esittää hyväksymistä koskevan vastalauseensa kahden kuukauden kuluessa sille tehdyn ilmoituksen tekemisestä.
4. Jäsenvaltioiden on
a) päätettävä hyväksymisen myöntämisestä kolmen kuukauden kuluessa siitä, kun hakemus kaikkine liiteasiakirjoineen on jätetty;
b) suoritettava säännöllisin väliajoin tarkastuksia, jotka koskevat hyväksymisen edellytysten noudattamista toimialakohtaisten organisaatioiden taholta, ja määrättävä näihin organisaatioihin sovellettavista seuraamuksista, jos edellytyksiä ei ole noudatettu, sekä päätettävä tarvittaessa hyväksymisen peruuttamisesta, ja
c) peruutettava hyväksyminen, jos
i) tässä asetuksessa säädetyt hyväksymisen edellytykset eivät enää täyty
ii) toimialakohtainen organisaatio rikkoo 20 artiklan 3 kohdassa säädettyjä kieltoja, tämän kuitenkaan rajoittamatta muutoin kansallisen lainsäädännön perusteella annettavia rangaistusseuraamuksia
iii) toimialakohtainen organisaatio ei noudata 20 artiklan 2 kohdassa mainittua ilmoittamisvelvollisuutta;
d) ilmoitettava komissiolle kahden kuukauden kuluessa hyväksymisen myöntämistä, epäämistä tai peruuttamista koskevista päätöksistä.
5. Edellytykset ja aikataulu, joita jäsenvaltioiden on noudatettava antaessaan komissiolle kertomuksia toimialakohtaisten organisaatioiden toiminnasta, vahvistetaan 46 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen.
Komissio varmistaa 2 kohdan ja 4 kohdan b alakohdan noudattamisen VI osaston mukaisesti suoritettavin tarkastuksin ja pyytää tarvittaessa jäsenvaltioita peruuttamaan myönnettyjä hyväksymisiä näiden tarkastusten jälkeen.
6. Hyväksyminen antaa oikeuden harjoittaa 1 kohdan c alakohdassa määriteltyjä toimia tässä asetuksessa säädetyin edellytyksin.
7. Komissio varmistaa, että Euroopan yhteisöjen virallisen lehden C-sarjassa julkaistaan hyväksytyt toimialakohtaiset organisaatiot ja niiden talousalue tai alue, jolla ne toimivat, sekä niiden harjoittama toiminta 21 artiklan merkityksessä. Myös hyväksymisten peruuttamiset julkaistaan.
20 artikla
1. Asetuksen N:o 26 (14) 1 artiklasta poiketen perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohtaa ei sovelleta niihin hyväksyttyjen toimialakohtaisten organisaatioiden sopimuksiin, päätöksiin ja yhdenmukaistettuihin menettelytapoihin, jotka on pantu täytäntöön 19 artiklan 1 kohdan c alakohdassa lueteltujen toimien toteuttamiseksi.
2. Edellä olevaa 1 kohtaa sovelletaan vain, jos
- sopimuksista, päätöksistä ja yhdenmukaistetuista menettelytavoista on ilmoitettu komissiolle ja
jos
- viimeksi mainittu ei ole kahden kuukauden kuluessa kaikkien arvioimisessa tarvittavien asiakirjojen tiedoksi antamisesta ilmoittanut sopimusten, päätösten ja yhdenmukaistettujen menettelytapojen olevan ristiriidassa yhteisön sääntelyn kanssa.
Mainittuja sopimuksia, päätöksiä ja yhdenmukaistettuja menettelytapoja ei voida panna täytäntöön ennen ensimmäisen alakohdan toisessa luetelmakohdassa mainitun määräajan päättymistä.
3. Yhteisön sääntelyn kanssa ristiriidassa ovat joka tapauksessa yhdenmukaistetut sopimukset ja menettelytavat, jotka
- voivat aiheuttaa markkinoiden lokeroitumista yhteisön sisällä
- voivat haitata yhteisen markkinajärjestelyn moitteetonta toimintaa
- voivat luoda kilpailun vääristymiä, jotka eivät ole välttämättömiä yhteisen maatalouspolitiikan niiden tavoitteiden saavuttamiseksi, joihin toimialakohtaisella toiminnalla pyritään
- sisältävät hintojen vahvistamisen, sanotun kuitenkaan rajoittamatta toimenpiteitä, jotka toimialakohtaiset organisaatiot toteuttavat yhteisön sääntelyn erityissäännöksien soveltamisen yhteydessä
- voivat olla syrjiviä tai poistaa kilpailua kyseisten tuotteiden merkittävältä osalta.
4. Jos komissio toteaa 2 kohdan ensimmäisen alakohdan toisessa luetelmakohdassa tarkoitetun kahden kuukauden määräajan umpeutumisen jälkeen, että tämän asetuksen soveltamista koskevat edellytykset eivät täyty, komissio tekee päätöksen siitä, että kyseisiin sopimuksiin, päätöksiin ja yhdenmukaistettuihin menettelytapoihin sovelletaan perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohtaa.
Tämä komission päätös ei voi tulla voimaan ennen kuin sinä päivänä, jona se annetaan tiedoksi asianomaiselle toimialakohtaiselle organisaatiolle, paitsi jos viimeksi mainittu on antanut epätäsmällisiä tietoja tai on käyttänyt väärin 1 kohdassa tarkoitettua poikkeusta.
5. Monivuotisten sopimusten ollessa kyseessä ensimmäisenä vuotena annettu etukäteisilmoitus koskee myös sopimukseen kuuluvia seuraavia vuosia; tässä tapauksessa komissio voi kuitenkin milloin tahansa joko omasta aloitteestaan tai toisen jäsenvaltion pyynnöstä antaa 4 kohdan edellytysten mukaisesti lausunnon yhteensopimattomuudesta.
21 artikla
1. Jos yhdellä tai useammalla määrätyllä jäsenvaltion seudulla toimiva toimialakohtainen organisaatio katsotaan jonkin tietyn tuotteen osalta tämän tuotteen tuotantoa ja/tai jalostusta ja/tai kaupan pitämistä edustavaksi, kyseinen jäsenvaltio voi kyseisen organisaation pyynnöstä saattaa rajoitetuksi ajanjaksoksi pakollisiksi kyseiseen organisaatioon kuulumattomille yksittäisille tai muille kyseisellä alueella tai alueilla toimiville toimijoille organisaation sopimat tietyt päätökset, sopimukset ja yhdenmukaistetut menettelytavat.
2. Toimialakohtaista organisaatiota pidetään edustavana 1 kohdassa tarkoitetussa merkityksessä, jos se kattaa vähintään kaksi kolmasosaa kyseisen jäsenvaltion alueen tai seutujen hedelmien ja vihannesten tuotannosta ja/tai jalostuksesta ja/tai kaupan pitämisestä. Jos sääntöjen soveltamisalan laajentamista koskeva hakemus kattaa useampia alueita, toimialakohtaisen organisaation on osoitettava vähimmäisedustavuus kunkin jäsenistönsä edustaman ammattialan osalta kullakin kyseisistä seuduista.
3. Säännöt, joiden soveltamisalan laajentamista voidaan hakea,
a) voivat koskea ainoastaan yhtä seuraavista kokonaisuuksista:
- tuotantoon liittyvät tiedot ja markkinatiedot,
- yhteisön ja kansallisen sääntelyn mahdollisia säännöksiä tiukemmat, tuotantoa koskevat säännöt,
- yhteisön sääntelyn kanssa yhteensopivien vakiosopimusten laatiminen,
- kaupan pitämistä koskevat säännöt,
- ympäristönsuojelua koskevat säännöt,
- tuotannon edistämistä ja arvoa koskevat toimet,
- luonnonmukaisen maatalouden, alkuperänimitysten, laatumerkintöjen ja maantieteellisten merkintöjen suojaamista koskevat toimet,
Toisessa, neljännessä ja viidennessä luetelmakohdassa mainitut säännöt eivät voi olla muita kuin niitä, jotka on lueteltu liitteessä III;
b) on täytynyt soveltaa vähintään yhden markkinointivuoden ajan;
c) ovat saatettavissa pakollisiksi ainoastaan enintään kolmeksi markkinointivuodeksi;
d) eivät saa aiheuttaa haittaa toisaalta jäsenvaltion ja toisaalta yhteisön muille toimijoille.
22 artikla
1. Jäsenvaltioiden on annettava komissiolle viipymättä tiedoksi säännöt, jotka ne ovat saattaneet pakollisiksi tietyn seudun tai tiettyjen seutujen kaikille toimijoille. Nämä säännöt julkaistaan Euroopan yhteisöjen virallisen lehden C-sarjassa.
Ennen edellä mainittua julkaisemista komissio tiedottaa 45 artiklassa säädetylle komitealle kaikista toimialakohtaisten sopimusten laajentamista koskevista tiedonannoista.
Komissio päättää, että jäsenvaltion on peruutettava päättämänsä sääntöjen soveltamisalan laajentaminen 18 artiklan 5 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa.
2. Tapauksessa, jossa yhtä tai useampaa tuotetta koskevien sääntöjen soveltamisalaa laajennetaan, ja jos yhdestä tai useammasta 21 artiklan 3 kohdan a alakohdassa mainitusta hyväksytyn toimialakohtaisen organisaation harjoittamasta toiminnasta aiheutuu yleistä taloudellista hyötyä taloudellisille toimijoille, joiden toiminta liittyy kyseiseen tuotteeseen tai kyseisiin tuotteisiin, hyväksynnän antanut jäsenvaltio voi päättää, että organisaatioon kuulumattomat yksittäiset toimijat tai ne ryhmittymät, jotka hyötyvät tästä toiminnasta, ovat velkaa organisaatiolle niiden jäsenten maksamia maksuja vastaavan summan kokonaan tai osittain, siinä määrin kuin maksujen on tarkoitus kattaa kyseisestä toiminnasta suoraan aiheutuneet kulut.
IV OSASTO Interventiojärjestelmä
23 artikla
1. Tuottajaorganisaatiot ja niiden liitot voivat olla saattamatta myyntiin 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja, jäsentensä myytäväksi tuomia tuotteita sopivaksi katsomiensa määrien ja ajanjaksojen osalta.
2. Tuottajaorganisaatioiden tai niiden liittojen on vahvistettava 1 kohdan mukaisesti markkinoilta poistettujen tuotteiden käyttötarkoitus toisaalta sillä tavoin, että kyseisen tuotannon tavanomainen käyttö ei esty, ja toisaalta ympäristöä ja erityisesti vesien ja maiseman laatua kunnioittaen.
3. Jos 1 kohtaa sovelletaan, tuottajaorganisaatiot tai niiden liitot maksavat kunkin liitteessä II tarkoitetun vaatimuksia vastaavan tuotteen osalta tuottajajäsenille, 10 prosentin rajoissa kaupan pidetystä määrästä, 26 artiklan mukaisesti vahvistettua yhteisön markkinoiltapoistamiskorvausta.
Ensimmäisessä alakohdassa vahvistettua 10 prosentin rajaa sovelletaan ainoastaan kyseisen tuottajaorganisaation tai 11 artiklan ensimmäisen kohdan alakohtaa sovellettaessa muun organisaation jäsenten kaupan pitämään tuotteiden määrään, lukuun ottamatta 24 artiklan mukaisesti markkinoilta poistettuja tuotemääriä.
4. Edellä 3 kohdassa vahvistettua 10 prosentin rajaa sovelletaan tämän asetuksen voimaantulopäivää seuraavasta kuudennesta markkinointivuodesta alkaen. Viiden edeltävän markkinointivuoden muodostaman siirtymäkauden aikana markkinoilta poistetut tuotemäärät eivät saa ylittää seuraavia prosenttiosuuksia kaupan pidetystä tuotannosta, siten kuin se on määritelty 46 artiklassa annettua menettelyä noudattaen: 50 prosentin osuutta ensimmäisen markkinointivuoden osalta, 45 prosentin osuutta toisen markkinointivuoden osalta, 40 prosentin osuutta kolmannen markkinointivuoden osalta, 30 prosentin osuutta neljännen markkinointivuoden osalta ja 20 prosentin osuutta viidennen markkinointivuoden osalta.
Kunkin sitrushedelmän osalta nämä prosenttiosuudet ovat kuitenkin 35 prosenttia ensimmäisen, 30 prosenttia toisen, 25 prosenttia kolmannen, 20 prosenttia neljännen ja 15 prosenttia viidennen markkinointivuoden osalta.
Tähän kohtaan sovelletaan 3 kohdan toisen alakohdan säännöksiä.
5. Edellä 3 ja 4 kohdassa tarkoitettu 10 prosentin osuus on kolmen vuoden ajanjakson keskiarvo, jolloin vuosittainen ylitys voi olla enintään kolme prosenttia.
6. Omenien ja päärynöiden osalta 3, 4 ja 5 kohdassa ja 24 artiklassa tarkoitettu 10 prosentin raja korvataan 8,5 prosentilla.
Melonien ja vesimelonien osalta 10 prosentin rajaa sovelletaan markkinointivuodesta 1997/1998 alkaen.
24 artikla
Liitteessä II tarkoitettujen tuotteiden osalta tuottajaorganisaatioiden on myönnettävä 23 artiklan säännösten mukaiset edut tässä asetuksessa säädettyihin kollektiivisiin rakenteisiin kuulumattomille viljelijöille kyseisten viljelijöiden hakemusten perusteella. Yhteisön markkinoiltapoistamiskorvausta pienennetään kuitenkin 10 prosenttia. Lisäksi maksetussa määrässä otetaan huomioon todistusten perusteella jäsenille markkinoilta poistamisesta aiheutuneet kokonaiskustannukset. Edellä tarkoitettua korvausta voidaan myöntää enintään 10 prosentille viljelijän kaupan pitämästä tuotannosta.
25 artikla
Tuottajaorganisaatioiden tai niiden liittojen on ilmoitettava kaikki 23 ja 24 artiklan täytäntöönpanoon liittyvät tiedot, ja erityisesti ympäristönsuojelun varmistamiseksi markkinoiltapoistamistoimien yhteydessä toteutetut toimenpiteet, kansallisille toimivaltaisille viranomaisille, jotka antavat nämä tiedoksi komissiolle.
Ilmoitettavat tiedot määritellään tarvittaessa 46 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen.
Jäsenvaltioiden on vahvistettava kansalliset säännökset ympäristöä kunnioittavia markkinoiltapoistamismenettelyjä koskevien täsmennysten laatimiseksi. Niiden on toimitettava esitys tällaisiksi säännöksiksi komissiolle, joka voi vaatia esityksen muuttamista kolmen kuukauden määräaikana, jos se havaitsee, ettei esitys mahdollista niiden tavoitteiden saavuttamista, jotka on vahvistettu perustamissopimuksen 130 r artiklassa ja Euroopan yhteisön ympäristöä ja kestävää kehitystä koskevassa poliittisessa toimintaohjelmassa.
26 artikla
1. Yhteisön markkinoiltapoistamiskorvaukset eri tuotteille esitetään liitteessä V.
2. Yhteisön markkinoiltapoistamiskorvaus on suuruudeltaan sama koko yhteisössä.
27 artikla
1. Jos jonkin liitteessä II mainitun tuotteen markkinoilla esiintyy tai tulee todennäköisesti esiintymään yleisesti esiintyvää ja rakenteellista epätasapainoa siten, että se aiheuttaa tai voi aiheuttaa liian suuria 23 artiklassa tarkoitettuja markkinoilta poistettavia tuotemääriä, ennen kyseisen tuotteen markkinointivuoden alkua vahvistetaan 46 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen interventiokynnys, jonka ylittäminen saattaa tuottajat taloudelliseen vastuuseen tuotteittain arvioitujen markkinoilta yhden markkinointivuoden tai vastaavan ajanjakson aikana poistettujen tuotemäärien tai useamman markkinointivuoden aikana suoritettujen interventioiden keskiarvon perusteella.
Interventiokynnyksen ylittäminen aiheuttaa yhteisön markkinoiltapoistamiskorvauksen pienenemisen seuraavan markkinointivuoden aikana. Tätä pienenemistä ei oteta huomioon myöhempinä markkinointivuosina.
2. Jäljempänä 46 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen vahvistetaan
a) kynnysten ylittämisen seuraukset kunkin tuotteen osalta,
b) tarvittaessa alennettu yhteisön markkinoiltapoistamiskorvaus ja tämän artiklan soveltamista koskevat toimenpiteet.
3. Tätä artiklaa sovelletaan vain tämän asetuksen voimaantuloa seuraaviin viiteen markkinointivuoteen.
28 artikla
1. Jäsenvaltioiden on annettava kutakin markkinapäivää kohti kunkin kyseisen markkinointivuoden aikana komissiolle tiedoksi niiden edustavilla tuottajamarkkinoilla todetut sellaisten tuotteiden hinnat, joiden kaupalliset ominaisuudet kuten lajike tai tyyppi, luokka, koko ja pakkaaminen on määritelty.
2. Luettelo 1 kohdassa tarkoitetuista markkinoista ja tuotteista sekä tiedoksi antamista koskeva aikataulu vahvistetaan 46 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen.
Jäsenvaltioiden markkinoita, joilla pidetään kaupan huomattavaa osaa tietyn tuotteen kansallisesta tuotannosta koko markkinointivuoden aikana tai yhden sellaisen ajanjakson kuluessa, joihin markkinointivuosi on jaettu, pidetään edustavina 1 kohdassa tarkoitetussa merkityksessä.
29 artikla
1. Jäsenvaltioiden on maksettava 26 artiklassa vahvistettu yhteisön markkinoiltapoistamiskorvaus tuottajaorganisaatioille tai niiden liitoille, jotka ovat poistaneet markkinoilta tuotteita 23 ja 24 artiklassa tarkoitetuin edellytyksin ja jotka ovat kyseisen korvauksen velkaa jäsenilleen tai organisaatioon kuulumattomille viljelijöille.
Maksut suoritetaan 46 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen vahvistettavin edellytyksin.
2. Yhteisön markkinoiltapoistamiskorvaus maksetaan, sanotun kuitenkaan rajoittamatta tarvittaessa interventiokynnyksen ylittämisestä aiheutuvien mahdollisten taloudellisten seuraamusten soveltamista.
Kyseisestä korvauksesta vähennetään lisäksi tuottajaorganisaatioiden tai niiden liittojen markkinoilta poistetuista tuotteista saamat nettotulot.
3. Yhteisön markkinoiltapoistamiskorvauksen myöntäminen tuotteille, joita tuottajaorganisaatiot tai niiden liitot eivät voi suunnata mihinkään 30 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuista käyttötarkoituksista, edellyttää jäsenvaltioiden 30 artiklan muiden säännösten nojalla antamien toimintaohjeiden mukaista tuotteiden käyttötarkoitusta.
30 artikla
1. Markkinoilta 23 artiklan 1 kohdan säännösten mukaisesti poistetut myymättä jääneet tuotteet on luovutettava yhtä seuraavista vaihtoehdoista noudattaen:
a) kaikkien tuotteiden osalta:
- ilmaisjakelu jäsenvaltioiden tätä tarkoitusta varten hyväksymille hyväntekeväisyysorganisaatioille tai -säätiöille niiden toimintaan sellaisten henkilöiden hyväksi, joita kansallisessa lainsäädännössä pidetään oikeutettuina valtion apuun erityisesti elämiseen tarvittavien varojen puutteellisuuden takia,
- ilmaisjakelu rangaistuslaitoksille ja lomasiirtoloille sekä jäsenvaltioiden nimeämille sairaaloille ja vanhainkodeille näiden toteuttaessa kaikkia tarpeellisia toimenpiteitä varmistaakseen, että näin jaetut määrät ovat niiden tavallisesti ostamien määrien lisänä,
- ilmaisjakelu yhteisön ulkopuolelle jäsenvaltioiden tätä tarkoitusta varten hyväksymien hyväntekeväisyysorganisaatioiden välityksellä kolmansien maiden puutteessa olevalle väestölle,
ja toissijaisesti
- käyttö muihin tarkoituksiin kuin ihmisravinnoksi,
- käyttö eläinten ruokintaan tuoreina tai rehuteollisuudessa jalostettuina;
b) hedelmien osalta ilmaisjakelu koululaisille kouluruokaloissa tavallisesti tarjottujen aterioiden ulkopuolella sekä niiden koulujen koululaisille, joissa ei ole kouluruokalaa;
c) omenoiden, päärynöiden, persikoiden, nektariinien ja brugnole-lajikkeiden osalta jalostaminen suoralla tislauksella alkoholiksi, jonka alkoholitilavuusprosentti on suurempi kuin 80 tilavuusprosenttia;
d) kaikkien tuotteiden osalta tiettyjen laatuluokkien tuotteiden luovuttaminen jalostusteollisuudelle, jollei siitä aiheudu minkäänlaista kilpailun vääristymistä kyseiselle teollisuudelle yhteisössä tai tuoduille tuotteille. Tämän säännöksen täytäntöönpano vahvistetaan 46 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen.
2. Jos mitään 1 kohdassa tarkoitetuista vaihtoehdoista ei voida käyttää, markkinoilta poistetut tuotteet voidaan kyseisen jäsenvaltion luvalla osoittaa kompostoitaviksi tai muuhun luonnollista hajoamista hyödyntävään prosessiin.
3. Asianomaiset tuottajaorganisaatiot järjestävät 1 kohdan a alakohdan ensimmäisessä, toisessa ja kolmannessa luetelmakohdassa ja b alakohdassa säädetyt ilmaisjakelutoimet jäsenvaltioiden valvonnassa.
Kun on kysymys hedelmien ilmaisjakelusta koululaisille, komissio voi kuitenkin tutkimus- ja edistämistoiminnan vuoksi tehdä aloitteen ja ottaa vastuun paikallisista pilottihankkeista.
4. Jäsenvaltioiden on edistettävä tuottajaorganisaatioiden ja hyväntekeväisyysorganisaatioiden tai markkinoilta poistettuja tuotteita niiden alueella todennäköisesti jollakin 1 kohdan a ja b alakohdassa tarkoitetuista ilmaisjakelumuodoista käyttävien toimielinten välisten yhteyksien luomista.
5. Asianomaisen jäsenvaltion nimeämä toimielin toteuttaa tuotteiden luovutuksen rehuteollisuudelle sopivinta menettelyä käyttäen.
Tislaamot toteuttavat 1 kohdan c alakohdassa tarkoitetut tislaustoimet joko omaan lukuunsa tai asianomaisen jäsenvaltion nimeämän toimielimen lukuun. Kummassakin tapauksessa mainittu toimielin toteuttaa kyseiset toimenpiteet sopivinta menettelyä käyttäen.
6. Yhteisö vastaa toisaalta asetuksen (ETY) N:o 729/70 (15) 13 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen määritettävin edellytyksin 1 kohdan a alakohdassa säädettyihin ilmaisjakelutoimiin liittyvistä kuljetuskustannuksista ja toisaalta omenien ja sitrushedelmien ilmaisjakeluun liittyvistä lajittelu- ja pakkaamiskustannuksista, jos viimeksi mainittu tapahtuu porrastetusti tuottajaorganisaatioiden ja hyväntekeväisyysorganisaatioiden tai 3 kohdassa tarkoitettujen toimielinten välisten sopimusten mukaisesti.
7. Yksityiskohtaiset säännöt tämän artiklan soveltamisesta ja erityisesti ilmaisjakeluun ja markkinoilta poistettujen tuotteiden käyttöön liittyvät säännöt sekä tislaukseen osoitettujen markkinoilta poistettujen tuotteiden osalta säännöt häiriöiden estämiseksi alkoholimarkkinoilla annetaan 46 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen.
V OSASTO Kolmansien maiden kanssa käytävä kauppa
31 artikla
1. Edellä 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen tuotteiden yhteisöön suuntautuvaan tuontiin tai yhteisöstä tapahtuvaan vientiin vaaditaan tuonti- tai vientitodistus.
Jäsenvaltiot myöntävät todistuksen hakemuksesta jokaiselle riippumatta siitä, mihin hakija on sijoittautunut yhteisössä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 36 ja 37 artiklan soveltamiseksi toteutettuja toimenpiteitä.
Tuonti- tai vientitodistukset ovat voimassa kaikkialla yhteisössä. Näiden todistusten myöntämisen edellytyksenä voi olla vakuuden antaminen, jolla taataan tuonti- tai vientisitoumuksen täyttäminen todistuksen voimassaoloaikana; ylivoimaista estettä lukuun ottamatta vakuus menetetään kokonaan tai osittain, jos toimintaa ei toteuteta tässä määräajassa tai se toteutetaan ainoastaan osittain.
2. Tuonti- ja vientitodistusten voimassaoloaika ja muut yksityiskohtaiset säännöt tämän artiklan soveltamisesta vahvistetaan 46 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen.
32 artikla
1. Edellä 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuihin tuotteisiin sovelletaan yhteisen tullitariffin tulleja, jollei tässä asetuksessa toisin säädetä.
2. Siinä määrin kuin yhteisen tullitariffin tulleja sovelletaan tuodun erän tulohinnan mukaan, kyseisen hinnan todenperäisyys tarkastetaan komission kunkin alkuperän ja kunkin tuotteen osalta kyseisten tuotteiden jäsenvaltioiden edustavilla tuontimarkkinoilla tai tarvittaessa muilla markkinoilla todettujen hintanoteerausten painotetun keskiarvon perusteella laskeman kiinteän tuontiarvon avulla.
Erityissäännöksiä voidaan kuitenkin antaa 46 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen pääosin jalostettaviksi tarkoitettujen tuontituotteiden tulohinnan tarkastamiseksi.
3. Jos kyseisen erän ilmoitettu tulohinta on korkeampi kuin kiinteä tuontiarvo, johon on lisätty 5 kohdan mukaisesti vahvistettu marginaali ja joka ei voi ylittää kiinteää arvoa yli 10 prosentilla, vaaditaan tuontitullien suuruinen kiinteän arvon perusteella määritetty vakuus.
4. Jos kyseisen erän tulohintaa ei ole ilmoitettu tulliselvityksessä, sovelletaan yhteisen tullitariftin tullia, joka riippuu kiinteästä tuontiarvosta, tai tullilainsäädännön asiaan kuuluvia säännöksiä, jotka määritetään 5 kohdan mukaisella tavalla.
5. Yksityiskohtaiset säännöt tämän artiklan soveltamisesta annetaan 46 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen.
33 artikla
1. Sellaisten yhteisön markkinoille haitallisten vaikutusten välttämiseksi tai poistamiseksi, jotka voivat johtua tiettyjen 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen tuotteiden tuonnista, yhden tai useamman tällaisen tuotteen tuonti, josta kannetaan yhteisen tullitariffin mukainen tulli, edellyttää lisätullin maksamista, jos Uruguayn kierroksen monenvälisten kauppaneuvottelujen osana maataloudesta tehdyn sopimuksen (16) 5 artiklassa johtuvat edellytykset täyttyvät, paitsi jos tuonti ei uhkaa aiheuttaa häiriötä yhteisön markkinoille tai jos vaikutukset olisivat suhteettomat verrattuna asetettuun tavoitteeseen.
2. Yhteisö ilmoittaa maailman kauppaorganisaatiolle laukeamishinnat, joiden alapuolella lisätulli voidaan ottaa käyttöön.
Laukeamismäärät, jotka on ylitettävä lisätullin käyttöön ottamiseksi tuonnissa, määritellään erityisesti sitä vuotta, jona 1 kohdassa tarkoitetut haitalliset vaikutukset ilmenevät tai ovat vaarassa ilmetä, edeltävien kolmen vuoden aikana yhteisöön suuntautuneen tuonnin perusteella.
3. Lisätullia määrättäessä huomioon otettavat tuontihinnat määritellään kyseisen lähetyksen cif-tuontihintojen perusteella.
Cif-tuontihinnat tarkistetaan tätä varten kyseisen tuotteen osalta maailmanmarkkinoilla tai yhteisön tuontimarkkinoilla todettujen edustavien hintojen perusteella.
4. Yksityiskohtaiset säännöt tämän artiklan soveltamisesta annetaan 46 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen. Nämä yksityiskohtaiset säännöt koskevat erityisesti:
a) tuotteita, joihin sovelletaan lisätulleja maataloudesta tehdyn sopimuksen 5 artiklan mukaisesti;
b) muita sen varmistamiseksi tarvittavia arviointiperusteita, että 1 kohtaa sovelletaan mainitun sopimuksen 5 artiklan mukaisesti.
34 artikla
1. Uruguayn kierroksen monenvälisten kauppaneuvottelujen osana tehtyihin sopimuksiin perustuvat edellä 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen tuotteiden tariffikiintiöt avataan ja niitä hallinnoidaan 46 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen annettujen yksityiskohtaisten sääntöjen mukaisesti.
2. Kiintiöitä voidaan hallinnoida soveltamalla yhtä tai useampaa seuraavista menetelmistä:
a) tehtyjen hakemusten saapumisjärjestykseen perustuva menetelmä (periaatteen "ensiksi tullut hakemus käsitellään ensin" mukaisesti),
b) tehdyissä hakemuksissa haettujen määrien mukaiseen jakoon perustuva menetelmä (niin kutsutun "haettujen määrien samanaikainen tarkastelu" -menetelmän mukaisesti),
c) perinteisten suuntausten huomioonottamiseen perustuva menetelmä (niin kutsutun "vanhat/uudet tulokkaat" -menetelmän mukaisesti).
Muita asianmukaisia menetelmiä voidaan laatia. Niissä on pyrittävä välttämään kaikkea kyseisten toimijoiden välistä syrjintää.
3. Hallinnoimiseen käytettävässä menetelmässä otetaan tarvittaessa huomioon yhteisön markkinoiden hankintatarpeet ja tarve säilyttää näiden markkinoiden tasapaino, mutta samalla voidaan omaksua piirteitä 1 kohdassa tarkoitettuja kiintiöitä vastaaviin kiintiöihin aiemmin sovelletuista menetelmistä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta Uruguayn kierroksen monenvälisten kauppaneuvottelujen osana tehtyihin sopimuksiin perustuvien tullien soveltamista.
4. Edellä 1 kohdassa tarkoitetuissa yksityiskohtaisissa säännöissä määrätään kiintiöiden avaamisesta vuosittain tarvittaessa tarkoituksenmukaisen asteikon mukaisesti ja määritellään hallinnoimisessa käytettävä menetelmä, ja näihin sääntöihin sisältyvät tarvittaessa:
a) säännökset, joilla varmistetaan tuotteen luonne, lähtömaa ja alkuperä,
b) asiakirjan hyväksymistä koskevat säännökset, joilla voidaan tarkistaa a alakohdassa tarkoitetut seikat, ja
c) tuontitodistusten myöntämisedellytykset ja voimassaoloaika.
35 artikla
1. Jotta yhteisöstä voitaisiin viedä taloudellisesti merkittäviä määriä edellä 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja tuotteita näiden tuotteiden kansainvälisessä kaupassa käytettävien hintojen perusteella ja perustamissopimuksen 228 artiklan mukaisesti tehdyistä sopimuksista johtuvin rajoituksin, näiden hintojen ja yhteisössä käytettävien hintojen välinen erotus voidaan kattaa vientituella.
2. Niiden määrien myöntämisen osalta, jotka voidaan viedä vientituella, vahvistetaan menetelmä:
a) joka sopii parhaiten tuotteen luonteeseen ja kyseiseen markkinatilanteeseen ja jolla voidaan hyödyntää käytettävissä olevia voimavaroja tehokkaimmalla mahdollisella tavalla ja jossa otetaan huomioon yhteisön viennin tehokkuus ja rakenne ilman, että se aiheuttaa syrjintää pienten ja suurten toimijoiden välillä,
b) joka on toimijoille hallinnollisesti kevein ottaen huomioon hallinnoimisen vaatimukset,
c) jolla voidaan välttää asianosaisten toimijoiden välistä syrjintää.
3. Vientituki on samansuuruinen kaikkialla yhteisössä.
Vientituki voi määrätyn tuotteen osalta vaihdella kyseisen tuotteen määräpaikan mukaisesti, jos kansainvälisen kaupan tilanne tai tiettyjen markkinoiden erityisvaatimukset sitä edellyttävät.
Vientituki vahvistetaan 46 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen. Vahvistaminen tapahtuu määräajoin.
Tarvittaessa komissio voi jäsenvaltion pyynnöstä tai omasta aloitteestaan muuttaa määräajoin vahvistettua vientitukea muuna ajankohtana.
4. Vientituen vahvistamisessa on otettava huomioon seuraavat osatekijät:
a) tilanne ja kehitysnäkymät:
- hedelmien ja vihannesten hinnat yhteisön markkinoilla ja niiden saatavuus,
- kansainvälisessä kaupassa käytetyt hinnat,
b) kaupan pitämisen ja kuljetuksen vähimmäiskustannukset yhteisön markkinoilta satamiin tai muihin yhteisön vientipaikkoihin sekä kuljetuskustannukset määrämaihin,
c) suunnitellun viennin taloudelliset näkymät,
d) perustamissopimuksen 228 artiklan mukaisesti tehdyistä sopimuksista johtuvat rajoitukset.
5. Edellä 1 kohdassa tarkoitettujen tuotteiden hinnat yhteisön markkinoilla vahvistetaan ottaen huomioon viennin kannalta edullisimmiksi osoittautuvat hinnat.
Edellä 1 kohdassa tarkoitetut kansainvälisessä kaupassa käytettävät hinnat vahvistetaan ottaen huomioon:
a) kolmansien maiden markkinoilla todetut hinnat,
b) kolmansissa määrämaissa käytetyt, kolmansista maista tulevan tuonnin edullisimmat tuontihinnat,
c) kolmansissa viejämaissa todetut tuottajahinnat,
d) tarjoushinta yhteisön rajalla.
6. Vientituki myönnetään ainoastaan hakemuksesta ja se edellyttää siihen liittyvän vientitodistuksen esittämistä.
7. Viennissä sovellettavan tuen määrä on todistuksen hakemispäivänä voimassa oleva määrä ja eriytetyn tuen osalta määrä, jota samana päivänä sovelletaan:
a) todistuksessa esitettyyn määräpaikkaan, tai
b) tosiasialliseen määräpaikkaan, jos se on eri kuin todistuksessa esitetty määräpaikka. Tässä tapauksessa sovellettava määrä ei saa olla suurempi kuin todistuksessa esitettyyn määräpaikkaan sovellettava määrä.
Tässä kohdassa säädetyn jouston väärinkäytön välttämiseksi voidaan toteuttaa asianmukaisia toimenpiteitä.
8. Siitä, mitä 6 ja 7 kohdassa säädetään, voidaan poiketa elintarvikeaputoimien yhteydessä vientitukea saavien 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen tuotteiden osalta 46 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen.
9. Vientituki maksetaan, kun esitetään todistus siitä, että tuotteet:
- on viety yhteisön ulkopuolelle,
- ovat peräisin yhteisöstä, ja
- eriytetyn vientituen osalta ovat saapuneet todistuksessa esitettyyn määräpaikkaan tai muuhun määräpaikkaan, jolle on vahvistettu vientituki, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 7 kohdan b alakohdan soveltamista. Tästä säännöstä voidaan kuitenkin poiketa 46 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen vastaavien takuiden tarjoamiseksi, jollei määritettävistä edellytyksistä muuta johdu.
10. Perustamissopimuksen 228 artiklan mukaisesti tehdyistä sopimuksista johtuvien määrällisten rajoitusten noudattaminen on taattava kyseisiin tuotteisiin sovellettavilla, näissä sopimuksissa määrättyjen viiteajanjaksojen mukaisesti myönnettävillä vientitodistuksilla.
Uruguayn kierroksen monenvälisten kauppaneuvottelujen osana tehdyistä sopimuksista johtuvien velvoitteiden noudattamisen osalta viiteajanjakson päättyminen ei saa vaikuttaa vientitodistusten voimassaoloon.
11. Yksityiskohtaiset säännöt tämän artiklan soveltamisesta, mukaan lukien myöntämättömien tai käyttämättömien, vientiin tarkoitettujen määrien uudelleenjakamista koskevat säännökset, annetaan 46 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen.
36 artikla
1. Jollei tässä asetuksessa tai jonkin sen säännöksen mukaisesti annetuissa säännöksissä toisin säädetä, kolmansista maista tulevassa 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen tuotteiden tuonnissa kielletään:
- kaikkien vaikutukseltaan tullia vastaavien maksujen periminen,
- kaikkien määrällisten rajoitusten tai vaikutukseltaan vastaavien toimenpiteiden soveltaminen.
2. Yhdistetyn nimikkeistön yleisiä tulkintasääntöjä ja erityisiä sääntöjä sen soveltamisesta sovelletaan tämän asetuksen piiriin kuuluvien tuotteiden luokitteluun; tämän asetuksen soveltamisen pohjalta saatu tullinimikkeistö liitetään yhteiseen tullitariffiin.
37 artikla
1. Jos tuonnin tai viennin seurauksena yhden tai useamman 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun tuotteen markkinat yhteisössä ovat häiriintyneet tai ovat vaarassa häiriintyä vakavasti siten, että perustamissopimuksen 39 artiklan tavoitteiden saavuttaminen vaarantuu, kolmansien maiden kanssa käytävässä kaupassa voidaan toteuttaa aiheellisia toimenpiteitä.
Näitä toimenpiteitä voidaan toteuttaa ainoastaan siihen asti, kunnes tapauksen mukaan joko häiriö taikka häiriön uhka on väistynyt tai markkinoilta poistetut tai ostetut tuotteet ovat huomattavasti vähentyneet.
Neuvosto antaa komission ehdotuksesta perustamissopimuksen 43 artiklan 2 kohdassa määrätyn äänestysmenettelyn mukaisesti yleiset säännöt tämän kohdan soveltamisesta ja määrittelee tapaukset ja rajat, joissa jäsenvaltiot voivat toteuttaa suojatoimenpiteitä.
2. Jos 1 kohdassa tarkoitettu tilanne ilmenee, komissio päättää jäsenvaltion pyynnöstä tai omasta aloitteestaan tarpeellisista toimenpiteistä, jotka annetaan tiedoksi jäsenvaltioille ja joita sovelletaan välittömästi. Jos komissio saa jäsenvaltiolta tällaisen pyynnön, se tekee asiasta päätöksen kolmen työpäivän kuluessa pyynnön vastaanottamisesta.
3. Jokainen jäsenvaltio voi saattaa komission toteuttaman toimenpiteen neuvoston käsiteltäväksi kolmen työpäivän kuluessa sen tiedoksi antamisesta. Neuvosto kokoontuu viipymättä. Se voi määräenemmistöllä vahvistaa, muuttaa tai kumota kyseisen toimenpiteen.
4. Tämän artiklan säännöksiä sovelletaan perustamissopimuksen 228 artiklan 2 kohdan mukaisista kansainvälisistä sopimuksista aiheutuvia velvoitteita noudattaen.
VI OSASTO Kansalliset ja yhteisön tarkastukset
38 artikla
1. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet yhteisön sääntelyn noudattamisen varmistamiseksi hedelmä- ja vihannesmarkkinoiden osalta ja erityisesti liitteessä IV tarkoitetuilla aloilla.
2. Jos tarkastukset on aiheellista tehdä pistokokein, jäsenvaltioiden on varmistuttava näiden tarkastusten luonteen ja suoritustiheyden sekä riskien arvioinnin perusteella, että tarkastukset on mukautettu valvottuun toimenpiteeseen koko niiden alueella ja että ne vastaavat hedelmä- ja vihannesalalla kaupan pidettävien tai kaupan pidettäväksi tarkoitettujen tuotteiden määrää.
Julkisten varojen käyttöä on valvottava järjestelmällisesti, sanotun kuitenkaan rajoittamatta tällaisten tarkastusten täytäntöönpanoa muilla aloilla.
3. Komission ja jäsenvaltioiden on huolehdittava siitä, että toimivaltaisilla viranomaisilla on käytettävissään henkilöstöä, joka lukumäärältään, pätevyydeltään ja kokemukseltaan soveltuu tarkastusten tehokkaaseen suorittamiseen erityisesti liitteessä IV tarkoitetuilla aloilla.
39 artikla
1. Komissio voi yhteistyössä asianomaisen jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten kanssa suorittaa tai teettää tarkastuksia paikan päällä varmistaakseen yhteisön sääntelyn yhdenmukaisen soveltamisen hedelmä- ja vihannesmarkkinoiden osalta ja erityisesti liitteessä IV tarkoitetuilla aloilla, sanotun kuitenkaan rajoittamatta kansallisten viranomaisten 38 artiklan mukaisesti suorittamien tarkastusten soveltamista.
2. Komissio ilmoittaa ennakolta ja kirjallisesti jäsenvaltiolle suunniteltujen tarkastusten tavoitteen, tarkoituksen ja paikan sekä päivämäärän, jolloin nämä tarkastukset aloitetaan, samoin kuin tarkastajien henkilöllisyyden ja aseman.
40 artikla
1. Edellä 39 artiklan säännösten täytäntöönpanemiseksi hedelmä- ja vihannesmarkkinoita varten perustetaan erityistarkastajien elin, joka koostuu komission virkamiehistä, joilla on tehtävien suorittamisen edellyttämät tekniset tiedot, pätevyys ja kokemus, ja mahdollisesti komission pyynnöstä ja jäsenvaltioiden suotumuksella 37 artiklan 3 kohdassa erityistarkastuksiin osallistumiseen tarkoitettujen edustajien joukosta nimetyistä virkailijoista.
2. Erityistarkastajien elin suorittaa komission alaisena seuraavia tehtäviä:
a) osallistuminen jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten suunnittelemiin ja suorittamiin tarkastuksiin;
b) sellaisten 39 artiklassa tarkoitettujen tarkastusten suorittaminen komission aloitteesta, joihin asianomaisen jäsenvaltion edustajat kutsutaan osallistumaan;
c) toteutettujen kansallisten tarkastusjärjestelyjen, noudatettujen menettelyjen sekä saatujen tulosten arviointi;
d) tiedon hankkiminen kaikista toimivaltaisten viranomaisten toteuttamista lainsäädännöllisistä ja muista toimenpiteistä yhteisön hedelmä- ja vihannesmarkkinoihin liittyvän sääntelyn soveltamisen edistämiseksi;
e) yhteistyön ja tiedonvaihdon kehittäminen eri jäsenvaltioiden viranomaisten kesken hedelmä- ja vihannesmarkkinoihin liittyvän sääntelyn yhdenmukaisen soveltamisen edistämiseksi ja mainittuun alaan kuuluvien tuotteiden liikkuvuuden helpottamiseksi.
3. Komissio ilmoittaa 2 kohdan b alakohdan mukaisesti suoritettavien tarkastusten osalta hyvissä ajoin ennen toimien aloittamista jäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille alueen, jolla toimet tullaan suorittamaan.
4. Komissio päättää itse paikat, joilla tarkastukset on suoritettava, ja määrittelee yhteistyössä asianomaisten jäsenvaltioiden kanssa käytäntöä koskevat yksityiskohtaiset säännöt.
41 artikla
1. Tämän asetuksen 40 artiklan 2 kohdan b alakohdan mukaiset tarkastukset tehdään asetuksen (ETY) N:o 729/70 9 artiklan 2 kohdan säännösten mukaisesti.
Komission tarkastajat noudattavat tarkastustensa aikana toimintatapoja, jotka ovat sopusoinnussa kyseisessä jäsenvaltiossa sovellettavien sääntöjen ja ammattikäytäntöjen kanssa, ja kuuluvat salassapitovelvollisuuden piiriin.
2. Komissio luo aiheelliset yhteydet jäsenvaltioiden toimivaltaisiin viranomaisiin laatiakseen tarkastusohjelmat yhteistyössä näiden kanssa. Jäsenvaltioiden on toimittava yhteistyössä komission kanssa helpottaakseen tämän tehtävän suorittamista.
3. Komissio antaa kyseisen jäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille mahdollisimman pian tiedoksi tarkastajien tekemien tarkastuskäyntien tulokset. Tässä tiedoksiannossa selostetaan ilmenneitä vaikeuksia ja hedelmä- ja vihannesmarkkinoihin liittyvien säännösten noudattamisen osalta todettuja rikkomuksia.
4. Kyseisen jäsenvaltion on annettava komissiolle mahdollisimman pian tiedoksi toimenpiteet, jotka se on toteuttanut poistaakseen todetut vaikeudet tai rikkomukset.
42 artikla
Tarkastuksissa todetut sääntörikkomukset, joilla voi olla taloudellisia vaikutuksia EMOTR:n tukiosastoon, käsitellään asetuksen (ETY) N:o 595/91 (17) säännösten mukaisesti. Jäsenvaltion, jonka alueella sääntörikkomus on todettu, on tehtävä mainitun asetuksen 3 artiklassa säädetty ilmoitus.
Komission tarkastuksissa todettu jäsenvaltion puutteellinen mukautuminen yhteisön sääntöjen soveltamiseen, millä voi olla taloudellisia vaikutuksia EMOTR:n tukiosastoon, käsitellään asetuksen (ETY) N:o 729/70 5 artiklan 2 kohdan c alakohdan säännösten mukaisesti.
VII OSASTO Yleiset säännökset
43 artikla
Jollei tässä asetuksessa toisin säädetä, perustamissopimuksen 92, 93 ja 94 artiklaa sovelletaan 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen tuotteiden tuotantoon ja kauppaan.
44 artikla
1. Jäsenvaltioiden ja komission on annettava toisilleen tiedoksi tämän asetuksen soveltamisen kannalta tarpeelliset tiedot. Toimitettavat tiedot vahvistetaan 46 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen. Yksityiskohtaiset säännöt tällaisten tietojen toimittamisesta ja jakelusta annetaan samaa menettelyä noudattaen.
2. Edellä 1 kohdassa tarkoitetut tiedot sisältävät ainakin tiedot viljelypinta-aloista ja satomääristä, kaupan pidetyistä määristä tai määristä, joita ei ole saatettu myyntiin 23 artiklan puitteissa.
Näiden tietojen keräämisen suorittaa
- tuottajaorganisaatiot niiden jäsenten kohdalta, tämän rajoittamatta kuitenkaan, mitä 11 ja 19 artiklassa säädetään,
- jäsenvaltioiden toimivaltaiset yksiköt niiden tuottajien osalta, jotka eivät ole minkään tässä asetuksessa tarkoitetun kollektiivisen rakenteen jäseniä. Kyseinen jäsenvaltio voi antaa tämän tehtävän osittain tai kokonaan yhdelle tai useammalle tuottajaorganisaatiolle.
3. Jäsenvaltioiden on toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet varmistaakseen 2 kohdassa tarkoitettujen tietojen keräämisen, näiden tietojen täsmällisyyden, niiden tilastollisen käsittelyn sekä niiden säännöllisesti komissiolle tapahtuvan ilmoittamisen. Jäsenvaltioiden on säädettävä seuraamuksista tapauksissa, joissa kyseisten tehtävien suorittamisessa ilmenee perusteetonta viivästymistä tai järjestelmällistä laiminlyöntiä. Jäsenvaltioiden on tiedotettava näistä toimenpiteistä komissiolle.
4. Komissio antaa jäsenvaltioille säännöllisesti tiedoksi tarkoituksenmukaisimmalla tavalla 1 kohdassa tarkoitetut tiedot sekä päätelmät, joita se on näistä tiedoista tehnyt. Yksityiskohtaiset soveltamista koskevat säännöt vahvistetaan 46 artiklassa tarkoitettua menettelyä noudattaen.
45 artikla
Perustetaan hedelmien ja vihannesten hallintokomitea, jäljempänä `komitea`, joka muodostuu jäsenvaltioiden edustajista ja jonka puheenjohtajana on komission edustaja.
46 artikla
1. Jos tässä artiklassa säädettyä menettelyä on noudatettava, asian saattaa komitean käsiteltäväksi komitean puheenjohtaja omasta aloitteestaan tai jäsenvaltion edustajan pyynnöstä.
2. Komission edustaja tekee komitealle ehdotuksen tarvittavista toimenpiteistä. Komitea antaa lausuntonsa ehdotuksesta määräajassa, jonka puheenjohtaja voi asettaa asian kiireellisyyden mukaan. Lausunto annetaan perustamissopimuksen 148 artiklan 2 kohdassa niiden päätösten edellytykseksi määrätyllä enemmistöllä päätöksiä varten, jotka neuvosto tekee komission ehdotuksesta. Komiteaan kuuluvien jäsenvaltioiden edustajien äänet painotetaan mainitussa artiklassa määrätyllä tavalla. Puheenjohtaja ei osallistu äänestykseen.
3. a) Komissio päättää toimenpiteistä, joita sovelletaan välittömästi.
b) Jos toimenpiteet eivät kuitenkaan ole komitean lausunnon mukaisia, komissio ilmoittaa niistä viipymättä neuvostolle. Siinä tapauksessa komissio voi lykätä päättämiensä toimenpiteiden soveltamista enintään yhdellä kuukaudella ilmoituksen tekopäivästä.
Neuvosto voi määräenemmistöllä päättää asiasta toisin yhden kuukauden kuluessa.
47 artikla
Komitea voi käsitellä muitakin kysymyksiä, jotka puheenjohtaja saattaa sen käsiteltäviksi omasta aloitteestaan tai jäsenvaltion edustajan pyynnöstä.
48 artikla
Yksityiskohtaiset säännöt tämän asetuksen soveltamisesta, hallinnolliset, taloudelliset tai muunlaiset seuraamukset mukaan luettuina, annetaan alan erityistarpeet huomioon ottaen 46 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen.
49 artikla
Tätä asetusta on sovellettava siten, että otetaan samanaikaisesti ja aiheellisella tavalla huomioon perustamissopimuksen 39 ja 110 artiklassa määrätyt tavoitteet.
50 artikla
Jäsenvaltioiden on toteutettava kaikki aiheelliset toimenpiteet tämän asetuksen säännöksiä koskevista rikkomuksista rankaisemiseksi sekä petosten torjumiseksi.
51 artikla
Jäsenvaltioiden on annettava komissiolle tiedoksi tämän asetuksen noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset viimeistään kuukauden kuluttua niiden antamisesta. Tämä koskee myös niihin tehtyjä muutoksia.
52 artikla
1. Yhteisön markkinoiltapoistamiskorvauksen maksamiseen, toimintarahaston, 17 artiklassa sekä 53, 54 ja 55 artiklassa tarkoitettujen erityistoimenpiteiden sekä 40 artiklan 1 kohdan mukaisesti komission yhteyteen asetettujen jäsenvaltioiden asiantuntijoiden suorittamien tarkastustoimien rahoitukseen liittyviä kustannuksia pidetään asetuksen (ETY) N:o 729/70 1 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettuina interventiotoimenpiteinä, joiden tarkoituksena on säädellä maatalousmarkkinoita.
2. Jäsenvaltioiden 14 artiklan ja 15 artiklan 6 kohdan toisen alakohdan mukaisesti myöntämät tuet muodostavat asetuksen (ETY) N:o 4256/88 (18) 2 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun yhteisen toimen. Ne katetaan asetuksen (ETY) N:o 2328/91 (19) 31 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuilla vuosittaisilla menoarvioilla.
Asetuksen (ETY) N:o 2328/91 1 artiklan 3 kohtaa sovelletaan tässä kohdassa tarkoitettuihin tukiin.
Tuen maksaminen suoritetaan asetuksen (ETY) N:o 4253/88 (20) 21 artiklan mukaisesti. Loppuosan maksaminen tai korvaus perustuu mainitun artiklan 4 kohdassa tarkoitettujen edellytysten lisäksi kuitenkin myös
a) ilmoitukseen, joka koskee yhden kalenterivuoden aikana jäsenvaltioille aiheutuneita menoja, ja
b) kyseisen kalenterivuoden aikana sovellettuja toimenpiteitä koskevaan kertomukseen, joka laaditaan mainitun asetuksen 25 artiklan 4 kohdan mukaisesti,
jotka on esitettävä komissiolle ennen seuraavan vuoden heinäkuun 1 päivää.
3. Komissio antaa yksityiskohtaiset säännöt tämän artiklan 2 kohdan soveltamisesta asetuksen (ETY) N:o 4253/88 29 artiklassa tarkoitettua komiteaa kuultuaan.
4. Edellä VI osaston säännösten soveltaminen ei rajoita asetuksen (ETY) N:o 4045/89 (21) täytäntöönpanoa.
53 artikla
Tuottajaorganisaatioiden ennen tämän asetuksen voimaantuloa asetuksen (ETY) N:o 1035/72 14 artiklan ja II a osaston perusteella saamat oikeudet pidetään voimassa niiden päättymiseen asti.
54 artikla
1. Yhteisö osallistuu 50 prosentilla sellaisten toimien rahoitukseen, joiden tarkoituksena on kehittää ja parantaa pähkinöiden kulutusta ja käyttöä yhteisössä.
2. Edellä 1 kohdassa tarkoitettujen toimien tavoitteena on
- tuotteiden laadun parantaminen, erityisesti tekemällä markkinatutkimuksia ja tutkimalla uusia käyttötapoja, tuotannon sopeutuskeinot mukaan luettuina,
- uusien kauppakunnostustapojen kehittäminen,
- kaupan pitämistä koskevien neuvojen jakaminen alalla toimiville eri taloudellisille toimijoille,
- markkinoiden ja muiden markkinointitapahtumien järjestäminen ja osallistuminen niihin.
3. Komissio täsmentää 46 artiklassa tarkoitetun menettelyn mukaisesti 2 kohdassa tarkoitetut toimet tai määrittelee uusia toimia.
55 artikla
Markkinavuosina 1997/1998, 1998/1999 ja 1999/2000 korjattujen hasselpähkinöiden osalta myönnetään 15 ecun tuki 100 kg:aa kohti neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1035/72 tai tämän asetuksen perusteella hyväksytyille tuottajaorganisaatioille, jotka toteuttavat vuonna 1997 asetuksen (ETY) N:o 1035/72 14 d artiklan mukaisen suunnitelman laadun parantamisesta tai tämän asetuksen mukaisen toimintaohjelman.
56 artikla
Viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2000 komissio esittää neuvostolle tämän asetuksen toiminnasta kertomuksen, johon liitetään tarvittaessa aiheellisia ehdotuksia.
57 artikla
Jos tarvitaan toimenpiteitä, joiden avulla voidaan helpottaa siirtymistä vanhasta järjestelmästä tässä asetuksessa perustettuun järjestelmään, nämä toimenpiteet vahvistetaan 46 artiklassa säädetyn menettelyn mukaisesti.
58 artikla
1. Tämä asetus tulee voimaan päivänä, jona se julkaistaan Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä.
Sitä sovelletaan 1 päivästä tammikuuta 1997. Kuitenkin IV osastoa sovelletaan kunkin liitteessä I tarkoitetun tuotteen osalta vasta markkinointivuoden 1997/1998 alusta.
2. Kumotaan asetukset (ETY) N:o 1035/72, (ETY) N:o 3285/83, (ETY) N:o 1319/85, (ETY) N:o 2240/88, (ETY) N:o 1121/89 ja (ETY) N:o 1198/90 tämän asetuksen vastaavien säännösten täytäntöönpanopäivästä.
Viittauksia kumottuihin asetuksiin pidetään viittauksina tähän asetukseen liitteessä VI olevan vastaavuustaulukon mukaisesti.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Luxemburgissa 28 päivänä lokakuuta 1996.