KOMMISSIONENS BESLUTNING
af 20. december 2006
om Frankrigs støtteordning i medfør af artikel 39 CA i den franske skattelov (code général des impôts) - Statsstøtte C 46/2004 (tidl. NN 65/2004)
(meddelt under nummer K(2006) 6629)
(Kun den franske udgave er autentisk)
(EØS-relevant tekst)
(2007/256/EF)
KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 88, stk. 2, første afsnit,
under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, særlig artikel 62, stk. 1, litra a),
efter at have opfordret de interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger i overensstemmelse med disse artikler (1), under hensyntagen til disse bemærkninger og
ud fra følgende betragtninger:
I. SAGSFORLØB
(1)
Ved brev af 19. februar 2004 (D/51178) anmodede Kommissionen de franske myndigheder om oplysninger om den franske leasingordning med fiskalt sigte til fordel for bestemte af finansministeriet godkendte virksomheder, som blev indført i medfør af artikel 77 i lov nr. 98-546 af 2. juli 1998 om forskellige økonomiske og finansielle bestemmelser (2). Ved brev af 18. marts 2004 anmodede de franske myndigheder om en forlængelse af den fastsatte frist for fremsendelse af de ønskede oplysninger. Ved brev af 3. maj 2004 (A/33117) modtog Kommissionen de pågældende oplysninger fra de franske myndigheder. Ved brev af 6. juli 2004 (D/54933) anmodede Kommissionen de franske myndigheder om yderligere oplysninger, som den modtog den 2. august 2004 (A/36007).
(2)
Ved brev af 14. december 2004 (D/205909) informerede Kommissionen de franske myndigheder om sin beslutning om at indlede den formelle undersøgelsesprocedure efter traktatens artikel 88, stk. 2. Denne beslutning er offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende (3). I beslutningen anmodede Kommissionen Frankrig og de interesserede parter om at fremsætte deres bemærkninger inden for en bestemt frist.
(3)
Ved brev af 6. januar 2005 (A/30266) og senere af 4. februar 2005 anmodede de franske myndigheder om en forlængelse af denne frist, og denne anmodning efterkom Kommissionen ved brev af hhv. 11. januar 2005 (D/50220) og 16. februar 2005 (D/51190).
(4)
Kommissionen modtog bemærkningerne fra de franske myndigheder den 15. marts 2005 (A/32251). Den modtog ligeledes inden for den fastlagte frist bemærkninger fra seksten interesserede parter, som den videresendte til de franske myndigheder den 9. juni 2005 (D/54454).
(5)
Ved brev af 7. juli 2005 (A/35587) anmodede de franske myndigheder om en forlængelse af den fastsatte frist til at kommentere de interesserede parters bemærkninger. Kommissionen efterkom denne anmodning, og de franske myndigheder fremsendte endelig deres bemærkninger ved brev af 20. juli 2005 (A/35981).
(6)
Ved elektronisk post af 2. marts 2006 (A/31655) fremsendte de franske myndigheder supplerende bemærkninger vedrørende den foreliggende ordning til Kommissionen.
II. DETALJERET BESKRIVELSE AF ORDNINGEN
(7)
I henhold til artikel 39 C, første afsnit, i den franske skattelov (code général des impôts) fordeles afskrivningen af aktiver, der er udlejet eller på anden vis stillet til rådighed, over aktivets almindelige levetid.
(8)
Artikel 77 i lov nr. 98-546 indfører to bestemmelser i skatteloven, der tilsigter at bekæmpe skatteunddragelser i forbindelse med interessentskabers og økonomiske firmagruppers finansieringstransaktioner (4).
(9)
I henhold til artikel 39 C, afsnit 2, i skatteloven må fradragsberettigede afskrivninger på et aktiv, der udlejes af en firmagruppe, således ikke overstige den leje, firmagruppen oppebærer, med fradrag af andre udgifter i tilknytning til det berørte aktiv.
(10)
De degressive afskrivninger og de finansielle udgifter er pr. definition koncentreret på aktivets første brugsår, og firmagruppen vil derfor have et stort underskud i disse år og først få overskud i en anden periode, når lejeindtægten overstiger de samlede afholdte udgifter (inkl. afskrivninger og finansielle udgifter). Firmagruppen er omfattet af interessentskabsordningen, og dens underskud i de første aktivitetsår kan derfor fratrækkes det skattepligtige overskud fra medlemmernes løbende aktiviteter. Formålet med det i skattelovens artikel 39 C, andet afsnit, fastlagte afskrivningsloft er således at bekæmpe misbrug af denne finansieringsform med skatteoptimering for øje.
(11)
Skatteloven indeholder dog en undtagelse fra denne begrænsning i form af en afskrivningsordning for bestemte virksomheder. Det bestemmes således i skattelovens artikel 39 CA, at loftet i skattelovens artikel 39 C, andet afsnit, ikke finder anvendelse på økonomiske firmagruppers finansiering af afskrivningsberettigede aktiver efter et system med degressiv afskrivning over en periode på mindst otte år (5), hvis dette er forhåndsgodkendt af finansministeriet.
(12)
Denne godkendelse forudsætter, at bl.a. følgende betingelser er opfyldt:
-
aktivets købspris skal svare til markedsprisen
-
investeringen skal være af betydelig økonomisk og social interesse, navnlig for beskæftigelsen
-
brugeren af aktivet skal påvise, at aktivet er nødvendigt for hans virksomhed, og at finansiering ikke udelukkende er valgt af hensyn til beskatningen
-
og mindst to tredjedele af den skattefordel, der opnås ved godkendelsen, skal tilbageføres til brugeren af aktivet.
(13)
Firmagruppen - der i princippet består af finansieringsinstitutter - køber normalt det aktiv, der skal finansieres, til markedsprisen, og leaser det til brugeren. Den af brugeren erlagte leje og prisen for at kunne udnytte købsoptionen efter kontraktens udløb gør det muligt for firmagruppen at dække sin egen finansiering, herunder renter og kapital.
(14)
Ud over at den øvre grænse for afskrivningen således ophæves (6), gør ministeriets godkendelse det muligt at hæve den for det pågældende aktiv normalt gældende koefficient for den degressive afskrivning med et point. Fortjenesten ved firmagruppens salg af aktivet til brugeren, der ofte sker, når to tredjedele af den almindelige brugsperiode er gået, er desuden fritaget for beskatning.
(15)
For så vidt angår betingelsen om, at der skal foreligge en betydelig økonomisk og social interesse (7), har de franske myndigheder anført, at der ikke findes retningslinjer for, hvordan denne interesse skal vurderes, og at undersøgelsen heraf især er baseret dels på investeringens indirekte indvirkning på beskæftigelsessituationen, konkurrencedygtigheden og aktivitetens udvikling i det pågældende økonomiske område, herunder navnlig dens bidrag til udviklingen eller etableringen af et produktions-, forvaltnings- eller beslutningscenter, dels på investeringens bidrag til at forbedre sikkerheden og miljøbeskyttelsen.
(16)
Med hensyn til tilbageførslen til brugeren af aktivet af mindst to tredjedele af den skattebegunstigelse, som firmagruppen får gennem godkendelsen (8), fremgår det af artikel 39 CA i skatteloven, at denne tilbageførsel tager form af en lejenedsættelse eller et nedslag i prisen på købsoptionen. Desuden skal det nøjagtige beløb, som firmagruppen skal tilbageføre til brugeren af aktivet, fastsættes i forbindelse med godkendelsen.
(17)
På Kommissionens foranledning har de franske myndigheder udarbejdet en opgørelse pr. aktivitetssektor over samtlige ansøgere om godkendelse og de virksomheder, der faktisk er omfattet af den foreliggende ordning:
Aktivitetssektorer
Anmodninger om godkendelse
Beslutninger om godkendelse
Investeringer inden for søfart
142
110
Investeringer inden for luftfart
32
18
Investeringer på jernbaneområdet
5
2
Investeringer på industriområdet
7
3
Investeringer inden for rumfart
3
0
(18)
De franske myndigheder har i denne sammenhæng anført, at blandt de 56 anmodninger, for hvilke der ikke er truffet nogen beslutning om godkendelse, er 21 trukket tilbage, 13 er henlagt og 22 afvist. Med hensyn til de 22 anmodninger, der blev afvist, har de franske myndigheder præciseret, at 15 heraf vedrørte finansiering af et aktiv inden for søtransport og 7 finansiering af et aktiv inden for lufttransport.
(19)
De franske myndigheder har ligeledes fremhævet, at godkendelsesprocedurerne i henhold til skattelovens artikel 39 CA blev ophævet den 14. december 2004, dvs. den dato, de modtog meddelelsen om Kommissionens beslutning om at indlede en formel undersøgelsesprocedure.
III. BAGGRUND FOR INDLEDNINGEN AF DEN FORMELLE UNDERSØGELSESPROCEDURE
(20)
I sin beslutning af 14. december 2004 fandt Kommissionen, at investorerne, medlemmerne af økonomiske firmagrupper med fiskalt sigte og brugerne af de aktiver, som disse firmagrupper havde finansieret, i medfør af artikel 39 CA i skatteloven var blevet indrømmet en begunstigelse. Vedrørende den foreliggende foranstaltnings selektivitet anførte Kommissionen dels, at finansministeriet tilsyneladende havde skønsmæssige beføjelser til at vurdere godkendelsesbetingelserne, hvilket betød, at det efter subjektive kriterier kunne vælge, hvem der skulle have adgang til den foreliggende ordning. Endvidere mente Kommissionen, at skatteordningen under skattelovens artikel 39 CA var en støtteforanstaltning, som hovedsagelig kom transportsektoren til gode. Kommissionen fandt i den sammenhæng ikke, at den foreliggende foranstaltning kunne begrundes i det franske skattesystems karakter eller opbygning. Ifølge Kommissionen blev de foreliggende begunstigelser endvidere finansieret med statslige midler, foranstaltningen virkede konkurrenceforvridende og påvirkede samhandelen inden for EU.
(21)
For så vidt angår ordningens forenelighed med fællesmarkedet fandt Kommissionen på dette stadium ikke, at der var nogen af undtagelserne i EF-traktatens artikel 87, stk. 2 og 3, som var relevante i det foreliggende tilfælde. Ordningen opfyldte tilsyneladende hverken betingelserne i retningslinjerne, rammebestemmelserne eller EF-retningslinjerne på statsstøtteområdet. Ordningen var derfor uforenelig med fællesmarkedet.
(22)
Kommissionen har følgelig besluttet at indlede den formelle undersøgelsesprocedure for at fjerne sin tvivl om, hvorvidt ordningen udgør statsstøtte, og om den er forenelig med fællesmarkedet.
IV. BEMÆRKNINGER FRA DE FRANSKE MYNDIGHEDER
(23)
De franske myndigheder gør i deres bemærkninger indledningsvis gældende, at ordningen under skattelovens artikel 39 CA ikke udgør statsstøtte. Den er alene en teknisk bestemmelse under de almindelige retsregler, som gør det muligt for de offentlige myndigheder at føre tilsyn med den foreliggende finansieringsform, og ikke en undtagelse fra de almindelige retsregler. Begrænsningen af den fradragsberettigede afskrivning i medfør af skattelovens artikel 39 C, andet afsnit, fastslår en formodning om skatteunddragelse og har til formål at hindre, at denne finansieringsmekanisme udnyttes med henblik på skatteoptimering. Ordningen under skattelovens artikel 39 CA har ligeledes til formål at bekæmpe skatteunddragelse. Investeringerne i meget store kapitalgoder, der er berørt af denne bestemmelse, forrentes først relativt sent, og leasing sker derfor ikke kun med henblik på skatteoptimering, men er også en økonomisk nødvendighed.
(24)
I denne sammenhæng fremfører de franske myndigheder, at de betingelser, der skal være opfyldt, førend en godkendelse kan gives, gør det muligt at foretage en forudgående vurdering af transaktioner med finansiering af forbrugsgoder gennem leasing med købsoption, således at finansieringer, som er begrundet i skatteoptimering, ikke omfattes af den foreliggende skatteordning.
(25)
Dette er ifølge de franske myndigheder navnlig tilfældet for betingelsen om, at investeringen skal være af betydelig økonomisk og social interesse, især i henseende til beskæftigelsen, idet den kun er opfyldt, hvis der til anmodningen om godkendelse er knyttet en jobskabelsesforpligtelse. De franske myndigheder præciserer i den sammenhæng, at de nye stillinger skal opretholdes i mindst samme periode, som aktivet bruges, dvs. varigheden af leasingkontrakten eller kontrakten om tilrådighedsstillelse, altså mindst otte år. De gør gældende, at de skabte job skal betyde en nettoforøgelse af antallet af ansatte i det selskab, der anmoder om godkendelsen, og at disse job skal være direkte knyttet til investeringen.
(26)
De franske myndigheder præciserer, at nogle af anmodningerne om godkendelse er blevet afvist, fordi det fremlagte finansieringsprojekt ikke var af betydelig økonomisk og social interesse. Eksempler på en sådan manglende interesse kan inddeles i to former for situationer. For det første at antallet af nye stillinger ikke var stort nok, hverken kvalitativt eller kvantitativt, til at styrke eller gøre det muligt at oprette et beslutnings- og forvaltningscenter. For det andet at ansøgerens finansielle situation gav ham adgang til andre finansieringsmidler, som ikke tilskyndede til jobskabelse.
(27)
Betingelsen om, at medlemmerne af firmagruppen skal tilbageføre størstedelen af den skattemæssige begunstigelse, som de indrømmes i medfør af skattelovens artikel 39 CA, til brugeren af aktivet, har ligeledes til formål at bekæmpe skatteoptimering, idet transaktioner, som alene tager sigte på likviditetsforbedringer, ikke er omfattet af ordningen.
(28)
Desuden gør de franske myndigheder gældende, at denne kontrolmulighed ikke har skønsmæssig karakter. I den sammenhæng henviser de til Conseil Constitutionnels (det franske forfatningsråds) retspraksis, i henhold til hvilken en godkendelse som omfattet af skattelovens artikel 39 CA ikke indrømmes skønsmæssigt, men at finansministeriet alene har beføjelse til at sikre, at den foreliggende transaktion opfylder lovens bestemmelser (9).
(29)
Den skattemæssige begunstigelse i form af fradraget af afskrivningsbeløbet medfører under alle omstændigheder ikke noget skatteindtægtstab, blot en omfordeling af skattegrundlaget over tid. Den del af skattebegunstigelsen, som medlemmerne af firmagruppen beholder, kan desuden sammenlignes med et afkast, hvis omfang bestemmes af markedsvilkårene og en klassisk handelsforhandling.
(30)
Og endelig med hensyn til skatteordningens af Kommissionen påståede selektive karakter gør de franske myndigheder flere argumenter gældende.
(31)
For det første at den nævnte ordning er en generel foranstaltning for både industrisektoren og transportsektoren. Som eksempel nævner de franske myndigheder maskinel til forarbejdning af papirmasse, olielastrum, trykpresser og køleenheder, som alle er industriaktiver, der kan afskrives degressivt over en periode på mindst otte år. Desuden anfører de franske myndigheder, at visse transportmidler ikke er omfattet af ordningen, f.eks. lastbiler og busser, på grund af disses kortere afskrivningsperiode. Den foreliggende afskrivningsperiode gælder således for alle aktiver, hvor investeringens først forrentes efter en relativt lang periode.
(32)
For det andet at ordningen er koncentreret om transportmateriel, hvilket skyldes forhold, som de franske myndigheder ikke har nogen indflydelse på, nemlig dels udviklingen i industrivirksomhedernes finansielle situation, dels investorernes stigende interesse for transportmateriel. Dette område omfatter aktiver, som ifølge de franske myndigheder er meget tiltrækkende i investorernes øjne, idet disse for at begrænse deres risici vælger let omsættelige aktiver for det tilfælde, at brugeren kommer ud for vanskeligheder.
(33)
For det tredje at den foreliggende ordning ikke favoriserer franske virksomheder, da nationalitet ikke er en relevant faktor for at blive medlem af en firmagruppe. En udenlandsk investor og navnlig et finansieringsinstitut har således angiveligt adgang til den nævnte ordning og den deraf følgende likviditetsforbedring uanset dennes skattemæssige bopæl.
(34)
Hvis man antager, at ordningen under skattelovens artikel 39 CA er en undtagelse fra de almindelige retsprincipper, skulle denne have et ubegrænset anvendelsesområde, ubegrænset anvendelsestid og være baseret på objektive, horisontale kriterier for bekæmpelse af skatteunddragelser. Den ville dermed ikke kunne betegnes som statsstøtte i lighed med den skatteordning, der er genstand for Kommissionens beslutning 96/369/EF af 13. marts 1996 om afskrivningsfordele for tyske selskaber (10).
(35)
I henseende til skattefritagelsen for fortjenesten ved salg anfører de franske myndigheder, at de to tredjedele af den skattebegunstigelse, som firmagruppens medlemmer herved opnår, også skal tilbageføres til slutbrugeren af aktivet. De gør gældende, at denne skattefritagelse, der er underlagt forskellige betingelser, er berettiget på grund af det franske skattesystems karakter eller opbygning. Den skulle være nødvendig i tilfælde af salg før kontraktens udløb for at sikre, at skattebegunstigelse ved fradraget af afskrivningen fortsat består på de betingelser, der er fastsat i de almindelige retsregler. Endvidere fremfører de franske myndigheder, at denne fritagelse fra 1. januar 2007 er i overensstemmelse med de almindelige retsregler. Fra denne dato vil fortjeneste ved salg af værdipapirer, der repræsenterer kapitalandele, som den pågældende har ejet i mere end to år, være skattefritaget, dog med undtagelse af en andel af udgifter og omkostninger svarende til 5 % af nettoresultatet af den fortjeneste ved salget, der er anvendt ved fastlæggelsen af det skattepligtige resultat. I lyset af datoen for indgåelse af kontrakterne om tilrådighedsstillelse af aktiverne mellem firmagrupperne og brugerne vil den dato efter hvilken det er muligt at sælge aktiverne før kontraktens udløb, ligge efter 1. januar 2007, da dette salg kun kan finde sted, når to tredjedele af de pågældende kontrakter er gennemført. Medlemmerne af firmagruppen vil således få adgang til denne skattefritagelse i medfør af de almindelige retsregler.
(36)
De franske myndigheder gør også gældende, at fritagelsen for betaling af skat af fortjenesten ved salget ikke sker automatisk. En af betingelserne for denne fritagelse er ifølge myndighederne, at den faktiske bruger af aktivet skal påvise, at han på grund af dens pris ikke er i stand til at købe den uden at skabe ubalance i sin økonomi. Ifølge en rapport af 25. marts 1998, udarbejdet af ordføreren for Nationalforsamlingens finansudvalg, skal denne betingelse navnlig ses i lyset af udsigten til indførelsen af alternativer til skattefradraget for tegning af skibsanparter, som blev ophævet med finansloven for 1998 (i det efterfølgende betegnet skibsanpartsordningen).
(37)
For så vidt angår skatteordningens forenelighed med det fælles marked, anfører de franske myndigheder, at hvis ordningen udgør statsstøtte, er den i overensstemmelse med traktatens artikel 87, stk. 3, fordi den fremmer udviklingen af visse aktiviteter uden samtidig at ændre samhandelsvilkårene i et omfang, der strider med den fælles interesse. Ordningen under skattelovens artikel 39 CA skulle således ikke begunstige nationale erhvervsdrivende til skade for erhvervsdrivende fra andre medlemsstater og skulle ikke være mere fordelagtig end ordninger i andre medlemsstater.
(38)
De henviser i den sammenhæng til den særlige situation for søtransporten, idet det især er erhvervsdrivende inden for denne sektor, der benytter sig af den foreliggende ordning. De konstaterer i den sammenhæng, at ordningen har samme følger som skibsanpartsordningen - en ordning for finansiering af skibe, der er registreret i Frankrig - som er anmeldt til og godkendt af Kommissionen på grundlag af traktatens artikel 87, stk. 3 (11). Skibsanpartsordningen blev ophævet i 1998 på grund af dens overordentlig store budgetmæssige omkostninger. Den lovgivende myndighed besluttede at indføre leasingordningen i en situation, hvor antallet af fransk indregistrerede handelsskibe faldt, og der var et ønske om at sænke skatteudgifterne. Ikrafttrædelsen af skattelovens artikel 39 CA har ifølge de franske myndigheder ikke medført en vækst i Frankrigs maritime sektor, men en konsolidering og foryngelse af flåden under fransk flag. Derimod øgedes de øvrige medlemsstaters flåder, både i antal og tonnage. Ordningen har derfor ikke skadet udviklingen af de øvrige medlemsstaters maritime sektor.
(39)
Ordningen under skattelovens artikel 39 CA er desuden i overensstemmelse med EF-retningslinjerne for statsstøtte til søtransportsektoren (i det efterfølgende benævnt retningslinjerne fra 1997) og Kommissionens meddelelse C (2004) 43 - EU-retningslinjerne for statsstøtte til søtransportsektoren (i det efterfølgende benævnt retningslinjerne fra 2004) (12). Den bidrager navnlig til at styrke konkurrenceevnen for EU's flåder på verdensmarkedet for søtransport, sikre beskæftigelsen i EU både til havs og til lands, bevare og forbedre EU's maritime knowhow og viden på området og udvikle de maritime kvalifikationer (pkt. 2.2 i de nævnte retningslinjer). Endvidere forbedrer den sikkerheden og miljøbeskyttelsen gennem fornyelsen af flåden. For så vidt angår især beskæftigelsen af besætningsmedlemmer og bevarelsen af arbejdspladser af høj kvalitet på landjorden erindrer de franske myndigheder om, at en af forudsætningerne for at få en godkendelse er, at der på EU's område findes et strategisk beslutningscenter vedrørende forvaltning af maritime aktiviteter og af skibe. Både arbejdspladser i forbindelse med den direkte forvaltning af søtransport og med dertil knyttede aktiviteter som forsikring, mæglervirksomhed og finansiering vil således indirekte få fordel af den foreliggende skatteordning.
(40)
De gør dog opmærksom på, at der hverken i fællesskabsretningslinjerne fra 1997 (13) eller fra 2004 (14) er sat en direkte forbindelse mellem den støtte, der er nødvendig for at bevare og udvikle søtransporten, og antallet af nye job. Det fremgår desuden af retningslinjerne fra 2004, at »på nuværende tidspunkt er der ingen beviser for, at ordningerne fordrejer konkurrencen inden for samhandelen mellem medlemsstaterne på en måde, der strider mod den fælles interesse«, og at »det er blevet påvist, at sådanne foranstaltninger sikrer arbejdspladser af høj kvalitet […]« (punkt 3.1).
(41)
Og endelig med hensyn til anvendelsen af princippet om berettiget forventning henviser de franske myndigheder til Kommissionens beslutning 2002/15/EF af 8. maj 2001 om Frankrigs statsstøtte til selskabet »Bretagne Angleterre Irlande« (»BAI« eller »Brittany Ferries«) (15), hvor den gennemgår den foreliggende ordning.
(42)
De franske myndigheder nævner ligeledes deres brev til Kommissionen af 17. marts 1998 (A/32232) om indførelsen af den franske skattelovs artikel 39 C, andet afsnit, og 39 CA. Uanset dette brev og de forskellige sager, som Kommissionen har undersøgt (16), hvor der har været tale om skattelovens artikel 39, har ordningen ikke ifølge de franske myndigheder i de seks år, den har været i kraft, været genstand for procedurer.
(43)
Under disse omstændigheder har Kommissionens tavshed ifølge de franske myndigheder skabt en berettiget forventning om overensstemmelse mellem den franske skattelovs artikel 39 og det fælles marked, hvorfor der ikke kan fremsættes krav om tilbagebetaling af støtten fra de pågældende virksomheder.
V. BEMÆRKNINGER FRA INTERESSEREDE PARTER
(44)
Seksten interesserede parter har fremsendt deres bemærkninger til Kommissionen i medfør af traktatens artikel 88, stk. 2, inden for den fastsatte frist. Listen over de interesserede parter er vedlagt nærværende beslutning som bilag.
(45)
I henseende til for det første spørgsmålet om arten af den foreliggende ordning er hovedparten af de interesserede parter uenige med Kommissionen.
(46)
Ifølge Caisse Nationale des Caisses d'Epargne et de Prévoyance (CNCE), Calyon Corporate and Investement Bank (i det efterfølgende betegnet Calyon) og BNP Paribas (i det efterfølgende betegnet BNP) udgør ordningen under den franske skattelovs artikel 39 CA ikke en statsstøtte, men er derimod en ordning, der gør det muligt at føre tilsyn med anvendelsen af de almindelige retsregler på afskrivningen af visse aktiver. Skattelovens artikel 39 C, andet afsnit, i kombination med 39 CA sigter således mod at bekæmpe tab af skatteindtægter, hvilket underbygges af det parlamentariske forberedelsesarbejde, der gik forud for vedtagelsen af lov nr. 98-546 (rapport fra finansudvalget til Nationalforsamlingen af 25. marts 1998).
(47)
Société Générale (SG), BNP og Brittany Ferries gør gældende, at der ikke med skattelovens artikel 39 CA indføres et skattemæssigt rum, der strider mod de almindelige retsregler, men at den derimod er en tilbagevenden til de almindelige retsregler for afskrivninger. Det drejer sig om en generel ordning. Ifølge SG skal den økonomiske fordel, der opstår på grund af skattehenstanden i medfør af skattelovens artikel 39 CA, sammenlignes med de almindelige afskrivningsregler og ikke den restriktive ordning under skattelovens artikel 39 C, andet afsnit. Den foreliggende ordning er desuden åben for alle erhvervslivets aktører, som opererer på fransk område, og for øvrigt er skattelovens artikel 39 CA ikke rettet mod et bestemt aktiv eller en bestemt økonomisk sektor. Begunstigelser i medfør af denne artikel er således ikke forbeholdt hverken den franske handelsflåde eller franske pengeinstitutter.
(48)
Firmagruppens medlemmers identitet er for øvrigt heller ikke afgørende for indrømmelsen af en godkendelse, og den foreliggende ordning indeholder ingen restriktioner med hensyn til firmagruppens medlemmer, der bidrager med deres skattemæssige kapacitet. Ifølge disse interesserede parter kan man derfor ikke med rimelighed mene, at bestemmelserne i skattelovens artikel 39 C og 39 CA til sammen giver medlemmerne af firmagruppen en selektiv, skattemæssig begunstigelse.
(49)
For øvrigt indrømmes godkendelser under skattelovens artikel CA ikke skønsmæssigt. Ifølge Gaz de France og BNP kan ministeriets godkendelse tværtimod kun indrømmes, hvis nogle objektive, ikke-diskriminerende betingelser er opfyldt. BNP erindrer i den sammenhæng om, at det i henhold til Domstolens praksis (17) påhviler Kommissionen at påvise, at erhvervslivets aktører behandles skønsmæssigt inden for rammerne af individuelle foranstaltninger. At myndighederne har en skønsmargen kan alene føre til den konklusion, at en foranstaltning er selektiv, hvis det drejer sig om en individuel foranstaltning og ikke den generelle ordning, som denne foranstaltning er baseret på. Det skal understreges, at skattemyndighederne ikke kan indføre betingelser, som ikke er omfattet af loven. Men i det foreliggende tilfælde fremgår det udtrykkeligt af loven, hvilke kriterier der skal anvendes i vurderingen af, om der består en »betydelig økonomisk og social interesse«. BNP, CNCE og Calyon henviser i denne sammenhæng til forfatningsrådets afgørelse (18), som de franske myndigheder har gjort gældende. Under alle omstændigheder kan enhver beslutning om afslag på godkendelse ankes med påstand om beføjelsesoverskridelse til en administrativ domstol, som pådømmer motivet for dette afslag.
(50)
Ifølge især Calyon og BNP er ordningens selektivitet et resultat af markedspraksis og nogle særtræk ved transportaktiver (visse garantier for nyttiggørelse og likviditet på langt sigt) og ikke indholdet af skattelovens artikel 39 CA. Transportaktiver har tilsyneladende nogle særtræk, som muliggør langsigtet finansiering. Selv hvis skattelovens artikel 39 CA ikke krævede finansministeriets forudgående godkendelse, ville de, der kunne nyde godt af ordningen, være de samme som nu.
(51)
Ifølge BNP er betingelserne for at anvende ordningen under skattelovens artikel 39 CA begrundet i det franske skattesystems karakter eller opbygning, idet visse økonomiske sektorer kræver betydelige investeringer.
(52)
CNCE fastholder også, at man kan opnå de samme skattemæssige begunstigelser i henhold til bestemmelserne i de almindelige retsregler som i henhold til skattelovens artikel 39 CA. Skattelovens artikel 39 CA adskiller sig ikke væsentligt fra de almindelige retsregler for afskrivninger i henseende til omfanget af de skattemæssige følger. Ifølge CNCE består det særlige ved denne artikel i, at den degressive afskrivningskoefficient hæves med et point, og at der er mulighed for skattefritagelse for fortjenesten ved salget. BNP erkender dog, at staten beregner de budgetmæssige omkostninger ved anvendelsen af skattelovens artikel 39 CA på baggrund af skattelovens artikel 39 C, andet afsnit.
(53)
Begunstigelsen ved at afskrivningskoefficienten hæves med et point, skulle blive opvejet af, at de bogførte underskud i medfør af skattelovens artikel 39 CA kun er fradragsberettigede med et beløb svarende til en fjerdedel af firmagruppens medlemmers overskud fra deres transaktioner, hvoraf der skal betales almindelig selskabsskat. Denne skattebegunstigelse sigter desuden mod at opveje de specifikke begrænsninger eller restriktioner, der er knyttet til opnåelsen af en godkendelse. BNP præciserer i den sammenhæng, at det overskud, som tilfalder medlemmerne af firmagruppen, fordi afdragskoefficienten hæves med et point, er betinget og relativt begrænset. Det kan under ingen omstændigheder skabe en konkurrencemæssig begunstigelse. Air France anfører i den sammenhæng, at der ved finansiering i henhold til den foreliggende ordning sammenlignet med finansiering i form af direkte lån kan opnås en besparelse på 6-10 % af flyets pris. Air France hævder desuden, at de besparelser, som lejeren får, er helt sammenlignelige med den økonomiske fortjeneste, der kan opnås med andre skatteordninger.
(54)
Med hensyn til skattefritagelsen for fortjenester ved salg bemærker CNCE, at muligheden for at ansøge herom er et resultat af det franske skattesystems karakter eller opbygning og derfor ikke kan betegnes som statsstøtte. Dens økonomiske begrundelse skulle gøre den nødvendig eller funktionel i forhold til systemets effektivitet. Skattefritagelsen for fortjeneste ved salg er begrundet med nødvendigheden af at beholde den likviditetsforbedring, der opnås med første del af foranstaltningen under skattelovens artikel 39 CA. Ifølge Calyon sætter skattefritagelsen for skibe rederen i en situation, der er sammenlignelig med den situation, han ville have været i, hvis han havde købt skibet direkte, og hvis han havde haft den tilstrækkelige økonomiske kapacitet til at trække afskrivningerne fra. Ifølge BNP er formålet med skattefritagelsen for fortjenesten, at de pågældende stadig skal have fordel af skattehenstanden i tilfælde af, at brugeren udøver sin købsoption før leasingkontraktens udløb. SG mener for sit vedkommende, at skattefritagelsen for fortjenesten ved salget er en kompensation for de specifikke begrænsninger, der er knyttet til den foreliggende skatteforanstaltning, bl.a. forbuddet mod at sælge leasingselskabets anparter, medmindre brugeren oprindeligt har fremsat udtrykkeligt ønske herom. Brugerens driftsudgifter skulle kompensere for denne fritagelse.
(55)
Ifølge Brittany Ferries er skattefritagelsen for fortjenesten som omfattet af skattelovens artikel 39 CA ikke gunstigere end den fritagelse, der er omfattet af de almindelige retsregler (med forbehold af en andel af udgifter og omkostninger på 5 %), der træder i kraft fra 2007.
(56)
Air France gør gældende, at de besparelser, der kan opnås ved denne skatteforanstaltning, kan sammenlignes med de besparelser, der opnås gennem andre landes finansieringsformer med skatteincitamenter. Til de transaktioner, der finansieres i medfør af skattelovens artikel 39 CA, er desuden knyttet modydelser med det formål at relativisere fordelene ved denne foranstaltning. Air France meddeler endvidere, at firmagrupper i visse tilfælde i henhold til kontrakten kan overføre de skattemæssige risici og dertil knyttede udgifter til lejeren, hvilket i høj grad reducerer brugernes eventuelle besparelser.
(57)
Flere interesserede parter, bl.a. Compagnie Méridionale de navigation, anfører, at den foreliggende ordning skaber adskillige begrænsninger for rederierne, som fastsættes af staten som modydelse for godkendelsen. Fordelene ved denne skatteordning skulle således opveje merudgifterne ved at forvalte skibe, der fører fransk flag; disse merudgifter kan i alt væsentligt tilskrives hyre til den franske besætning, der er en af de højest betalte i Europa. Fouquet Sacop understreger i denne sammenhæng, at ordningen har fået dette selskab til at fremskynde udviklingen under fransk flag, fordi den foreliggende ordning udligner begrænsningerne og merudgifterne ved at føre fransk flag. CMA CGM, Broström Tankers, Pétro Marine og Louis Dreyfus Armateurs gør gældende, at de uden fordelen ved den foreliggende ordning ikke havde kunnet foretage deres investeringer under fransk flag og dermed bidrage til udviklingen af EU's flåde. Bourbon Maritime meddeler, at ordningen under skattelovens artikel 39 CA gør det muligt at bevare job af høj kvalitet inden for den direkte forvaltning af søtransporten og de dertil knyttede aktiviteter, og at den dermed effektivt bidrager til at forbedre sikkerheden og miljøbeskyttelsen.
(58)
For det andet vedrørende traktatens artikel 87, stk. 1, om indvirkning på samhandelen mellem medlemsstaterne anfører flere interesserede parter, at medlemmerne af firmagrupperne og brugerne af de pågældende aktiver kan være udenlandske erhvervsdrivende eller deres franske datterselskaber. Desuden skulle den foreliggende ordning ikke være gunstigere end eksisterende ordninger i andre medlemsstater. SG præciserer i den sammenhæng, at kun et fåtal af de af SG's kunder, der er berørt af godkendelserne, er franske.
(59)
For det tredje med hensyn til den foreliggende ordnings forenelighed med fællesmarkedet anfører CNCE, at de godkendelser, som er indrømmet rederierne, er i overensstemmelse med ånden bag retningslinjerne fra 1997 og 2004 (19). Den foreliggende foranstaltning skulle således være forenelig med fællesmarkedet i medfør af traktatens artikel 87, stk. 3, litra c), når denne fortolkes på baggrund af principperne i de nævnte retningslinjer.
(60)
Brittany Ferries hævder, at ordningen under skattelovens artikel 39 CA er forenelig med fællesmarkedet, for så vidt som denne bestemmelse alene sigter mod at råde bod på »markedssvigt« i henseende til finansiering af investeringer i meget store kapitalgoder. De fleste interesserede parter understreger desuden, at andre medlemsstater har reageret på samme måde og indført lignende foranstaltninger.
(61)
For det fjerde vedrørende anvendelser i det foreliggende tilfælde af princippet om berettiget forventning anfører de fleste interesserede parter - der er omfattet af ordningen - at de altid har været overbevist om, at den foreliggende foranstaltning ikke udgjorde statsstøtte som omhandlet i traktatens artikel 87, stk. 1. Anvendelser af ovennævnte princip vil derfor i det foreliggende tilfælde betyde, at der ikke kan fremsættes krav om tilbagebetaling.
(62)
SG anfører i den sammenhæng, at interessentskaber, som udviser underskud på grund af afskrivninger, i medfør af den ordning der var gældende før indførelsen af den foreliggende ordning, kan overføre disse i deres helhed til de pågældende selskabers interessenters skattepligtige resultat. Men Kommissionen har angiveligt aldrig ment, at denne ordning under de almindelige retsregler har udgjort en statsstøtte.
(63)
Det anføres ligeledes, at Kommissionen har forholdt sig tavs i seks år. Ifølge Calyon har Kommissionen tilsyneladende haft kendskab til adskillige transaktioner med finansiering af aktiver i medfør af skattelovens artikel 39 CA uden nogensinde at have sat spørgsmålstegn ved deres gyldighed i henhold til traktatens artikel 87 (20). CNCE anfører i den sammenhæng, at den tid, der er forløbet siden den dato, hvor Kommissionen fik kendskab til støtten, og datoen for indledningen af den formelle undersøgelsesprocedure, er overordentlig og ifølge Calyon urimeligt lang. Kommissionen skulle for øvrigt allerede helt undtagelsesvist have fastslået, at der består en berettiget forventning hos modtageren, hvilket medfører, at støtten ikke skal tilbagebetales, da der var gået omkring tre år fra Kommissionen fik kendskab til foranstaltningen, og til den traf sin endelige beslutning (21).
(64)
Nogle interesserede parter understreger også, at Kommissionen tidligere har godkendt anpartsordningen - en ordning, som skattemæssigt var mere gunstig end den foreliggende ordning - og at dette forhold har dannet grundlag for deres berettigede forventning om lovligheden af den foreliggende ordning. Ifølge CNCE er det ikke en forudsætning for at etablere en berettiget forventning, at Kommissionen har udtalt sig om en identisk ordning. Alene en godkendelse af en lignende ordning er tilstrækkeligt til at skabe en sådan berettiget forventning. I sin beslutning af 8. maj 2001 (22) skulle Kommissionen således have godkendt en lignende ordning. CNCE og SG henviser ligeledes til flere lignende ordninger, som Kommissionen har godkendt (23), og til Domstolens dom i sagen RSV mod Kommissionen (24).
(65)
Mere specifikt mener Brittany Ferries, at Kommissionens beslutning af 8. maj 2001 (25) for dette selskabs vedkommende har skabt en berettiget forventning om, at den foreliggende ordning ikke udgør statsstøtte.
(66)
CNCE understreger ligeledes, at Frankrig vedtog lov nr. 98-546 ca. tre måneder efter at have informeret Kommissionen herom i overensstemmelse med traktatens artikel 88, stk. 3. Da Kommissionen ikke reagerede herpå inden for to måneder efter denne anmeldelse, skulle den foreliggende foranstaltning være omfattet af de eksisterende støtteordninger i henhold til Lorenz-dommen (26).
(67)
To af de interesserede parter har desuden efter at have anmodet om anonymitet fremsendt bemærkninger til Kommissionen inden for rammerne af den formelle undersøgelsesprocedure.
(68)
Den ene af disse parter anfører i de bemærkninger, den har fremsendt til Kommissionen, at den foreliggende ordning er ulovlig. Den anmoder Kommissionen om at udvide den nugældende administrative undersøgelsesprocedure til at omfatte anpartsordningen. Denne part mener i lighed med Kommissionen i dennes afgørelse om at indlede den formelle undersøgelsesprocedure dels, at den foreliggende ordning er selektiv, fordi den favoriserer franske redere, dels at den påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne, navnlig på markedet for kanalruter mellem Frankrig og Storbritannien. Den gør i den sammenhæng gældende, at ordningen, der træder i stedet for anpartsordningen, er indført for at tilfredsstille den franske maritime industri, således som det fremgår af finansudvalgets rapport af 25. marts 1998.
(69)
Ordningen begunstiger franske erhvervsdrivende og bidrager dermed til at øge overkapaciteten på markedet for kanalruter, fordi den gør det muligt at opkøbe nye skibe for erhvervsdrivende i sektoren, der ikke har de økonomiske midler dertil. Selskaberne Seafrance's og Brittany Ferries' køb af skibe viser den konkurrenceforvridning, der opstår på grund af ordningens indførelse. Disse selskabers kapacitet skulle være kraftigt forøget på grund af disse opkøb.
(70)
Den anden interesserede part, som har anmodet Kommissionen om anonymitet, har i sine bemærkninger henvist til de franske erhvervsdrivendes konkurrencemæssige fortrinssituation, først og fremmest Brittany Ferries, der skyldes, at de kan finansiere deres skibe under den foreliggende ordning. De henviser i den sammenhæng til, at Brittany Ferries fortsat tilbyder transporttjenester på ruten mellem Frankrig og Storbritannien og mellem Frankrig og Irland trods de vanskelige konkurrencemæssige forhold på disse ruter, som for øvrigt har betydet, at P&O er forsvundet fra dette marked.
VI. DE FRANSKE MYNDIGHEDERS BEMÆRKNINGER TIL DE INTERESSEREDE PARTERS BEMÆRKNINGER
(71)
Ifølge de franske myndigheder bestyrker de fleste interesserede parters bemærkninger deres holdning til den foreliggende ordning og navnlig følgende:
-
den franske skattelovs artikel 39 CA er en generel foranstaltning, der navnlig, men ikke udelukkende anvendes til at finansiere handelsskibe
-
følgerne af den foreliggende ordning kan sammenlignes med følgerne af nationale foranstaltninger og ordninger i andre medlemsstater
-
godkendelsen er ikke skønsmæssig, og hvorvidt den indrømmes, afhænger af, om objektiver kriterier er opfyldt
-
den foreliggende skatteordning er af stor interesse for EU's økonomi, navnlig med henblik på at skabe og bevare arbejdspladser
-
endelig anfører de fleste interesserede parter, at de har haft en berettiget forventning til, at den foreliggende ordning er forenelig med EU's lovgivning.
(72)
Med hensyn til bemærkningerne fra de to interesserede parter, hvis identitet fortroligholdes, anfører de franske myndigheder, at de er baseret på unøjagtige eller upræcise oplysninger.
(73)
Vedrørende argumentet om, at den skattebegunstigelse, som Brittany Ferries skulle have fået tildelt gennem ordningen for fiskale økonomiske firmagrupper, indirekte skulle have ført til, at P&O ikke længere tilbyder transporttjenester på de to kanalruter, svarer de franske myndigheder, at kun to af Brittany Ferries' skibe er omfattet af ordningen, og at finansieringen af skibet »Mont St Michel« gennem denne mekanisme er godkendt med Kommissionens beslutning af 8. maj 2001 (27).
(74)
De britiske konkurrencemyndigheder har i den sammenhæng foretaget en tilbundsgående undersøgelse af den nævnte erhvervsdrivendes tilbagetrækning fra markedet. Det fremgår imidlertid ikke af undersøgelsens konklusioner, at konkurrenceforvridning var grunden til, at denne erhvervsdrivende trak sig ud af markedet. For øvrigt skulle nedgangen i nogle aktørers omsætning tilskrives den konstante skærpelse af konkurrencen fra luftfartselskaberne og deres lave priser, og ikke at andre redere har indsat nyere skibe på ruterne.
(75)
Med hensyn til den ene interesserede parts ønske om at få Kommissionen til at udvide sin undersøgelse til at omfatte anpartsordningen, erindrer de franske myndigheder om, at denne ordning blev erklæret forenelig med traktatens bestemmelser i beslutningen af 3. maj 1996.
(76)
Endelig skyldes den øgede kapacitet på kanalruterne ikke, at selskaberne har haft adgang til ordningen med fiskale økonomiske firmagrupper. Der skal i denne sammenhæng tages hensyn til de nytilkomne på de transporttjenester, som hidtil har været betjent af »gamle« selskaber. De franske myndigheder meddeler ligeledes, at Eurotunnel har fordoblet sin godstransportkapacitet i perioden 2000-2003, og at P&O har købt Stena-Lines anparter og moderniseret sin flåde.
VII. BEDØMMELSE AF STØTTEN
(77)
Efter at have fuldført den formelle undersøgelsesprocedure i henhold til traktatens artikel 88, stk. 2, og på baggrund af de argumenter, der i den forbindelse er fremsat af de franske myndigheder og de interesserede parter, finder Kommissionen, at skatteordningen under den franske skattelovs artikel 39 CA udgør statsstøtte som omhandlet i traktatens artikel 87, stk. 1.
1. Tilstedeværelsen af en statsstøtte
(78)
Det hedder i traktatens artikel 87, stk. 1, at »... statsstøtte eller støtte, som ydes ved hjælp af statsmidler under enhver tænkelig form, og som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner, [er] uforenelig med fællesmarkedet i det omfang, den påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne«.
(79)
For at en national foranstaltning skal udgøre en statsstøtte, skal følgende betingelser være opfyldt: 1) den pågældende foranstaltning skal give modtagerne en fordel, 2) denne begunstigelse skal være selektiv, og 3) den foreliggende foranstaltning skal fordreje eller true med at fordreje konkurrencen og kunne påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne (28).
(80)
Nedenfor fremlægges begrundelsen for, at ordningen under den franske skattelovs artikel 39 CA som beskrevet ovenfor anses for at opfylde disse betingelser.
(81)
Der skal erindres om, at afskrivninger af aktiver, der udlejes eller stilles til rådighed, ifølge den franske skattelovs artikel 39 CA, første afsnit, skal være fordelt over hele den almindelige brugsperiode.
(82)
Skattelovens artikel 39 C, andet afsnit, og artikel CA vedrører afskrivningsregler for navnlig firmagruppers finansiering af lejede aktiver eller aktiver, der er stillet til rådighed. Ifølge de franske myndigheder er disse to bestemmelser indført for at bekæmpe misbrug af denne finansieringsform.
(83)
De franske myndigheder og nogle af de interesserede parter gør gældende, at ordningen under skattelovens artikel 39 CA svarer til en tilbagevenden til almindelige retsregler for fradrag af afskrivninger, dvs. til bestemmelserne i nævnte lovs artikel 39, stk. 1, andet afsnit, og artikel 39 C, første afsnit, og derfor ikke udgør en statsstøtte. Skattelovens artikel 39 C, andet afsnit, er en undtagelse fra bestemmelserne i disse artikler.
(84)
Ifølge fast retspraksis skal der i medfør af traktatens artikel 87, stk. 1, alene tages hensyn til, om en statslig foranstaltning inden for rammerne af en juridisk ordning begunstiger »bestemte virksomheder eller produktioner« i forhold til andre, som i henseende til det formål, den pågældende ordning sigter mod at opfylde, befinder sig i en faktisk og juridisk sammenlignelig situation (29).
(85)
For at fastslå, om noget udgør en begunstigelse som omhandlet i retspraksis vedrørende begrebet statsstøtte, er det afgørende at fastslå den gældende referenceregel eller almindelige ordning inden for rammerne af et bestemt juridisk regelgrundlag, som denne begunstigelse skal holdes op imod (30). På det område har Domstolen for øvrigt bestemt, at det bliver stedse vigtigere at fastlægge en referenceramme i forbindelse med skatteforanstaltninger, fordi selve tilstedeværelsen af en begunstigelse kun kan vurderes i forhold til en såkaldt normal beskatning, dvs. den gældende beskatningsform i det geografiske referenceområde (31).
(86)
For at få fastlagt denne referenceregel inden for rammene af ordningen for afskrivning af lejede aktiver eller aktiver stillet til rådighed må der imidlertid alene tages hensyn til bestemmelser, der vedrører interessentskabers, såsom firmagruppers, finansiering af sådanne aktiver. Sker det ikke, vil den faktuelle og juridiske situation, der danner grundlag for fastlæggelsen af begunstigelsen, ikke være sammenlignelig, hverken med hensyn til medlemmerne af firmagruppen eller brugerne af aktiverne.
(87)
Referencerammen for det foreliggende tilfælde vedrørende fastlæggelse af den fradragsberettigede afskrivning er således den principielle begrænsning af denne afskrivning for aktiver finansieret af firmagrupper som omfattet af skattelovens artikel 39 C, andet afsnit (32). Det kan ikke være skattelovens artikel 39 C, første afsnit, der finder anvendelse, da denne bestemmelse ikke gælder for firmagruppers finansieringstransaktioner, dvs. for strukturer, der omfatter flere juridiske enheder, generelt finansieringsinstitutter, som fordeler risiciene ved transaktionen mellem sig, til forskel fra en finansieringstransaktion, der gennemføres af et enkeltstående finansieringsinstitut, som bærer alle risici ved transaktionen. I denne sammenhæng skal det ligeledes nævnes, at en finansieringstransaktion, der foretages af en sådan skattemæssigt gennemskuelig struktur, muliggør skatteoptimering til forskel fra finansieringsformer, der ikke omfatter en firmagruppe, idet en firmagruppes resultater i de første aktivitetsår fratrækkes de skattepligtige fortjenester, som medlemmerne af firmagruppen oppebærer gennem deres løbende aktiviteter.
(88)
Kommissionen mener derfor, at de franske myndigheder og nogle af de interesserede parter ikke har noget grundlag for at påstå, at ordningen under skattelovens artikel 39 CA udgør en tilbagevenden til almindelige afskrivningsregler, og at nævnte lovs artikel 39 C, andet afsnit, udgør den referenceordning, som den skattemæssige begunstigelse, der opnås ved anvendelsen af artikel 39 CA, skal sammenholdes med. Det er endvidere relevant at anføre, at det udtrykkeligt fremgår af skattelovens artikel 39 CA, at skattebegunstigelsen beregnes ud fra den negative eller positive saldo af de tilbagediskonterede værdier i relation til hhv. den reducerede eller forhøjede skat, sammenholdt med de værdier, der ville fremkomme med anvendelsen af denne artikels andet afsnit.
(89)
Med hensyn til skattefordelen som omhandlet i skattelovens artikel 39 CA skal det konstateres, at kun de medlemmer af firmagruppen (33), der finansierer løsøre med en afskrivningsperiode på mindst otte år, har adgang til skattefordelene i skattelovens artikel 39 CA, dvs. 1) en undtagelse fra det principielle loft over den fradragsberettigede afskrivning, 2) forhøjelsen på et point af afskrivningskoefficienten og 3) den eventuelle fritagelse for beskatning af fortjenesten ved salg.
(90)
Med hensyn til ophævelsen af loftet over den fradragsberettigede afskrivning under skattelovens artikel 39 CA skal det understreges, at det enkelte medlem af firmagruppen i løbet af aktivets værdinedskrivningsperiode, hvor firmagruppen har et negativt resultat, kan fratrække firmagruppens underskud i sit eget skattepligtige overskud i forhold til sin andel i firmagruppen. I denne sammenhæng tages der ikke hensyn til afskrivningsloftet i skattelovens artikel 39 C, andet afsnit.
(91)
Anvendes undtagelsen i skattelovens artikel 39 CA i underskudsperioden, kan hvert medlem af firmagruppen følgelig få reduceret det grundlag, som under almindelige omstændigheder ville skulle beskattes i medfør af skattelovens artikel 39 C, andet afsnit. Afskrivningsbeløbet er ikke begrænset til lejebeløbet med fradrag af andre udgifter til det udlejede aktiv, og det kan derfor hæves i de første underskudsgivende regnskabsår. Dette underskud kan i henhold til skattelovens artikel 39 CA kun fratrækkes med en fjerdedel af firmagruppens medlemmers skattepligtige fortjeneste hidrørende fra deres aktiviteter, hvoraf der skal betales almindelig selskabsskat; dette kan ganske vist begrænse denne fordel, men det betyder ikke, at den ikke findes.
(92)
De franske myndigheder gør i denne sammenhæng gældende, at de skattemæssige besparelser, der således opnås i de første år af finansieringstransaktionen, udlignes af den forhøjede skat, der skal erlægges, når firmagruppen begynder at give overskud, idet den skyldige leje overstiger afskrivningsbeløbene. Kommissionen mener imidlertid, at fordelen opstår på grund af den udskudte betaling af skatten og svarer til summen af de tilbagediskonterede skattebeløb, der er indbetalt i den samlede afskrivningsperiode under hensyntagen til den anvendte rentesats.
(93)
Denne analyse bekræftes for øvrigt i Senatets rapport nr. 413 (34), idet det her hedder, at »de skattebesparelser, som medlemmerne således opnår i de første driftsår, udlignes af den efterfølgende ekstraskat, når finansieringsstrukturen realiserer et overskud«. Denne tidsmæssige forskydning gør det imidlertid ifølge rapporten muligt at opnå en likviditetsforbedring, der svarer til forskellen mellem de tilbagediskonterede værdier af skattebesparelserne fra de første regnskabsår og ekstraskatten fra de sidste regnskabsår. Kommissionen anfører ligeledes, at det fremgår af skatteinstruks nr. 120 af 17. juni 1999 (35), at den skattefordel, der opnås med anvendelsen af skattelovens artikel 39 CA, gør det muligt at opnå skattebesparelser.
(94)
Det kan derfor konstateres, at ordningen under skattelovens artikel 39 CA sigter mod at gøre det muligt for medlemmerne af en firmagruppe at få adgang til en fordel i form af en skattehenstand.
(95)
Argumentet om, at de brugere, der ikke giver firmagruppen deres accept i henhold til skattelovens artikel 39 CA, har adgang til andre finansieringsformer for at undgå loftet over fradragsberettigede afskrivninger under skattelovens artikel 39 C, andet afsnit, og derfor ikke er ringere stillet end dem, hvis firmagruppe er godkendt, kan derfor ikke tages til følge. Det skal for det første erindres, at Kommissionen i henseende til en støtteordning kan begrænse sig til at undersøge den foreliggende ordnings generelle karakteristika og ikke er pligtig at undersøge hvert enkelt tilfælde, hvor den er blevet anvendt (36). For det andet ville et sådant argument betyde, at der skulle tages hensyn til hver enkelt situation, både faktuelt og juridisk (37), og endog til hypotetiske situationer.
(96)
Endelig kan det ikke udelukkes, at brugere, der ikke er omfattet af bestemmelserne i skattelovens artikel 39 CA, ikke kan få adgang til alternative finansieringer. Det kan f.eks. være tilfældet, hvis en bankinstitution af hensyn til den pågældende virksomheds finansielle situation beslutter ikke at påtage sig alle risici ved den pågældende finansieringstransaktion (leasing), eller hvis andre finansieringsformer af hensyn til balancestrukturen eller brugernes finansieringskapacitet viser sig at være umulige (direkte investeringer med anvendelse af lån eller egne midler). Selv hvis disse brugere havde adgang til en anden finansieringsform, og afskrivningsloftet derved blev ophævet, ville man under alle omstændigheder alligevel være tvunget til at opgive den oprindelige, mere fordelagtige løsning til fordel for et andet valg, som nødvendigvis ville være mindre gunstigt, og at de ikke ville være omfattet af den specifikke beskatning for leasing gennem firmagrupper (takket være den af skattelovens artikel 39 CA omfattede tilbageførsel).
(97)
Ud over ophævelsen af loftet over det fradragsberettigede afskrivningsbeløb bliver den degressive afskrivningskoefficient hævet med et point for firmagruppens medlemmer, og hvis brugeren af aktivet køber dette før kontraktens udløb, skal medlemmerne ikke beskattes af fortjenesten derved (38).
(98)
Denne hævede koefficient og den eventuelle skattefritagelse for fortjenesten ved salget er fordele, som medlemmerne af firmagruppen har ret til i medfør af skattelovens artikel 39 CA, men som de ikke ville have ret til under referenceskatterammen, dvs. samme lovs artikel 39 C, andet afsnit. Anvendelsen af skattelovens artikel 39 CA i henseende til de to fordele kan dog under ingen omstændigheder betragtes som en tilbagevenden til almindelige retsregler, således som de franske myndigheder påstår, idet nævnte lovs artikel 39 C ikke omfatter sådanne skattebegunstigelser.
(99)
Med hensyn til argumentet om, at skattefritagelsen for fortjenesten ved salget fra 2007 indgår i de almindelige retsregler, skal det konstateres, at argumentet under alle omstændigheder er irrelevant, da tilstedeværelsen af denne fordel skal bedømmes i forhold til de gældende juridiske rammer og ikke en fremtidig juridisk situation (39). Parterne påstår for øvrigt ikke, at en ændring af gældende retsrammer ville ophæve en skattefordel, der er indrømmet på et tidligere tidspunkt.
(100)
Med hensyn til om de fordele, der følger af anvendelsen af den foreliggende ordning, hidrører fra staten, skal der erindres om, at begrebet støtte er videre end begrebet tilskud, fordi det ikke blot omfatter positive ydelser såsom selve tilskuddet, men også foranstaltninger, som i forskellige former mindsker de udgifter, der normalt skal afholdes over en virksomheds budget, og som uden at være tilskud i ordets egentlige betydning er af samme art og har samme virkning (40). Det følger heraf, at en foranstaltning, ved hvilken de offentlige myndigheder tildeler bestemte virksomheder en fritagelse, en nedsættelse eller blot en henstand med betaling af skat, som normalt skulle erlægges, selvom denne ikke indebærer en overførsel af statens midler, sætter modtagerne i en gunstigere situation end andre skatteydere, udgør en statsstøtte i henhold til traktatens artikel 87, stk. 1 (41). Selvom foranstaltningerne under skattelovens artikel 39 CA således ikke indebærer en overførsel af statsmidler, kan det ikke afvises, at de medfører et tab af skatteindtægter og derfor udgør statsfinansiering.
(101)
Kommissionen finder derfor, at medlemmerne af firmagruppen er indrømmet begunstigelser i form af skattebesparelser (fjernelse af loft og forøgelse af afskrivningskoefficienten) og - i tilfælde af salg af aktivet på bestemte vilkår inden kontraktens udløb - en skattefritagelse, som udgør en omkostning på den franske stats budget.
(102)
Da medlemmerne af firmagruppen skal tilbageføre mindst to tredjedele af den samlede skattebegunstigelse som følge af anvendelsen af skattelovens artikel 39 CA til brugeren af aktivet, konkluderer Kommissionen, at den begunstigelse, de nyder godt af, højst udgør en tredjedel af denne samlede begunstigelse. Kommissionen erindrer i den sammenhæng om, at medlemmerne af firmagruppen hovedsagelig er finansieringsinstitutter.
(103)
Med hensyn til brugerne af de pågældende aktiver tager tilbageførslen af en del af firmagruppens medlemmers samlede skattebegunstigelse ifølge den omstridte bestemmelse form af en nedsættelse af lejen eller af prisen på købsoptionen. Når denne begunstigelse overføres til brugerne, reducerer den de udgifter, de normalt skal afholde over budgettet i forbindelse med leasingaktiviteterne. Da tilbageførslen udgør mindst to tredjedele af firmagruppens medlemmers fordel, som disse har fået via statsmidler, indrømmes brugerne med denne foranstaltning en begunstigelse hidrørende fra staten som omhandlet i traktatens artikel 87, som mindst udgør to tredjedele af den samlede begunstigelse.
(104)
De franske myndigheder og nogle af de interesserede parter påstår imidlertid, at skatteordningen under skattelovens artikel 39 CA er en almindelig foranstaltning i fransk skatteret. Derfor skal det søges afdækket, om den samlede begunstigelse for medlemmerne af firmagruppen og brugerne er af selektiv karakter.
(105)
Indledningsvist skal det bemærkes, at det særlige ved en statslig foranstaltning, dvs. dens selektive karakter, er et af kendetegnene ved begrebet statsstøtte som omhandlet i traktatens artikel 87, stk. 1. Det skal her vurderes, om den foreliggende skatteordning medfører fordele, der alene begunstiger bestemte virksomheder eller aktivitetssektorer (42).
(106)
En skatteforanstaltning, der kan betegnes som en statsstøtte, adskiller sig i princippet fra en generel skatteforanstaltning ved, at antallet af modtagere er begrænset enten faktisk eller juridisk. For at en foranstaltning skal kunne betegnes som statsstøtte, skal modtagervirksomhederne tilhøre en kategori, der retligt eller faktisk defineres af et kriterium, der er fastlagt i den pågældende foranstaltning (43).
(107)
I det foreliggende tilfælde finder skattelovens artikel 39 CA alene anvendelse på afskrivningsberettiget løsøre efter en degressiv model over en periode på mindst otte år. Løsøret skal være nyt ved erhvervelsen, medmindre der er tale om skibe, som kan købes brugt. Det fremgår for øvrigt af Senatets rapport nr. 413 (44), at »[…] anordningen har netop til formål gennem meget gunstige skattelempelser at tilskynde til store investeringer«.
(108)
Skattelettelsen som følge af anvendelsen af denne foranstaltning er således de jure alene rettet mod medlemmer af firmagrupper, der finansierer sådanne aktiver (45), og brugerne af de pågældende aktiver gennem forpligtelsen til at tilbageføre mindst to tredjedele af den samlede skattefordel for medlemmerne af firmagruppen. Da investorerne - medlemmerne af firmagruppen - ikke finansierer aktiverne under skattelovens artikel 39 CA, kan brugerne af aktiver med en afskrivningsperiode på under otte år ikke få adgang til denne skattebegunstigelse.
(109)
Uanset om brugerne af aktiver, der ikke er omfattet af ordningen i skattelovens artikel 39 CA, skulle have en interesse i at anvende en anden finansieringsform end den fiskale økonomiske firmagruppe, kan de alligevel ikke få adgang til denne finansieringsform.
(110)
I lyset af afskrivningsperioden for de pågældende aktiver, der er fastlagt i skattelovens artikel 39 CA, er denne ordning i praksis til fordel for virksomheder i transportsektoren, især sø- og lufttransport, og for firmagrupper, der finansierer aktiver til denne sektor.
(111)
Det fremgår af oplysningerne fra de franske myndigheder, at 182 af de 189 indgivne anmodninger om godkendelse i medfør af skattelovens artikel 39 CA vedrørte transportsektoren. Ifølge samme oplysninger tegner den maritime sektor alene sig for 75 % af de indgivne godkendelsesanmodninger og for 82 % af de indrømmede godkendelser (se tabel i ovenstående betragtning 17).
(112)
Indførelsen af en fritagelse for at være omfattet af loftet for afskrivninger af aktiver, der finansieres af en firmagruppe, er hovedsagelig begrundet med den lovgivende myndigheds ønske om at begunstige transportsektoren og mere specifikt søtransportsektoren.
(113)
Dette forhold fremgår af flere oplysninger.
(114)
For det første er det blandt de aktiver, der er omfattet af ordningen under skattelovens artikel 39 CA kun skibe, som er nævnt i skatteinstruks nr. 120 (46). De eneste brugte aktiver, der kan være omfattet af skatteordningen for firmagrupper under skattelovens artikel 39 CA, er således skibe. Med hensyn til proceduren for tildeling af godkendelser hedder det med hensyn til skibe, at anmodninger om godkendelse skal være indrømmet, inden de sættes i ordre, da de kan afskrives fra det tidspunkt, de kommer i dok (47).
(115)
For det andet fremgår det af det forberedende arbejde forud for vedtagelsen af lov nr. 98-546 og især af Senatets rapport nr. 413 (48), at den foregående skatteforanstaltning omfattede alle økonomiske sektorer, mens skattelovens artikel 39 CA »alene finder anvendelse på meget store kapitalgoder (fly, TGV, skibe o.l.)«. Mere specifikt vedrørende søtransportsektoren gøres der i rapporten opmærksom på, at den foreliggende ordning ikke virker lige så fremmende for investeringer i denne sektor som anpartsordningen. Indførelsen i skattelovens artikel 39 CA af en bestemmelse om skattefritagelse for fortjenester, der stammer fra salg af aktivet til brugeren før kontraktens udløb, er begrundet med, at den foreliggende ordning er mindre velegnet til investeringer i søtransport. De franske myndigheder gør ligesom i deres bemærkninger af 3. maj 2004 gældende, at baggrunden for beslutningen om på visse betingelser at indrømme firmagrupper skattefritagelse for fortjenester hidrørende fra salg af aktivet som supplement til skattehenstanden i tilknytning til afskrivningen skal ses ud fra et ønske om at bremse stagnationen i antallet af registreringer af handelsskibe i Frankrig og om at nedsætte skattebyrden.
(116)
For det tredje hedder det i den almindelige rapport nr. 66 om finanslovforslaget fra 1999 (49), at »lov nr. 98-546 […] har gjort det muligt at indføre en ny skatteforanstaltning til fremme af investeringer i søtransport«. Det fremgår ligeledes, at selvom præferenceordningen for finansiering gennem leasing i henhold til skattelovens artikel 39 CA ikke udelukkende finder anvendelse på skibe, er den i realiteten udformet med henblik herpå.
(117)
I lyset af samtlige foranstående betragtninger mener Kommissionen, at ordningen under skattelovens artikel 39 CA er af selektiv karakter, for så vidt som den favoriserer bestemte erhvervsdrivende i transportsektoren og finanssektoren. Ordningen gjaldt ikke for alle erhvervsdrivende og kan derfor ikke betegnes som en generel skattepolitisk foranstaltning.
(118)
Denne bedømmelse ændres ikke af de franske myndigheders argumenter.
(119)
For det første: De franske myndigheders argument om, at mange forskellige sektorer kan få del i den foreliggende skatteforanstaltning, kan ikke tages til følge. Ud over det forhold at det kun er bestemte aktiver, der er omfattet af den foreliggende skatteordning, kan man ikke konkludere, at det yderst marginale antal anmodninger om godkendelse af finansiering af aktiver fra andre sektorer end transportsektoren (50) kan skabe tvivl om den foreliggende ordnings specificitet. Kommissionen finder for øvrigt, at det forhold, at antallet af virksomheder, der kan få adgang til en foranstaltning, er meget stort, eller at disse virksomheder hidrører fra forskellige aktivitetssektorer, ikke er tilstrækkeligt til at skabe tvivl om dens selektive karakter (51).
(120)
For det andet: I modsætning til hvad de franske myndigheder påstår, er argumentet om, at der findes lignende skatteordninger i andre medlemsstater, irrelevant og kan ikke anvendes til at berettige ordningen under skattelovens artikel 30 CA. Der kan ikke foretages en sammenlignende undersøgelse af skattereglerne i alle medlemsstaterne, ikke engang af nogle af dem, uden at forvanske selve formålet med bestemmelserne om statsstøttekontrol. Da medlemsstaternes skattebestemmelser ikke er harmoniseret på fællesskabsplan, ville en sådan undersøgelse skulle sammenligne faktiske og retlige situationer, der er forskellige på grund af lovgivnings- og forskriftsmæssige forskelle mellem medlemsstaterne (52). Det er endvidere opfattelsen, at det forhold, at en medlemsstat gennem ensidige foranstaltninger søger at tilnærme konkurrencevilkårene i en bestemt økonomisk sektor med vilkårene i andre medlemsstater, ikke fjerner disse foranstaltningers karakter af støtte (53). På samme måde har det forhold, at konkurrenter fra andre medlemsstater har adgang til sammenlignelige skatteforanstaltninger, uanset om de er lovlige, ingen betydning for, om den foreliggende ordning udgør en støtte (54).
(121)
For det tredje: Frankrig og nogle af de interesserede parter påstår, at den foreliggende ordnings ikke-selektive karakter godtgøres ved, at de franske myndigheder ikke kan gøre brug af skønsmæssige beføjelser, når de skal indrømme en godkendelse.
(122)
Kommissionen gør opmærksom på, at selv foranstaltninger, som ved første øjekast gælder for alle virksomheder, i henhold til retspraksis kan have en vis selektivitet og derfor betragtes som foranstaltninger, der begunstiger visse virksomheder eller produktioner. Det er navnlig tilfældet, når de myndigheder, der skal anvende den generelle bestemmelse, besidder en vis skønsmæssig beføjelse med hensyn til lovens anvendelse (55).
(123)
Det skal i det foreliggende tilfælde fastslås, at den omhandlede skatteforanstaltning kun er åben for brugere af bestemte aktiver og medlemmer af de firmagrupper, der finansierer disse aktiver, og de facto kun begunstiger transport- og finanssektoren, og betingelsen om specificitet er derfor opfyldt. Andre finansieringsprojekter vedrørende aktiver fra andre sektorer end transportsektoren, og/eller hvis afskrivningsperiode er på under otte år, kan indeholde garantier, der udelukker ethvert ønske om skatteoptimering. I lyset af denne skatteforanstaltnings begrænsede anvendelsesområde er det ikke nødvendigt for at fastslå den omstridte foranstaltnings selektive karakter at konstatere, at de kompetente nationale myndigheder har en skønsmæssig beføjelse i den nævnte foranstaltning (56).
(124)
Adspurgt om omfanget af den kontrol, som de franske myndigheder er forpligtede til at gennemføre, i forbindelse med betingelsen om, hvorvidt en investering er af betydelig økonomisk og social interesse generelt og især for beskæftigelsen (57), har de franske myndigheder anført, at denne interesse vurderes i forhold til seks kriterier, hvoraf et er baseret på »investeringens indvirkning på det økonomiske miljø i det område, den foretages, og brugeren operer«. Kommissionen finder imidlertid, at de nationale myndigheder i vurderingen af, om denne betingelse er opfyldt, har en skønsmæssig beføjelse.
(125)
Til trods for at en sådan målsætning er helt legitim, skal det anføres, at der ikke er nogen forbindelse mellem denne betingelse, dvs. om at investeringen skal være af økonomisk interesse, og lovgivningsmyndighedens tilsigtede formål med kravet om en forudgående ministeriel godkendelse før investeringens gennemførelse. Betingelserne for at få indrømmet godkendelsen skal gøre det muligt at fastslå, at adgangen til ordningen med finansiering gennem firmagrupper ikke tager sigte på skatteoptimering. Men betingelsen om, at investeringen skal være af økonomisk interesse, hindrer ikke en sådan skatteoptimering. Til trods for afskrivningsperioden for de pågældende aktiver er det muligt, at sådanne finansieringstransaktioner ikke sigter mod skatteoptimering, men det betyder ikke nødvendigvis, at de er af betydelig økonomisk og social interesse, især i henseende til beskæftigelse.
(126)
Her skal der atter henvises til Senatets rapport nr. 413 (58), hvoraf det fremgår, at betingelsen om en betydelig økonomisk og social interesse er »et middel til at fremme aktiver produceret på nationalt område eller finansieringer til fordel for en fransk bruger«. Mere generelt kan det for øvrigt læses i rapporten, at godkendelsesproceduren giver myndighederne en for stor skønsmargen.
(127)
Det forhold, at betingelsen om investeringens økonomiske interesse er utilstrækkelig i forhold til det tilsigtede mål, bestyrker med andre ord ifølge Kommissionen de nationale myndigheders skønsmargen.
(128)
Stadig med hensyn til de franske myndigheders skønsmargen i vurderingen af anmodninger om godkendelse skal det konstateres, at det franske forfatningsråds beslutning af 30. december 1987 (59), som de franske myndigheder og nogle af de interesserede parter har henvist til, ikke er relevant i denne sammenhæng. I den sag drejede det sig om en skatteforanstaltning, der giver en ny juridisk person, som er oprettet efter en sammenlægning af to selskaber, mulighed for i en begrænset periode at overtage hele eller dele af de to fusionerede selskabers underskud. Samtidig blev det muligt at fratrække underskud, som ikke var trukket fra forud for fusionen, i efterfølgende overskud, dog forudsat at der forelå en godkendelse fra finansministeriet, og det skete inden for rammerne af denne godkendelse. Forfatningsrådet var blevet anmodet om at udtale sig om, hvorvidt denne godkendelsesprocedure var i overensstemmelse med forfatningens artikel 34, som giver lovgivningsmyndigheden beføjelse til at fastlægge en skattebegunstigelses anvendelsesområde. Forfatningsrådet fandt, at den pågældende bestemmelse ikke gav lovgivningsmyndigheden mulighed for at uddelegere sine skattemæssige beføjelser til ministeriet, og at sidstnævnte alene fik beføjelse til at sikre overholdelse af de i loven fastsatte betingelser i overensstemmelse med lovgivningsmyndighedens målsætning om at hindre skatteunddragelser. Forfatningsrådet udtalte sig i denne beslutning om hhv. den lovgivende og den regeludstedende magt på skatteområdet, men på ingen måde om, at ministeriet skulle have en skønsmæssig beføjelse i forbindelse med vedtagelsen af de enkeltstående foranstaltninger, der er nødvendige for lovens gennemførelse.
(129)
Kommissionen mener under alle omstændigheder, at betingelserne i traktatens artikel 87, stk. 1, ikke kan tilsidesættes af de nationale domstoles retspraksis.
(130)
For det fjerde: Argumentet om at de nationale myndigheder ikke har beføjelse til at træffe vilkårlige beslutninger, eftersom deres beslutning kan indankes for de nationale domstole for at få afklaret begrundelsen for afslaget på godkendelse; her skal der erindres om, at det ikke er nødvendigt at kontrollere, om skattemyndighedernes adfærd er vilkårlig, for at afgøre, om en foranstaltning er eller ikke er generel. Det er tilstrækkeligt at konstatere, at den pågældende myndighed har en skønsmæssig beføjelse, der gør det muligt for den at tilpasse betingelserne for godkendelse af skattebegunstigelsen på baggrund af de enkeltstående investeringsforslag, der indgives til godkendelse (60). Det er desuden blevet fastslået, at eftergivelse af gæld i henhold til en retsprocedure og i overensstemmelse med gældende national lovgivning er af selektiv karakter, eftersom de ikke er en automatisk følge af lovens anvendelse, men et resultat af de pågældende offentlige organers skønsmæssige valg. Fællesskabets retsinstans erindrer i denne sammenhæng om, at der i traktatens artikel 87, stk. 1, ikke sondres mellem årsager til eller målsætninger for de statslige indgreb, men at de fastlægges ud fra deres følger (61). Men det forhold, at afgørelser om afslag på godkendelser kan indankes for en national domstol, ændrer ikke ved, at de nationale myndigheder har en skønsmargen i forbindelse med anvendelsen af betingelserne for at få en ministeriel godkendelse.
(131)
Og endelig mener Kommissionen, at de franske myndigheders påstand om, at der ikke sondres mellem medlemmerne af firmagruppens og brugernes nationalitet, ændrer ikke ved, at ordningen under skattelovens artikel 39 CA er af selektiv karakter (62), så meget desto mere som det fremgår af Senatets rapport nr. 413 (63), at betingelsen om at investeringen skal have en betydelig økonomisk og social interesse, er »et middel til at fremme aktiver produceret på nationalt område eller finansieringer til fordel for en fransk bruger«.
(132)
På baggrund af ovenstående mener Kommissionen derfor, at ordningen under den franske skattelovs artikel 39 CA er af selektiv karakter.
(133)
De franske myndigheder gør gældende, at de samlede bestemmelser i artikel 39 C, stk. 2, og 39 CA i skatteloven giver skattevæsenet mulighed for at foretage en forudgående kontrol med henblik på at bekæmpe skatteunddragelse som følge af misbrug af transaktioner til finansiering af løsøre foretaget af skattemæssigt gennemsigtige strukturer som firmagrupper. De mener, at skattesystemets karakter og opbygning dermed berettiger ordningen i henhold til artikel 39 CA i skatteloven. De understreger i den forbindelse, at ordningen i henhold til artikel 39 CA i skatteloven »bygger på objektive og horisontale kriterier for bekæmpelse af skatteunddragelse«.
(134)
Ganske vist omfatter begrebet statsstøtte ikke statslige foranstaltninger, hvorved der indføres en differentiering mellem virksomheder, når denne differentiering følger af den pågældende byrdeordnings karakter eller opbygning, og som disse foranstaltninger er en del af. Den omstændighed, at en støtteforanstaltning kan være begrundet i skattesystemets karakter eller opbygning, henviser til en konkret skattemæssig foranstaltnings overensstemmelse med det generelle skattesystems art og indretning. Men afgiftsdifferentiering må ikke blot være dikteret af generelle formål og målsætninger, som staten fremmer ved at indføre de pågældende foranstaltninger (64).
(135)
I den foreliggende sag mener Kommissionen, at artikel 39 C, stk. 2, i skatteloven begrænser det fradragsberettigede afskrivningsbeløb og dermed faktisk sigter mod at bekæmpe skattemæssigt gennemsigtige strukturers misbrug med det formål at få en skattemæssig gevinst i forbindelse med transaktioner til finansiering af aktiver, der udlejes eller stilles til rådighed. Dette formål forekommer nødvendigt og rationelt med henblik på at sikre, at skattesystemet fungerer effektivt med hensyn til afskrivninger på aktiver, der udlejes eller stilles til rådighed, og må som følge heraf betragtes som grundlæggende for det nævnte system (65).
(136)
Derimod kan ordningen i henhold til artikel 39 CA i skatteloven ikke begrundes i karakteren og opbygningen af de franske afskrivningsregler for aktiver, der udlejes eller stilles til rådighed. Selvom der tillades undtagelser fra det principielle loft over afskrivninger i henhold til artikel 39 C, stk. 2, i skatteloven, må disse undtagelser udelukkende baseres på betingelser, der efter opfyldelse skal kunne forhindre, at skattemæssigt gennemsigtige strukturer såsom firmagrupper, finansierer de pågældende aktiver med henblik på skatteoptimering.
(137)
Men for det første kan man ikke begrunde begrænsningen af anvendelsesområdet for den pågældende undtagelse til finansiering af afskrivningsberettigede aktiver over en periode på mindst otte år selv eller kombineret med de øvrige betingelser for at opnå godkendelse i henhold til de franske myndigheders mål. De franske myndigheder har i øvrigt ikke i forbindelse med denne administrative procedure givet nogen forklaring på, hvorfor de i forhold til målet om at bekæmpe skatteunddragelse har valgt at begrænse denne undtagelse til aktiver med en sådan afskrivningsperiode.
(138)
For det andet har de nationale myndigheder, som det tidligere er konstateret, en skønsmargin i kraft af betingelserne for at få ministeriel tilladelse, navnlig dén om, at der i forbindelse med finansieringstransaktionen skal foreligge en økonomisk og social, bl.a. beskæftigelsesmæssig, interesse. Denne betingelse er i øvrigt uden forbindelse med Frankrigs mål om at bekæmpe skatteunddragelse. Under alle omstændigheder kan et sådant socialt mål ikke i sig selv medføre, at den pågældende ordning ikke betegnes som støtte i henhold til traktatens artikel 87, stk. 1, idet denne artikel ikke skelner mellem årsager til eller mål for statslige indgreb, men definerer dem i forhold til deres virkninger (66). Det er i øvrigt tidligere blevet fastslået, at traktatens artikel 87, stk. 1, ville være formålsløs, hvis fremme af formål vedrørende oprettelse eller fastholdelse af arbejdspladser kunne medføre, at specifikke foranstaltninger ikke skulle betegnes som statsstøtte, når statsstøtten i de fleste tilfælde er blevet ydet med henblik på at oprette eller fastholde arbejdspladser (67).
(139)
I den forbindelse gør de franske myndigheder endvidere gældende, at skatteordningen i artikel 39 CA i skatteloven har gjort det muligt at forny og konsolidere handelsflåden. På samme måde anfører Air France, at denne ordning fremmer fornyelsen af deres flåde, hvilket er blevet nødvendigt efter ændringen af miljøstandarderne. Men ud over at sådanne påstande bestyrker Kommissionens vurdering af den nævnte ordnings selektive karakter, kan det ikke lægges til grund, at forfølgelsen af et politisk, økonomisk eller industrielt formål kan medføre, at en selektiv foranstaltning ikke omfattes af anvendelsesområdet for traktatens artikel 87, stk. 1 (68). I en lignende sag er det i øvrigt blevet fastslået, at en ordning om ydelse af en rentegodtgørelse af kreditter, der er bevilget til indkøb eller leje med forkøbsret af køretøjer for fysiske personer, smv'er, regionale offentlige foretagender og lokale offentlige servicevirksomheder, var støtte og ikke kunne godkendes med den begrundelse, at foranstaltningen af hensyn til miljøbeskyttelse og vejsikkerhed sigtede mod at åbne mulighed for en fornyelse af den spanske park af erhvervskøretøjer (69).
(140)
Alle de hensyn af almen interesse, som den foreliggende ordning har til formål eller til følge at tilgodese, nemlig beskæftigelsen, fornyelsen eller konsolideringen af de berørte skibe eller luftfartøjer, er ikke, uanset hvor legitime de end måtte være, berettiget af skattesystemets karakter og opbygning og er endog irrelevante i forbindelse med, om en foranstaltning kan betegnes som en statsstøtte i henhold til traktatens artikel 87, stk. 1.
(141)
Kommissionen mener ligeledes, at det med hensyn til anvendelsen af traktatens artikel 87, stk. 1, er ligegyldigt, om ordningen i henhold til skattelovens artikel 39 CA er mindre gunstig for disse virksomheder end skibspartsordningen, idet den foreliggende ordning i denne sag skal vurderes af Kommissionen på det tidspunkt, hvor den blev indført (70).
(142)
Det følger af ovenstående, at Kommissionen mener, at ordningen i henhold til artikel 39 CA i skatteloven ikke er begrundet i det foreliggende skattesystems karakter og opbygning, og at der som følge heraf ikke kan sættes spørgsmålstegn ved dets selektive karakter.
(143)
Som det tidligere er fastslået, er de, der er omfattet af ordningen i artikel 39 CA i skatteloven, dels erhvervsdrivende inden for transport- og industrisektorerne og dels medlemmerne af firmagrupper, der finansierer aktiver i disse sektorer, og som for størstepartens vedkommende er finansinstitutioner. Samtlige disse operatører er aktive på EU-markederne for ovennævnte sektorer.
(144)
Det skal i den forbindelse bemærkes, at støtte, der sigter mod at fritage en virksomhed for omkostninger, som den normalt ville skulle afholde i sin almindelige forvaltning eller drift, i princippet fordrejer konkurrencebetingelserne (71). Det er således fastslået, at enhver støtte, der ydes til en virksomhed, som opererer på Fællesskabets marked, er egnet til at fordreje konkurrencevilkårene og påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne (72).
(145)
I den foreliggende sag mener Kommissionen imidlertid på baggrund af de foreliggende sektorers art og internationale dimension, at den foreliggende støtte styrker operatørernes stilling i disse sektorer, der deltager i den nationale og mellemstatslige samhandel inden for EU.
(146)
De, der er omfattet af den foreliggende ordning, befinder sig således i en privilegeret position i forhold til både deres nationale konkurrenter (73) og til deres konkurrenter i andre medlemsstater, der ikke kan være omfattet af denne ordning, fordi de ikke finansierer eller bruger de aktiver, som er støtteberettigede under ordningen, eller fordi de ikke er skattepligtige i Frankrig.
(147)
Selvom det vedrørende sidstnævnte punkt er uomtvistet, at der formelt set ikke er nogen juridisk hindring for, at økonomiske operatører fra andre medlemsstater end Frakrig kan finansiere eller bruge de i skattelovens artikel 39 CA omhandlede aktiver, begunstiger den foreliggende ordning i praksis operatører med skattemæssigt hjemsted i Frankrig. Det er i den sammenhæng relevant at konstatere, at alle de interesserede parter, der er omfattet af den foreliggende ordning, og som har indsendt bemærkninger under den formelle undersøgelsesprocedure, er selskaber under fransk ret. Det er endvidere på sin plads at minde om, at den sektor, der er mest berørt af den foreliggende skatteordning, er søtransportsektoren, og i den forbindelse har de franske myndigheder selv gjort gældende, at ordningen havde til formål at standse stagnationen i antallet af fransk indregistrerede handelsskibe, og at nedbringe skatteudgiften. Her er det endelig relevant at anføre, at det i Senatets rapport nr. 143 (74) hedder, at ordningen er »et middel til at fremme aktiver fremstillet på det nationale område eller finansieringer gennemført til fordel for en fransk bruger«.
(148)
Uden at der derfor er grund til at foretage en økonomisk analyse af den faktiske situation på de berørte markeder (75), og på baggrund af at den skatteordning, Frankrig har indført, styrker de heraf begunstigede erhvervsdrivendes stilling i samhandelen mellem medlemsstaterne i forhold til andre konkurrerende operatører, mener Kommissionen, at denne ordning påvirker samhandelen mellem medlemsstater og fordrejer konkurrencen mellem disse operatører.
(149)
På baggrund af alle ovenstående betragtninger mener Kommissionen, at ordningen i artikel 39 CA i den franske skattelov udgør en statsstøtte i henhold til traktatens artikel 87, stk. 1.
2. Fastlæggelse og fordeling af støtten mellem støttemodtagere
(150)
Det er tidligere blevet fastslået, at skattefordelene ved at anvende artikel 39 CA i skatteloven er, at loftet over fradragsberettigede afskrivninger fjernes, at afskrivningskoefficienten forhøjes med et point, og endelig at en fortjeneste ved salg eventuelt fritages for beskatning.
(151)
Støttebeløbet for hver leasingtransaktion svarer til forskellen mellem den faktiske værdi af den indbetalte skat i løbet af den samlede afskrivningsperiode under hensyntagen til forhøjelsen med et point af afskrivningskoefficienten og den værdi, der ville fremkomme ved at anvende bestemmelserne i artikel 39 C, stk. 2, i skatteloven, idet der til den forskel skal lægges den eventuelle fritagelse for beskatning af fortjenesten ved salg (76). Dette beløb fastlægges for hver leasingtransaktion efter de nærmere betingelser, der er fastsat i paragraf 46 og 47 i skatteinstruks nr. 120 (77), med henblik på tilbageførsel af en del af den samlede fordel til brugeren.
(152)
Vedrørende den nøjagtige fordeling af den samlede fordel, der fremkommer ved anvendelse af artikel 39 CA i skatteloven, er medlemmerne af en firmagruppe, som er de direkte begunstigede, forpligtede til at tilbageføre mindst 2/3 af denne fordel til brugeren af det pågældende aktiv. Ved hver leasingtransaktion fastlægges skattebegunstigelsens nøjagtige beløb, som skal tilbageføres til brugeren, imidlertid ved tildeling af godkendelsen i henhold til bestemmelserne i artikel 39 CA i skatteloven.
3. Betegnelse af ordningen som ulovlig støtte
(153)
I overensstemmelse med traktatens artikel 88, stk. 3, skal medlemsstaten indberette enhver påtænkt indførelse eller ændring af støtteforanstaltninger. Den pågældende medlemsstat må ikke gennemføre de påtænkte foranstaltninger, før den nævnte procedure har ført til endelig beslutning.
(154)
I den foreliggende sag har de franske myndigheder ved brev af 17. marts 1998 (A/32232) underrettet Kommissionen om indførelsen af en ordning til begrænsning af afskrivning af aktiver, der udlejes, med henblik på at bekæmpe brugen af denne ordning med det ene formål at opnå en skatteoptimering og med mulighed for en undtagelse for denne begrænsning. I dette brev anfører de franske myndigheder, at de ikke mener, at denne ordning er en statsstøtte, der på forhånd skal indberettes til Kommissionen i medfør af traktatens artikel 88, stk. 3.
(155)
Kommissionen mener ikke, at dette brev under disse omstændigheder kan anses for at være en meddelelse i henhold til traktatens artikel 88, stk. 3. For fuldstændighedens skyld understreger Kommissionen, at det pågældende brev ikke var i overensstemmelse med de krav til formalia, der er nævnt i Kommissionens brev til medlemsstaterne SG (81) 12740, af 2. oktober 1981, som var gældende på det tidspunkt. Frankrig handlede således ulovligt, da man gennemførte den foreliggende støtteordning i modstrid med artikel 88, stk. 3.
4. Støtteordningens forenelighed med det fælles marked
(156)
Da den foreliggende skatteordning er en statsstøtte i henhold til traktatens artikel 87, stk. 1, skal dens eventuelle forenelighed med det fælles marked undersøges på baggrund af undtagelserne i nævnte artikels stk. 2 og 3. Det skal i den forbindelse bemærkes, at de, der er omfattet af den foreliggende ordning, ifølge de franske myndigheders oplysninger hører til i sø-, luft- og jernbanetransportsektorerne samt i marginalt omfang i industrisektoren (78). Disse begunstigede skal også findes i finanssektoren, idet medlemmerne af firmagrupperne for hovedpartens vedkommende er finansinstitutioner.
(157)
Vedrørende undtagelserne i traktatens artikel 87, stk. 2, om støtte af social karakter til enkelte forbrugere, støtte, hvis formål er at råde bod på skader, der er forårsaget af naturkatastrofer eller af andre usædvanlige begivenheder samt støtteforanstaltninger for økonomien i visse af Forbundsrepublikken Tysklands områder, kan det blot konstateres, at de ikke har nogen relevans i den aktuelle sag, uanset hvem der er blevet begunstiget af den foreliggende ordning.
(158)
Med hensyn til undtagelsen i traktatens artikel 87, stk. 3, litra b), kan det blot konstateres, at den foreliggende skatteordning ikke udgør et vigtigt projekt af fælleseuropæisk interesse og ikke sigter mod at afhjælpe en alvorlig forstyrrelse i fransk økonomi. Den sigter heller ikke mod fremme af kulturen og bevarelse af kulturarven i henhold til undtagelsen i traktatens artikel 87, stk. 3, litra d).
(159)
Kommissionen ønsker i den forbindelse af gøre opmærksom på, at hverken de franske myndigheder eller de interesserede parter har påberåbt sig ovennævnte undtagelser under den administrative procedure.
(160)
Gennemgangen af undtagelserne i traktatens artikel 87, stk. 3, litra a) og c), kræver en analyse for hver berørt sektor.
(161)
Kommissionen mener vedrørende traktatens artikel 87, stk. 3, litra c), der tillader støtte til fremme af udviklingen af visse erhvervsgrene, forudsat at samhandelsvilkårene ikke ændres på en måde, der strider mod den fælles interesse, at der ikke er noget, som taler for, at den støtte, som bevilges lufttransportsektoren i henhold til den foreliggende ordning, er forenelig med fællesmarkedet. Ingen af de undtagelser, der er fastsat med henblik herpå i Kommissionens retningslinjer vedrørende anvendelsen af traktatens artikel 92 og 93 og artikel 61 i EØS-aftalen på statsstøtte i luftfartssektoren (79), kan således anvendes i den foreliggende sag.
(162)
Det skal dog bemærkes, at Kommissionen undtagelsesvis tillader visse former for driftsstøtte inden for lufttransport:
a)
i henhold til retningslinjerne for statsstøtte med regionalt sigte fra 1998, ændret i 2000 (80), for flyruter, der drives fra regioner i den yderste periferi til kompensation for meromkostningerne som følge af disse regioners permanente handicap som anført i traktatens artikel 299, stk. 2
b)
i henhold til EF-retningslinjerne for finansiering af lufthavne og statslig startstøtte til luftfartsselskaber, som opererer fra regionale lufthavne (81), til nye flyruter fra regionale lufthavne med et årligt passagertal på under 5 mio. med 30 % af de omkostninger, der udelukkende er begrænset til deres start i de tre første år (40 % af de nævnte omkostninger over de tre første år til regionale lufthavne, der er placeret i en dårligt stillet region i retningslinjernes forstand).
(163)
På baggrund af ovenstående accepterer Kommissionen, at Frankrig ikke i beregningen af den støtte, der skal inddrives, indregner støttebeløb, som i givet fald vedrører:
a)
luftfartøjer, der anvendes fast på flyruter, som drives fra en region i den yderste periferi, forudsat Frankrig kan påvise, at vedligeholdelsen af disse luftfartøjer rent faktisk blev foretaget i denne region, og at støtten er lavere end de konstaterede meromkostninger
b)
og luftfartøjer, der anvendes på nye flyruter fra en regional lufthavn med førnævnte andel af de støtteberettigede omkostninger, forudsat at de pågældende linjer ikke i den pågældende periode er omfattet af en offentlig servicekontrakt med økonomisk godtgørelse i henhold til artikel 4, i Rådets forordning (EØF) nr. 2408/92 af 23. juli 1992 om EF-luftfartsselskabers adgang til luftruter inden for Fællesskabet (82).
(164)
I alle de øvrige tilfælde er den støtte, der er ydet til lufttransportvirksomhederne i medfør af den foreliggende ordning, uforenelig med traktaten.
(165)
I medfør af traktatens artikel 87, stk. 3, litra c), definerer EF-retningslinjerne fra 1997 og herefter EU-retningslinjerne fra 2004 (83) statsstøtteordninger, der kan godkendes med henblik på at støtte EU-virksomhedernes interesser inden for søtransport over for konkurrencen fra tredjelande i forfølgelsen af almene mål såsom:
-
at sikre arbejdspladser i EU (både på havet og på land)
-
at forbedre sikkerheden
-
at bevare den maritime knowhow i EU og udvikle maritime kvalifikationer.
(166)
Under henvisning til ovennævnte mål er visse fiskale foranstaltninger for rederier tilladt efter EF-retningslinjerne fra 1997 og EU-retningslinjerne fra 2004 med henblik på at forbedre deres konkurrenceevne (kapitel 3.1).
(167)
Det anføres således, at formålet med statsstøtten i forbindelse med den fælles søfartspolitik er at fremme fællesskabsflådens konkurrenceevne på verdensmarkedet. Skattelempelser bør derfor som regel være knyttet til et EU-flag.
(168)
Endvidere skal støttens gunstige virkning fremme skibsfartens udvikling og beskæftigelsen inden for sektoren i Fællesskabets interesse. Derfor skal ovennævnte skattefordele være strengt begrænset til søtransportaktiviteter. Når et rederi således også driver anden kommerciel virksomhed, skal der regnskabsmæssigt sondres mellem de to aktiviteter for at forhindre en spill-over-effekt til aktiviteter, der ikke opfylder definitionen på søtransport.
(169)
Det kan ikke anfægtes, at den foreliggende ordning sigter mod at fremme finansieringen af skibe under fransk flag og at udvikle den maritime sektor og beskæftigelsen heri.
(170)
Derudover fremmer den støtte, som ydes i henhold til den foreliggende ordning, finansieringen af skibe og bidrager således til at forny fællesskabsflåden. I den forbindelse deler Kommissionen de franske myndigheders opfattelse af, at den foreliggende støtte bidrager til at konsolidere flåden under nationalt flag og til at forny den (84). Kommissionen tilslutter sig navnlig argumentet om, at den nævnte ordning bidrager til at bevare beskæftigelsen i EU's søtransportsektor, både til lands og til vands, bl.a. på grund af godkendelsesordningen, der gør anvendelsen af ordningen betinget af forpligtelsen til, at man på Fællesskabets område har et strategisk beslutningscenter for ledelse af maritime aktiviteter og forvaltning af skibe, som tager hensyn til overvejelser om beskæftigelsen (85). Disse elementer bekræftes i øvrigt af flere rederier, der som interesserede parter understreger den foreliggende ordnings betydning for godtgørelse af meromkostningerne for besætninger under dette flag, fastholdelsen af arbejdspladser af høj kvalitet i søtransportsektoren og bidraget til at bevare, måske endda udvikle, en flåde under en medlemsstats flag (86). Hvis skibene er slæbebåde eller opmudrings-/sandsugningsfartøjer, fremhæver Kommissionen imidlertid, at støtten i henhold til EU-retningslinjerne fra 2004 kun kan anses for at være forenelig med det fælles marked, hvis mindst 50 % af de årlige aktiviteter svarer til definitionen på søtransport (87).
(171)
På baggrund af ovenstående kan det derfor fastslås, at skatteordningen i den franske skattelovs artikel 39 CA, for så vidt den lever op til kapitel 3.1 i EU-retningslinjerne fra 2004, er gunstig for den maritime sektor og er i overensstemmelse med de målsætninger, der er defineret i de gældende EU-retningslinjer.
(172)
For at kunne blive omfattet af undtagelsen i traktatens artikel 87, stk. 3, litra c), skal støtten i henhold til denne ordning stå i et nøje forhold til det formål, som fremmes, og må ikke ændre samhandelsvilkårene på en måde, der strider mod den fælles interesse.
(173)
I den forbindelse henledes de franske myndigheders opmærksomhed på reglen om begrænsning af støtte i kapitel 11 i EU-retningslinjerne fra 2004, hvori det hedder: »Fritagelse af søfolkene for beskatning og socialsikringsbidrag og nedsættelse af selskabsskatten på skibsfartsaktiviteter udgør det maksimalt tilladte støtteniveau. Andre støtteordninger vil på grund af faren for konkurrencefordrejning sandsynligvis ikke give større fordele. Skønt hver enkelt støtteordning, der anmeldes, vil blive undersøgt ud fra sine egne meritter, er det derudover Kommissionens opfattelse, at det samlede støttebeløb, som ydes efter kapitel 3-6, ikke må overstige det samlede beløb for skatter og socialsikringsbidrag, der opkræves fra skibsfartsaktiviteter og fra søfolk«. For at gennemføre denne bestemmelse skal de franske myndigheder kontrollere, at den årlige støtte, som et rederi har fået i henhold til nærværende ordning sammen med den støtte, der er ydet i henhold til alle støtteordninger, som er omfattet af kapitel 3-6 i EU-retningslinjerne fra 1997 og 2004, herunder navnlig ordninger for fast beskatning på grundlag af tonnage til søtransportselskaber (88) og fritagelser for sociale udgifter og betaling af den maritime andel af erhvervsskatten, ikke for samme rederi overstiger det samlede beløb for skatter, afgifter og socialsikringsbidrag, der normalt ville være blevet opkrævet fra skibsfartsaktiviteter og fra søfolk. Alt, hvad der eventuelt overstiger ovennævnte beløb, er uforeneligt med fællesmarkedet og skal inddrives igen.
(174)
Derfor mener Kommissionen, at støtten til virksomheder inden for søtransport i henhold til artikel 39 CA i skatteloven er forenelig med traktatens artikel 87, stk. 3, litra c), med forbehold for betingelserne i betragtning 172 og 173.
(175)
Kommissionen mener, undtagelserne under traktatens artikel 87, stk. 3, litra a), for så vidt angår udvikling af visse regioner, ikke gælder for den foreliggende ordning, når den sigter mod finansiering af aktiver i jernbanetransportsektoren. Til gengæld har Kommissionen undersøgt, om den nævnte ordning i ovennævnte foranstaltning er forenelig med traktatens artikel 87, stk. 3, litra c).
(176)
I betragtning af jernbanevirksomhedernes historiske situation og af jernbanetransportens faldende markedsandel er det nødvendigt at fremskynde udskiftningen af det rullende materiel med henblik på at tage konkurrencen op fra andre transportformer. Det er nødvendigt med en hurtigere og mere seriøs indsats for at modernisere og/eller forny det rullende materiel for at undgå et yderligere fald i jernbanetransportens markedsandel i forhold til de øvrige mindre bæredygtige og mere miljøskadelige transportformer.
(177)
Kommissionen mener, at udskiftningen af rullende materiel er forenelig med den fælles politik til fremme af interoperabiliteten. Endvidere bidrager udskiftningen af rullende materiel til tjenesternes sikkerhed og modernisering med hensyn til præcision, pålidelighed og hurtighed. Da udskiftningen af rullende materiel er et væsentligt element i politikken til fremme af udviklingen af jernbanesektoren, mener Kommissionen, at de foreslåede foranstaltninger ikke er i modstrid med den fælles interesse.
(178)
Som følge heraf mener Kommissionen, at den støtte, der er ydet jernbanevirksomhederne i medfør af ordningen i henhold til artikel 39 CA i skatteloven, er forenelig med traktatens artikel 87, stk. 3, litra c).
(179)
Vedrørende undtagelsen i traktatens artikel 87, stk. 3, litra c), der tillader støtte til fremme af udviklingen af visse erhvervsgrene, forudsat at samhandelsvilkårene ikke ændres på en måde, der strider mod den fælles interesse, skal det bemærkes, at der ikke er noget i denne ordning, som taler for, at støtteforanstaltningerne til industrisektoren i henhold hertil skulle være forenelige med det fælles marked.
(180)
Imidlertid kan Kommissionen ikke uden videre udelukke den hypotese, at visse aktiver i industrisektoren, der finansieres i henhold til skattelovens artikel 39 CA under overholdelse af betingelserne i retningslinjerne for statsstøtte med regionalt sigte (89), dvs. bl.a. at investeringen foretages i en region, der er støtteberettiget ifølge traktatens artikel 88, stk. 3, litra a) eller c), og at støttemodtagernes bidrag til den pågældende finansiering mindst udgør 25 %, har været det. Under alle omstændigheder skal intensitetslofterne for regional støtte respekteres i tilfælde af, at en virksomhed har fået lov til at kumulere den foreliggende støtte og godkendt støtte med regionalt sigte.
(181)
Med forbehold af disse betingelser mener Kommissionen, at den støtte, der således er blevet givet til denne sektor, er forenelig med det fælles marked.
(182)
Vedrørende finanssektoren mener Kommissionen ikke, at de ikke-sektorspecifikke undtagelser, der tidligere er behandlet, har nogen relevans for vurderingen af, om de støtteforanstaltninger, medlemmerne af firmagrupperne har været omfattet af, er forenelige med fællesmarkedet.
(183)
Finansieringstransaktionen gennem leasing har imidlertid en global karakter, og Kommissionen mener på den baggrund, at støtteforanstaltningerne til sø-, luft- og jernbanetransportsektoren samt til industrisektoren kan erklæres for forenelige med det fælles marked, og de vil derfor ikke blot være forenelige i forhold til brugerne af de pågældende aktiver, men også i forhold til medlemmerne af de pågældende firmagrupper. Det er nemlig vigtigt ikke at stille medlemmerne af firmagrupper ringere med den begrundelse, at de ikke tilhører de ovennævnte sektorer, eftersom deres formidling har været helt nødvendig for gennemførelsen af de omtalte finansieringstransaktioner og med henblik på at lade brugerne omfatte af ovennævnte undtagelser. Kommissionen mener, at denne analyse bestyrkes af, at den nøjagtige andel af den samlede skattebegunstigelse, der skal tilbageføres til brugeren, og som udgør mindst de 2/3 af den samlede begunstigelse i henhold til skattelovens artikel 39 CA, fremkommer ved en handelsforhandling mellem medlemmerne af firmagrupperne og brugerne, således som de franske myndigheder har gjort gældende. Dette forhold bekræfter således, at medlemmerne af firmagrupperne kun beholder den del af den samlede skattefordel, der er nødvendig for at opfylde målene i overensstemmelse med reglerne om vurdering for, om ovennævnte støtteforanstaltninger er forenelige.
5. Tilbagebetaling
(184)
Kommissionen anfører, at enhver støtte, der anses som uforenelig med fællesmarkedet og ydes i henhold til den foreliggende ordning, skal tilbagebetales i overensstemmelse med artikel 14, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 659/1999, af 22. marts 1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93 [nu traktatens artikel 88] (90).
(185)
I nævnte artikel 14, stk. 1, hedder det imidlertid, »Kommissionen kræver ikke tilbagebetaling af støtten, hvis det vil være i modstrid med et generelt princip i fællesskabslovgivningen«. I den sammenhæng er det fastslået, at Kommissionen automatisk skal tage hensyn til de særlige omstændigheder, der ifølge nævnte artikel 14, stk. 1, berettiger, at den giver afkald på at påbyde tilbagebetaling af den ulovligt ydede støtte, når denne tilbagebetaling er i modstrid med et generelt princip i fællesskabslovgivningen (91).
(186)
I den sammenhæng skal det nævnes, at det grundlæggende retssikkerhedskrav har til formål at sikre forudsigelighed i forbindelse med de situationer og retsforhold, der henhører under fællesskabsretten, og dermed er til hinder for, at Kommissionen kan udsætte udøvelsen af sine beføjelser i det uendelige (92).
(187)
Selvom det ikke kan fastslås, at princippet om berettiget forventning er tilsidesat i den foreliggende sag (93), mener Kommissionen i betragtning af sagens meget specifikke forhold, at retssikkerhedsprincippet er tilsidesat i forhold til dem, der er omfattet af den foreliggende skatteordning.
(188)
Kommissionen mener, at en række særlige indicier gør det muligt at fastslå, dels at Kommissionen har udsat udøvelsen af sine beføjelser til at undersøge den foreliggende ordning og dels, at de begunstigede af den nævnte ordning er blevet vildledt med hensyn til dennes lovlighed.
(189)
Det skal erindres, at de franske myndigheder ved brev af 17. marts 1998 meddelte Kommissionen, at man havde indført ordningen ifølge artikel 39 C, stk. 2, og artikel 39 CA i skatteloven. Ganske vist er dette brev ikke en meddelelse som foreskrevet i traktatens artikel 88, stk. 3 (94), og Kommissionens manglende reaktion på brevet er derfor ikke i sig selv et brud på retssikkerhedsprincippet, da bestemmelserne i traktatens artikel 87 og 88 ellers ville blive virkningsløse. Ikke desto mindre blev Kommissionens opmærksomhed på den dato henledt på den foreliggende ordning (95).
(190)
I forbindelse med behandlingen af to klager, der var indbragt over for Kommissionen på grund af støtteforanstaltninger, som rederierne Sea France og BAI havde draget fordel af, spurgte Kommissionen desuden to gange de franske myndigheder, hvordan visse af deres skibe blev finansieret. Både i deres svar af 10. juli 2000 og i svaret af2. april 2003 gennemgik de franske myndigheder imidlertid nøje ordningen i artikel 39 CA i skatteloven (96), idet de tydeligt gjorde rede for indholdet heraf.
(191)
Da Kommissionen herefter ikke fulgte op på disse breve fra de franske myndigheder, som den selv havde udbedt sig, og hvori den foreliggende ordning var beskrevet, kan det fastslås, at den har udsat udøvelsen af sine beføjelser, idet den formelle undersøgelsesprocedure først blev indledt den 14. december 2004, og den har samtidig ladet tvivlen råde med hensyn til, om ordningen var lovlig.
(192)
Hvad angår de franske myndigheders henvisning til Kommissionens beslutning af 8. maj 2001 om statsstøtte ydet af Frankrig til Brittany Ferries (97), kan det fastslås, at Kommissionen her konstaterede, at den foreliggende ordning var en generel foranstaltning, for den var åben for alle økonomiske sektorer og var underlagt almindelige retsregler. Selvom den foreliggende ordning i denne sag var den, der var gældende før 1998, må det imidlertid konstateres, at det forhold ikke fremgik klart af præmisserne for beslutningen, og at dette forhold dermed kan have bidraget til at vildlede dem, der er omfattet af den her foreliggende ordning.
(193)
Heraf følger, at kombinationen af de førnævnte faktorer kan vise de foreliggende omstændigheders særlige karakter i den foreliggende sag og berettiger af hensyn til respekten for retssikkerhedsprincippet, at tilbagebetalingen af støtten fra dem, der har været omfattet af den foreliggende ordning, begrænses, alt efter på hvilken dato den er blevet bevilget.
(194)
Kommissionen mener derfor ikke, at Frankrig skal tilbagesøge den uforenelige støtte, der ulovligt er ydet siden ikrafttrædelsen i 1998 af lov nr. 98-546 i forbindelse med finansieringstransaktioner, for hvilke de franske myndigheder forpligtede sig til at give mulighed for at anvende ordningen i artikel 39 CA i skatteloven i medfør af en juridisk bindende retsakt (98) forud for offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende den 13. april 2005 af Kommissionens beslutning af 14. december 2004 om at indlede den formelle undersøgelsesprocedure i henhold til traktatens artikel 88, stk. 2.
(195)
De, der har været omfattet af ordningen, skal tilbagebetale den uforenelige støtte for hver finansieringstransaktion, hvor de kompetente nationale myndigheder først efter ovennævnte offentliggørelse har forpligtet sig til at give mulighed for at anvende ordningen i skattelovens artikel 39 CA i medfør af en juridisk bindende retsakt. Der vil i den forbindelse blive taget hensyn til størrelsen af den skattefordel, medlemmerne af firmagruppen i sidste ende opnår, og det beløb, der tilbageføres til brugeren (99). I tilfælde af at støtten er delvis forenelig med det fælles marked, for så vidt angår brugeren af det pågældende aktiv, skal det beløb, medlemmerne af firmagruppen skal tilbagebetale, fastlægges i samme forhold, som gælder for den del af skattefordelen, der tilbageføres til brugeren af aktivet.
(196)
Kommissionen finder det i den forbindelse hensigtsmæssigt at præcisere, at det forhold, at de skattemæssige og juridiske risici, medlemmerne af firmagrupperne løber - i visse tilfælde i henhold til kontrakten - kan være blevet overført til brugerne af aktiverne, ikke kan siges at stride mod princippet om, at Kommissionens mål, når den i givet fald kræver tilbagebetaling af en ulovlig støtte, er, at de forskellige støttemodtagere skal miste den fordel, de har haft på deres respektive marked i forhold til deres konkurrenter, og at situationen, som den var før udbetalingen af den nævnte støtte, genoprettes. Det er ikke afgørende for opfyldelsen af dette mål, hvilken form støtten har antaget, lige så lidt som hvilke kontraktlige betingelser støttemodtagerne har aftalt (100).
VIII. KONKLUSION
(197)
Kommissionen konstaterer, at Frankrig ulovligt har gennemført støtteordningen i henhold til artikel 39 CA i den franske skattelov i strid med EF-traktatens artikel 88, stk. 3.
(198)
Som følge heraf skal Frankrig træffe alle nødvendige foranstaltninger for at tilbagesøge denne støtte med undtagelse af den støtte, de nationale myndigheder har forpligtet sig til at yde i medfør af en juridisk bindende retsakt før offentliggørelsen af beslutningen om at indlede den formelle undersøgelsesprocedure i Den Europæiske Unions Tidende, den 13. april 2005, idet der ses bort fra støtte vedrørende aktiver i jernbanesektoren, og for de øvrige transaktioner efter fradrag af de støttebeløb, der maksimalt kan accepteres i medfør af de sektorspecifikke regler for statsstøtte og under hensyntagen til den støtte, der allerede er ydet i andre sammenhænge. Disse sektorspecifikke regler er EF-retningslinjerne om statsstøtte til søtransportsektoren fra 1997 og EU-retningslinjerne fra 2004, retningslinjerne for statsstøtte med regionalt sigte fra 1998, ændret i 2000, og EF-retningslinjerne for finansiering af lufthavne og statslig startstøtte til luftfartsselskaber, som opererer fra regionale lufthavne fra 2005, og endelig for finansiering af aktiver i industrisektoren, retningslinjerne for statsstøtte med regionalt sigte.
(199)
Ovennævnte uforenelige støtte skal tilbagesøges hos de virksomheder, der har været omfattet af den støtte, som de nationale myndigheder først har forpligtet sig til at yde i medfør af en juridisk bindende retsakt efter ovennævnte offentliggørelse i overensstemmelse med betragtning 151, 152 og 194-196.
(200)
I tilfælde af ydelse af en sådan støtte anmoder Kommissionen Frankrig om at indsende vedlagte formular om afviklingen af tilbagebetalingsproceduren og om at udarbejde en liste over, hvem der skal foretage en tilbagebetaling -
VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:
Artikel 1
Ordningen i henhold til artikel 39 CA i den franske skattelov, som Frankrig har indført i strid med traktatens artikel 88, stk. 3, er uforenelig med det fælles marked med undtagelse af de foranstaltninger, der er omtalt i artikel 2.
Artikel 2
Den støtte, der er ydet i henhold til den i artikel 1 anførte ordning, er forenelig med det fælles marked:
1)
i søtransportsektoren og i lufttransportsektoren med op til den maksimale støtte, der ifølge EU-retningslinjerne om statsstøtte til søtransport eller retningslinjerne for lufttransportsektoren kan gives, under hensyntagen til den støtte, som allerede er ydet i den givne periode
2)
i jernbanesektoren og
3)
i industrisektoren med op til den maksimale støtte, der kan ydes i henhold til retningslinjerne for statsstøtte med regionalt sigte.
Finansieringstransaktionen i henhold til den nævnte ordning har global karakter, og støtteforanstaltningerne til sø-, luft- og jernbanetransportsektoren samt til industrisektoren kan derfor erklæres for forenelige med det fælles marked, og de vil derfor ikke blot være forenelige i forhold til brugerne af de pågældende aktiver, men også i forhold til de operatører i den finansielle sektor, der er medlemmer af de pågældende firmagrupper.
Artikel 3
Frankrig bringer den i artikel 1 anførte støtteordning til ophør i det omfang, den er uforenelig med det fælles marked, og giver ikke nogen ny godkendelse under denne foranstaltning.
Artikel 4
1. Frankrig træffer alle nødvendige foranstaltninger for at tilbagesøge den støtte, som allerede er udbetalt ulovligt i henhold til den i artikel 1 omhandlede ordning, med undtagelse af den støtte, der er ydet til finansieringstransaktioner, for hvilke de franske myndigheder har forpligtet sig til at give mulighed for at anvende den nævnte ordning i medfør af en juridisk bindende retsakt, som blev vedtaget før den 13. april 2005, samt af den støtte, der omtales i artikel 2.
2. Tilbagesøgningen skal ske uophørligt og i overensstemmelse med national lovgivning, hvis denne giver mulighed for at efterkomme beslutningen hurtigt og effektivt. Den støtte, der skal tilbagebetales, pålægges renter fra det tidspunkt, den blev stillet til rådighed, og indtil de er tilbagebetalt. Renten beregnes i overensstemmelse med bestemmelserne i kapitel V i Kommissionens forordning (EF) nr. 794/2004 (101).
Artikel 5
Frankrig underretter senest to måneder efter meddelelsen af denne beslutning Kommissionen om, hvilke foranstaltninger der er truffet for at efterkomme beslutningen.
Frankrig sender disse oplysninger til Kommissionen på formularen i bilag II og udarbejder en udtømmende liste over de virksomheder, der har været omfattet af støtteforanstaltningerne i den i artikel 1 nævnte ordning og har fået støtten på de i artikel 4, stk. 1, anførte betingelser; listen skal endvidere omfatte de pågældende mobile transportaktiver samt de udbetalte beløb i hvert tilfælde.
Frankrig udarbejder endvidere en liste over virksomheder, der har været omfattet af støtteforanstaltningerne i artikel 4, stk. 1, med angivelse af, hvilket beløb hver virksomhed af fået. Hertil bruger Frankrig formularerne i bilag III.
Artikel 6
Denne beslutning er rettet til Den Franske Republik.
Udfærdiget i Bruxelles, den 20. december 2006.
KOMISSION PÄÄTÖS,
tehty 20 päivänä joulukuuta 2006,
tukiohjelmasta, jonka Ranska on ottanut käyttöön yleisen verolainsäädännön 39 CA §:n nojalla - Valtiontuki C 46/04 (ex NN 65/04)
(tiedoksiannettu numerolla K(2006) 6629)
(Ainoastaan ranskankielinen teksti on todistusvoimainen)
(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
(2007/256/EY)
EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 88 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan,
ottaa huomioon sopimuksen Euroopan talousalueesta ja erityisesti sen 62 artiklan 1 kohdan a alakohdan,
on mainittujen artikojen mukaisesti kehottanut asianomaisia esittämään huomautuksensa (1) ja ottaa huomioon nämä huomautukset,
sekä katsoo seuraavaa:
I. MENETTELY
(1)
Komissio esitti Ranskan viranomaisille 19 päivänä helmikuuta 2004 päivätyllä kirjeellä (D/51178) tietopyynnön Ranskan valtiovarainministeriön hyväksymiin yrityksiin sovellettavasta verotuksellisesta rahoitusleasing-järjestelmästä, jonka käyttöönotosta säädetään eräistä taloudellisista ja rahoituksellisista säännöksistä 2 päivänä heinäkuuta 1998 annetun lain nro 98-546 (2) 77 § :ssä. Ranskan viranomaiset pyysivät 18 päivänä maaliskuuta 2004 päivätyllä kirjeellä tietopyyntöön vastaamiselle asetetun määräajan pidentämistä. Komissio vastaanotti 3 päivänä toukokuuta 2004 päivätyllä kirjeellä (A/33117) Ranskan viranomaisten toimittamat tiedot. Komissio pyysi 6 päivänä heinäkuuta 2004 päivätyllä kirjeellä (D/54933) Ranskan viranomaisilta lisätietoja, jotka saapuivat komissioon 2 päivänä elokuuta 2004 (A/36007).
(2)
Komissio ilmoitti Ranskan viranomaisille 14 päivänä joulukuuta 2004 päivätyllä kirjeellä (D/205909) päätöksestään aloittaa perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdan mukainen muodollinen tutkintamenettely. Komission päätös on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä (3) . Komissio kehotti päätöksessään Ranskaa ja asianomaisia esittämään huomautuksena määräaikaan mennessä.
(3)
Ranskan viranomaiset pyysivät 6 päivänä tammikuuta 2005 (A/30266) ja 4 päivänä helmikuuta 2005 päivätyillä kirjeillä määräajan pidentämistä, johon komissio ilmoitti suostuvansa 11 päivänä tammikuuta 2005 (D/50220) ja 16 päivänä helmikuuta 2005 päivätyillä kirjeillä (D/51190).
(4)
Komissio vastaanotti 15 päivänä maaliskuuta 2005 (A/32251) Ranskan viranomaisten huomautukset. Se vastaanotti määräaikaan mennessä myös 16 asianomaiselta huomautuksia, jotka se toimitti 9 päivänä kesäkuuta 2005 päivätyllä kirjeellä (D/54454) edelleen Ranskan viranomaisille.
(5)
Ranskan viranomaiset pyysivät komissiolta 7 päivänä heinäkuuta 2005 päivätyllä kirjeellä (A/35587) asianomaisten huomautuksia koskevan lausunnon esittämiselle asetetun määräajan pidentämistä. Komissio suostui pyyntöön, ja Ranskan viranomaiset toimittivat sille lopulta lausuntonsa 20 päivänä heinäkuuta 2005 päivätyllä kirjeellä (A/35981).
(6)
Ranskan viranomaiset toimittivat komissiolle 2 päivänä maaliskuuta 2006 päivätyllä sähköpostilla (A/31655) lisähuomautuksia tarkasteltavana olevasta tukiohjelmasta.
II. YKSITYISKOHTAINEN KUVAUS JÄRJESTELMÄSTÄ
(7)
Yleisen verolainsäädännön (Code général des impôts), jäljempänä ’CGI’, 39 C § :n ensimmäisessä momentissa säädetään, että vuokralle annetuista tai muussa muodossa käyttöön asetetuista hyödykkeistä tehtävät poistot jaetaan tavanomaiselle käyttöajalle.
(8)
Lain nro 98-546 77 § :llä lisätään CGI:hin kaksi säännöstä, joiden tarkoituksena on veronkierron torjunta henkilöyhtiöiden ja taloudellisten yhteenliittymien (4) toteuttamissa irtaimen omaisuuden rahoitustoimissa.
(9)
CGI:n 39 C § :n toisessa momentissa säädetään sen vuoksi, että taloudellisen yhteenliittymän vuokralle asettamasta hyödykkeestä tehtävät verovähennyskelpoiset poistot eivät saa ylittää taloudellisen yhteenliittymän perimän vuokran määrää, josta on vähennetty muut kyseiseen hyödykkeeseen liittyvät kustannukset.
(10)
Koska degressiiviset poistot ja rahoituskulut keskittyvät lähtökohtaisesti hyödykkeen ensimmäisille käyttövuosille, taloudellisen yhteenliittymän tulokset ovat ensimmäisten vuosien aikana selvästi tappiollisia ja muuttuvat voitollisiksi vasta toisella jaksolla, kun perittyjen vuokrien määrä ylittää kokonaismenojen määrän (poistot ja rahoituskulut mukaan luettuina). Taloudellinen yhteenliittymä kuuluu henkilöyhtiöihin sovellettavien säännösten piiriin. Sen ensimmäisten toimintavuosien aikana kirjaamat tappiot vähennetään siis verotettavasta tuotosta, jonka sen jäsenet saavat juoksevasta toiminnastaan. CGI:n 39 C § :n toisessa momentissa säädetyllä poistojen enimmäismäärällä pyritään estämään tämäntyyppisen rahoituksen väärinkäyttö verotuksen optimointiin.
(11)
CGI:hin on kuitenkin sisällytetty poikkeus tästä rajoituksesta säätämällä tiettyihin yrityksiin sovellettavasta suotuisasta poistojärjestelmästä. CGI:n 39 CA § :ssä säädetään, että CGI:n 39 C § :n toisessa momentissä säädettyä enimmäismäärää ei sovelleta degressiivisen poistojärjestelmän piiriin kuuluvaan irtaimeen omaisuuteen (5) liittyviin rahoitustoimiin, joita taloudelliset yhteenliittymät toteuttavat vähintään kahdeksan vuoden pituisella jaksolla, edellyttäen, että valtiovarainministeriö on hyväksynyt toimen ennakkoon.
(12)
Hyväksynnälle on asetettu useita ehtoja, joiden keskeinen sisältö on seuraava:
-
hyödykkeen hankintahinta vastaa markkinahintaa,
-
investointiin liittyy merkittävä taloudellinen ja sosiaalinen etu, erityisesti työllisyyden alalla,
-
hyödykkeen käyttäjä osoittaa hyödykkeen olevan välttämätön edellytys liiketoimintansa harjoittamiselle eivätkä rahoitusjärjestelyt ole yksinomaan verotuksellisia,
-
vähintään kaksi kolmasosaa hyväksynnän tuloksena saatavasta veroetuudesta siirretään edelleen hyödykkeen käyttäjälle.
(13)
Taloudelliset yhteenliittymät, jotka ovat useimmiten rahoituslaitosten perustamia, hankkivat rahoitettavan hyödykkeen yleensä markkinahintaan ja leasingvuokraavat sen käyttäjälle. Käyttäjän maksamat vuokrat ja hinta, joka maksetaan osto-option käyttämisestä sopimuksen päättyessä, kattavat taloudellisen yhteenliittymän oman rahoitustarpeen, myös korot ja pääoman.
(14)
Poistojen enimmäismäärän soveltamatta jättämisen (6) lisäksi valtiovarainministeriöltä saatava hyväksyntä mahdollistaa kyseiseen hyödykkeeseen tavanomaisesti sovellettavan degressiivisen poistokertoimen korottamisen yhdellä kymmenyksellä. Lisäksi kun taloudellinen yhteenliittymä myy hyödykkeen edelleen käyttäjälle sen jälkeen, kun hyödykkeen tavanomaisesta käyttöajasta on kulunut 2/3, myyntivoitto vapautetaan verosta.
(15)
Ranskan viranomaiset ovat todenneet merkittävään taloudelliseen ja sosiaaliseen etuun liittyvästä ehdosta (7), ettei kyseisen edun arvioinnista ole annettu ohjeita. Arvioinnissa otetaan sen vuoksi huomioon erityisesti investoinnin heijastevaikutukset työmarkkina-alueeseen, kilpailuedellytyksiin ja toiminnan kehittymiseen kyseisellä talousalueella sekä erityisesti sen myönteinen vaikutus tuotantolaitoksen taikka hallinto- tai päätöksentekokeskuksen laajentamiseen tai perustamiseen. Lisäksi otetaan huomioon investoinnin myönteinen vaikutus turvallisuuden tai ympäristönsuojelun parantamiseen.
(16)
CGI:n 39 CA § :ssä säädetään ehdosta, jonka mukaan vähintään kaksi kolmasosaa taloudellisen yhteenliittymän hyväksynnän seurauksena saamasta veroetuudesta on siirrettävä edelleen hyödykkeen käyttäjälle (8). Tämä siirto toteutetaan alentamalla vuokran määrää tai ilmoittamalla osto-option määrä aiottua pienemmäksi. Sen etuuden täsmällinen määrä, joka taloudellisen yhteenliittymän on siirrettävä edelleen käyttäjälle, on määritettävä hyväksynnän antamisen yhteydessä.
(17)
Ranskan viranomaiset ovat toimittaneet komission pyynnöstä toimialakohtaisen erittelyn hyväksyntää hakeneista ja tarkasteltavana olevan järjestelmän todellisista edunsaajista:
Toimialat
Jätetyt hyväksymishakemukset
Myönteiset hyväksymispäätökset
Meriliikenneinvestoinnit
142
110
Lentoliikenneinvestoinnit
32
18
Rautatieinvestoinnit
5
2
Teollisuusinvestoinnit
7
3
Avaruusteollisuusinvestoinnit
3
0
(18)
Ranskan viranomaisten mukaan niistä 56 hakemuksesta, joista ei tehty myönteistä päätöstä, 21 peruutettiin, 13 jätettiin käsittelemättä ja 22 hakemuksesta tehtiin kielteinen päätös. Ranskan viranomaiset ilmoittivat lisäksi, että niistä 22 hakemuksesta, joista tehtiin kielteinen päätös, 15 koski meriliikennealaan liittyvän hyödykkeen rahoittamista ja loput seitsemän lentoliikennealaan liittyvän hyödykkeen rahoittamista.
(19)
Viranomaiset ovat myös ilmoittaneet, että CGI:n 39 CA § :n mukaiset hyväksymismenettelyt keskeytettiin 14 päivänä joulukuuta 2004, jolloin muodollisen tutkintamenettelyn aloittamisesta tehty päätös annettiin niille tiedoksi.
III. SYYT MUODOLLISEN TUTKINTAMENETTELYN ALOITTAMISEEN
(20)
Komissio totesi 14 päivänä joulukuuta 2004 tekemässään päätöksessä, että verotuksellisiin taloudellisiin yhteenliittymiin kuuluvat sijoittajat ja taloudellisten yhteenliittymien rahoittamien hyödykkeiden käyttäjät näyttävät hyötyneen CGI:n 39 CA § :n nojalla myönnetystä edusta. Komissio totesi kyseisen toimenpiteen valikoivuudesta, että valtiovarainministerillä näytti olevan harkintavaltaa hyväksynnän myöntämiseen sovellettavien ehtojen arvioinnissa. Tämä mahdollisti kyseisen järjestelmän edunsaajien valitsemisen subjektiivisten perusteiden mukaan. Lisäksi vaikutti siltä, että CGI:n 39 CA § :n mukaisessa verojärjestelmässä oli kyse tukitoimenpiteestä, joka hyödytti pääasiassa liikennealaa. Komissio katsoi sen vuoksi, että kyseistä toimenpidettä ei nähtävästi voida perustella Ranskan soveltaman verojärjestelmän luonteella eikä taloudellisella rakenteella. Komission mukaan liikennealan saamiin etuihin liittyi myös valtion varojen käyttöä, kilpailun vääristymistä ja yhteisössä käytävään kauppaan kohdistuvia vaikutuksia.
(21)
Tarkasteltavana olleen tukiohjelman soveltuvuudesta yhteismarkkinoille komissio totesi alustavasti, että perustamissopimuksen 87 artiklan 2 ja 3 kohdan mukaisia poikkeuksia ei silloisessa tilanteessa voitu soveltaa niihin. Kyseinen verojärjestelmä ei näyttänyt täyttävän valtiontukia koskevissa yhteisön suuntaviivoissa ja puitteissa asetettuja edellytyksiä. Sen vuoksi vaikutti siltä, että järjestelmä ei sovellu yhteismarkkinoille.
(22)
Komissio päätti tästä syystä aloittaa muodollisen tutkintamenettelyn selvittääkseen, onko kyseinen verojärjestelmä katsottava valtiontueksi ja soveltuuko se yhteismarkkinoille.
IV. RANSKAN VIRANOMAISTEN HUOMAUTUKSET
(23)
Ranskan viranomaiset ilmoittavat huomautuksissaan katsovansa, että CGI:n 39 CA § :n mukainen järjestelmä ei ole valtiontukea. Niiden mukaan kyse on vain yleisten oikeussääntöjen mukaisesta teknisestä menettelytavasta, jonka avulla kyseinen rahoitustapa voidaan sisällyttää viranomaisten valvonnan piiriin, eikä suinkaan yleisistä oikeussäännöistä tehtävästä poikkeuksesta. CGI:n 39 C § :n toisen momentin mukaisen, vähennyskelpoisia poistoja koskevan rajoituksen tarkoituksena on estää kyseisen rahoitusjärjestelmän käyttö verotuksen optimointiin, kun lähtökohtana on veronkierto-olettama. Myös CGI:n 39 CA § :n mukaisen järjestelmän tarkoituksena on veronkierron torjunta. Koska kyseisen pykälän soveltamisalaan kuuluviin raskaisiin tuotantohyödykkeisiin sijoitetulle pääomalle saadaan kuitenkin tuottoa suhteellisen pitkän ajan kuluttua, voidaan lähteä olettamuksesta, että rahoitusleasingin käytön vaikuttimena on verotuksen optimoinnin lisäksi myös se, että se on taloudellisesti välttämätöntä.
(24)
Ranskan viranomaiset katsovat tästä syystä, että hyväksynnän saamiselle asetetut ehdot mahdollistavat varsinkin osto-option sisältävään vuokraukseen perustuvien tuotantohyödykkeiden rahoitustoimien sisällyttämisen ennakkovalvonnan piiriin ja kaikkien sellaisten rahoitustoimien jättämisen verojärjestelmästä saatavan hyödyn ulkopuolelle, joiden vaikuttimet liittyvät verotuksen optimointiin.
(25)
Erityisen tärkeä tässä suhteessa on varsinkin työllisyyteen liittyvää merkittävää taloudellista ja sosiaalista etua koskeva ehto, jonka täyttyminen edellyttää työntekijöiden palkkaamista koskevien sitoumusten liittämistä hyväksymishakemukseen. Ranskan viranomaiset toteavat lisäksi, että luodut työpaikat on säilytettävä hyödykkeen vähimmäiskäyttöajan, toisin sanoen vuokrasopimuksen tai käyttöön asettamista koskevan sopimuksen voimassaoloajan, joka on vähintään kahdeksan vuotta. Viranomaisten mukaan luotujen työpaikkojen on johdettava hyväksyntää hakevan yrityksen työntekijöiden nettomäärän kasvuun ja työpaikkojen on liityttävä suoraan investointiin.
(26)
Ranskan viranomaiset toteavat lisäksi, että jotkin hyväksymishakemukset on hylätty sillä perusteella, että rahoitushankkeeseen, jota hakemus koskee, ei liity merkittävää taloudellista ja sosiaalista etua. Kyse on tyypillisesti kahdenlaisesta tilanteesta. Ensimmäisessä tilanteessa on kyse siitä, että työntekijöiden palkkaaminen tai rekrytointi ei ole määrällisesti eikä laadullisesti riittävää, jotta se tukisi päätöksenteko- ja hallintokeskuksen sijoittamista alueelle tai mahdollistaisi sen sijoittamisen alueelle. Toisessa tilanteessa on kyse olettamuksesta, jonka mukaan hakijan taloudellinen tilanne mahdollistaa muiden sellaisten rahoituskeinojen käytön, joihin ei liity kannustinvaikutusta.
(27)
Ehto, jonka mukaan pääosa veroetuudesta, jonka taloudellisen yhteenliittymän jäsenet saavat CGI:n 39 CA § :n nojalla, on siirrettävä käyttäjälle, mahdollistaa myös verotuksen optimoinnin estämisen, kun pelkästään lisävarojen keräämiseen tähtäävät rahoitustoimet jätetään järjestelmän soveltamisalan ulkopuolelle.
(28)
Ranskan viranomaiset korostavat lisäksi, että tällä tavoin käyttöön otettuun valvontajärjestelyyn ei liity harkintavallan käyttöä. Ne viittaavat tältä osin Ranskan perustuslakineuvoston oikeuskäytäntöön (9), jonka mukaan CGI:n 39 CA § :ssä tarkoitetun kaltainen hyväksyntä ei ole harkinnanvarainen, vaan pelkästään antaa valtionvarainministerille mahdollisuuden varmistaa, että kyseinen rahoitusoperaatio täyttää lakisääteiset ehdot.
(29)
Viranomaisten mukaan poistojen määrän vähentämiseen sidoksissa olevassa veroetuudessa ei joka tapauksessa ole kyse verotulojen menetyksestä vaan veron perusteen jakamisesta ajallisesti eri tavalla. Taloudelliseen yhteenliittymään kuuluvien sijoittajien saaman edun täsmällisen määrän määritys vastaa viranomaisten mukaan korvausta, jonka määrä perustuu markkinaehtoihin ja tavanomaisiin liikeneuvotteluihin.
(30)
Ranskan viranomaiset esittävät useita huomautuksia komission väitteestä, jonka mukaan kyseinen verojärjestelmä on luonteeltaan valikoiva.
(31)
Viranomaisten mukaan kyse on ensiksikin yleisluontoisesta toimenpiteestä, joka koskee sekä teollisuutta että liikennealaa. Ranskan viranomaiset mainitsevat esimerkkeinä sellun jalostuslaitteet, öljysäiliöt, painokoneet ja jäähdytyslaitteet, jotka ovat teollisuushyödykkeitä ja joista tehtävät poistot voidaan tehdä degressiivisesti vähintään kahdeksan vuoden aikana. Ranskan viranomaiset huomauttavat lisäksi, että eräät ajoneuvot, kuten kuorma-ja linja-autot, on jätetty järjestelyn ulkopuolelle, koska niiden poistoaika on alle kahdeksan vuotta. Kyseistä poistoaikaa sovelletaan viranomaisten mukaan kaikkiin hyödykkeisiin, joihin sijoitetulle pääomalle saadaan tuottoa suhteellisen pitkän ajan kuluttua.
(32)
Tarkasteltavana olevasta järjestelmästä saatavan hyödyn keskittyminen liikennevälineisiin johtuu todellisuudessa Ranskan viranomaisten tahdosta riippumattomista kehityssuuntauksista eli yhtäältä teollisuusyritysten taloudellisen tilanteen kehittymisestä ja toisaalta siitä, kuinka houkuttelevia sijoituskohteita liikennevälineet ovat sijoittajille. Liikennevälineisiin sisältyy sijoittajien kannalta erittäin houkuttelevia omaisuuseriä, sillä sijoittajat pyrkivät rajoittamaan riskejä valitsemalla helposti kaupattavia hyödykkeitä siltä varalta, että liikennöitsijä joutuu vaikeuksiin.
(33)
Ranskan viranomaiset katsovat, että tarkasteltavana oleva järjestelmä ei suosi ranskalaisia yrityksiä, sillä kansallisuutta ei käytetä perusteena taloudellisen yhteenliittymän jäseneksi pääsylle. Tämä tarkoittaa, että ulkomainen sijoittaja, erityisesti rahoituslaitos, voi hyötyä kyseisestä järjestelmästä ja ansaita sen avulla lisävaroja riippumatta siitä, missä sen verotuksellinen kotipaikka sijaitsee.
(34)
Vaikka sitä paitsi oletettaisiinkin, että CGI:n 39 CA § :n mukainen järjestelmä muodostaa poikkeuksen yleisistä oikeussäännöistä, on huomattava, että järjestelmän soveltamisalaa ja -aikaa ei ole rajoitettu ja se perustuu puolueettomiin ja horisontaalisiin veronkierron torjuntaa koskeviin perusteisiin. Kuten saksalaisille lentoyhtiöille poistoina myönnettävästä verotustuesta 13 päivänä maaliskuuta 1996 tehdyssä komission päätöksessä 96/369/EY (10) tarkasteltua verojärjestelmää, myöskään tätä järjestelmää ei ole syytä katsoa valtiontueksi.
(35)
Hyödykkeen myyntivoiton verovapautuksesta Ranskan viranomaiset toteavat, että velvollisuus siirtää vähintään kaksi kolmasosaa edusta hyödykkeen loppukäyttäjälle koskee myös etua, jonka taloudellisen yhteenliittymän jäsenet saavat kyseisen verovapautuksen tuloksena. Viranomaisten mukaan tätä ehdollista verovapautusta voidaan perustella Ranskan verojärjestelmän luonteella ja taloudellisella rakenteella. Ne katsovat vapautuksen välttämättömäksi, jotta voidaan varmistaa, että yleisten oikeussääntöjen edellytysten mukaisesti tehtävästä poistovähennyksestä saatava veroetuus säilytetään myös hyödykkeen aikaistetun myynnin tapauksessa. Ranskan viranomaiset painottavat lisäksi, että kyseinen verovapautus sisällytetään yleisiin oikeussääntöihin 1 päivästä tammikuuta 2007. Kyseisestä ajankohdasta alkaen myyntivoitot sellaisista osakkeista osakkuusyhtiöissä, jotka myyjällä on ollut hallussaan yli kahden vuoden ajan, vapautetaan verosta lukuun ottamatta sitä kulujen ja maksujen osuutta, jonka suuruus verotettavan tulon määrityksessä huomioon otettavien myyntivoittojen nettomäärästä on 5 prosenttia. Kun otetaan huomioon ajankohta, jona taloudellisten yhteenliittymien ja käyttäjien väliset sopimukset hyödykkeiden asettamisesta käyttöön on tehty, kyseiset hyödykkeet voitaisiin myydä aikaistetusti vasta 1 päivän tammikuuta 2007 jälkeen, sillä aikaistettu myynti voidaan toteuttaa vasta sen jälkeen, kun kyseisten sopimusten voimassaoloajasta on kulunut vähintään kaksi kolmasosaa. Taloudellisten yhteenliittymien jäsenet hyötyvät sen vuoksi tästä verovapautuksesta yleisten oikeussääntöjen mukaisesti.
(36)
Ranskan viranomaiset korostavat lisäksi, että myyntivoittoa ei vapauteta automaattisesti verosta. Verovapautuksen saaminen edellyttää muun muassa, että hyödykkeen tosiasiallinen käyttäjä osoittaa hyödykkeestä aiheutuvien kustannusten vuoksi olevansa kykenemätön hankkimaan hyödykettä välittömästi vaarantamatta taloudellista tasapainoaan. Kansalliskokouksen raha-asiainvaliokunnan esittelijän 25 päivänä maaliskuuta 1998 antaman mietinnön mukaan tämän ehdon tarkoituksena oli kuitenkin ottaa käyttöön vaihtoehtoisia järjestelyjä erityisesti alusten osakkaiden omistusosuuksien optiotodistuksia koskeneelle verovapautukselle, jäljempänä ’osuusjärjestelmä’, joka kumottiin vuoden 1998 talousarviolailla.
(37)
Ranskan viranomaiset toteavat tarkasteltavana olevan verojärjestelmän soveltuvuudesta yhteismarkkinoille, että vaikka oletettaisiinkin, että järjestelmä on valtiontukea, se olisi katsottava perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan mukaiseksi, sillä se helpottaa tietynlaisten toimintojen kehitystä muuttamatta kaupankäynnin edellytyksiä yhteisen edun kanssa ristiriitaisella tavalla. CGI:n 39 CA § :n mukainen järjestelmä ei suosi kansallisia taloudellisia toimijoita muiden jäsenvaltioiden toimijoiden kustannuksella eikä ole suotuisampi kuin muissa jäsenvaltioissa sovellettavat järjestelmät.
(38)
Viranomaiset viittaavat tältä osin erityistilanteeseen meriliikenteen alalla, jolla toimivat liikennöitsijät ovat järjestelmän pääasiallisia edunsaajia. Viranomaisten mukaan nyt tarkasteltava järjestelmä vastaa vaikutuksiltaan nk. osuusjärjestelmää (Ranskassa rekisteröityjen alusten rahoitukseen liittyvä järjestelmä), josta on ilmoitettu aiemmin komissiolle ja jonka komissio on hyväksynyt perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan nojalla. (11) Osuusjärjestelmä kumottiin vuonna 1998 siitä aiheutuneiden kohtuuttomien julkisten menojen vuoksi. Viranomaiset toteavat myös, että lainsäätäjän päätös verotuksellisen rahoitusleasingin mukauttamisesta tehtiin tilanteessa, jolle oli ominaista Ranskassa rekisteröityjen kauppa-alusten määrän kasvun pysähtyminen ja pyrkimys veromenojen supistamiseen. CGI:n 39 CA § :n voimaantulo ei ollut johtanut Ranskan meriliikennealan kääntymiseen kasvuun, vaan oli mahdollistanut Ranskan lipun alla purjehtivan aluskannan vahvistamisen ja uudistamisen. Muiden jäsenvaltioiden aluskannat kasvoivat kuitenkin samanaikaisesti sekä alusten lukumäärän että vetoisuuden perusteella tarkasteltuina. Kyseisen järjestelmän voimaantulo ei sen vuoksi ole aiheuttanut haittaa meriliikennealan kehittämiselle muissa jäsenvaltioissa.
(39)
CGI:n 39 CA § :n mukainen järjestelmä noudattaa lisäksi kaikilta osin meriliikenteen valtion tuelle annettuja yhteisön suuntaviivoja, jäljempänä ’yhteisön suuntaviivat vuodelta 1997’, ja komission tiedonantoa C(2004) 43 - Yhteisön suuntaviivat meriliikenteen valtiontuelle, jäljempänä ’yhteisön suuntaviivat vuodelta 2004’ (12). Järjestelmällä edistetään erityisesti yhteisön aluskantojen kilpailukykyä meriliikenteen maailmanmarkkinoilla, eurooppalaisten merenkulkijoiden työllisyyden turvaamista, merenkulkualan osaamisen säilyttämistä yhteisössä ja alaan liittyvien taitojen kehittämistä (mainittujen yhteisön suuntaviivojen 2.2 kohta). Lisäksi järjestelmällä tuetaan tehokkaasti turvallisuuden parantamista ja ympäristönsuojelua, koska sillä mahdollistetaan aluskannan uudistaminen. Ranskan viranomaiset muistuttavat erityisesti merenkulkijoiden työllisyyden ja maissa sijaitsevien laadukkaiden työpaikkojen turvaamisen osalta, että yksi hyväksynnän saannille asetetuista ehdoista on, että hakijalla on unionin alueella sijaitseva strateginen päätöksentekokeskus meriliikenteen ja alusten hallinnointia varten. Meriliikenteen suoraan hallinnointiin liittyvät työpaikat samoin kuin liitännäistoimintoihin, kuten vakuutus-, välitys- ja rahoitustoimintoihin, liittyvät työpaikat hyötyvät siten välillisesti käsiteltävänä olevasta verojärjestelmästä.
(40)
Viranomaiset huomauttavat kuitenkin, että yhteisön suuntaviivoissa vuodelta 1997 (13) ja vuodelta 2004 (14) ei luoda selkeää yhteyttä meriliikenteen säilyttämisen ja kehittämisen kannalta välttämättömien tukien ja luotujen työpaikkojen määrän välille. Yhteisön suuntaviivoissa vuodelta 2004 todetaan lisäksi, että ”tässä vaiheessa ei ole todisteita tukiohjelmista, jotka vääristäisivät yhteisen edun kanssa ristiriitaisella tavalla kilpailua jäsenvaltioiden välisessä kaupassa” ja ”tällaisten toimenpiteiden on todettu turvaavan […] korkean tason työpaikkoja” (3.1 kohta).
(41)
Tarkastellessaan perustellun luottamuksen periaatteen soveltamista tähän tapaukseen Ranskan viranomaiset viittaavat Ranskan myöntämästä valtiontuesta Bretagne Angleterre Irlande -yhtiölle (”BAI” tai ”Brittany Ferries”) 8 päivänä toukokuuta 2001 tehtyyn komission päätökseen 2002/15/EY (15), jossa käsitellään kyseistä järjestelmää.
(42)
Ranskan viranomaiset viittaavat lisäksi komissiolle lähettämäänsä, 17 päivänä maaliskuuta 1998 päivättyyn kirjeeseen (A/32232), jossa ne ilmoittavat 39 CA § :n ja 39 C § :n lisäämisestä CGI:hin. Viranomaiset katsovat, että riippumatta kyseisestä kirjeestä ja komission tutkimista monista asioista (16), joissa on mainittu CGI:n 39 §, järjestelmän voimaantulon jälkeisten kuuden vuoden aikana ei ole aloitettu yhtään sitä koskevaa menettelyä.
(43)
Viranomaiset katsovat tässä tilanteessa, että se, että komissio ei ole ottanut järjestelmään mitään kantaa, on luonut niille perustellun luottamuksen siihen, että CGI:n 39 CA § soveltuu yhteismarkkinoille. Tämä sulkee pois mahdollisuuden, että kyseisiä yrityksiä vaadittaisiin maksamaan tuki takaisin.
V. KOLMANSIEN ESITTÄMÄT HUOMAUTUKSET
(44)
Kuusitoista osapuolta toimitti perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdan mukaisesti huomautuksensa komissiolle asetettuun määräaikaan mennessä. Tämän päätöksen liitteenä on luettelo kyseisistä asianomaisista.
(45)
Valtaosa asianomaisista vastustaa komission näkemystä kyseisen ohjelman katsomisesta tueksi.
(46)
Erityisesti Caisse Nationale des Caisses d’Epargne et de Prévoyance (CNCE), Calyon Corporate and Investement Bank, jäljempänä ’Calyon’, ja BNP Paribas, jäljempänä ’BNP’, katsovat, että CGI:n 39 CA § :n mukainen järjestely ei ole valtiontukea, vaan tarkoituksena on ollut perustaa järjestelmä, jolla valvotaan tietyistä omaisuuseristä tehtäviin poistoihin sovellettavien yleisten oikeussääntöjen soveltamista. Niiden mukaan CGI:n 39 C § :n toisen momentin ja 39 CA § :n tarkoituksena on torjua kohtuuttomia verotulojen menetyksiä, kuten lain nro 98-546 antamista edeltäneet parlamentaariset asiakirjat osoittavat (25 päivänä maaliskuuta 1998 annettu kansalliskokouksen raha-asiainvaliokunnan mietintö).
(47)
Société Générale (SG), BNP ja Brittany Ferries puolestaan toteavat, että CGI:n 39 CA § :ssä ei säädetä yleisistä oikeussännöistä poikkeavasta verotuksesta, vaan se merkitsee poistojen palauttamista yleisten oikeussääntöjen piiriin. Kyse on sen vuoksi yleisluontoisesta järjestelmästä. SG:n mukaan CGI:n 39 CA § :n mukaisesta veronmaksun lykkäämisestä saatavaa taloudellista etua on verrattava poistoihin sovellettaviin yleisiin oikeussääntöihin eikä CGI:n 39 C § :n toisen momentin mukaiseen rajoittavaan poikkeusjärjestelmään. Järjestelmästä voivat lisäksi hyötyä kaikki Ranskan alueella toimivat talouden toimijat, eikä CGI:n 39 CA § :ssä viitata mihinkään erityiseen hyödykkeeseen tai toimialaan. Kyseisen pykälän soveltamisen tuloksena saatavien etujen myöntämistä ei sen vuoksi ole rajattu Ranskan kauppalaivastoon eikä ranskalaisiin pankkeihin.
(48)
Taloudellisen yhteenliittymän jäsenyyttä ei myöskään käytetä perusteena hyväksynnän saamiselle eikä tarkasteltavana oleva järjestelmä sisällä rajoituksia, jotka kohdistuisivat taloudellisen yhteenliittymän jäseniin, joilta yhteenliittymän varat ovat peräisin. Kyseiset asianomaiset toteavat sen vuoksi, ettei CGI:n 39 C ja 39 CA § :n säännösten voida kohtuudella katsoa tuovan taloudellisen yhteenliittymän jäsenille valikoivaa veroetuutta.
(49)
CGI:n 39 CA § :n mukaista hyväksyntää ei myöskään myönnetä harkkinnanvaraisesti. Gaz de Francen ja BNP:n mukaan ministeriöltä saatavan hyväksynnän myöntämiselle on päinvastoin asetettu puolueettomia ja syrjimättömiä ehtoja. BNP muistuttaa tältä osin, että yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön (17) mukaan komission tehtäviin kuuluu osoittaa, että talouden toimijoita on kohdeltu harkinnanvaraisesti yksittäisten toimenpiteiden puitteissa. Harkintavallan antaminen viranomaisille voi johtaa toimenpiteen katsomiseen valikoivaksi vain siinä tapauksessa, että kyse on yksittäisestä toimenpiteestä eikä yleisesti sovellettavasta järjestelmästä, johon toimenpide perustuu. On syytä muistaa, että veroviranomaiset eivät voi asettaa ehtoja, joista ei säädetä lainsäädännössä. Tässä tapauksessa lainsäädännössä säädetään nimenomaisesti perusteista, joita sovelletaan arvioitaessa, onko kyse ”merkittävästä taloudellisesta ja sosiaalisesta edusta”. BNP, CNCE ja Calyon viittaavat tältä osin Ranskan viranomaisten mainitsemaan perustuslakineuvoston päätökseen (18). Kielteiseen hyväksymispäätökseen voidaan joka tapauksessa hakea harkintavallan ylittämisen perusteella muutosta hallintotuomioistuimesta, joka tekee asiasta päätöksen kielteisen hyväksymispäätöksen perusteluja tarkasteltuaan.
(50)
Muun muassa Calyon ja BNP katsovat tarkasteltavana olevan järjestelmän valikoivuuden johtuvan markkinakäytännöstä ja liikennevälineiden erityispiirteistä (tietyt kierrätystakuut ja takuut pitkäaikaisesta rahaksi muutettavuudesta) eikä CGI:n 39 CA § :n sisällöstä. Liikennevälineisiin liittyy erityispiirteitä, jotka mahdollistavat pitkäaikaisten rahoitusjärjestelyjen käytön. Vaikka CGI:n 39 CA § :ssä ei edes vaadittaisi ennakkohyväksynnän saamista valtionvarainministeriltä, järjestelyn edunsaajat olisivat samat kuin tällä hetkellä.
(51)
BNP:n mukaan CGI:n 39 CA § :n mukaisen järjestelyn soveltamisedellytyksiä voidaan lisäksi perustella Ranskan verojärjestelmän luonteella ja taloudellisella rakenteella, sillä tietyillä toimialoilla tarvitaan huomattavia investointeja.
(52)
CNCE painottaa myös, että CGI:n 39 CA § :n soveltamisen tuloksena saatavia taloudellisia etuja vastaavia etuja voidaan saavuttaa myös soveltamalla yleisiä oikeussääntöjä. CGI:n 39 CA § :n erityispiirteet eivät käytännössä eroa merkittävästi poistoja koskevista yleisistä oikeussäännöistä, kun tarkastelun kohteena ovat määrälliset verotusvaikutukset. CNCE:n mukaan näitä erityispiirteitä ovat etu, joka saadaan degressiivisen poistokertoimen korottamisesta yhdellä kymmenyksellä, ja mahdollisuus hyötyä myyntivoiton verovapautuksesta. BNP myöntää kuitenkin, että valtio käyttää 39 CA § :n soveltamisesta aiheutuvien talousarviokustannusten laskennassa vertailukohtana CGI:n 39 C § :n toista momenttia.
(53)
Etu, joka saadaan poistokertoimen korottamisesta yhdellä kymmenyksellä, kompensoituu puolestaan sillä, että kirjatut tappiot ovat CGI:n 39 CA § :n mukaisesti vähennyskelpoisia vain 25 prosenttiin saakka yhteenliittymän kunkin jäsenen muusta toiminnastaan saamasta tuotosta, josta kannetaan yleisten oikeussääntöjen mukaista yhtiöveroa. Kyseisen veroetuuden tarkoituksena on lisäksi hyväksynnän saannille asetettujen erityisvaatimusten tai -rajoitusten korvaaminen. BNP:n mukaan etu, jonka taloudellinen yhteenliittymä saa poistokertoimen korottamisesta yhdellä kymmenyksellä, on ehdollinen ja suhteellisen vähäinen. Se ei missään tapauksessa johda kilpailuedun saamiseen. Air France toteaa tältä osin, että kyseisen järjestelmän mukaisesti toteutetulla rahoitustoimella voidaan saada suoraan lainaamiseen perustuvaan rahoitukseen verrattuna 6-10 prosentin säästö suhteessa ilma-aluksen hintaan. Air France korostaa myös, että vuokraajan saama säästö on täysin verrattavissa taloudelliseen hyötyyn, joka voidaan saada muilla verojärjestelyillä.
(54)
CNCE toteaa, että mahdollisuus hakea myyntivoiton vapauttamista verosta perustuu Ranskan verojärjestelmän taloudelliseen rakenteeseen eikä sen vuoksi ole luokiteltavissa valtiontueksi. Verovapautuksen taloudellinen järkiperäisyys tekee siitä järjestelmän tehokkuuden kannalta välttämättömän tai tarkoituksenmukaisen. Myyntivoiton vapauttamista verosta voidaankin perustella tarpeella säilyttää kassavirran kasvu, joka saadaan CGI:n 39 CA § :n mukaisen järjestelmän ensimmäisen osan soveltamisen tuloksena. Calyonin mukaan erityisesti alusten tapauksessa verovapautus mahdollistaa varustamon asettamiseen tilanteeseen, jossa se olisi, jos se olisi ostanut aluksen suoraan ja jos sillä olisi ollut riittävästi rahotuskapasiteettia poistojen vähentämiseksi verotuksessa. BNP:n mukaan myyntivoiton verovapautuksen tarkoituksena on turvata veronmaksun lykkäämiseen liittyvä etu siltä varalta, että hyödykkeen käyttäjä käyttää osto-optiota ennen eräpäivää. SG puolestaan toteaa, että myyntivoiton verovapautus on tarkoitettu vastineeksi tarkasteltavana olevaan verojärjestelmään liittyvistä erityisvaatimuksista, kuten vuokranantajan omistamien osuuksien myyntikiellosta, jota sovelletaan lukuun ottamatta tapauksia, joissa käyttäjä on nimenomaisesti pyytänyt alussa myynnin sallimista. Kyseinen verovapautus kompensoituu käyttäjälle aiheutuvilla suuremmilla käyttökustannuksilla.
(55)
Brittany Ferriesin mukaan CGI:n 39 CA § :ssä säädetty myyntivoiton verovapautus ei ole suotuisampi kuin vuoden 2007 alusta sovellettaviin yleisiin oikeussääntöihin perustuva vapautus (joka ei koske kulujen ja maksujen 5 prosentin osuutta).
(56)
Air France toteaa, että tämän verojärjestelyn tuloksena saatavat säästöt ovat verrattavissa muiden eri puolilla maailmaa käytössä olevien, verokannustimia sisältävien rahoitustapojen avulla saatuihin säästöihin. Lisäksi CGI:n 39 CA § :n mukaisesti rahoitettuihin toimiin liittyy vastikkeita, joihin järjestelmästä saatavat edut on suhteutettava. Air France huomauttaa lisäksi, että taloudellinen yhteenliittymä voi joissakin tapauksessa siirtää sopimuksen nojalla veroriskit ja niihin liittyvät kulut vuokraajalle, mikä alentaa tuntuvasti käyttäjän mahdollisesti saamia säästöjä.
(57)
Monet asianomaiset, muun muassa Compagnie Méridionale de navigation, katsovat, että tarkasteltavana oleva järjestelmä asettaa varustamoille monia vaatimuksia, jotka valtio on asettanut vastineeksi hyväksynnän saannille. Kyseisestä verojärjestelmästä saatavat edut kompensoivat sen vuoksi lisäkustannuksia, joita aiheutuu alusten hallinnoinnista Ranskan lipun alla ja jotka johtuvat pääasiassa kustannuksiltaan Euroopan korkeimpiin kuuluvan ranskalaisen miehistön käytöstä. Fouquet Sacop korostaa tältä osin, että kyseinen verojärjestelmä on saanut sen vauhdittamaan Ranskan lipun alla harjoittamansa toiminnan kehittämistä, sillä järjestelmä kompensoi kyseiseen toimintaan liittyvät vaatimukset ja lisäkustannukset. CMA CGM, Broström Tankers, Pétro Marine ja Louis Dreyfus Armateurs puolestaan toteavat, että ilman järjestelmästä saamaansa etua ne eivät olisi kyenneet suoriutumaan investoinneistaan toimiessaan Ranskan lipun alla, eivätkä siksi olisi kyenneet antamaan panostaan yhteisön aluskannan kehittämiseen. Bourbon Maritime toteaa, että CGI:n 39 CA § :n mukainen järjestelmä mahdollistaa laadukkaiden työpaikkojen säilyttämisen meriliikenteen suoran hallinnoinnin ja siihen liittyvien toimintojen alalla sekä turvallisuuden ja ympäristönsuojelun parantamisen.
(58)
Perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdan edellytyksestä, joka liittyy jäsenvaltioiden väliseen kauppaan kohdistuviin vaikutuksiin, monet asianomaiset toteavat, että taloudellisten yhteenliittymien jäsenet ja kyseisten hyödykkeiden käyttäjät voivat olla ulkomaisia liikenteenharjoittajia tai niiden ranskalaisia tytäryhtiöitä. Kyseinen järjestelmä ei myöskään ole muissa jäsenvaltioissa käytössä olevia järjestelmiä suotuisampi. SG toteaa lisäksi, että vähemmistö niistä asiakkaista, joita hyväksynnät koskevat, on ranskalaisia.
(59)
CNCE toteaa järjestelmän soveltuvuudesta yhteismarkkinoille, että meriliikenteen harjoittajille myönnetyt hyväksynnät ovat vuosina 1997 ja 2004 annettujen yhteisön suuntaviivojen (19) hengen mukaisia. CNCE:n mukaan nyt tarkasteltava toimenpide soveltuu sen vuoksi yhteismarkkinoille perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan nojalla, kun sitä tulkitaan mainittuihin yhteisön suuntaviivoihin sisältyvien periaatteiden mukaan.
(60)
Brittany Ferries korostaa CGI:n 39 CA § :n mukaisen järjestelmän soveltuvan yhteismarkkinoille perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan nojalla, sillä sen tarkoituksena on ainoastaan korjata raskaisiin tuotantohyödykkeisiin tehtävien investointien rahoitukseen liittyviä markkinahäiriöitä. Useimmat asianomaiset korostavat lisäksi, että muut jäsenvaltiot ovat reagoineet Ranskan järjestelmään antamalla samankaltaisia säännöksiä.
(61)
Tarkasteltaessa perustellun luottamuksen periaatteen soveltamista tähän tapaukseen useimmat asianomaiset - jotka kuuluvat järjestelmän edunsaajiin - toteavat olleensa koko ajan vakuuttuneita siitä, että toimenpiteessä ei ollut kyse perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitetusta valtiontuesta. Kyseisten asianomaisten mukaan perustellun luottamuksen periaatteen soveltaminen tähän tapaukseen estää sen vuoksi mahdollisen takaisinperinnän.
(62)
SG toteaa tältä osin, että nyt tarkasteltavaa järjestelmää edeltäneessä järjestelmässä poistoista aiheutuneet henkilöyhtiöiden tappiot voitiin vähentää kokonaisuudessaan kyseisten yhtiöiden osakkeenomistajien verotettavista tuloista. Komissio ei kuitenkaan ole missään olosuhteissa luokitellut kyseistä yleisten oikeussääntöjen mukaista järjestelmää valtiontueksi.
(63)
On myös merkillepantavaa, että komissio ei puuttunut järjestelmään millään tavoin kuuteen vuoteen. Calyonin mukaan komissio näyttää olleen tietoinen useista CGI:n 39 CA § :n mukaisesti toteutetusta omaisuuserien rahoitustoimista, eikä se ole ottanut missään vaiheessa esille kysymystä siitä, olivatko ne perustamissopimuksen 87 artiklan mukaisia. (20) CNCE toteaa tältä osin, että komissio aloitti muodollisen tutkintamenettelyn kohtuuttoman pitkän ajan kuluttua siitä, kun se oli saanut tuen tietoonsa, ja myös Calyon katsoo kyseisen ajan kohtuuttoman pitkäksi. Komissio on sitä paitsi jo aiemmin vahvistanut poikkeuksellisesti tuensaajan perustellun luottamuksen olemassaolon, mikä esti tuen vaatimisen maksettavaksi takaisin, sillä komissio teki tuolloin asiasta lopullisen päätöksen vasta kolmen vuoden kuluttua siitä, kun se oli saanut toimenpiteen tietoonsa. (21)
(64)
Eräät asianomaiset korostavat myös, että komissio on hyväksynyt aiemmin osuusjärjestelmän - joka on verotuksellisesti nyt tarkasteltavaa järjestelmää suotuisampi - ja että niiden perusteltu luottamus tämän järjestelmän sääntöjenmukaisuuteen perustui juuri siihen. CNCE:n mukaan tuensaajien perustellun luottamuksen syntyminen ei edellytä, että komissio on ottanut aiemmin kantaa samanlaiseen järjestelmään. Jo pelkästään se, että komissio on hyväksynyt aiemmin vastaavanlaisen järjestelmän, voi antaa tuensaajille perustellun luottamuksen. Sen mukaan komissio on hyväksynyt vastaavanlaisen järjestelmän 8 päivänä toukokuuta 2001 tehdyllä päätöksellään (22). CNCE ja SG viittaavat myös useisiin samankaltaisiin järjestelmiin (23), jotka komissio on hyväksynyt aiemmin, ja yhteisöjen tuomioistuimen tuomioon (24) asiassa RSV vastaan komissio.
(65)
Juuri Brittany Ferries katsoo 8 päivänä toukokuuta 2001 tehdyn komission päätöksen (25) antaneen sille perustellun luottamuksen siihen, että kyseinen järjestelmä ei sisällä valtiontukia.
(66)
CNCE korostaa myös, että Ranska sääti lain nro 98-546 noin kolmen kuukauden kuluttua siitä, kun laista oli ilmoitettu komissiolle perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdan mukaisesti. Koska komissio ei vastannut ilmoitukseen kahden kuukauden kuluessa sen tekemisestä, ilmoitettu toimenpide katsotaan asiassa Lorenz sovelletussa oikeuskäytännössä (26) tarkoitetuksi voimassa olevaksi tukiohjelmaksi.
(67)
Komissio sai muodollisessa tutkintamenettelyssä huomautuksia myös kahdelta asianomaiselta, jotka pyysivät henkilöllisyytensä pitämistä salassa.
(68)
Ensimmäinen näistä asianomaisista toteaa komissiolle määräajassa toimittamissaan huomautuksissa kyseisen järjestelmän sääntöjenvastaiseksi. Se pyytää komissiota laajentamaan tämän hallintomenettelyn soveltamisalan osuusjärjestelmään. Kyseinen asianomainen yhtyy komission muodollisen tutkintamenettelyn aloittamisesta tehdyssä päätöksessä esittämiin näkemyksiin, joiden mukaan kyse on valikoivasta järjestelmästä, joka suosii ranskalaisia varustamoita ja joka vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan erityisesti Englannin kanaalin molemmin puolin ulottuvilla markkinoilla. Asianomainen toteaa tältä osin, että nyt tarkasteltava järjestelmä, jolla korvattiiin aikoinaan osuusjärjestelmä, otettiin käyttöön Ranskan meriliikennealan edistämiseksi, kuten 25 päivänä maaliskuuta 1998 annetussa raha-asiainvaliokunnan mietinnössä todetaan.
(69)
Kyseinen ranskalaisia liikenteenharjoittajia suosiva verojärjestelmä myötävaikuttaa myös liikakapasiteetin kasvuun Englannin kanaalin molemmin puolin ulottuvilla markkinoilla, koska alalla toimivat liikenteenharjoittajat pystyvät sen avulla hankkimaan uusia aluksia, vaikka niillä ei olisi siihen varaa. Osoituksena kyseisen verojärjestelmän soveltamisesta aiheutuvista kilpailunvääristymistä ovat lisäksi Seafrance- ja Brittany Ferries -yhtiöiden järjestelmän turvin tekemät alushankinnat. Näiden kahden yhtiön kapasiteetti on kasvanut merkittävästi uusien alusten hankinnan seurauksena.
(70)
Toinen niistä asianomaisista, jotka ovat pyytäneet henkilöllisyytensä salassapitoa, viittaa huomautuksissaan suotuisaan kilpailuasemaan, johon ranskalaiset liikenteenharjoittajat ja varsinkin Brittany Ferries ovat päässeet rahoittamalla aluksiaan tarkasteltavana olevan verojärjestelmän puitteissa. Kyseinen asianomainen viittaa tältä osin Brittany Ferries -yhtiön pysymiseen Englannin kanaalin ylittävillä reiteillä ja Ranskan ja Irlannin välisellä reitillä huolimatta niillä vallitsevista vaikeista kilpailuolosuhteista, jotka ovat muun muassa aiheuttaneet P&O:n poistumisen kyseisiltä markkinoilta.
VI. RANSKAN VIRANOMAISTEN KANTA ASIANOMAISTEN ESITTÄMIIN HUOMAUTUKSIIN
(71)
Ranskan viranomaisten mukaan useimpien asianomaisten esittämät huomautukset vahvistavat viranomaisten näkemyksen nyt tarkasteltavasta järjestelmästä erityisesti seuraavien seikkojen osalta:
-
CGI:n 39 CA § on yleisluontoinen toimenpide, jota käytetään erityisesti muttei yksinomaan kauppa-alusten rahoittamiseen.
-
Kyseinen järjestelmä vastaa vaikutuksiltaan joko Ranskan kansallisen lainsäädännön mukaisia toimenpiteitä tai muissa jäsenvaltioissa käytössä olevia järjestelyjä.
-
Lupa ei ole harkinnanvarainen ja sen myöntäminen riippuu puolueettomien perusteiden täyttämisestä.
-
Nyt tarkasteltava verojärjestelmä tuottaa merkittävää etua yhteisön taloudelle erityisesti yritysten sijaintipaikan valinnan ja työpaikkojen pysyvyyden kannalta.
-
Valtaosa asianomaisista mainitsee lisäksi perustellun luottamuksen, joka niillä oli siihen, että järjestelmä oli yhteisön säännöstön mukainen.
(72)
Niiden kahden asianomaisen huomautuksista, joiden henkilöllisyys pidetään salassa, Ranskan viranomaiset toteavat, että ne perustuvat virheellisiin tai epätarkkoihin tietoihin.
(73)
Yhden väitteen mukaan Brittany Ferries -yhtiölle taloudellisten yhteenliittymien verojärjestelmästä myönnetty etu olisi epäsuoraan aiheuttanut P&O:n vetäytymisen Englannin kanaalin länsi- ja keskiosien markkinoilta. Viranomaiset toteavat tästä, että kyseinen etu kattoi vain kaksi Brittany Ferries -yhtiön alusta ja yhtiön Mont St Michel -aluksen rahoittaminen järjestelmästä oli hyväksytty 8 päivänä toukokuuta 2001 tehdyllä komission päätöksellä (27).
(74)
Yhdistyneen kuningaskunnan kilpailuviranomaiset toteuttivat perusteellisen tutkinnan Brittany Ferries -yhtiön vetäydyttyä kyseisiltä markkinoilta. Tutkimuksen mukaan vetäytyminen ei johtunut mahdollisesta kilpailun vääristymisestä. Joidenkin liikenteenharjoittajien liikevaihdon supistuminen johtui Ranskan viranomaisten mukaan halpalentoyhtiöiden suunnalta tulevan kilpailun jatkuvasta lisääntymisestä eikä siitä, että muut varustamot ottivat käyttöön uusia aluksia.
(75)
Toinen näistä asianomaisista esitti toiveen, jonka mukaan komission aloittama tutkinta olisi ulotettava osuusjärjestelmiin. Ranskan viranomaiset muistuttavat kuitenkin, että osuusjärjestelmä on todettu perustamissopimuksen määräysten mukaiseksi 3 päivänä toukokuuta 1996 tehdyllä komission päätöksellä.
(76)
Viranomaisten mukaan taloudellisiin yhteenliittymiin sovelletusta verojärjestelmästä hyötyneet yhtiöt eivät ole olleet osallisina kapasiteetin lisäyksessä Englannin kanaalin ylittävillä reiteillä. Tältä osin on otettava huomioon, että näille vakiintuneiden liikenteenharjoittajien aiemmin liikennöimille reiteille on siirtynyt uusia liikenteenharjoittajia. Ranskan viranomaiset huomauttavat myös, että Eurotunnel kaksinkertaisti rahdinkuljetuskapasiteettinsa vuosien 2000 ja 2003 välisenä aikana ja että P&O on lunastanut Stena-Linen omistusosuudet ja nykyaikaistanut aluskantansa.
VII. TUEN ARVIOINTI
(77)
Komissio katsoo perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdan mukaisesti aloitetun muodollisen tutkintamenettelyn seurauksena ja Ranskan viranomaisten menettelyn aikana esittämien näkemysten perusteella, että CGI:n 39 CA § :n mukainen verojärjestelmä on perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea.
1. Valtiontuki
(78)
Perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdan mukaan ”jäsenvaltion myöntämä taikka valtion varoista muodossa tai toisessa myönnetty tuki, joka vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua suosimalla jotakin yritystä tai tuotannonalaa, ei sovellu yhteismarkkinoille, siltä osin kuin se vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan”.
(79)
Jäsenvaltion toteuttaman toimenpiteen katsominen valtiontueksi edellyttää seuraavien edellytysten täyttymistä kaikilta osin: 1) kyseisestä toimenpiteestä saadaan valtion varoista myönnettyä etua, 2) etu on valikoiva ja 3) kyseinen toimenpide vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua ja on omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. (28)
(80)
Seuraavassa esitetään syyt, joiden perusteella CGI:n 39 CA § :n mukaisen järjestelmän, jota kuvaillaan edellä, voidaan katsoa täyttävän kaikki mainitut edellytykset.
(81)
CGI:n 39 C § :n ensimmäisen momentissa säädetään, että vuokralle annettuihin tai muussa muodossa käyttöön asetettuihin hyödykkeisiin liittyvät poistot jaetaan tavanomaiselle käyttöajalle.
(82)
CGI:n 39 C § :n toinen momentti ja 39 CA § koskevat poistosääntöjä, joita sovelletaan vuokralle annettujen tai käyttöön asetettujen hyödykkeiden rahoittamiseen ja erityisesti taloudellisten yhteenliittymien toteuttamaan rahoitukseen. Ranskan viranomaisten mukaan näiden kahden säännöksen tarkoituksena on estää kyseisen rahoitustavan väärinkäyttö.
(83)
Ranskan viranomaiset ja asianomaiset katsovat, että CGI:n 39 CA § :n mukainen järjestelmä merkitsee paluuta poistovähennyksiä koskevien yleisten oikeussääntöjen soveltamiseen eli CGI:n 39 § :n 1 momentin toiseen alamomenttiin ja 39 C § :ään eikä sitä vuoksi voida katsoa valtiontueksi. CGI:n 39 C § :n toinen momentti muodostaa poikkeuksen kyseisistä pykälistä.
(84)
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdan soveltaminen edellyttää vain sen määrittämistä, onko tietyssä oikeudellisessa järjestelmässä jokin kansallinen toimenpide ”omiaan suosimaan jotakin yritystä tai tuotannonalaa” verrattuna muihin sellaisiin yrityksiin tai tuotannonaloihin, jotka ovat kyseisellä järjestelmällä tavoitellun päämäärän kannalta rinnastettavassa tosiasiallisessa ja oikeudellisessa tilanteessa. (29)
(85)
Valtiontukeen liittyvässä oikeuskäytännössä tarkoitetun edun yksilöimiseksi on sen vuoksi ehdottoman välttämätöntä, että tietyssä oikeudellisessa järjestelmässä määritetään vertailukohta tai yleisesti sovellettava järjestely, johon tätä etua verrataan. (30) Yhteisöjen tuomioistuin on lisäksi todennut, että viitekehyksen määrittämisellä on erityistä merkitystä tilanteissa, joissa on kyse verotoimenpiteistä, koska itse edun olemassaolo voidaan osoittaa ainoastaan suhteessa niin sanottuun ”normaaliin” verotukseen eli normaaliin verokantaan, joka on viitekehyksen muodostavalla maantieteellisellä alueella voimassa oleva verokanta. (31)
(86)
Tarkasteltavana olevassa tapauksessa vuokralle annettujen tai käyttöön asetettujen hyödykkeiden poistojärjestelmässä käytettävän vertailukohdan määrityksessä on otettava huomioon ainoastaan säännökset, jotka koskevat taloudellisten yhteenliittymien kaltaisten henkilöyhtiöiden toteuttamia toimenpiteitä kyseisenkaltaisten hyödykkeiden rahoittamiseksi. Muussa tapauksessa edun määrityksessä huomioon otettava tosiasiallinen tilanne ja oikeudellinen tilanne eivät ole verrattavissa toisiinsa taloudellisen yhteenliittymän jäsenten eikä kyseisten hyödykkeiden käyttäjien kannalta.
(87)
Vähennyskelpoisen poiston määrityksessä käytettävä vertailukohta on tässä tapauksessa CGI:n 39 C § :n toinen kohta, jossa säädetään vähennyskelpoisen poiston periaatteellisesta rajaamisesta taloudellisten yhteenliittymien rahoittamiin hyödykkeisiin. (32) Vertailukohtana ei voida käyttää CGI:n 39 C § :n ensimmäistä kohtaa, sillä sitä ei voida soveltaa rahoitustoimiin, joiden toteuttajana on taloudellinen yhteenliittymä eli useamman oikeussubjektin, yleensä rahoituslaitoksen, muodostama ryhmittymä. Taloudellisen yhteenliittymän jäsenet jakavat keskenään operaatioon liittyvät riskit toisin kuin yhden rahoituslaitoksen toteuttamassa rahoitustoimessa, jonka riskeistä kyseinen rahoituslaitos vastaa yksin. On lisäksi huomattava, että toisin kuin rahoitustavoissa, joissa ei käytetä taloudellista yhteenliittymää, tällaisen verotuksellisesti läpinäkyvän järjestelyn kautta toteutettu rahoitustoimi mahdollistaa verotuksen optimoinnin, sillä taloudellisen yhteenliittymän ensimmäisten toimintavuosiensa aikana kirjaamat tappiolliset tulokset vähennetään verotettavasta tuotosta, jonka sen jäsenet saavat juoksevasta toiminnastaan.
(88)
Komissio katsoo tämän vuoksi, että Ranskan viranomaisilla ja eräillä asianomaisilla ei ole perusteita väittää, että CGI:n 39 CA § :n mukainen järjestelmä merkitsisi paluuta poistoja koskevien yleisten oikeussääntöjen soveltamiseen ja että CGI:n 39 C § :n toinen momentti muodostaisi vertailukohteena käytettävän järjestelmän, jonka perusteella 39 CA § :n soveltamisen tuloksena saatava veroetuus olisi arvioitava. On lisäksi otettava huomioon, että CGI:n 39 CA § :ssä säädetään nimenomaisesti, että kyseinen veroetuus on laskettava verovähennyksiin liittyvien positiivisten tai lisäveroihin liittyvien negatiivisten nykyarvojen summan perusteella ja että vertailukohtana on käytettävä 39 CA § :n toisen momentin soveltamisen tuloksena saatavia vastaavia arvoja.
(89)
On huomattava, että vain sellaiset taloudellisen yhteenliittymän (33) jäsenet, jotka rahoittavat irtainta omaisuutta, jonka poistoaika on vähintään kahdeksan vuotta, voivat hyötyä CGI:n 39 CA § :n soveltamiseen perustuvista veroetuuksista eli 1) vähennyskelpoisten poistojen periaatteellisesta enimmäismäärästä myönnettävästä poikkeuksesta, 2) poistokertoimen korottamisesta yhdellä kymmenyksellä ja 3) mahdollisuudesta myyntivoiton verovapautukseen.
(90)
Vähennyskelpoisten poistojen enimmäismäärän jättämisestä soveltamatta CGI:n 39 CA § :n nojalla on muistettava, että kukin taloudellisen yhteenliittymän jäsen voi vähentää yhteenliittymän tappiot omasta verotettavasta tuotostaan suhteessa hallussaan oleviin oikeuksiin siltä hyödykkeen poistojakson osalta, jolla yhteenliittymän tulokset ovat tappiolliset. Tällöin ei oteta huomioon CGI:n 39 C § :n toisen momentin mukaista poistojen enimmäismäärää.
(91)
CGI:n 39 CA § :ssä säädetyn poikkeuksen soveltaminen mahdollistaakin sen, että jokainen taloudellisen yhteenliittymän jäsen voi pienentää tappiollisen jakson aikana veron perustetta, jota niihin sovelletaan yleensä CGI:n 39 § :n toisen momentin nojalla. Poistojen määrää ei ole rajattu hyödykkeestä perityn vuokran määrään, josta on vähennetty muut vuokralle annettuun hyödykkeeseen liittyvät kulut. Tämä mahdollistaa poistomäärän korottamisen ensimmäisten tappiollisten tilikausien aikana. CGI:n 39 CA § :n säännös, jonka mukaan nämä tappiot voidaan vähentää vain 25 prosenttiin saakka yhteenliittymän kunkin jäsenen muusta toiminnastaan saamasta tuotosta, josta kannetaan yleisten oikeussääntöjen mukaista yhtiöveroa, voi epäilemättä rajoittaa kyseistä etua muttei poista sitä kokonaan.
(92)
Ranskan viranomaiset toteavat tältä osin, että rahoitustoimen ensimmäisten vuosien aikana saatujen verosäästöjen vastapainoksi taloudelliselta yhteenliittymältä aletaan kantaa lisäveroa heti sen jälkeen, kun se on alkanut tuottaa voittoa vuokratulojen ylittäessä annuiteettipoistojen määrän. Komissio katsoo kuitenkin, että saatu etu perustuu veron maksun lykkäämiseen ja vastaa koko poistojakson aikana maksettujen verojen yhteenlaskettua nykyarvoa, kun otetaan lisäksi huomioon sovelletut korkotasot.
(93)
Senaatin laatima selvitys nro 413 (34) tukee tätä näkemystä. Siinä todetaan, että ”verosäästöt, jotka osakkeenomistajat saavat ensimmäisten toimintavuosien aikana, kompensoituvat myöhemmin, kun rahoitusorganisaatiolta aletaan kantaa lisäveroja sen alettua tuottaa voittoa”. Selvityksen mukaan tämä viive kasvattaa kuitenkin kassavirtaa määrällä, joka vastaa ensimmäisten tilikausien verosäästöjen nykyarvon ja viimeisinä tilikausina maksettujen lisäverojen nykyarvon välistä erotusta. Komissio viittaa myös 17 päivänä kesäkuuta 1999 annettuun vero-ohjeeseen nro 120 (35), jonka mukaan CGI:n 39 CA § :n soveltamisen tuloksena saatava veroetuus voi tuottaa verosäästöjä.
(94)
Vaikuttaakin siltä, että CGI:n 39 CA § :llä käyttöön otetun järjestelmän tarkoituksena on tuottaa taloudellisen yhteenliittymän jäsenille etua veronmaksun lykkäämisen muodossa.
(95)
Tässä yhteydessä ei voida hyväksyä väitettä, jonka mukaan käyttäjät, joiden taloudellinen yhteenliittymä ei onnistu saamaan CGI:n 39 CA § :ssä tarkoitettua hyväksyntää, turvautuvat muihin rahoitustapoihin välttyäkseen CGI:n 39 C § :n toisen momentin mukaisen verovähennyskelpoisten poistojen enimmäismäärän soveltamiselta, minkä vuoksi niiden ei voida katsoa olevan epäedullisessa asemassa suhteessa käyttäjiin, joiden taloudellinen yhteenliittymä on saanut hyväksynnän. On ensiksikin muistettava, että komissio voi tukiohjelmaa tutkiessaan tyytyä tarkastelemaan tarkasteltavana olevan ohjelman yleispiirteitä, eikä sen voida odottaa tutkivan erikseen jokaista yksittäistä soveltamistapausta. (36) On lisäksi todettava, että kyseinen väite merkitsisi, että tutkinnassa otettaisiin huomioon yksittäistilanteita, jotka eroavat toisistaan tosiasialliselta ja oikeudelliselta kannalta (37) ja jotka ovat sitä paitsi hypoteettisia.
(96)
Ei myöskään voida sulkea pois mahdollisuutta, että käyttäjät, jotka eivät voi hyötyä CGI:n 39 CA § :n säännöksistä, eivät pysty turvautumaan vaihtoehtoiseen rahoitustapaan. Tilanne voi olla tämä erityisesti silloin, kun pankki päättää kyseisen yrityksen taloudellisen tilanteen perusteella olla vastaamatta yksin rahoitustoimeen liittyvistä riskeistä (varsinainen rahoitusleasing) tai kun muiden rahoitustapojen käyttö osoittautuu mahdottomaksi käyttäjien taseen rakenteeseen tai rahoituskapasiteettiin liittyvistä syistä (suorat investoinnit, joiden yhteydessä turvaudutaan lainanottoon tai jotka rahoitetaan omista varoista). Vaikka joka tapauksessa oletettaisiinkin, että kyseiset käyttäjät pystyisivät turvautumaan vaihtoehtoiseen rahoitustapaan ja hyötymään siten poistoilleen asetetun enimmäismäärän jättämisestä soveltamatta, tämä ei vaikuta siihen tosiasiaan, että käyttäjien olisi tuolloin luovuttava alun perin valitsemastaan edullisimmasta vaihtoehdosta ja käytettävä toista, väistämättä epäedullisempaa vaihtoehtoa. Käyttäjä ei tällöin hyötyisi taloudellisen yhteenliittymän toteuttamaan rahoitusleasingiin sovellettavasta erityisverotuksesta (joka perustuu CGI:n 39 CA § :ssä säädettyyn velvollisuuteen, jonka mukaan osa veroedusta on siirrettävä edelleen käyttäjälle).
(97)
Taloudellisen yhteenliittymän jäsenet hyötyvät verovähennyskelpoisten poistojen enimmäismäärän soveltamatta jättämisen lisäksi myös degressiivisen poistokertoimen korottamisesta yhdellä kymmenyksellä ja myös myyntivoiton vapauttamisesta verosta (38), jos hyödyke myydään aikaistetusti käyttäjälle ja tietyt ehdot täyttyvät.
(98)
Korotettu kerroin ja myyntivoittoihin mahdollisesti sovellettava verovapautus ovat etuja, joista taloudellisen yhteenliittymän jäsenet hyötyvät CGI:n 39 CA § :n nojalla mutta joista ne eivät hyötyisi vertailukohtana käytettävän CGI:n 39 C § :n toisen momentin nojalla. CGI:n 39 CA § :n soveltaminen näiden kahden edun myöntämiseen ei joka tapauksessa merkitse paluuta poistoja koskevien yleisten oikeussääntöjen piiriin, kuten Ranskan viranomaiset väittävät, sillä CGI:n 39 C § :n ensimmäisessä momentissa ei säädetä kyseisenkaltaisista veroetuuksista.
(99)
Väitteellä, jonka mukaan myyntivoiton verovapautus sisällytetään vuodesta 2007 yleisten oikeussääntöjen piiriin, ei ole merkitystä tässä yhteydessä, sillä kyseinen etu on arvioitava voimassa olevan lainsäädännön pohjalta eikä tulevan oikeudellisen tilanteen mukaan. (39) Osapuolet eivät itsekään väitä, että aiemmin myönnetty etu poistuisi sovellettavan lainsäädännön muuttamisen seurauksena.
(100)
Kun arvioidaan, ovatko kyseisen järjestelyn soveltamisen tuloksena saatavat edut peräisin valtion varoista, on muistettava, että tuen käsite on yleisluonteisempi kuin avustuksen käsite, sillä tuella ei tarkoiteta ainoastaan konkreettisia suorituksia, kuten avustuksia, vaan myös toimenpiteitä, jotka eri tavoin alentavat yrityksen vastattavaksi tavallisesti kuuluvia kustannuksia ja ovat siten sekä luonteeltaan että vaikutuksiltaan avustusten kaltaisia. (40) Tästä seuraa, että toimenpidettä, jolla viranomaiset myöntävät tietyille yrityksille verovapautuksen tai -huojennuksen tai lykkäyksen niiltä tavanomaisesti kannettavan veron maksuun ja jolla ei tosin siirretä valtion varoja, mutta asetetaan edunsaaja taloudellisesti edullisempaan asemaan kuin muut verovelvolliset, on pidettävä perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna valtiontukena. (41) Vaikka tarkasteltavana olevissa CGI:n 39 CA § :n mukaisissa toimenpiteissä ei siirretä valtion varoja, ei voida kiistää, että niiden vuoksi menetetään verotuloja ja että niissä on sen vuoksi kyse valtiolta saadusta rahoituksesta.
(101)
Komissio katsoo sen vuoksi, että taloudellisen yhteenliittymän jäsenet hyötyvät eduista, jotka saadaan verosäästöjen muodossa (poistojen enimmäismäärän jättäminen soveltamatta ja poistokertoimen korotus) ja myös verovapautuksen muodossa, jos hyödyke myydään tietyin ehdoin käyttäjälle aikaistetusti. Nämä yhdessä aiheuttavat Ranskan valtiolle talousarviokustannuksia.
(102)
Komissio toteaa yhteenvetona, että koska taloudellisten yhteenliittymien jäsenten on siirrettävä vähintään kaksi kolmasosaa CGI:n 39 CA § :n soveltamisen tuloksena saamastaan kokonaisveroetuudesta edelleen kyseisen hyödykkeen käyttäjälle, niiden saama etu vastaa enintään kolmasosaa mainitusta kokonaisveroetuudesta. Komissio muistuttaa tältä osin, että valtaosa taloudellisten yhteenliittymien jäsenistä on rahoituslaitoksia.
(103)
Osa taloudellisen yhteenliittymän jäsenten saamasta kokonaisveroetuudesta siirretään edelleen hyödykkeiden käyttäjille. Tarkasteltavana olevan säännöksen mukaan tämä tapahtuu käytännössä joko vuokran alennuksen muodossa tai siten, että osto-option määrä ilmoitetaan alun perin suunniteltua pienemmäksi. Tämä käyttäjille siirretty etu alentaa talousarviokustannuksia, joita yhteenliittymien jäsenille yleensä aiheutuu rahoitusleasingtoiminnasta. Koska käyttäjille siirretty osuus edusta, joka on myönnetty taloudellisen yhteenliittymän jäsenille valtion varoista, on vähintään kaksi kolmasosaa, käyttäjien on katsottava saaneen perustamissopimuksen 87 artiklassa tarkoitettua valtiontukea, jonka osuus kokonaisedusta on vähintään kaksi kolmasosaa.
(104)
Ranskan viranomaiset ja eräät asianomaiset katsovat kuitenkin, että CGI:n 39 CA § :ssä säädetyssä verojärjestelmässä on kyse Ranskan verolainsäädännön mukaisesta yleisestä toimenpiteestä. Tämän vuoksi on tutkittava, onko taloudellisen yhteenliittymän jäsenten saama kokonaisetu luonteeltaan valikoiva.
(105)
On muistettava, että valtion toimenpiteen erityisyys eli sen valikoivuus on yksi perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun valtiontuen luonteenpiirteistä. Tämän vuoksi on tutkittava, hyödyttääkö kyseessä oleva toimenpide ainoastaan tiettyjä yrityksiä tai tiettyjä toimialoja. (42)
(106)
Valtiontukena pidettävä verotoimenpide eroaa yleisestä verotoimenpiteestä lähtökohtaisesti siinä, että siitä hyötyvien määrä on joko oikeudellisesti tai tosiasiallisesti rajoitettu. Jotta toimenpidettä voitaisiin pitää valtiontukena, siitä hyötyvien yritysten on kuuluttava ryhmään, joka on joko oikeudellisesti tai tosiasiallisesti tarkoin määritetty kyseisellä toimenpiteellä käyttöön otettua arviointiperustetta sovellettaessa. (43)
(107)
CGI:n 39 CA § :ää sovelletaan vain irtaimeen omaisuuteen, jonka degresiivinen poistoaika on vähintään kahdeksan vuotta ja joka on hankittu uutena, lukuun ottamatta laivoja, jotka voidaan hankkia käytettyinä. Senaatin antamassa selvityksessä nro 413 (44) todetaan lisäksi, että ”[…] järjestelmän nimenomaisena tarkoituksena on kannustaa huomattavia investointeja erittäin houkuttelevilla verokannustimilla”.
(108)
Kyseisen pykälän soveltamisen tuloksena saatava verohelpotus hyödyttää tämän vuoksi oikeudellisesti vain kyseisenkaltaisia hyödykkeitä rahoittavia taloudellisen yhteenliittymän jäseniä (45) ja hyödykkeiden käyttäjiä, joille yhteenliittymän jäsenten on siirrettävä vähintään kaksi kolmasosaa saamastaan kokonaisveroetuudesta. Ne sijoittajat, jotka eivät osallistu CGI:n 39 CA § :ssä tarkoitettujen hyödykkeiden rahoitukseen (mutta ovat taloudellisen yhteenliittymän jäseniä), ja sellaisten hyödykkeiden käyttäjät, joiden poistoaika on alle kahdeksan vuotta, eivät sitä vastoin voi hyötyä tästä veroetuudesta.
(109)
Vaikka CGI:n 39 CA § :n mukaisen järjestelmän ulkopuolelle jäävien käyttäjien kannattaisikin pyrkiä käyttämään verotukselliselle taloudelliselle yhteenliittymälle vaihtoehtoista rahoitustapaa, ne joutuvat kärsimään vähintäänkin siitä, että tämä rahoitustapa on niiden ulottumattomissa.
(110)
CGI:n 39 CA § :ssä kyseisille hyödykkeille säädetyn poistoajan vuoksi järjestelmä hyödyttää lisäksi tosiasiallisesti pääasiassa liikennealalla ja erityisesti meri- ja lentoliikenteen aloilla toimivia yrityksiä sekä taloudellisia yhteenliittymiä, jotka rahoittavat kyseisillä aloilla käytettäviä hyödykkeitä.
(111)
Ranskan viranomaisten toimittamista tiedoista ilmenee, että CGI:n 39 CA § :n nojalla jätetyistä hyväksymishakemuksista, joita oli yhteensä 189, 182 koski liikennealaa. Kyseisten tietojen mukaan yksistään meriliikenteen osuus jätetyistä hakemuksista oli 75 prosenttia ja myönnetyistä hyväksynnöistä 82 prosenttia (ks. edellä johdanto-osan 17 kappaleessa oleva taulukko).
(112)
Pääasiallisena syynä siihen, että viranomaiset päättivät ottaa käyttöön taloudellisten yhteenliittymien rahoittamista hyödykkeistä tehtävien poistojen enimmäismäärästä poikkeavan järjestelmän, oli lainsäätäjän pyrkimys tukea liikennealaa ja erityisesti meriliikennettä.
(113)
Monet seikat tukevat tätä toteamusta.
(114)
Ensiksikin vero-ohjeessa nro 120 (46) mainitaan CGI:n 39 CA § :n soveltamisalaan kuuluvista hyödykkeistä erikseen vain laivat. Kyseisen vero-ohjeen mukaan laivat ovat ainoita käytettyinä hankittuja hyödykkeitä, joihin voidaan soveltaa CGI:n 39 CA § :n mukaista verojärjestelmää. Kyseisen vero-ohjeen mukaan laivoja koskevat hyväksymishakemukset on jätettävä jo ennen niiden tilaamista, sillä niistä aletaan tehdä poistoja jo silloin, kun ne ovat vielä rakennettavina telakalla. (47)
(115)
Toiseksi lain nro 98-546 antamiseen liittyvästä valmisteluaineistosta ja erityisesti senaatin antamasta selvityksestä nro 413 (48) ilmenee, että aiemmin käytössä ollutta verojärjestelmää sovellettiin kaikkiin toimialoihin, kun taas CGI:n 39 CA § koskee ”vain raskaita tuotantohyödykkeitä (lentokoneita, suurnopeusjunia, laivojajne.)”. Kyseisessä selvityksessä kritisoidaan erityisesti meriliikenteen osalta sitä, että uusi järjestelmä ei ole osuusjärjestelmään verrattuna riittävän suotuisa alan investointien lisäämiseksi. Selvityksessä todetaan myös, että säännös myyntivoiton vapauttamisesta verosta siinä tapauksessa, että hyödyke myydään käyttäjälle aikaistetusti, lisättiin CGI:n 39 CA § :ään nimenomaan siksi, että meriliikenne ei hyötynyt uudesta järjestelmästä yhtä paljon kuin osuusjärjestelmästä. Myös Ranskan viranomaiset korostavat 3 päivänä toukokuuta 2004 esittämissään huomautuksissa, että Ranskassa rekisteröityjen kauppalaivojen määrän kääntäminen jälleen kasvuun ja veromenojen alentaminen olivat pääperusteita sille, että ne päättivät vapauttaa taloudellisen yhteenliittymän tietyin ehdoin hyödykkeen myyntivoitosta kannettavasta verosta poistoihin liittyvän veron maksun lykkäämisen lisäksi.
(116)
Kolmanneksi vuoden 1999 talousarviolakiesitykseen liittyvässä kokonaisselvityksessä nro 66 (49) todetaan, että ”laki nro 98-546 … on mahdollistanut uuden verojärjestelmän luomisen meriliikenteeseen liittyville investoinneille”. Kyseisessä selvityksessä todetaan myös, että vaikka CGI:n 39 CA § :llä käyttöön otettua etuoikeutettua rahoitusleasingjärjestelyä ei sovelleta pelkästään laivoihin, se on todellisuudessa luotu pääasiassa niitä varten.
(117)
Komissio katsoo edellä esitetyn perusteella, että CGI:n 39 CA § :n mukainen järjestelmä on luonteeltaan valikoiva, sillä se suosii joitakin liikenne- ja rahoitusalan taloudellisia toimijoita. Koska järjestelmää ei sovelleta kaikkiin taloudellisiin toimijoihin, sitä ei voida katsoa yleiseksi veropoliittiseksi toimenpiteeksi.
(118)
Ranskan viranomaisten esittämät huomautukset eivät muuta tätä näkemystä.
(119)
Varsinkaan viranomaisten esittämä väite, joka tukeutuu kyseisen verotoimenpiteen kattamien alojen suureen määrään, ei ole hyväksyttävä. Sen lisäksi, että tarkasteltavana oleva verojärjestelmä koskee vain tiettyjä hyödykkeitä, muilla aloilla kuin liikennelalla käytettäviin hyödykkeisiin liittyvää rahoitusta koskevien hyväksymishakemusten määrä on niin pieni (50), että järjestelmän erityisluonnetta ei voida kyseenalaistaa niiden perusteella. Myös yhteisöjen tuomioistuin on todennut tästä, että toimenpiteen valikoivuutta ei voida kyseenalaistaa pelkästään sillä perusteella, että niiden yritysten lukumäärä, jotka voivat vaatia itselleen kyseisestä toimenpiteestä koituvaa hyötyä, on suuri, tai sillä perusteella, että kyseiset yritykset toimivat eri aloilla. (51)
(120)
Toisin kuin Ranskan viranomaiset väittävät, CGI:n 39 CA § :n mukaista järjestelmää ei voida perustella myöskään sillä, että muissa jäsenvaltioissa on käytössä samankaltaisia verotoimenpiteitä. Järjestelmän arvioinnin yhteydessä ei voida suorittaa vertailevaa tutkimusta joka koskisi kaikissa tai edes joissakin jäsenvaltioissa sovellettavia verosääntöjä ilman, että tällöin vääristeltäisiin valtiontukien valvontaa koskevien määräysten tarkoitusta. Koska jäsenvaltioiden verosäännöksiä ei ole yhteisön tasolla yhdenmukaistettu, tällaisessa tutkimuksessa voitaisiin vain verrata niitä erilaisia tosiasiallisia ja oikeudellisia tilanteita, jotka ovat seurausta eri jäsenvaltioiden erilaisista laeista ja asetuksista. (52) Lisäksi vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan se, että jäsenvaltio pyrkii yksipuolisin toimin lähentämään kilpailuolosuhteita tietyllä talouden alalla toisissa jäsenvaltioissa vallitseviin edellytyksiin, ei muuta sitä, että toimet ovat tukea. (53) Myöskään sillä seikalla, että muissa jäsenvaltioissa toimivat kilpailijat hyötyvät vastaavanlaisista verotoimenpiteistä, ei ole merkitystä arvioitaessa, onko järjestelmä katsottava valtiontueksi, riippumatta siitä, onko kyse sääntöjenvastaisista toimenpiteistä vai ei. (54)
(121)
Ranska ja eräät asianomaiset väittävät lisäksi, että myös se, että Ranskan viranomaisilla ei ole harkintavaltaa hyväksynnän myöntämisessä, osoittaa, että kyse ei ole valikoivasta järjestelmästä.
(122)
Komissio muistuttaa, että oikeuskäytännön mukaan toimet, jotka vaikuttavat ensiksi kaikkiin yrityksiin sovellettavilta, voivat kuitenkin olla tietyllä tavalla valikoivia, minkä vuoksi on katsottava, että niillä pyritään suosimaan jotakin yritystä tai tuotannonalaa. Näin on erityisesti silloin, kun viranomaisilla on yleistä sääntöä soveltaessaan tiettyä harkintavaltaa toimen toteuttamisessa. (55)
(123)
Koska kyseisestä verosäännöksestä voivat hyötyä vain tiettyjen hyödykkeiden käyttäjät ja kyseisiä hyödykkeitä rahoittavat taloudellisten yhteenliittymien jäsenet ja koska säännös hyödyttää tosiasiallisesti pääasiassa vain liikenne- ja rahoitusaloja, erityisyyttä koskeva edellytys täyttyy. Muuntyyppisillä rahoitusjärjestelyillä, jotka koskevat muilla aloilla kuin liikenteen alalla käytettäviä hyödykkeitä ja/tai hyödykkeitä, joiden poistoaika on alle kahdeksan vuotta, voitaisiin mahdollisesti taata se, että järjestelyjä ei voida käyttää verotuksen optimointiin. Tarkasteltavana olevan verojärjestelmän rajallisen soveltamisalan vuoksi kiistanalaisen toimenpiteen valikoivan luonteen osoittaminen ei välttämättä edellytä vahvistusta sille, että toimivaltaisilla kansallisilla viranomaisilla on harkintavaltaa kyseisen toimenpiteen toteuttamisessa. (56)
(124)
Ranskan viranomaisilta tiedusteltiin, kuinka laajasti niiden on omasta mielestään pyrittävä tarkistamaan, että kyseinen investointi todellakin täyttää yleiseen etuun ja erityisesti työllisyyden liittyvää merkittävää taloudellista ja sosiaalista etua koskevan ehdon (57). Viranomaiset vastasivat, että ehdon täyttymiseen liittyy kuusi arviointiperustetta, joista yksi koskee ”investoinnin vaikutuksia sen alueen taloudelliseen tilanteeseen, jolla investointi toteutetaan ja jolla investointikohteen käyttäjä harjoittaa toimintaa”. Komissio katsoo kuitenkin, että kansallisilla viranomaisilla on väistämättä harkintavaltaa tämänkaltaisen ehdon täyttymisen arvioinnissa.
(125)
Vaikka tällaista tavoitetta voidaankin pitää perusteltuna, investointiin liittyvää taloudellista etua koskevan ehdon ja tavoitteen, johon lainsäätäjä pyrki asettaessaan investoinnin toteuttamisen ehdoksi ennakkohyväksynnän saannin ministeriöltä, välillä ei ole mitään yhteyttä. Hyväksynnän myöntämiselle asetetuilla ehdoilla pyritään varmistamaan, että taloudellisten yhteenliittymien kautta hankittavan rahoitustavan käytöllä ei pyritä verotuksen optimointiin. Tällaisella investoinnista saatavaan taloudelliseen etuun liittyvällä ehdolla ei kuitenkaan kyetä estämään verotuksen optimointia. Riippumatta siitä, mikä on kyseisten hyödykkeiden poistoaika, rahoitustoimella ei välttämättä pyritä missään määrin verotuksen optimointiin, eikä siihen silti välttämättä liity merkittävää taloudellista ja sosiaalista etua, varsinkaan työllisyyden alalla.
(126)
Tässä yhteydessä on jälleen syytä viitata senaatin antamaan selvitykseen nro 413 (58), jossa todetaan, että merkittävään taloudelliseen ja sosiaaliseen etuun liittyvän ehdon tarkoituksena on ”suosia kotimaassa valmistettuja hyödykkeitä tai ranskalaisen käyttäjän hyväksi toteutettuja rahoitustoimia”. Kyseisessä selvityksessä todetaan lisäksi yleisemmin, että viranomaisilla on hyväksymisessä liian paljon harkintavaltaa.
(127)
Komission mukaan se, että investoinnista saatavaan taloudelliseen etuun liittyvä ehto ei ole tarkoituksenmukainen suhteessa asetettuun tavoitteeseen, vahvistaa kansallisten viranomaisten harkintavaltaa kyseisen ehdon soveltamisessa.
(128)
Tarkasteltaessa edelleen kysymystä Ranskan viranomaisten harkintavallasta hyväksynnän myöntämisessä on todettava, että 30 päivänä joulukuuta 1987 tehdyllä perustuslakineuvoston päätöksellä (59), johon Ranskan viranomaiset ja eräät asianomaiset viittaavat, ei ole merkitystä tämän asian tarkastelun kannalta. Kyseisessä päätöksessä tarkastellaan verojärjestelyä, jossa kahden yhtiön sulautumisen tuloksena syntyvä uusi oikeushenkilö voi ottaa rajallisen jakson ajaksi vastuulleen sulautuneiden yhtiöiden kaikki tappiot tai osan niistä ja jossa tappiot, joita ei ole vähennetty ennen sulautumista, voidaan lykätä valtionvarainministeriön suostumuksella ja sen sallimissa rajoissa vähennettäviksi myöhemmistä tuotoista. Perustuslakineuvostoa oli pyydetty ottamaan kantaa siihen, noudattiko kyseinen hyväksymismenettely perustuslain 34 § :ää, jolla veroetuuden soveltamisalan määrittäminen annetaan lainsäätäjän tehtäväksi. Perustuslakineuvosto totesi tuolloin, että perustuslain 34 § :ssä ei anneta lainsäätäjälle mahdollisuutta siirtää verotuksellista toimivaltaansa ministerille, jolla puolestaan on ainoastaan valtuudet varmistaa lainsäätäjän asettaman, veronkierron estämistä koskevan tavoitteen mukaisesti, että lakisääteiset ehdot täyttyvät. Perustuslakineuvostoa pyydettiin ottamaan päätöksessään kantaa siihen, oliko lainsäädäntöviranomaisten ja sääntelyviranomaisten toimivaltajakoa verotuksen alalla noudatettu, eikä siihen, oliko ministerillä harkintavaltaa lain soveltamisen kannalta välttämättömien yksittäisten toimenpiteiden toteuttamisessa.
(129)
Komissio on joka tapauksessa sitä mieltä, että perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdan mukaisia edellytyksiä ei voida kyseenalaistaa kansallisten tuomioistuimen oikeuskäytännön perusteella.
(130)
On lisäksi väitetty, että kansallisilla viranomaisilla ei tässä tapauksessa ole harkintavaltaa, koska niiden päätökseen voidaan hakea muutosta kansallisilta tuomioistuimilta hyväksynnän epäämisen perusteena käytettyjen syiden kyseenalaistamiseksi. On kuitenkin muistettava, että kun pyritään osoittamaan, että toimenpide ei ole yleisesti sovellettava, ei ole välttämätöntä selvittää, oliko kyseessä olevan veroviranomaisen toiminta luonteeltaan harkinnanvaraista. Riittää, kun osoitetaan, että veroviranomaisilla on harkintavaltaa, jonka perusteella ne voivat mukauttaa kyseisen veroetuuden myöntämisedellytyksiä niiden arvioitavaksi saatettujen investointihankkeiden ominaisuuksien perusteella. (60) Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on lisäksi todennut, että velan anteeksiannot, jotka on toteutettu tuomioistuinmenettelyssä ja asiaan sovellettavan kansallisen lainsäädännön mukaisesti, ovat luonteeltaan valikoivia, sillä ne eivät perustu välittömästi lakiin vaan kyseisten julkisten elinten harkintavaltansa nojalla tekemään päätökseen. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin muistuttaa tuomiossaan, että perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa ei tehdä eroa valtioiden toimenpiteiden syiden tai tavoitteiden perusteella vaan niiden vaikutusten perusteella. (61) Tässä tapauksessa ei sen vuoksi voida väittää, että viranomaisten mahdollisuus käyttää harkintavaltaa ministeriöltä haettavan hyväksynnän myöntämisedellytysten soveltamisessa voitaisiin kyseenalaistaa sen perusteella, että hyväksynnän epäämisestä tehtyihin päätöksiin voidaan hakea muutosta kansalliselta tuomioistuimelta.
(131)
Komission mukaan myöskään Ranskan viranomaisten väite, joka perustuu siihen, että taloudellisen yhteenliittymän jäsenten ja käyttäjien välillä ei ole tehty eroa kansallisuuden perusteella, ei muuta sitä, että CGI:n 39 CA § :n mukainen järjestelmä on luonteeltaan valikoiva. (62) Tästä on osoituksena myös senaatin antama selvitys nro 413 (63), jossa todetaan, että investoinnista saatavaan merkittävään taloudelliseen ja sosiaaliseen etuun liittyvän ehdon tarkoituksena on ”suosia kotimaassa valmistettuja hyödykkeitä tai ranskalaisen käyttäjän hyväksi toteutettuja rahoitusoperaatioita”.
(132)
Komissio katsoo edellä esitetyn perusteella, että CGI:n 39 CA § :n mukainen järjestelmä on luonteeltaan valikoiva.
(133)
Ranskan viranomaisten mukaan CGI:n 39 C § :n toista momenttia ja 39 CA § :ää voidaan käyttää ennakkovalvonnan välineenä, jonka avulla veroviranomaiset voivat torjua verotuksellisesti läpinäkyvien organisaatioiden - kuten taloudellisten yhteenliittymien - toteuttamien irtaimen omaisuuden rahoitustoimien väärinkäytöstä johtuvaa veronkiertoa. Viranomaiset katsovat, että CGI:n 39 CA § :n mukaista järjestelmää voidaan tämän vuoksi perustella verojärjestelmän luonteella ja taloudellisella rakenteella. Viranomaiset toteavat lisäksi, että CGI:n 39 CA § :n mukainen järjestelmä ”perustuu puoleettomiin ja horisontaalisiin veronkierron torjuntaa koskeviin perusteisiin”
(134)
On totta, että valtiontuen käsitteellä ei tarkoiteta valtion toimenpiteitä, joilla vahvistetaan yritysten erilainen kohtelu, jos erilainen kohtelu on seurausta sen kustannuksia koskevan järjestelmän luonteesta ja rakenteesta, johon kyseiset toimenpiteet kuuluvat. Tässä verojärjestelmän luonteeseen ja rakenteeseen pohjautuvassa perustelussa on kyse siitä, onko erityinen verotuksellinen toimenpide johdonmukainen yleisen verojärjestelmän sisäisen logiikan kanssa. Verotuksen eriyttämistoimenpiteitä ei kuitenkaan voida perustella pelkästään yleisillä päämäärillä ja tavoitteilla, joihin valtio pyrkii toteuttaessaan toimenpiteet. (64)
(135)
Komissio katsoo tässä tapauksessa, että CGI:n 39 C § :n toisen momentin säännöksellä, jolla rajoitetaan vähennyskelpoisten poistojen määrää, pyritään käytännössä torjumaan verotuksellisesti läpinäkyvien organisaatioiden väärinkäyttöä verotuksellisen hyödyn saamiseen vuokralle annettujen tai käyttöön asetettujen hyödykkeiden rahoitustoimien puitteissa. Kyseinen tavoite vaikuttaa välttämättömältä ja rationaaliselta vuokralle annetuista tai käyttöön asetetuista hyödykkeistä tehtävien poistojen verojärjestelmän tehokkuuden kannalta, ja se onkin katsottava kyseisen järjestelmän olennaiseksi piirteeksi. (65)
(136)
CGI:n 39 CA § :llä käyttöön otettua järjestelmää ei sitä vastoin voida perustella Ranskassa sovellettavan, vuokralle annettujen tai käyttöön asetettujen hyödykkeiden poistojärjestelmän luonteella eikä taloudellisella rakenteella. Tämä johtuu siitä, että vaikka CGI:n 39 C § :n toisessa momentissa säädetystä poiston periaatteellisesta enimmäismäärästä tehtävät poikkeukset voitaisiin hyväksyä, niiden olisi perustuttava pelkästään sellaisiin ehtoihin, joilla voidaan estää taloudellisten yhteenliittymien kaltaisten verotuksellisesti läpinäkyvien organisaatioiden kyseisiin hyödykkeisiin osoittaman rahoituksen käyttö verotuksen optimointiin.
(137)
Kyseisen poikkeuksen soveltamisalan rajaamista sellaisten hyödykkeiden rahoittamiseen, joiden poistoaika on vähintään kahdeksan vuotta, ei kuitenkaan voida pitää perusteltuna toteutettuna yksin eikä yhdistettynä muihin hyväksynnän myöntämiselle asetettuihin ehtoihin, kun otetaan huomioon tavoite, johon Ranskan viranomaiset pyrkivät. Viranomaiset eivät sitä paitsi ole antaneet tässä hallintomenettelyssä minkäänlaista selvitystä siitä, miksi ne päättivät rajata poikkeuksen soveltamisalan hyödykkeisiin, joiden poistoaika on vähintään kahdeksan vuotta, ja millä tavalla tämä edisti asetetun tavoitteen saavuttamista eli veronkierron torjuntaa.
(138)
Kuten edellä lisäksi todetaan, yksi ministeriöltä haettavan hyväksynnän myöntämisehdoista eli ehto, jonka mukaan rahoitustoimen on tuotettava taloudellista ja sosiaalista etua, erityisesti työllisyyden alalla, jättää Ranskan viranomaisille harkintavaltaa. Kyseinen ehto ei myöskään liity mitenkään Ranskan asettamaan veronkierron torjuntatavoitteeseen. Tällainen sosiaalinen tavoite ei joka tapauksessa voi olle perusteena sille, että järjestelmää ei katsottaisi perustamissopimuksen 87 artiklassa tarkoitetuksi tueksi, sillä kyseisessä artiklassa ei tehdä eroa valtioiden toimenpiteiden syiden tai tavoitteiden perusteella, vaan niiden vaikutusten perusteella. (66) Jo aiemmissa tuomioissa on lisäksi todettu, että jos työpaikkojen luomiseen tai niiden säilyttämiseen liittyvät syyt voivat johtaa siihen, ettei erityisiin toimenpiteisiin sovelleta perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohtaa, kyseinen määräys ei olisi enää vaikutuksiltaan tehokas. Tuet myönnetään useimmissa tapauksissa nimittäin juuri sen vuoksi, että niiden avulla voitaisiin luoda uusia työpaikkoja tai säilyttää entiset työpaikat. (67)
(139)
Ranskan viranomaiset vetoavat tässä yhteydessä myös siihen, että CGI:n 39 CA § :n mukainen verojärjestelmä on mahdollistanut aluskannan uusimisen ja vahvistamisen. Myös Air France on ilmoittanut järjestelmän edistäneen sen kaluston uusimista, joka oli välttämätöntä ympäristönormien muututtua. Sen lisäksi, että kyseiset väitteet vahvistavat komission näkemyksen järjestelmän valikoivasta luonteesta, on todettava, ettei valikoivaa toimenpidettä voida jättää katsomatta perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuksi valtiontueksi sen perusteella, että sillä pyritään talous- tai teollisuuspoliittiseen tavoitteeseen. (68) Vastaavanlaisessa asiassa annetussa tuomiossa on sitä paitsi aiemmin todettu, että järjestelmä, josta myönnettiin luottojen korkotukea hyötyajoneuvojen ostoa tai ostotarkoituksessa tehtyä leasing-sopimusta varten ja joka hyödytti hyötyajoneuvojen käyttäjistä ainoastaan luonnollisia henkilöitä, pk-yrityksiä, alueellisia julkisyhteisöjä ja paikallisia julkisia palveluja tarjoavia yhteisöjä, oli tukea ja että järjestelmää ei voitu perustella pelkästään sillä, että toimenpiteellä pyrittiin uudistamaan Espanjan hyötyajoneuvokantaa ympäristön suojelemiseksi ja tieturvallisuuden parantamiseksi. (69)
(140)
Vaikka kaikki yleistä etua koskevat syyt, joiden mukaan tarkasteltavana olevan järjestelmän tarkoituksena tai tuloksena olisi työllisyyden parantaminen sekä aluskannan tai lentokaluston uusiminen tai laajentaminen, voitaisiin hyväksyä, niitä ei voida perustella tarkasteltavana olevan verojärjestelmän luonteella eikä taloudellisella rakenteella, eivätkä ne vaikuta millään tavoin toimenpiteen luokitteluun perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdan mukaiseksi valtiontueksi.
(141)
Komissio katsoo myös, että perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdan soveltamisen kannalta on yhdentekevää, parantuuko vai huonontuuko tuensaajayritysten tilanne CGI:n 39 CA § :n mukaisen järjestelmän tuloksena osuusjärjestelmän aikaiseen tilanteeseen verrattuna, sillä komissio arvioi nyt tarkasteltavan järjestelmän sen täytäntöönpanon aikaan vallitsevan tilanteen mukaan. (70)
(142)
Komissio katsoo edellä esitetyn perusteella, että CGI:n 39 CA § :n mukaista järjestelmää ei voida perustella kyseisen verojärjestelmän luonteella eikä taloudellisella rakenteella ja että sen valikoivaa luonnetta ei sen vuoksi ole aiheellista asettaa kyseenalaiseksi.
(143)
Kuten edellä todetaan, CGI:n 39 CA § :n mukaisesta verojärjestelmästä saavat etua yhtäältä liikenne- ja teollisuusaloilla toimivat taloudelliset toimijat ja toisaalta kyseisillä aloilla käytettäviä hyödykkeitä rahoittavat taloudellisen yhteenliittymän jäsenet, joista suurin osa on rahoituslaitoksia. Kaikki kyseiset toimijat toimivat yhteisön liikenne- ja teollisuusalojen markkinoilla.
(144)
Tuilla, joilla pyritään vapauttamaan yritys kustannuksista, joista sen olisi muuten vastattava liikkeenjohdossaan tai tavanomaisessa toiminnassaan, vääristetään lähtökohtaisesti kilpailuolosuhteita. (71) On todettu, että tukien myöntäminen yritykselle, joka harjoittaa toimintaa yhteisön markkinoilla, on aina omiaan vääristämään kilpailua ja vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. (72)
(145)
Tarkasteltavana olevassa tapauksessa kyseisten alojen luonne ja kansainvälisyys aiheuttavat kuitenkin sen, että komissio katsoo tuen vahvistavan niiden mainituilla aloilla toimivien operaattoreiden asemaa, jotka käyvät kauppaa kansallisilla ja yhteisön markkinoilla.
(146)
Nyt tarkasteltavan järjestelmän edunsaajat ovat tämän vuoksi etuoikeutetussa asemassa suhteessa sekä kansallisilla markkinoilla toimiviin kilpailijoihinsa (73) että muissa jäsenvaltioissa toimiviin kilpailijoihin. Nämä kilpailijat eivät voi hyötyä järjestelmästä joko siksi, että ne eivät rahoita tai käytä järjestelmän piiriin kuuluvia hyödykkeitä, tai siksi, että ne eivät ole verovelvollisia Ranskassa.
(147)
Viimeksi mainitun seikan osalta on lisäksi todettava, että vaikka muodolliselta kannalta mikään oikeudellinen este ei estä muiden jäsenvaltioiden kuin Ranskan taloudellisia toimijoita rahoittamasta tai käyttämästä CGI:n 39 CA § :ssä tarkoitettuja hyödykkeitä, on kiistatonta, että kyseinen järjestelmä suosii käytännössä toimijoita, joiden verotuksellinen kotipaikka on Ranskassa. Onkin todettava, että kaikki kyseisestä järjestelmästä etua saaneet asianomaiset, jotka ovat esittäneet huomautuksia muodollisessa tutkintamenettelyssä, ovat Ranskan lainsäädännön mukaisia yhtiöitä. Ranskan viranomaiset ovat itsekin todenneet kyseisen verojärjestelmän pääasiallisesta kohdealasta eli meriliikenteestä, että järjestelmän käyttöönoton tarkoituksena oli kääntää Ranskassa rekisteröityjen kauppalaivojen määrä kasvuun ja supistaa veromenoja. Lisäksi myös senaatin antamassa selvityksessä nro 143 (74) todetaan, että järjestelmän tarkoituksena on ”suosia kotimaassa valmistettuja hyödykkeitä tai ranskalaisen käyttäjän hyväksi toteutettuja rahoitustoimia”.
(148)
Tässä yhteydessä ei voida edellyttää talousanalyysin laatimista kyseisten markkinoiden todellisesta tilanteesta (75). Sen vuoksi komissio katsoo järjestelmän vaikuttavan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ja vääristävän kyseisten toimijoiden välistä kilpailua sillä perusteella, että Ranskan käyttöön ottama verojärjestelmä vahvistaa siitä hyötyvien taloudellisten toimijoiden asemaa suhteessa muihin operaattoreihin, jotka kilpailevat niiden kanssa jäsenvaltioiden välisessä kaupassa.
(149)
Komissio katsoo kaikkien edellä esitettyjen seikkojen perusteella, että CGI:n 39 CA § :n mukainen järjestelmä on perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua tukea.
2. Tuen määrä ja jakautuminen tuensaajien kesken
(150)
Kuten edellä todetaan, että CGI:n 39 CA § :n soveltamisen tuloksena saatavat veroetuudet koostuvat ensiksi vähennyskelpoisten poistojen enimmäismäärän jättämisestä soveltamatta, tosieksi poistokertoimen korottamisesta yhdellä kymmenyksellä ja kolmanneksi myyntivoiton vapauttamisesta verosta.
(151)
Kuhunkin rahoitusleasingoperaatioon myönnetyn tuen määrä vastaa koko poistojakson aikana maksettujen verojen todellisen määrän (ottaen huomioon poistokertoimen korottaminen yhdellä kymmenyksellä) ja CGI:n 39 C § :n toisen momentin soveltamisen tuloksena saatujen määrien erotusta. Näin saatuun määrään on lisäksi lisättävä myyntivoittoon mahdollisesti sovellettu verovapautus. (76) Kyseinen määrä lasketaan kunkin rahoitusleasingoperaation osalta vero-ohjeen nro 120 (77) kohtien 46 ja 47 mukaisesti, jotta osa kokonaisedusta voitaisiin siirtää edelleen hyödykkeen käyttäjälle.
(152)
Tarkasteltaessa CGI:n 39 CA § :n soveltamisen tuloksena saadun kokonaisedun täsmällistä jakautumista on todettava, että taloudellisen yhteenliittymän jäsenten - jotka ovat järjestelmän suoria edunsaajia - on siirrettävä vähintään kaksi kolmasosaa saamastaan edusta edelleen hyödykkeen käyttäjälle. Kussakin rahoitusleasingoperaatiossa käyttäjälle siirrettävän osuuden täsmällinen määrä lasketaan kuitenkin hyväksynnän myöntämisen yhteydessä CGI:n 39 CA § :n mukaisesti.
3. Järjestelmän toteaminen sääntöjenvastaiseksi tueksi
(153)
Perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdassa määrätään, että jäsenvaltioiden on annettava tiedoksi kaikki tukien myöntämistä tai muuttamista koskevat suunnitelmansa. Jäsenvaltio, jota asia koskee, ei saa toteuttaa ehdottamiaan toimenpiteitä ennen kuin menettelyssä on tehty lopullinen päätös.
(154)
Ranskan viranomaiset ilmoittivat komissiolle 17 päivänä maaliskuuta 1998 päivätyllä kirjeellä (A/32232) aikovansa ottaa käyttöön järjestelmän, jolla rajoitetaan vuokralle annetuista hyödykkeistä tehtäviä poistoja sen estämiseksi, että järjestelmää käytettäisiin ainoastaan verotuksen optimointiin. Järjestelmä myös sisältää poikkeuksen kyseisestä rajoituksesta. Ranskan viranomaiset toteavat kirjeessään, että järjestelmä ei näytä olevan valtiontukea, josta olisi ilmoitettava ennakkoon komissiolle perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdan mukaisesti.
(155)
Komission näkemyksen mukaan kyseistä kirjettä ei tässä tilanteessa voida katsoa perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdassa tarkoitetuksi ilmoitukseksi. Komissio korostaa lisäksi, että mainittu kirje ei noudattanut kirjeen muotoa koskevia sääntöjä, jotka mainitaan 2 päivänä lokakuuta 1981 päivätyssä komission kirjeessä SG (81) 12740 jäsenvaltioille ja jotka olivat voimassa kyseisenä ajankohtana. Ranska on sen vuoksi toiminut sääntöjenvastaisesti ottaessaan kyseisen tukijärjestelmän käyttöön perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdan vastaisesti.
4. Tukijärjestelmän soveltuvuus yhteismarkkinoille
(156)
Koska kyseinen tukijärjestelmä katsotaan perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuksi valtiontueksi, on tutkittava, voidaanko siihen soveltaa 87 artiklan 2 ja 3 kohdan mukaisia poikkeuksia. Ranskan viranomaisten toimittamien tietojen mukaan järjestelmän tosiasialliset edunsaajat toimivat meri-, lento- ja rautatieliikenteen aloilla sekä vähäisemmässä määrin teollisuudessa. (78) Edunsaajat toimivat myös rahoitusalalla, sillä valtaosa taloudellisten yhteenliittymien jäsenistä on rahoituslaitoksia.
(157)
Tarkasteltaessa perustamissopimuksen 87 artiklan 2 kohdassa määrättyjä poikkeuksia, jotka koskevat yksittäisille kuluttajille myönnettävää sosiaalista tukea, luonnonmullistusten tai muiden poikkeuksellisten tapahtumien aiheuttaman vahingon korvaamiseksi annettua tukea ja tietyille Saksan liittotasavallan alueille annettavaa taloudellista tukea, voidaan yksiselitteisesti todeta, että niillä ei ole vaikutusta tämän asian käsittelyyn järjestelmän edunsaajien henkilöllisyydestä riippumatta.
(158)
Perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan b alakohdan mukaisesta poikkeuksesta voidaan puolestaan todeta, että tarkasteltavana olevalla verojärjestelmällä ei edistetä Euroopan yhteistä etua koskevaa tärkeää hanketta eikä sillä myöskään poisteta jäsenvaltion taloudessa olevaa vakavaa häiriötä. Järjestelmän tavoitteena ei ole kulttuurin ja kulttuuriperinnön edistäminen 87 artiklan 3 kohdan d alakohdassa tarkoitetulla tavalla.
(159)
Komissio katsoo tässä yhteydessä aiheelliseksi huomauttaa, että Ranskan viranomaiset tai asianomaiset eivät ole vedonneet mainittuihin poikkeuksiin hallintomenettelyn aikana.
(160)
Perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan a ja c alakohdan mukaisten poikkeusten tarkastelu edellyttää alakohtaisen analyysin laatimista.
(161)
Perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan nojalla sallitaan tuet tietyn toiminnan kehityksen edistämiseen, jos tuki ei muuta kaupankäynnin edellytyksiä yhteisen edun kanssa ristiriitaisella tavalla. Komissio toteaa, että ei ole mitään perustetta sille, että tarkasteltavana olevasta järjestelmästä lentoliikenteen hyväksi myönnettyjen tukien voitaisiin katsoa soveltuvan yhteismarkkinoille. Tähän on syynä se, että perustamissopimuksen 92 ja 93 artiklan ja ETA-sopimuksen 61 artiklan soveltamisesta valtiontukeen ilmailualalla annettujen komission suuntaviivojen (79) mukaisia poikkeuksia ei voida soveltaa miltään osin tähän tapaukseen.
(162)
Komissio hyväksyy kuitenkin poikkeuksellisesti seuraavat lentoliikenteelle myönnettävät toimintatuet:
a)
tuet, jotka myönnetään vuonna 1998 annettujen ja vuonna 2000 muutettujen alueellisia valtiontukia koskevien suuntaviivojen (80) perusteella syrjäisimmiltä alueilta liikennöitävien lentoreittien hyväksi korvauksena lisäkustannuksista, jotka aiheutuvat perustamissopimuksen 299 artiklan 2 kohdassa tarkoitetuista pysyvistä haitoista;
b)
tuet, jotka myönnetään lentoasemien rahoittamisesta ja alueellisilta lentoasemilta liikennöivien lentoyhtiöiden toiminnan aloittamista koskevasta valtiontuesta annettujen yhteisön suuntaviivojen (81) perusteella sellaisilta alueellisilta lentoasemilta liikennöitävien uusien lentoreittien hyväksi, joiden vuotuinen matkustajamäärä on alle 5 miljoonaa; tuki-intensiteetti on kolmen ensimmäisen vuoden ajan 30 prosenttia niistä kustannuksista, jotka liittyvät pelkästään toiminnan aloittamiseen (suuntaviivoissa tarkoitetulla epäsuotuisalla alueella sijaitsevien alueellisten lentokenttien tapauksessa kolmen ensimmäisen vuoden ajan 40 prosenttia mainituista kustannuksista).
(163)
Komissio hyväksyy edellä esitetyn perusteella sen, että Ranska jättää tarvittaessa takaisin perittäviä tukia koskevien laskelmien ulkopuolelle tukimäärät, jotka liittyvät
a)
lentokoneisiin, jotka osoitetaan pysyvästi syrjäisimpiin alueisiin kuuluvalta alueelta liikennöitäville lentoreiteille, kunhan lentoyhtiö voi osoittaa kyseisten lentokoneiden huollon tapahtuneen mainitulla alueella ja tukien määrä alittaa todennettujen lisäkustannusten määrän;
b)
lentokoneisiin, jotka osoitetaan alueelliselta lentoasemalta liikennöitäville uusille lentoreiteille, suuntaviivoissa mainitun enimmäisintensiteetin mukaan, kunhan kyseisistä reiteistä ei tarkastelujakson aikana tehdä yhteisön lentoliikenteen harjoittajien pääsystä yhteisön sisäisen lentoliikenteen reiteille 23 päivänä heinäkuuta 1992 tehdyn neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2408/92 (82) 4 artiklan mukaista, julkisen palvelun velvoitetta koskevaa sopimusta, jossa määrätään taloudellisen korvauksen maksamisesta kyseisen velvoitteen hoidosta.
(164)
Kaikki muut tuet, jotka myönnetään lentoliikennealan yrityksille kyseisen järjestelmän soveltamisen perusteella, ovat perustamissopimuksen vastaisia.
(165)
Yhteisön suuntaviivoissa vuodelta 1997 ja vuodelta 2004 (83) määritellään perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaisesti valtiontukiohjelmat, jotka voidaan hyväksyä yhteisön meriliikenneyritysten tukemiseksi kolmansien maiden suunnalta tulevalta kilpailulta, seuraavankaltaisten yleistavoitteiden saavuttamiseksi:
-
työpaikkojen turvaaminen yhteisössä (sekä merellä että maissa),
-
turvallisuuden lisääminen,
-
merenkulkualan osaamisen säilyttäminen yhteisössä ja alaan liittyvien taitojen kehittäminen.
(166)
Näiden tavoitteiden mukaisesti yhteisön suuntaiivioissa vuosilta 1997 ja 2004 sallitaan kuitenkin tietyntyyppiset verotukselliset toimenpiteet varustamoiden hyväksi niiden kilpailukyvyn parantamiseksi (3.1 kohta).
(167)
Yhteisessä merenkulkupolitiikassa valtiontuen tavoitteena on edistää yhteisön laivastojen kilpailukykyä maailman laivaliikennemarkkinoilla. Verohelpotusjärjestelmissä on sen vuoksi yleensä edellytettävä yhteyttä yhteisön lippuun.
(168)
Lisäksi kyseisistä tukiohjelmista saatavilla eduilla on helpotettava merenkulkualan kehitystä ja työllisyyttä yhteisön edun mukaisesti. Edellä mainitut veroedut on siis rajoitettava koskemaan ainoastaan merenkulkua. Jos laivanvarustamo harjoittaa myös muuta kaupallista toimintaa, näistä toiminnoista edellytetään erillistä kirjanpitoa, jotta estetään tuen siirtäminen toimintaan, joka ei ole merenkulun määritelmän mukaista.
(169)
Nyt tarkasteltava järjestelmä suosii kiistattomasti Ranskan lipun alla purjehtiven alusten rahoittamista, ja sillä pyritään edistämään meriliikenteen kehitystä ja alan työllisyyttä.
(170)
Järjestelmän mukaisesti myönnetyt tuet helpottavat lisäksi alusten rahoittamista ja edistävät siten yhteisön aluskannan uusimista. Komissio on tältä osin Ranskan viranomaisten kanssa yhtä mieltä siitä, että kyseisillä tuilla voidaan lisätä Ranskan lipun alalla purjehtivien alusten määrää ja uusia laivakantaa. (84) Komissio yhtyy erityisesti näkemykseen, jonka mukaan kyseisellä järjestelmällä edistetään merenkulkualan työpaikkojen turvaamista yhteisössä sekä maalla että merellä. Tämän mahdollistaa etenkin hyväksymismenettely, jossa asetetaan järjestelmän soveltamisen ehdoksi se, että hakijalla on yhteisön alueella sijaitseva strateginen päätöksentekokeskus meriliikenteen ja alusten hallinnointia varten, ja jossa otetaan huomioon myös työllisyyteen liittyvät näkökohdat. (85) Myös monet asianomaisiin osapuoliin kuuluvat varustamot vahvistavat tämän. Ne korostavat tarkasteltavana olevan järjestelmän merkitystä Ranskan lipun alalla purjehtivista miehistöistä aiheutuvien lisäkustannusten kattamisessa, laadukkaiden työpaikkojen säilyttämisessä merenkulkualalla ja jäsenvaltion lipun alla purjehtivan aluskannan säilyttämisessä nykytasolla tai jopa laajentamisessa. (86) Komissio korostaa kuitenkin, että vuonna 2004 annettujen yhteisön suuntaviivojen mukaan hinaajien ja ruoppausalusten tapauksessa tukien voidaan katsoa soveltuvan yhteismarkkinoille vain siinä tapauksessa, että yli 50 prosenttia aluksella tiettynä vuonna suoritetusta toiminnasta on meriliikennettä. (87)
(171)
Edellä esitetyn perusteella voidaan todeta, että koska CGI:n 39 CA § :n mukainen verojärjestelmä on vuonna 2004 annettujen yhteisön suuntaviivojen 3.1 kohdan mukainen, se edistää meriliikennettä ja on siihen sovellettavissa yhteisön suuntaviivoissa määriteltyjen tavoitteiden mukainen.
(172)
Jotta kyseisen järjestelmän perusteella myönnettyihin tukiin voitaisiin soveltaa 87 artiklan 3 kohdan c alakohdassa määrättyä poikkeusta, tukien on kuitenkin oltava ehdottomasti oikeassa suhteessa tavoitteeseen eivätkä ne saa vaikuttaa kaupan edellytyksiin yhteisen edun kanssa ristiriitaisella tavalla.
(173)
Ranskan viranomaisia pyydetään kiinnittämään huomiota vuonna 2004 annettujen yhteisön suuntaviivojen 11 kohdassa olevaan tukien määrää rajoittavaan sääntöön. Siinä määrätään seuraavaa: ”Merenkulkijoiden verotuksen ja sosiaaliturvamaksujen poistaminen kokonaan sekä laivaliikenteen yritysveron alentaminen on suurin mahdollinen sallittavan tuen taso. Kilpailun vääristymisen välttämiseksi muista tukijärjestelmistä ei saa olla tätä suurempaa hyötyä. Vaikka kaikki jäsenvaltion ilmoittamat tukiohjelmat tutkitaan erikseen, edellä olevan 3-6 luvun mukaisesti myönnettävän tuen kokonaismäärä ei saa ylittää laivaliikenteestä ja merenkulkijoilta kerättävien verojen ja sosiaaliturvamaksujen kokonaismäärää.” Noudattaakseen tätä määräystä Ranskan viranomaisten on varmistettava, että vuotuiset tuet, jotka varustamo saa tästä järjestelmästä, laskettuna yhteen kaikista vuosien 1997 ja 2004 yhteisön suuntaviivojen 3-6 luvun mukaisista tukiohjelmista myönnettyjen tukien, erityisesti meriliikennealan yrityksiin sovelletusta kiinteämääräisestä tonnistoverojärjestelmästä (88), sosiaaliturvamaksusta ja merenkulkualan elinkeinoverosta myönnettyinä vapautuksina saatujen tukien kanssa, eivät ylitä laivaliikenteestä ja merenkulkijoilta kerättävien verojen ja sosiaaliturvamaksujen kokonaismäärää. Kyseisen määrän mahdollisesti ylittävä osa tuesta on yhteismarkkinoille soveltumatonta tukea, joka on perittävä takaisin.
(174)
Komissio katsoo tämän vuoksi, että tuet, jotka on myönnetty meriliikenneyrityksille CGI:n 39 CA § :n nojalla käyttöön otetun järjestelmän mukaisesti, ovat perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaisia kunhan johdanto-osan 172 ja 173 kappaleessa mainitut edellytykset täyttyvät.
(175)
Komissio katsoo, että perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan a alakohdan mukaisia poikkeuksia, jotka koskevat tukea tietyn talousalueen kehityksen edistämiseen, ei voida soveltaa tarkasteltavana olevaan järjestelmään siltä osin kuin sitä sovelletaan rautatieliikenteessä käytettävien hyödykkeiden rahoittamiseen. Komissio on sitä vastoin tutkinut, voidaanko järjestelmä katsoa perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaiseksi.
(176)
Rautatieyritysten markkinaosuus on supistunut viime vuosina huolimatta niiden perinteikkäästä asemasta. Rautatiekaluston uudistamista on tämän vuoksi vauhditettava, jotta rautatieyritykset kykenisivät vastaamaan muiden liikennemuotojen suunnalta tulevaan kilpailuun. Rautatiekalustoa on pyrittävä nykyaikaistamaan ja/tai uusimaan nykyistä tehokkaammin ja nopeammin, jotta rautatieliikenteen markkinaosuuden supistuminen suhteessa muihin vähemmän kestäviin ja ympäristön kannalta haitallisempiin liikennemuotoihin saataisiin pysähtymään.
(177)
Komission mukaan rautatiekaluston korvaaminen uudella on tavoite, joka on sopusoinnussa yhteentoimivuuden parantamiseen tähtäävän yhteisen politiikan kanssa. Kaluston korvaamisella voidaan lisäksi lisätä palveluiden turvallisuutta ja nykyaikaisuutta parantaen samalla niiden täsmällisyyttä, luotettavuutta ja nopeutta. Koska rautatiekaluston korvaaminen on olennainen osa rautatieliikenteen kehittämistä tukevaa politiikkaa, komissio katsoo, että ehdotetut toimenpiteet eivät ole ristiriidassa yhteisen edun kanssa.
(178)
Komissio katsoo tämän vuoksi, että tuet, jotka on myönnetty rautatieyrityksille CGI:n 39 CA § :n nojalla käyttöön otetun järjestelmän mukaisesti, ovat perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaisia.
(179)
Perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaisesta poikkeuksesta, jolla sallitaan tuet tietyn toiminnan kehityksen edistämiseen, jos tuki ei muuta kaupankäynnin edellytyksiä yhteisen edun kanssa ristiriitaisella tavalla, voidaan todeta, että kyseiseen järjestelmään ei liity yhtään ominaisuutta, jonka perusteella sen puitteissa myönnettyjen teollisuusalan tukitoimenpiteiden voitaisiin katsoa soveltuvan yhteismarkkinoille.
(180)
Komissio ei kuitenkaan voi sulkea pois sitä mahdollisuutta, että tietyt teollisuudessa käytettävät hyödykkeet, joita rahoitetaan CGI:n 39 CA § :n nojalla, täyttävät alueellisia valtiontukia koskevissa suuntaviivoissa (89) asetetut edellytykset ja erityisesti edellytykset, joiden mukaan investointi on toteutettava perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdan a tai c alakohdan mukaisella tukialueella ja joiden mukaan tuensaajien osuuden kyseisestä rahoitusoperaatiosta on oltava vähintään 25 prosenttia. Tässä yhteydessä on kuitenkin noudatettava aluetukien enimmäisintensiteettejä siltä varalta, että jokin yritys saa sekä nyt tarkasteltavaa tukea että hyväksyttyjä aluetukia.
(181)
Komissio katsoo, että jos kyseiset edellytykset täyttyvät, teollisuusalalla myönnetyt tukitoimenpiteet soveltuvat yhteismarkkinoille.
(182)
Komissio katsoo rahoitusalan osalta, että muita kuin alakohtaisia poikkeuksia, joita käsitellään edellä, ei voida soveltaa arviointiin, joka laaditaan taloudellisten yhteenliittymien jäsenten hyväksi toteutettujen tukitoimenpiteiden soveltuvuudesta yhteismarkkinoille.
(183)
Rahoitusleasingin muodossa toteutettavan rahoitustoimen yleisluontoisuuden vuoksi komissio katsoo kuitenkin, että meri-, lento- ja rautatieliikenteen sekä teollisuusalan tukitoimenpiteiden voidaan katsoa soveltuvan yhteismarkkinoille sekä kyseisten hyödykkeiden käyttäjien että mainittujen taloudellisten yhteenliittymien jäsenten osalta. On tärkeää, että taloudellisten yhteenliittymien jäseniä ei rankaista sillä perusteella, että ne eivät toimi edellä mainituilla aloilla, sillä niiden toimiminen välittäjinä on ollut välttämätön edellytys tarkasteltavina olevien rahoitustoimien toteutukselle ja sille, että hyödykkeiden käyttäjät ovat voineet hyötyä edellä mainituista poikkeuksista. Komission mukaan tätä päätelmää tukee se seikka, että käyttäjälle siirrettävä tarkoin rajattu osuus kokonaisedusta (CGI:n 39 CA § :n mukaan vähintään kaksi kolmasosaa) perustuu taloudellisten yhteenliittymien jäsenten ja käyttäjien välillä käytäviin liikeneuvotteluihin, kuten Ranskan viranomaiset ovat ilmoittaneet. Tämä seikka osoittaa, että taloudellisten yhteenliittymien jäsenet pitävät itsellään vain asetettujen tavoitteiden saavuttamisen kannalta välttämättömän osan kokonaisedusta ja noudattavat siten sääntöjä, joita sovelletaan arvioitaessa tukitoimenpiteiden soveltuvuutta yhteismarkkinoille.
5. Tuen takaisinperintä
(184)
Komissio muistuttaa, että Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 93 artiklan (nykyinen 88 artikla) soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 22 päivänä maaliskuuta 1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999 (90) 14 artiklan 1 kohdan mukaisesti kaikki yhteismarkkinoille soveltumattomat, kyseisestä järjestelmästä myönnetyt tuet on perittävä takaisin tuensaajilta.
(185)
Kyseisen 14 artiklan 1 kohdan mukaisesti ”komissio ei kuitenkaan saa vaatia tuen takaisinperimistä, jos tämä olisi yhteisön lainsäädännön jonkin yleisen periaatteen vastaista”. Onkin todettu, että komissio ottaa viran puolesta huomioon poikkeukselliset olosuhteet, joiden perusteella se voi mainitun 14 artiklan 1 kohdan mukaisesti luopua vaatimasta sääntöjenvastaisen tuen takaisinperimistä, jos tämä olisi yhteisön lainsäädännön jonkin yleisen periaatteen vastaista. (91)
(186)
Oikeusvarmuutta koskevan perustavanlaatuisen vaatimuksen tarkoituksena on varmistaa tilanteiden ja yhteisön oikeuden soveltamisalaan kuuluvien oikeudellisten suhteiden ennakoitavuus, mikä estää sen, että komissio voisi viivyttää loputtomasti toimivaltansa käyttöä. (92)
(187)
Vaikka nyt tarkasteltavassa tapauksessa ei voida todeta, että perustellun luottamuksen periaatetta olisi rikottu (93), komissio katsoo asiaan liittyvien erittäin erikoislaatuisten olosuhteiden vuoksi, että oikeusvarmuuden periaatetta ei ole tässä tapauksessa noudatettu suhteessa verojärjestelmän edunsaajiin.
(188)
Komissio katsoo, että saatavilla on poikkeuksellisia aihetodisteita, joiden perusteella voidaan todeta yhtäältä, että komissio on viivyttänyt toimivaltansa käyttöä tarkasteltavana olevan järjestelmän tutkinnassa, ja toisaalta, että järjestelmän edunsaajia on johdettu harhaan tuen säännönmukaisuuteen nähden.
(189)
Ranskan viranomaiset antoivat CGI:n 39 C § :n toisen momentin ja 39 CA § :n mukaisen järjestelyn komissiolle tiedoksi 17 päivänä maaliskuuta 1998 päivätyllä kirjeellä. On totta, että kyseistä kirjettä ei voida katsoa perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdassa tarkoitetuksi ilmoitukseksi (94) eikä sen, että komissio ei vastannut kirjeeseen, voida yksistään katsoa rikkovan oikeusvarmuuden periaatetta, sillä muuten perustamissopimuksen 87 ja 88 artiklan määräykset eivät enää olisi vaikutuksiltaan tehokkaat. Pitää kuitenkin paikkansa, että komission huomio kiinnitettiin kyseisenä ajankohtana tarkasteltavana olevaan järjestelmään. (95)
(190)
Tutkiessaan kahta käsiteltäväkseen saatettua kantelua, jotka koskivat Sea France- ja BAI-varustamoiden hyväksi väitetysti toteutettuja tukitoimenpiteitä, komissio esitti sitä paitsi Ranskan viranomaisille kahteen otteeseen kysymyksiä joidenkin alusten rahoitustavasta. Ranskan viranomaiset antoivat 10 päivänä heinäkuuta 2000 ja 2 päivänä huhtikuuta 2003 päivätyissä vastauskirjeissään (96) selkeän kuvauksen CGI:n 39 CA § :nmukaisesta järjestelmästä ja sen sisällöstä.
(191)
Koska komissio ei ryhtynyt jatkotoimenpiteisiin Ranskan viranomaisten toimitettua sille sen pyytämät kirjeet, joissa kuvailtiin nyt tarkasteltavaa järjestelmää, on katsottava, että komissio on viivytellyt toimivaltansa käytössä aloittaessaan muodollisen tutkintamenettelyn vasta 14 päivänä joulukuuta 2004 ja jättänyt samalla sijaa epäilykselle siitä, onko kyseinen järjestelmä sääntöjenmukainen.
(192)
Ranskan viranomaiset viittaavat 8 päivänä toukokuuta 2001 tehtyyn komission päätökseen (97) valtiontuesta, jonka Ranska on myöntänyt Brittany Ferries -yhtiölle. Tästä on todettava, että komissio totesi päätöksessään, että tuolloin tarkasteltavana olleessa järjestelmässä oli kyse yleisestä toimenpiteestä, sillä sitä voitiin soveltaa kaikkiin toimialoihin ja se kuului yleisten oikeussääntöjen piiriin. Vaikka pitää paikkansa, että kyseisessä asiassa tarkasteltu järjestelmä oli voimassa ennen vuotta 1998, on todettava, että tämä voimassaoloon liittyvä seikka ei käynyt selkeästi ilmi päätöksen perusteluista, mikä on voinut johtaa harhaan nyt tarkasteltavan järjestelmän edunsaajia.
(193)
Edellä esitetyt seikat osoittavat tämän vuoksi kokonaisuutena tarkasteltuna, että nyt tarkasteltavaan asiaan liittyy poikkeuksellisia olosuhteita ja että oikeusvarmuuden periaatteen noudattamiseksi järjestelmän edunsaajiin nähden tukien takaisinperintä on perusteltua rajata ja eriyttää niiden myöntämisajankohdan mukaan.
(194)
Komissio katsoo tämän vuoksi, että Ranskan ei tarvitse periä takaisin yhteismarkkinoille soveltumattomia tukia, jotka on myönnetty sääntöjenvastaisesti vuonna 1998 annetun lain nro 98-546 voimaantulon jälkeen osana rahoitustoimia, joille Ranskan toimivaltaiset viranomaiset olivat sitoutuneet myöntämään CGI:n 39 CA § :n mukaisesta järjestelmästä saatavan edun oikeudellisesti sitovalla päätöksellä (98), joka on tehty ennen perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdan mukaisen muodollisen tutkintamenettelyn aloittamisesta 14 päivänä joulukuuta 2004 tehdyn komission päätöksen julkaisemista 13 päivänä huhtikuuta 2005Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
(195)
Sitä vastoin yhteismarkkinoille soveltumaton tuki peritään takaisin tuensaajilta kaikkien niiden rahoitustoimien tapauksessa, joille Ranskan toimivaltaiset viranomaiset olivat sitoutuneet myöntämään CGI:n 39 CA § :n mukaisesta järjestelmästä saatavan edun sellaisella oikeudellisesti sitovalla päätöksellä, joka on tehty edellä mainitun päätöksen julkaisemisen jälkeen. Takaisinperinnässä otetaan huomioon taloudellisen yhteenliittymän jäsenten lopulta itsellään säilyttämän edun määrä ja käyttäjälle siirretty määrä. (99) Jos osa kyseisen hyödykkeen käyttäjälle siirretystä tuesta soveltuu yhteismarkkinoille, taloudellisen yhteenliittymän jäseniltä takaisin perittävä määrä määritetään saman suhdeluvun perusteella kuin hyödykkeen käyttäjälle siirretty osa edusta.
(196)
Komissio katsoo aiheelliseksi tarkentaa tässä yhteydessä, että vaikka taloudellisten yhteenliittymien jäsenille aiheutuneet verotukselliset ja oikeudelliset riskit ovat tietyissä tapauksissa voineet vaikuttaa sopimuksellisesti hyödykkeiden käyttäjiin, tämä ei ole ristiriidassa sen periaatteen kanssa, jonka mukaan komission vaatiessa tarvittaessa sääntöjenvastaisen tuen perittäväksi takaisin sen tavoitteena on poistaa tuensaajilta etu, josta ne ovat hyötyneet kyseisillä markkinoilla verrattuna kilpailijoihinsa, ja palauttaa markkinoille tilanne, joka niillä vallitsi ennen kyseisen tuen maksamista. Samalla tavoin kuin tämän tavoitteen saavuttaminen ei voi riippua muodosta, jossa tuki on myönnetty, se ei voi riippua myöskään tuensaajien hyväksymistä sopimusmääräyksistä. (100)
VIII. PÄÄTELMÄ
(197)
Komissio toteaa, että Ranska on pannut CGI:n 39 CA § :n mukaisen tukiohjelman sääntöjenvastaisesti täytäntöön ja rikkonut tämän vuoksi perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohtaa.
(198)
Ranskan on sen vuoksi toteuttava kaikki tarvittavat toimenpiteet kyseisten tukien perimiseksi takaisin, lukuun ottamatta tukia, jotka Ranskan toimivaltaiset viranomaiset olivat sitoutuneet myöntämään oikeudellisesti sitovalla päätöksellä, joka on tehty ennen muodollisen tutkintamenettelyn aloittamista koskevan päätöksen julkaisemista 13 päivänä huhtikuuta 2005Euroopan unionin virallisessa lehdessä, ja lukuun ottamatta tukia, jotka koskevat rautatieliikenteessä käytettäviä hyödykkeitä. Muiden operaatioiden osalta takaisin perittävistä määristä vähennetään valtiontukiin sovellettavien alakohtaisten sääntöjen mukaiset tuen hyväksyttävät enimmäismäärät ja niissä otetaan huomioon tuet, jotka tuensaajille on jo myönnetty muissa yhteyksissä. Näitä alakohtaisia sääntöjä ovat meriliikenteen valtiontukia koskevat yhteisön suuntaviivat vuosilta 1997 ja 2004, alueellisia valtiontukia koskevat suuntaviivat vuodelta 1998 (muutetut suuntaviivat vuodelta 2000) ja lentoasemien rahoittamisesta ja alueellisilta lentoasemilta liikennöivien lentoyhtiöiden toiminnan aloittamista koskevasta valtiontuesta annetut yhteisön suuntaviivat vuodelta 2005 sekä teollisuusalalla käytettävien hyödykkeiden rahoittamisen osalta alueellisia valtiontukia koskevat suuntaviivat.
(199)
Tuensaajilta on perittävä johdanto-osan 151, 152 ja 194-196 kappaleen mukaisesti takaisin edellä mainitut yhteismarkkinoille soveltumattomat tuet, jotka toimivaltaiset kansalliset viranomaiset olivat sitoutuneet myöntämään sellaisella oikeudellisesti sitovalla päätöksellä, joka on tehty edellä mainitun päätöksen julkaisemisen jälkeen.
(200)
Jos kyseisenkaltaisia tukia on myönnetty, komissio pyytää Ranskaa toimittamaan sille liitteenä olevan lomakkeen, joka koskee takaisinperinnän edistymistä, ja laatimaan luettelon takaisinperintämenettelyn kohteina olevista tuensaajista,
ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
1 artikla
Yleisen verolainsäädännön 39 CA § :n mukainen järjestelmä, jonka Ranska on ottanut käyttöön perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdan vastaisesti, ei sovellu yhteismarkkinoille lukuun ottamatta 2 artiklassa tarkoitettuja toimenpiteitä.
2 artikla
Seuraavat 1 artiklassa tarkoitetusta järjestelmästä myönnetyt tukitoimenpiteet soveltuvat yhteismarkkinoille:
1)
meri- ja lentoliikenteen aloilla toteutetut toimenpiteet tapauksen mukaan joko meriliikenteen valtiontukia koskevien yhteisön suuntaviivojen tai lentoliikenteen valtiontukiin sovellettavien yhteisön suuntaviivojen mukaiseen enimmäismäärään saakka ja ottaen lisäksi huomioon tarkastelujaksolla jo myönnetyt tuet;
2)
rautatieliikenteen alalla toteutut toimenpiteet;
3)
teollisuudessa toteutetut toimenpiteet alueellisia valtiontukia koskevien suuntaviivojen mukaiseen enimmäismäärään saakka.
Kyseisen järjestelmän mukaisesti toteutettavien rahoitustoimien yleisluontoisuuden vuoksi meri-, lento- ja rautatieliikenteen sekä teollisuuden tukitoimenpiteiden voidaan katsoa soveltuvan yhteismarkkinoille paitsi kyseisten hyödykkeiden käyttäjien, myös mainittujen taloudellisten yhteenliittymien jäsenten osalta.
3 artikla
Ranskan on poistettava 1 artiklassa tarkoitettu tukiohjelma käytöstä siltä osin kuin se ei sovellu yhteismarkkinoille ja pidättäydyttävä hyväksymästä uusia toimenpiteitä kyseisen ohjelman puitteissa.
4 artikla
1. Ranskan on toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet 1 artiklassa tarkoitetusta ohjelmasta sääntöjenvastaisesti myönnettyjen tukien perimiseksi takaisin tuensaajilta lukuun ottamatta sellaisten rahoitustoimien puitteissa myönnettyjä tukia, jotka kansalliset toimivaltaiset viranomaiset olivat sitoutuneet myöntämään oikeudellisesti sitovalla päätöksellä, joka on tehty ennen 13 päivää huhtikuuta 2005, ja lukuun ottamatta 2 artiklassa tarkoitettuja tukia.
2. Tuki on maksettava takaisin viipymättä kansallisen oikeuden menettelyjen mukaisesti, jos niissä mahdollistetaan päätöksen välitön täytäntöönpano. Takaisin perittävästä tuesta on maksettava korko siitä päivästä lukien, jona tuki on tullut tuensaajien käyttöön, siihen päivään saakka, jona tuki tosiasiallisesti peritään takaisin. Korko lasketaan komission asetuksen (EY) N:o 794/2004 (101) V luvun säännösten mukaisesti.
5 artikla
Ranskan on ilmoitettava komissiolle kahden kuukauden kuluessa tämän päätöksen tiedoksiantamisesta sen noudattamiseksi toteuttamansa ja suunnittelemansa toimenpiteet.
Ranskan on toimitettava kyseiset tiedot komissiolle liitteessä II olevalla lomakkeella ja laadittava tyhjentävä luettelo yrityksistä, jotka ovat hyötyneet 1 artiklassa tarkoitetun järjestelmän puitteissa toteutetuista, 4 artiklan 1 kohdan mukaisin ehdoin myönnetyistä tukitoimenpiteistä, kyseisistä liikennevälineistä ja kussakin tapauksessa maksetuista määristä.
Ranskan on myös laadittava luettelo yrityksistä, jotka ovat hyötyneet 4 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuista tukitoimenpiteistä, ja ilmoitettava kunkin edunsaajayrityksen saama tukimäärä. Ranskan on toimitettava nämä tiedot liitteessä III olevilla lomakkeilla.
6 artikla
Tämä päätös on osoitettu Ranskan tasavallalle.
Tehty Brysselissä 20 päivänä joulukuuta 2006.