RÅDETS FORORDNING (EF) Nr. 1472/2006
af 5. oktober 2006
om indførelse af en endelig antidumpingtold og endelig opkrævning af den midlertidige told på importen af visse typer af fodtøj med overdel af læder med oprindelse i Folkerepublikken Kina og Vietnam
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,
under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 384/96 af 22. december 1995 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (1) (»grundforordningen«), særlig artikel 9,
under henvisning til forslag forelagt af Kommissionen efter høring af det rådgivende udvalg, og
ud fra følgende betragtninger:
A. PROCEDURE
1. MIDLERTIDIGE FORANSTALTNINGER
(1)
Den 23. marts 2006 indførte Kommissionen ved forordning (EF) nr. 553/2006 (2) (»den midlertidige forordning«) en midlertidig antidumpingtold på importen til Fællesskabet visse typer fodtøj med overdel af læder med oprindelse i Folkerepublikken Kina og Vietnam (»de berørte lande« eller »eksportlandene«). Forordningen trådte i kraft den 7. april 2006.
(2)
Der erindres om, at dumpingundersøgelsen vedrørte perioden fra 1. april 2004 til 31. marts 2005 (»undersøgelsesperioden«), og at undersøgelsen af tendenser med relevans for vurderingen af skaden dækkede perioden fra 1. januar 2001 til undersøgelsesperiodens slutning (»den pågældende periode«).
2. EFTERFØLGENDE PROCEDURE
(3)
Efter indførelsen af en midlertidig antidumpingtold på importen af visse typer fodtøj med overdel af læder fra de berørte lande blev alle parter underrettet om de kendsgerninger og betragtninger, der lå til grund for den midlertidige forordning. Parterne fik også en frist til at fremsætte bemærkninger til disse oplysninger.
(4)
Nogle af de interesserede parter fremsatte skriftlige bemærkninger. Parter, der anmodede herom, fik også mulighed for at blive hørt mundtligt. Kommissionen fortsatte med at indhente og efterprøve alle oplysninger, som den anså for nødvendige for at træffe endelig afgørelse i sagen.
(5)
Kommissionens tjenestegrene underrettede endvidere parterne om de væsentligste kendsgerninger og betragtninger, på grundlag af hvilke det påtænktes at anbefale indførelse af en endelig antidumpingtold og endelig opkrævning af de beløb, for hvilke der var stillet sikkerhed i form af midlertidig told. De interesserede parter fik også en frist til at fremsætte bemærkninger til disse oplysninger. Der blev taget stilling til de mundtlige og skriftlige bemærkninger fra parterne, og undersøgelsens konklusioner er, hvor det har været relevant, blevet ændret i overensstemmelse hermed. Der blev desuden fremlagt yderligere oplysninger om en ændring af foranstaltningernes påtænkte form.
(6)
Forskellige interesserede parter gentog deres påstand om, at man ved ikke at offentliggøre klagernes navn ikke tog hensyn til deres ret til at kunne forsvare sig. Dette punkt var allerede tidligere behandlet (se betragtning 8 i den midlertidige forordning). Der blev taget endelig stilling til spørgsmålet, og følgende skal bemærkes: Klagernes produktionsmængder opdelt på lande blev forelagt de interesserede parter, der havde fremsat påstande vedrørende status. Deres ret til at kunne forsvare sig anses således for at være respekteret. Disse oplysninger blev efterfølgende stillet til rådighed for alle de interesserede parter.
B. DEN PÅGÆLDENDE VARE OG SAMME VARE
1. DEN PÅGÆLDENDE VARE
(7)
Der erindres om, at i henhold til betragtning 10 i den midlertidige forordning er varen, der er genstand for denne procedure, fodtøj med overdel af læder eller kunstlæder med oprindelse i Kina og i Vietnam, undtagen:
-
sportsfodtøj som defineret i underpositionsbestemmelse 1 til kapitel 64 i den kombinerede nomenklatur, dvs. i) fodtøj, som er fremstillet til sportsaktiviteter, og som er forsynet med eller kan forsynes med pigge, knopper og lign., og ii) skøjtestøvler, skistøvler, fodtøj til langrend, snowboardstøvler, bryde- og boksestøvler samt cykelsko
-
hjemmefodtøj og andre typer af indendørs fodtøj (henhørende under KN-kode 6403 59 50, 6403 99 50 og ex 6405 10 00)
-
fodtøj med beskyttelseståkappe, dvs. fodtøj med en indbygget beskyttelseståkappe med en modstandsdygtighed over stød på mindst 100 joule (3) (henhørende under KN-kode: ex 6403 30 00, ex 6403 51 11, ex 6403 51 15, ex 6403 51 19, ex 6403 51 91, ex 6403 51 95, ex 6403 51 99, ex 6403 59 11, ex 6403 59 31, ex 6403 59 35, ex 6403 59 39, ex 6403 59 91, ex 6403 59 95, ex 6403 59 99, ex 6403 91 11, ex 6403 91 13, ex 6403 91 16, ex 6403 91 18, ex 6403 91 91, ex 6403 91 93, ex 6403 91 96, ex 6403 91 98, ex 6403 99 11, ex 6403 99 31, ex 6403 99 33, ex 6403 99 36, ex 6403 99 38, ex 6403 99 91, ex 6403 99 93, ex 6403 99 96, ex 6403 99 98 og ex 6405 10 00).
(8)
På grundlag af indholdet i betragtning 12-27 i den midlertidige forordning konkluderede man desuden foreløbig, at visse former for højteknologiske sportssko, dvs. Special Technology Athletic Footwear (»STAF«), ikke er omfattet af denne definition.
(9)
Man besluttede desuden midlertidigt at behandle børnesko som en del af den pågældende vare, selv om denne beslutning gøres til genstand for yderligere undersøgelser og diskussioner i den endelige fase.
(10)
De interesserede parter blev opfordret til at fremsætte bemærkninger til disse specifikke spørgsmål. I lyset af de bemærkninger, som ovenstående gav anledning til, samt yderligere anmodninger om undtagelser for andre specifikke typer af fodtøj gennemgås disse påstande nærmere i det følgende.
1.1. Special technology athletic footwear (»STAF«)
(11)
Der erindres om, at STAF som defineret i betragtning 13 i den midlertidige forordning ikke er medtaget i definitionen af den pågældende vare.
(12)
Denne udelukkelse skyldes, at denne type fodtøj har anderledes grundlæggende fysiske og tekniske karakteristika, sælges via andre salgskanaler, og at slutbrugen og forbrugernes opfattelse af varen er anderledes.
(13)
Fællesskabets fodtøjsindustri anfægtede, at STAF blev udelukket af produktdefinitionen, idet man hævdede, at STAF-fodtøj har de samme salgskanaler og opfattes på samme måde af forbrugerne som den undersøgte vare. Hvis STAF alligevel holdes uden for undersøgelsen af de forskellige varer, understregede man, at den minimale STAF-værdi på 9 EUR i den nuværende Taric-definition bør hæves som følge af den nedskrivning af dollar i forhold til euro, som er sket igennem årene.
(14)
Som svar på disse påstande skal det først og fremmest bemærkes, at Fællesskabets fodtøjsindustri ikke anfægtede, at STAF har andre grundlæggende fysiske og tekniske karakteristika. For det andet vedrørende salgskanaler, anvendelse, forbrugeropfattelse og importtendenser har Fællesskabets fodtøjsindustri ikke fremført dokumenterede argumenter, der ændrer ved oplysningerne i betragtning 15-18 i den midlertidige forordning. Desuden blev kravet om en forhøjelse af grænseværdien på 9,00 EUR ikke underbygget med konkrete beviser.
(15)
Adskillige importører ønskede en sænkning af minimumsværdien på STAF fra 9,00 EUR til 7,50 EUR, især på grund af ændrede omstændigheder med hensyn til omkostningsbegrænsende produktionsprocesser.
(16)
Disse påstande er ligeledes blevet gennemgået omhyggeligt. Der erindres om, at grænsen på 9 EUR blev indført ved Taric-nomenklaturen i 1994, hvor STAF blev indført inden for kontingentet af fodtøj med oprindelse i Kina, dvs. for 12 år siden. Desuden underbyggede importørerne deres ønske med beviser for, at nye produktionsteknologier har ført til såvel en betydelig omkostningsreduktion pr. STAF som følge af mindre spild af materialer og energi. Kombineret med en skærpet konkurrence som følge af et større udbud af STAF-produktion, endnu en faktor, der fører til lavere priser, har dette haft konsekvenser for prisniveauet sammenlignet med situationen for 12 år siden, hvilket man ikke kan se bort fra. En begrænset nedsættelse af STAF-tærsklen med 1,5 EUR betragtes som rimelig og nødvendig for at afspejle disse ændringer.
(17)
Desuden hævdede forskellige eksportører, at definitionen af STAF bør udvides ved at medtage alt fodtøj med overdel af læder og såler af ethylenvinylacetat (EVA) og/eller direkte støbning.
(18)
Men som svar på disse påstande skal det understreges, at brugen af EVA-støbeteknikken som sådan ikke indebærer nogen klar sondring mellem slutproduktet og den pågældende vare. Det blev endvidere forklaret, at støbeteknikken, som anvendes til EVA-såler, også kan anvendes til fodtøj, der helt klart ikke er STAF. Der blev desuden ikke ført bevis for, at en sondring baseret på forskellige fysiske og tekniske karakteristika, forskellige salgskanaler, anvendelse og forbrugeropfattelse og forskellige importtendenser ikke vil være hensigtsmæssig. Endelig var de definitioner af EVA, som forskellige importører foreslog, helt tydeligt modstridende. Derfor blev forslaget til definition af STAF afvist.
(19)
Resultatet er, at det bekræftes, at STAF ikke skal være omfattet af definitionen af den pågældende vare, som er indeholdt i den midlertidige forordning. Desuden bør minimumsværdien af STAF sænkes fra 9,00 EUR til 7,50 EUR. Da der ikke er indkommet yderligere bemærkninger, bekræftes hermed oplysningerne i den midlertidige forordning om STAF som anført i betragtning 13-19 i den midlertidige forordning. STAF til over 7,5 EUR er derfor endeligt udelukket fra proceduren.
1.2. Børnefodtøj
(20)
Børnefodtøj, dvs. fodtøj med indersål med en længde på højst 24 cm og samlet højde af sål og hæl på højst 3 cm henhørende under KN-kode: ex 6403 20 00, ex 6403 30 00, 6403 51 11, 6403 51 91, 6403 59 31, 6403 59 91, 6403 91 11, 6403 91 91, 6403 99 31, 6403 99 91 og ex 6405 10 00 var ikke omfattet af den midlertidige antidumpingtold, fordi de foreløbige oplysninger ikke kunne begrunde sådanne foranstaltninger af hensyn til Fællesskabets interesser.
(21)
I betragtning 28-31 i den midlertidige forordning har man endnu ikke truffet endelig beslutning om, hvorvidt børnesko skal medtages i definitionen af den pågældende vare eller ej. Selv om nogle af argumenterne muligvis kunne betyde, at børnefodtøj ikke er en del af de pågældende varer, gav argumenterne ikke mulighed for at nå frem til en endelig konklusion på tidspunktet for undersøgelsen. Man besluttede derfor at behandle børnesko som en del af den pågældende vare, mens man fortsætter undersøgelserne, og så tage spørgsmålet op i den endelige fase.
(22)
Efter fremlæggelse af de foreløbige undersøgelsesresultater hævdede nogle af de interesserede parter, at børnesko ikke bør medtages blandt de pågældende varer. Disse påstande var baseret på den antagelse, at navnlig mode, design, salgskanaler og kundeservice som omtalt i betragtning 30 og 31 i den midlertidige forordning klart adskiller børnesko fra andre typer af fodtøj, der falder inden for rammerne af den igangværende undersøgelse.
(23)
Men disse påstande blev imidlertid anset for at være utilstrækkelige til at udelukke børnefodtøj fra definitionen af den pågældende vare, fordi de ikke blev underbygget med tilstrækkelige beviser for, at det ved denne undersøgelse var muligt at trække en klar skillelinje mellem børnefodtøj og andre typer af fodtøj, som er genstand for undersøgelsen. Man fandt tværtimod, at de væsentlige fysiske og tekniske karakteristika ved børnefodtøj, som det har til fælles med den pågældende vare - en kombination af en overdel af læder og forskellige typer af såler til beskyttelse af fødderne - var langt vigtigere end eventuelle forskelle (dvs. især størrelse). Det viste sig endvidere, at modetendenser, design, salgskanaler og forbrugerservice ikke var grundlæggende anderledes end for andre undersøgte typer af fodtøj. Det forhold alene, at børnefodtøj udgør en særskilt produktgruppe under den pågældende vare, er ikke tilstrækkelig grund til, at denne type fodtøj skal holdes uden for definitionen. Man fandt rent faktisk, at der ikke var nogen klar skillelinje mellem børnefodtøj og den pågældende vare, men at der er tale om en ret høj grad af overlapning, navnlig at der er tale om en genstand, der bruges til at dække og beskytte menneskers fødder, og som navnlig bruges til gang.
(24)
I sin reaktion på oplysningerne i den midlertidige forordning hævdede Fællesskabets erhvervsgren, at børnefodtøj bør være en del af den pågældende vare. Der blev navnlig fremlagt oplysninger, der beviser, at der stadig foregår en betydelig produktion af børnefodtøj i Fællesskabet.
(25)
Oplysningerne fra Fællesskabets erhvervsgren bekræfter kun de endelige resultater. Derfor er den endelige konklusion, at børnefodtøj bør medtages i definitionen af den pågældende vare.
1.3. Andre anmodninger om udelukkelse
(26)
Adskillige interesserede parter hævdede, at visse andre typer fodtøj inden for disse KN-koder var for anderledes, navnlig med hensyn til anvendelse, til, at de kan tilhøre samme produktkategori. Disse påstande analyseres nedenfor.
i) Sko til »vandring«, »klatring« og andre udendørsaktiviteter
(27)
Ifølge betydningen i den kombinerede nomenklatur anses »vandring«, »klatring« og andre udendørsaktiviteter (»vandresko«) ikke for sportsaktiviteter, og derfor falder disse uden for definitionen af STAF-fodtøj i henhold til betragtning 13 i den midlertidige forordning. Men visse parter anmodede om, at dette produkt udelukkes fra denne procedure, fordi i) kravene til sådanne vandresko angiveligt er meget lig STAF-specifikationerne, ii) vandresko kan angiveligt klart adskilles fra andre typer af fodtøj hvad angår salgskanaler og forbrugeropfattelse og iii) betaling af en højere told på vandresko vil angiveligt have en ødelæggende virkning på dette specifikke marked.
(28)
Der blev ikke fremlagt yderligere oplysninger om de specifikke tekniske karakteristika ved vandresko, der kan begrunde en ændring af betragtning 34 i den midlertidige forordning, hvori det hedder, at selv om de forskellige typer fodtøj, f.eks. vandresko, ganske vist har forskellige specifikke karakteristika, forbliver deres grundlæggende karakteristika imidlertid identiske. Man fandt desuden, at »vandresko« fremstilles i stor skala i Fællesskabet, og at det ikke er muligt at sondre klart mellem de importerede »vandresko« og sko fremstillet i Fællesskabet. Dette blev bekræftet ved beslutningen om at medtage samme type fodtøj blandt de produkter, der er omfattet af Rådets forordning (EF) nr. 2155/97 (4). Selv om vandresko undertiden kan have specifikke karakteristika, har de samme fysiske og tekniske karakteristika som andet fodtøj, der falder ind under definitionen. Hvad angår anvendelsen og forbrugernes opfattelse fandt man endvidere, at der er tale om en høj grad af overlapning med andre typer fodtøj, der er omfattet af produktdefinitionen. Derfor er holdningen, at »vandresko« fortsat bør være omfattet af undersøgelsen.
ii) Fodtøj med mekanisk-terapeutisk anvendelse
(29)
En importør anmodede om, at visse typer fodtøj med mekanisk-terapeutisk anvendelse blev udelukket. Selv om produktet i øjeblikket hører under KN-kode 6403 99 93, 6403 99 96 og 6403 99 98, blev det fremført, at denne type fodtøj bør udelukkes fra denne procedure, fordi det angiveligt har andre fysiske og kemiske karakteristika, andre salgskanaler og en anden forbrugeropfattelse som et godkendt medicinsk produkt, der er godkendt til salg som medicinsk anordning til mekanisk-terapeutisk anvendelse.
(30)
Man fandt, at denne type fodtøj bør betragtes som værende en del af den pågældende vare. Selv om dette produkt har en særlig teknologi og en særlig anvendelse til medicinske formål, adskiller disse særlige træk sig ikke entydigt og strukturelt fra den pågældende vares. Dette understreges ved, at denne type fodtøj også købes af forbrugere, der køber den af bekvemmelighedsgrunde snarere end af specifikke medicinske årsager, hvilket også anerkendes i de oplysninger, som importøren har indsendt.
(31)
Af overnævnte grunde bør kravet om udelukkelse af fodtøj med mekanisk-terapeutisk anvendelse afvises.
iii) EVA strandsandaler
(32)
EVA strandsandaler (ESS) er sko, hvor overdelen kun udgøres af en rem af lædermateriale, der er fastgjort til begge sider af en tyk letvægtssål fremstillet af en kombination af EVA og andre materialer. Nogle interesserede parter hævdede, at et sådant produkt bør udelukkes fra den igangværende undersøgelse, eftersom de angiveligt har meget specifikke og distinktive grundlæggende fysiske og tekniske karakteristika, der gør dem letgenkendelige som strandsandaler, hvilket betyder, at de har en anden slutanvendelse og forbrugeropfattelse end andre typer fodtøj, der er omfattet af produktdefinitionen. Det blev endvidere påstået, at den teknologi, der anvendes til ESS er flyttet helt ud af Europa.
(33)
I den henseende fandt man, at selv om ESS rent faktisk har nogle særlige karakteristika, er der tale om de samme grundlæggende fysiske og tekniske karakteristika som andet fodtøj, der er omfattet af produktdefinitionen. Hvad angår anvendelsen og forbrugernes opfattelse fandt man endvidere, at der er tale om en høj grad af overlapning med andre typer fodtøj, der er omfattet af produktdefinitionen, f.eks. badesandaler og træsko. Desuden fandt man, at salgskanaler, markedsføring, mode osv. svarede til andre typer af fodtøj, der er omfattet af produktdefinitionen. Desuden fremlagde Fællesskabets erhvervsgren oplysninger, der viste, at der stadig foregår en betydelig ESS-produktion inden for EF. Derfor fandt man, at kravet om udelukkelse måtte afvises.
iv) Sko af svinelæder
(34)
En interesseret part hævdede, at fodtøj med overdel af svinelæder burde udelukkes fra undersøgelsen på grund af påståede kvalitets- og prisforskelle og en påstået manglende EF-produktion med denne type overdel.
(35)
Der kunne imidlertid ikke foretages nogen klar sondring mellem importeret fodtøj af svinelæder og Fællesskabets produktion, eftersom begge udviser samme grundlæggende fysiske og tekniske karakteristika og brug. Desuden viste salgskanalerne sig at være mere eller mindre de samme, hvilket også afspejler det faktum, at forbrugerne ikke opfatter svinelædersko anderledes. Kravet blev derfor afvist.
v) Fodtøj med patenteret teknologi
(36)
En interesseret part hævdede, at visse typer af fodtøj med patenteret teknologi bør udelukkes fra undersøgelsen, dvs. en teknologi bestående af en særlig stødabsorberende hæl, en dæmpende midtersål og en særlig teknologi, der øger fleksibiliteten af denne type fodtøj.
(37)
Men når man sammenligner denne type fodtøj med den pågældende vare, kan der ikke foretages nogen klar sondring ud fra de grundlæggende fysiske og tekniske karakteristika og anvendelser af denne type fodtøj og den pågældende vare. Selv om det anerkendes, at en patenteret teknologi kan bidrage til at øge komforten, ændrer den ikke i sig selv i væsentlig grad ved, at der er tale om fodtøj til almindelig brug. Desuden kan det forhold, at en bestemt teknologi er patenteret ikke som sådan begrunde, at produktet udelukkes fra definitionen. Selv om det erkendes, at dette produkt kan have særlige funktioner, er det fortsat i konkurrence med EF-produktionen af den undersøgte vare. Derfor blev dette krav afvist.
vi) Ikke-STAF-sportsfodtøj
(38)
Visse interesserede parter hævdede, at alle typer af sportsfodtøj, altså ikke kun STAF- og sportsfodtøj i henhold til definitionen i underpositionsbestemmelsen til kapitel 64 i den kombinerede nomenklatur, bør udelukkes fra proceduren. Disse påstande er baseret på de samme begrundelser, som blev fremført for udelukkelsen af STAF, og den påståede mangel på visse typer ikke-STAF-fodtøj på EF-markedet, hvis disse typer af fodtøj ikke udelukkes. Sidstnævnte påstand blev ikke underbygget med konkret dokumentation. Dermed blev der ikke fremlagt oplysninger, der nødvendiggør en ændring af konklusionen i betragtning 27 i den midlertidige forordning vedrørende de resterende typer af ikke-STAF-fodtøj. Kravet blev derfor afvist.
1.4. Konklusion
(39)
Derfor bekræftes de foreløbige konklusioner som ændret i B.1.1. ovenfor endeligt. Med henblik på denne procedure og i overensstemmelse med Fællesskabets sædvanlige praksis konkluderes det således, at alle typer af den pågældende vare bør betragtes som værende én og samme vare.
2. DEN SAMME VARE
(40)
Eftersom der ikke indkom bemærkninger vedrørende den samme vare, bekræftes indholdet og de midlertidige konklusioner hermed.
(41)
På grundlag af ovenstående konkluderes det endeligt, at den pågældende vare og alle typer fodtøj med overdel af læder, som fremstilles og sælges i de berørte lande og i Brasilien, og det fodtøj, der fremstilles og sælges af EF-erhvervsgrenen på EF-markedet, i overensstemmelse med grundforordningens artikel 1, stk. 4, er de samme.
C. PRØVEUDTAGNING
1. UDTAGNING AF STIKPRØVER AF EKSPORTERENDE PRODUCENTER I KINA OG VIETNAM
(42)
Nogle parter fremførte, at stikprøverne ikke var repræsentative som følge af udelukkelsen af STAF og børnesko.
(43)
Som nævnt i betragtning 61 i den midlertidige forordning påvirkede udelukkelsen af STAF-produkter ikke i nævneværdig grad stikprøvernes repræsentativitet. For børneskos vedkommende er argumentet irrelevant som følge af beslutningen om at medtage denne type fodtøj i undersøgelsen.
(44)
Der blev fremsat bemærkninger til stikprøveprocenterne som anført i de midlertidige foranstaltninger. Der blev taget hensyn til disse bemærkninger. Med hensyn til børnesko blev det konstateret, at de udvalgte virksomheder i stikprøverne udgjorde henholdsvis mere end 12 % og mere end 15 % af eksportmængderne til Fællesskabet fra de samarbejdsvillige kinesiske og vietnamesiske eksporterende producenter af den pågældende vare. Dermed er stikprøven helt klart repræsentativ. Der henvises også til argumenterne i betragtning 56 nedenfor.
(45)
Det blev ligeledes hævdet, at stikprøveudtagningen ikke var i overensstemmelse med WTO's antidumpingaftale (ADA), idet bestemte storeksportører blev udvalgt på bekostning af virksomheder med mindre eller intet nuværende salg til EU, men et forholdsvis stort salg på hjemmemarkedet.
(46)
Som forklaret i betragtning 60 i den midlertidige forordning søgte man med den anvendte metodologi at sikre den størst mulige repræsentativitet for stikprøverne og at medtage nogle virksomheder med et repræsentativt salg på hjemmemarkedet i den største repræsentative eksportmængde, som det var muligt at undersøge inden for det givne tidsrum. Dette bør give mulighed for en beregning af den normale værdi på dette grundlag, hvis nogle af de eksporterende producenter i stikprøven skal opfylde kriterierne for markedsøkonomisk behandling. Stikprøverne blev ikke udvalgt i strid med WTO-reglerne eller med artikel 17 i grundfordordningen, hvori det hedder, at stikprøven enten skal have statistisk gyldighed eller omfatte den største repræsentative produktions-, salgs- eller eksportmængde, som med rimelighed kan undersøges inden for den tid, der er til rådighed. Derfor giver ovennævnte regler mulighed for at benytte omsætning, indenlandsk og/eller til eksport, som udvælgelseskriterium.
(47)
Der erindres desuden om, at myndighederne i de berørte lande som beskrevet i betragtning 57 og 58 i den midlertidige forordning gav deres fulde tilslutning til de valgte stikprøver.
(48)
Nogle interesserede parter hævdede desuden, at aftalen om stikprøvens sammensætning for Kinas vedkommende burde have været indgået med myndighederne i Hong Kong og Taiwan, eftersom de kinesiske producenter i vid udstrækning ejes af aktionærer i disse lande. Derfor var parterne i disse lande angiveligt berørt af proceduren.
(49)
Dette argument måtte afvises. Den sædvanlige praksis i Fællesskabet går ud på at søge at nå frem til en aftale med myndighederne i eksportlandet og/eller producentsammenslutninger ved antidumpingprocedurer, hvor der anvendes stikprøveteknikker i overensstemmelse med artikel 17, stk. 2, i grundforordningen. Desuden var de statslige myndigheder i de berørte lande i tæt kontakt med landenes producentsammenslutninger. Eksportlandene i den igangværende procedure er Kina og Vietnam. Derfor søgte og opnåede man netop myndighedernes godkendelse af stikprøvernes sammensætning.
(50)
En vietnamesisk eksporterende producent gentog sine bemærkninger om, at eftersom man havde udfyldt antidumpingspørgeskemaet korrekt, skulle man have været omfattet af en individuel undersøgelse. Men det forhold, at en part uden for stikprøven indsender et svar på et antidumpingspørgeskema, fører ikke automatisk til en individuel undersøgelse. Som det forklares i betragtning 64 i den midlertidige forordning konkluderede Kommissionen i lyset af stikprøvens hidtil usete størrelse, at en individuel undersøgelse af flere eksporterende producenter ville have været uforholdsmæssigt besværlig og gjort det umuligt at afslutte undersøgelsen i tide.
(51)
Endelig hævdede parterne, at udvælgelsen af en repræsentativ omsætning på hjemmemarkedet i stikprøven er uhensigtsmæssig, eftersom ingen af eksportørerne er omfattet af markedsøkonomisk behandling. Dette argument blev imidlertid anset for irrelevant, eftersom beslutningen om markedsøkonomisk behandling træffes efter udvælgelsen af stikprøven.
(52)
Kravet blev derfor afvist og i mangel af yderligere kommentarer til dette spørgsmål konkluderes det, at stikprøverne var repræsentative.
2. UDTAGNING AF STIKPRØVER AF EF-PRODUCENTER
(53)
Forskellige interesserede parter hævdede, at der er tale om en overtrædelse af artikel 17 i grundforordningen, idet man påstod, at stikprøven af EF-producenter ikke er repræsentativ. Denne påstand er baseret på det forhold, at kun 10 virksomheder blev udtaget i stikprøven, og at disse virksomheder kun repræsenterer 10 % af klagernes samlede produktionsmængde og kun en mindre del af den samlede EF-produktion - dvs. mindre end 5 % - idet klagerne i denne sag repræsenterer lidt over 40 % af den samlede EF-produktion. Det hæves desuden, at visse af de tendenser, der er iagttaget for EF-producenterne i stikprøven, ikke er de samme som dem, der kan iagttages for alle klagerne, og at stikprøven derfor ikke er repræsentativ.
(54)
En importørsammenslutning hævdede ligeledes, at stikprøven af EF-producenter ikke er statistisk gyldig, og at der derfor kun blev foretaget kontrolbesøg hos en ubetydelig andel af EF-producenterne.
(55)
I denne henseende erindres der om, at det i artikel 17 i grundforordningen fastslås, at undersøgelser kan begrænses til stikprøver, der enten er statistisk gyldige, eller som udgør den største repræsentative produktions-, salgs- eller eksportmængde, som med rimelig kan undersøges.
(56)
Ud fra bestemmelsens ordlyd er det klart, at der ikke findes nogen kvantitativ angivelse eller tærskel for niveauet af repræsentative mængder. Den eneste indikation er, at en sådan mængde bør være begrænset til det, der med rimelighed kan undersøges inden for den tid, der er til rådighed.
(57)
Som følge af de særlige omstændigheder ved sagen, dvs. at Fællesskabets erhvervsgren er særdeles fragmenteret, er det uundgåeligt, at virksomhederne i stikprøven dækker en forholdsvis lille andel af den samlede EF-produktion. Som forklaret i betragtning 65 i den midlertidige forordning udvalgte Kommissionen især en stikprøve baseret på størrelsen målt i produktionsmængde, men tog også hensyn til producenternes geografiske placering med henblik på at sikre, at stikprøven er repræsentativ i den henseende. Antallet af udvalgte virksomheder i stikprøven måtte imidlertid begrænses til det, der med rimelighed kunne undersøges i det til rådighed værende tidsrum, dvs. 10 virksomheder i dette tilfælde. Som følge af den høje grad af fragmentering af denne erhvervsgren, og eftersom de større producenter blev udvalgt i stikprøven, vil en yderligere forøgelse af antallet af virksomheder under alle omstændigheder ikke have nogen betydelig indvirkning på stikprøvens størrelse i forhold til den samlede EF-produktion. I denne forbindelse bemærkes det i øvrigt, i modsætning til påstande fra nogle parters side, at der ikke foreligger nogen juridisk forpligtelse til at medtage små og mellemstore virksomheder som defineret i den relevante EF-lovgivning i stikprøven ifølge ordlyden i artikel 17, stk. 1, i grundforordningen.
(58)
Som forklaret ovenfor skal udvælgelsen af stikprøven enten være statistisk gyldig eller baseret på repræsentative mængder. Eftersom sidstnævnte metode blev anvendt i dette tilfælde, afvistes påstanden om, at stikprøven ikke havde statistisk gyldighed. På samme måde udgør det forhold, at visse tendenser, som angiveligt er iagttaget for EF-producenterne i stikprøven, ikke svarede til de tendenser, der er iagttaget for alle klagerne, og at en lille andel af EF-producenterne var omfattet af kontrolbesøg, ikke juridisk gyldige argumenter, der kan anfægte stikprøvens gyldighed.
(59)
Af ovennævnte grunde afvistes påstandene fra de forskellige parter, og stikprøvens juridiske gyldighed bekræftes hermed, idet stikprøven er repræsentativ og udvalgt i fuld overensstemmelse med artikel 17 i grundforordningen.
D. DUMPING
1. MARKEDSØKONOMISK BEHANDLING
1.1. Generel bemærkning
(60)
Visse interesserede parter hævdede, at Kommissionen ikke for hver af de kinesiske og vietnamesiske eksportører offentliggjorde begrundelsen for, at de ikke anses for at skulle indrømmes markedsøkonomisk behandling. I henhold til deres påstand, som de gentog efter den endelige offentliggørelse, er Kommissionen forpligtet til at træffe beslutning om krav om markedsøkonomisk behandling i de enkelte tilfælde, uanset om eksportøren er med i stikprøven eller ej. Man fandt, at den anvendte metodologi fratager virksomheder uden for stikprøven deres ret til en individuel vurdering og udgør en overtrædelse af artikel 2, stk. 7, litra b), og 2, stk. 7, litra c), i grundforordningen.
(61)
Den nuværende bestemmelse om stikprøveudtagning (artikel 17 i grundforordningen) anses imidlertid for fuldt ud at dække situationen for virksomheder, der gør krav på markedsøkonomisk behandling. Uanset om der er tale om lande med markedsøkonomi eller lande med overgangsøkonomier nægtes eksportører som følge af stikprøveudtagningens art individuel behandling, og de konklusioner, man når frem til på grundlag af stikprøven, udvides til at omfatte disse. I artikel 17 i grundforordningen defineres den generelle metode, der bruges til håndtering af situationer, hvor der ikke længere er mulighed for individuel undersøgelse på grund af det store antal virksomheder, der er involveret, dvs. brug af en repræsentativ stikprøve. Der er ingen grund til, at stikprøveudtagningsmetoden ikke også kan anvendes på en situation, hvor det store antal involverede virksomheder omfatter et stort antal virksomheder, der anmoder om markedsøkonomisk behandling/individuel behandling. Som ved alle andre stikprøveudtagninger udvælges der et vejet gennemsnit af alle virksomheder i stikprøven, uanset hvilken metodologi der anvendes til dumpingberegningen for de enkelte virksomheder som følge af vurderingen af, hvorvidt der skal anvendes markedsøkonomisk behandling/individuel behandling. Markedsøkonomisk behandling/individuel behandling bør således ikke hindre anvendelsen af normale stikprøveudtagningsteknikker. Rationalet bag stikprøveudtagningen går ud på at skabe balance mellem de administrative krav for at give mulighed for en vurdering af sagen i tide og inden for de obligatoriske frister med en individuel analyse i det omfang, dette er muligt. Endelig erindres der om, at antallet af anmodninger om markedsøkonomisk behandling i dette tilfælde var så stort, at en individuel behandling af anmodningerne - som det undertiden sker i andre sager - var umulig af administrative grunde. Derfor fandt man det rimeligt at anvende den vejede gennemsnitsmargen for alle virksomhederne i stikprøven på alle virksomheder uden for stikprøven uden at skelne mellem virksomhederne, uanset om de indrømmes markedsøkonomisk behandling/individuel behandling eller ej. Det er også blevet påstået, at dumpingberegningen ikke var tilstrækkeligt pålidelig, fordi man havde anvendt stikprøver med krav om markedsøkonomisk behandling. Denne påstand måtte afvises. For det første var der ikke tale om stikprøver af producenter, der krævede markedsøkonomisk behandling, men stikprøver af eksporterende producenter. For det andet er bestemmelserne om stikprøveudtagning beregnet på at sikre en tilstrækkeligt pålidelig konklusion om, hvorvidt der er tale om dumping eller ej for et stort antal eksporterende producenter. For det tredje er der i tilfælde, hvor eksporterende producenter også har anmodet om markedsøkonomisk behandling, ingen grund til at konkludere, at brugen af en rutinemæssig stikprøveudtagningsteknik vil føre til resultater, der ikke er tilstrækkeligt pålidelige. Det strider rent faktisk imod selve princippet for stikprøveudtagning at argumentere, at fordi eksportører (uden for stikprøven) bør klassificeres som enten markedsøkonomisk behandling eller ikke-markedsøkonomisk behandling, vil en stikprøve af en sådan population i sig selv være ikke-repræsentativ. Som ved alle andre antidumpingundersøgelser er de enkelte eksportørers situation aldrig ens. Der kan være tale om betydelige forskelle mellem producenter, og stikprøveudtagning kan alligevel anvendes. For det fjerde betyder klassificeringen af en virksomhed som ikke værende omfattet af markedsøkonomisk behandling, at den normale værdi ikke kan fastslås på grundlag af virksomhedens egne oplysninger, men at man er nødt til at anvende et brugbart alternativ. Men man har også tyet til brugbare alternativer inden for andre vigtige områder af dumpingundersøgelser, se f.eks. artikel 2, stk. 1, og artikel 2, stk. 6, i grundforordningen. For det femte understreges stikprøvens repræsentativitet yderligere ved, at regeringerne i eksportlandene selv har foreslået langt størstedelen af de virksomheder, der er udvalgt til stikprøven. De har med andre ord selv betragtet disse stikprøver som repræsentative for alle deres eksporterende producenter.
(62)
Nogle eksporterende producenter fra Kina og Vietnam fremførte stadig, at Kommissionen foretog individuelle vurderinger af markedsøkonomisk behandling, hvor antallet af eksporterende producenter var højt. I sådanne tilfælde, f.eks. »endeløse polyesterfibre« (Rådets forordning (EF) nr. 1487/2005 af 12. september 2005) (5), havde man anvendt individuelle vurderinger af markedsøkonomisk behandling, selv om man havde anvendt stikprøveudtagningsteknikker i henhold til artikel 17 i grundforordningen i forbindelse med dumpingundersøgelsen.
(63)
I denne henseende erindres der imidlertid om, at det i ovennævnte tilfælde stadig blev anset for muligt at foretage en individuel undersøgelse af anmodninger om markedsøkonomisk behandling, mens dette ikke var muligt ved denne undersøgelse. Det bemærkes endvidere, at i ovennævnte tilfælde fik virksomheder, der ikke var udvalgt til stikprøven, i henhold til reglerne for stikprøveudtagning tildelt den vejede gennemsnitsmargen for virksomheder med markedsøkonomisk behandling i stikprøven, dvs. de fik ikke tildelt en individuel margen, men fik tildelt en vejet gennemsnitsmargen, som var beregnet for virksomheder med markedsøkonomisk behandling.
(64)
I tidligere tilfælde, hvor der anvendtes stikprøveudtagning og samarbejdsvillige eksportører anmodede om markedsøkonomisk behandling, var de pågældende antal af en sådan art, at det var muligt at undersøge hvert enkelt krav individuelt. I lyset af det hidtil usete antal anmodninger om markedsøkonomisk behandling var det ikke muligt at vurdere hvert af kravene individuelt. Andre eksportører, både uden for og inden for stikprøven, gentog, at de burde have været indrømmet markedsøkonomisk behandling. Som opbakning for disse krav fremlagde nogle af dem deres stiftelsesoverenskomst for at påvise, at deres situation ikke var anderledes end Golden Step, den eneste virksomhed, der blev indrømmet markedsøkonomisk behandling.
(65)
I denne forbindelse skal det bemærkes, at bestemmelserne om stikprøveudtagning i artikel 17 i grundforordningen blev anvendt ved denne procedure. Efterfølgende oplysninger fra eksporterende producenter uden for stikprøven blev ikke undersøgt, idet dette i henhold til grundforordningens artikel 17, stk. 3, ville have været uforholdsmæssigt besværligt og ville have gjort det umuligt at afslutte undersøgelsen i tide. Efterfølgende krav fra virksomhederne i stikprøven behandles i de relevante afsnit nedenfor, der omhandler specifikke punkter vedrørende de to lande, der er berørt af denne procedure.
(66)
Nogle af de eksporterende producenter fremførte, at Kommissionen ikke havde foretaget en vurdering af markedsøkonomisk behandling senest tre måneder efter, at proceduren blev indledt, som krævet i artikel 2, stk. 7, litra c), sidste afsnit, i grundforordningen.
(67)
Selv om vurderingen af markedsøkonomisk behandling skete over tre måneder efter, at undersøgelsen startede, fik de eksporterende producenter i stikprøven hver især oplysninger om deres status med hensyn til markedsøkonomisk behandling og fik alle muligheder for at tage til genmæle. Parterne påvirkes bestemt ikke negativt af beslutningen vedrørende markedsøkonomisk behandling, som sker inden gennemførelsen af midlertidige foranstaltninger.
(68)
Nogle af de eksporterende producenter, som allerede havde bedt om individuel undersøgelse, gentog deres anmodning. Men af de årsager, der anføres i betragtning 64 i den midlertidige forordning, kunne der ikke indrømmes individuel behandling af eksporterende producenter i Kina eller Vietnam.
(69)
Som forklaret i betragtning 53-63 i den midlertidige forordning anvendte man derfor på grund af det store antal samarbejdsvillige eksporterende producenter i Kina og Vietnam en stikprøve til at fastlægge tolden for de samarbejdsvillige eksportører, der ikke var med i stikprøven, i lighed med alle andre antidumpingsager.
1.2. Afgørelse om makroøkonomisk behandling af eksporterende producenter i Kina
(70)
Efter indførelsen af midlertidige foranstaltninger hævdede de 12 eksporterende producenter, der blev udvalgt i stikprøven, og som kontrolleret på stedet, at de skulle have været indrømmet markedsøkonomisk behandling og gentog de argumenter, de tidligere havde fremført.
(71)
En ud af de 12 virksomheder, nemlig Golden Step (GS), hævdede også efter en midlertidig offentliggørelse, at der var sket en betydelig ændring efter undersøgelsen af kravet om, at den skulle indrømmes markedsøkonomisk behandling, og fremlagde beviser. Der erindres om, at GS’ anmodning om markedsøkonomisk behandling blev afvist, fordi den ikke opfyldte kriterium 1 i artikel 2, stk. 7, litra c), i grundforordningen. Afvisningen skyldtes navnlig en eksportforpligtelse, der medførte, at GS ikke frit kunne fastlægge sine salgsmængder uden betydelig statslig indgriben. Men efter fremlæggelse af resultaterne af undersøgelsen vedrørende markedsøkonomisk behandling fremlagde GS inden for de bindende frister for indgivelse af bemærkninger til undersøgelsesresultaterne oplysninger, der viser, at den de facto og de jure ikke er omfattet af nogen forpligtelse vedrørende eksportsalg.
(72)
Efter en behørig undersøgelse af de ændrede omstændigheder for GS og det forhold, at afvisningen af markedsøkonomisk behandling kun havde været baseret på, at GS ikke opfyldte kriterium 1, blev det besluttet at ændre den oprindelige beslutning og indrømme GS markedsøkonomisk behandling.
(73)
Nogle producenter, der havde fået afslag på markedsøkonomisk behandling, fremførte, at henvisningen til salgsrestriktioner i stiftelsesoverenskomsten ikke førte til afvisning af markedsøkonomisk behandling i andre antidumpingprocedurer. Det skal først bemærkes, at analysen vedrørende markedsøkonomisk behandling foretages fra sag til sag på grundlag af de fremlagte oplysninger, og at der ikke er tale om de påståede forskelle i forhold til andre analyser af markedsøkonomisk behandling, der er foretaget for nylig med sammenlignelige oplysninger. I den omtalte sag fremlagde den eksporterende producent tværtimod i god tid en ændret udgave af sin stiftelsesoverenskomst, som ikke indeholdt salgsrestriktioner, og påviste, at den de facto ikke var underlagt sådanne salgsrestriktioner.
(74)
Andre parter hævdede, at afvisningen af markedsøkonomisk behandling af kinesiske skoeksportører ikke var i overensstemmelse med WTO-reglerne, især fordi eksport fra Kina ikke længere er omfattet af et statsmonopol som krævet i anden supplerende bestemmelse til artikel VI, stk. 1, i bilag 1 til GATT 1994 som en betingelse for, at de kontraherende parter kan fravige princippet om at fastsætte den normale værdi på grundlag af normale værdioplysninger fra eksportlandene.
(75)
Da ovennævnte supplerende note blev indført, blev Kina blandt andre lande anset for at have et statsmonopol på eksport. Siden da har man overvejet økonomiske reformer i Kina, som har medført en anderledes behandling ved procedurer vedrørende handelshindringer. I øjeblikket indeholder afsnit 15 i Kinas tiltrædelsesprotokol til WTO særlige bestemmelser om, hvordan eksport fra Kina bør behandles ved procedurer om handelshindringer. De heri indeholdte bestemmelser giver WTO-medlemmer lov til at anvende en »metode, der ikke er baseret på en stringent sammenligning af hjemmemarkedspriser eller omkostninger i Kina …, hvis de undersøgte producenter ikke klart kan påvise, at der er tale om markedsøkonomiske forhold i den erhvervsgren, der fremstiller det samme produkt for så vidt angår fremstilling, produktion og salg af produktet«.
(76)
Med hensyn til de øvrige 11 virksomheder i stikprøven bemærkes det, at der ikke i tide er fremlagt nye begrundelser, der kan føre til en ændring af beslutningen om at afvise markedsøkonomisk behandling af dem.
(77)
I denne forbindelse bemærkes det navnlig, at fremsendelsen af en ændret stiftelsesoverenskomst, der ikke længere indeholder salgsrestriktioner, for to af de eksporterende producenter i Kina, som først fandt sted efter den endelige offentliggørelse, skete for sent til at komme i betragtning, eftersom der på det pågældende tidspunkt ikke var tilstrækkelig tid til kontrol i overensstemmelse med artikel 16, stk. 1, i grundforordningen. Under alle omstændigheder opfyldte virksomhederne imidlertid ikke betingelserne for markedsøkonomisk behandling udelukkende på grund af salgsrestriktioner (kriterium 1).
(78)
De øvrige kommentarer fra disse virksomheder er allerede behandlet i betragtning 69-77 i den midlertidige forordning. Dermed bekræftes resultaterne og konklusionen heri, og beslutningen om at afvise markedsøkonomisk behandling for de 11 virksomheder fastholdes.
1.3. Afgørelse om makroøkonomisk behandling af eksporterende producenter i Vietnam
(79)
Efter indførelsen af midlertidige foranstaltninger hævdede syv af de stikprøveudvalgte eksporterende producenter fra Vietnam, at de burde have været indrømmet markedsøkonomisk behandling og gentog de tidligere fremsendte argumenter uden at fremlægge tilstrækkelig ny dokumentation. Disse kommentarer fra disse virksomheder er allerede behandlet i betragtning 78-90 i den midlertidige forordning. Dermed bekræftes resultaterne i ovennævnte betragtninger i den midlertidige forordning, og beslutningen om at afvise markedsøkonomisk behandling for de otte virksomheder opretholdes.
(80)
To af de stikprøveudvalgte vietnamesiske eksporterende producenter hævdede, at de burde have været indrømmet markedsøkonomisk behandling, eftersom de begrundelser, der blev anvendt til at indrømme markedsøkonomisk behandling til GS, fandt anvendelse på dem. Ifølge deres opfattelse blev de ikke indrømmet markedsøkonomisk behandling på grund af i) salgsrestriktioner i erhvervslicensen og i stiftelsesoverenskomsten og ii) eksistensen af en kontrakt mellem en tilknyttet virksomhed og en 100 % statsejet virksomhed. Virksomhederne fremførte, at sådanne omstændigheder også gjorde sig gældende for den kinesiske eksporterende producent GS, og derfor burde resultatet for deres vedkommende have været identisk med resultatet for GS.
(81)
Det skal bemærkes, at i henhold til forklaringerne i betragtning 78-90 i den midlertidige forordning blev de to vietnamesiske virksomheder ikke indrømmet markedsøkonomisk behandling, fordi de ikke opfyldte kriterium 1, 2 og 3 i grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra c). Det skal i den forbindelse bemærkes, at disse to virksomheder er indehavere af investeringstilladelser, der omfatter kvantitative salgsrestriktioner. Disse restriktioner blev ikke fjernet hverken i undersøgelsesperioden eller efterfølgende. Som det forklares i betragtning 89 i den midlertidige forordning fremlagde virksomhederne desuden ikke en ansøgningsformular vedrørende markedsøkonomisk behandling for en af deres tilknyttede producenter i Vietnam. Derfor var det ikke muligt at fastslå, hvorvidt koncernen som helhed opfylder alle betingelser for markedsøkonomisk behandling. Det forhold, at denne tilknyttede virksomhed havde en produktionsaftale med en statsejet virksomhed, blev ikke taget i betragtning ved beslutningen vedrørende markedsøkonomisk behandling, idet Kommissionen ikke var i stand til at træffe nogen konklusioner på grundlag af en ikke-indgivet ansøgning om markedsøkonomisk behandling. Det konkluderes derfor, at den faktiske situation for disse to vietnamesiske eksporterende producenter ikke har nogen lighed med GS. Dermed må de fremførte argumenter afvises.
2. INDIVIDUEL BEHANDLING
2.1. Individuel behandling af eksporterende producenter i Kina
(82)
Efter indførelsen af midlertidige foranstaltninger hævdede nogle af de stikprøveudvalgte eksporterende producenter fra Kina, at de burde have været indrømmet individuel behandling, og gentog de tidligere fremsendte argumenter uden at fremlægge ny dokumentation inden fristens udløb. I den forbindelse bemærkes det navnlig, at fremsendelsen af en ændret stiftelsesoverenskomst, der ikke længere indeholdt salgsrestriktioner, fra to stikprøveudvalgte eksporterende producenter i Kina først skete efter den endelige offentliggørelse. Det skete for sent til at kunne kontrolleres korrekt i overensstemmelse med grundforordningens artikel 16, stk. 1.
(83)
Af de grunde, der allerede anføres i betragtning 94 i den midlertidige forordning, måtte disse krav derfor afvises.
(84)
Andre kinesiske eksporterende producenter hævdede, at afvisningen af at indrømme individuel behandling til kinesiske eksporterende producenter udgjorde en overtrædelse af henholdsvis afsnit 15 i Kinas WTO-tiltrædelsesprotokol og artikel 6, stk. 10, i antidumpingaftalen.
(85)
Dette måtte afvises. For det første finder antidumpingaftalen ikke direkte anvendelse i Fællesskabet. For det andet indeholder artikel 6, stk. 10, i antidumpingaftalen kun en generel bestemmelse om eksportører, der tildeles individuelle margener. Men når der er tale om ikke-markedsøkonomiske vilkår, indrømmes der ligeledes undtagelser fra de generelle bestemmelser i WTO-bestemmelserne, f.eks. ved den anden supplerende bestemmelse til artikel VI, stk. 1, i bilag 1 til GATT 1994. Situationen for kinesiske eksportører behandles mere specifikt i Kinas WTO-tiltrædelsesprotokol. Men der kan ikke udledes nogen forpligtelse om tildeling af individuelle margener til eksporterende producenter af afsnit 15 i omtalte protokol.
(86)
Ud fra samme begrundelse hævdede parterne, at grundforordningens artikel 9, stk. 5, hvori der fastsættes regler om individuel behandling, er i strid med WTO-lovgivningen.
(87)
Dette måtte afvises, ikke kun fordi WTO-reglerne ikke finder direkte anvendelse i Fællesskabet, men også fordi de ikke udelukker en metodologi i to trin med i) markedsøkonomisk behandling og ii) individuel behandling.
(88)
Fire kinesiske eksportører gentog deres krav om en individuel undersøgelse som omtalt i betragtning 7 i den midlertidige forordning. Man fremførte, at når det var muligt at undersøge en stikprøve med 12 kinesiske virksomheder, burde det også være muligt at undersøge fire mere.
(89)
Af de grunde, der allerede anføres i betragtning 64 i den midlertidige forordning, måtte disse krav imidlertid afvises.
(90)
En anden eksporterende producent fremsatte en anmodning om individuel behandling efter indførelsen af midlertidige foranstaltninger. Den pågældende producent har påbegyndt sine aktiviteter efter afslutningen af den oprindelige individuelle behandling. Af de samme grunde som ovenfor var det ikke muligt at foretage en individuel vurdering af det velbegrundede i virksomhedens krav. Man fandt i øvrigt, at dens stiftelsesoverenskomst indeholdt en eksportforpligtelse. Den nød desuden godt af skatte- og afgiftslempelser på sin eksport over en vis andel af den samlede omsætning. Under disse omstændigheder ville det under alle omstændigheder ikke have været muligt at indrømme individuel behandling til denne virksomhed.
2.2. Individuel behandling af eksporterende producenter i Vietnam
(91)
Efter indførelsen af midlertidige foranstaltninger hævdede seks af de stikprøveudvalgte vietnamesiske eksporterende producenter, at de burde have været indrømmet individuel behandling.
(92)
Virksomhederne, som ikke blev indrømmet individuel behandling på grundlag af grundforordningens artikel 9, stk. 5, litra a), gentog blot deres påstand om, at deres eksportmængder blev fastsat frit. Der erindres om, at deres eksportmængder blev fastsat i virksomhedernes investeringstilladelser og derfor ikke kunne betragtes som værende frit fastsat af virksomhederne, eftersom enhver afvigelse fra den anførte procentdel i deres investeringstilladelse ville kræve en forudgående ændring af denne, hvilket ville skulle godkendes af myndighederne. Selv om disse eksportører hævdede, at procentdelen fastsættes frit af virksomheden ud fra økonomiske overvejelser, anses der ikke at være nogen begrundelse for at fastsætte en eksportprocent i en investeringstilladelse, hvorved man udtrykkeligt forbyder en virksomhed at sælge en del af sin produktion på hjemmemarkedet. Under sådanne omstændigheder kan den pågældende virksomhed ikke længere frit bestemme, hvorvidt den på et givet tidspunkt foretrækker at sælge mere på hjemmemarkedet end den fastsatte mængde i tilladelsen, eftersom dette er underlagt myndighedernes forudgående godkendelse.
(93)
En af virksomhederne, som ikke blev indrømmet individuel behandling på grundlag af grundforordningens artikel 9, stk. 5, litra c), hævdede, at Kommissionens beslutning om at afvise individuel behandling ikke var tilstrækkeligt begrundet. Men den pågældende virksomhed er en 100 % statsejet virksomhed, og dermed tilhører størstedelen af aktierne ikke privatpersoner, men staten, som også udnævner ledelsen. Desuden fandt man, at denne virksomhed var tilknyttet en virksomhed, der ikke opfylder kravene vedrørende hverken markedsøkonomisk behandling eller individuel behandling. Eftersom der skulle anvendes forskellige toldsatser for disse to sammenhørende virksomheder, vil der opstå risiko for at omgå foranstaltningerne, og i lyset af den normale praksis med at undersøge, hvorvidt en gruppe af forretningsmæssigt forbundne virksomheder som helhed opfylder betingelserne for markedsøkonomisk behandling eller individuel behandling, kunne man derfor ikke fastslå, hvorvidt gruppen som helhed opfylder alle betingelser for individuel behandling.
(94)
Under disse omstændigheder bekræftes konklusionerne i betragtning 97 i den midlertidige forordning.
(95)
De to sidste virksomheder fremlagde ikke nye oplysninger.
(96)
Af samme grund som angives i betragtning 97 i den midlertidige forordning besluttede man derfor, at beslutningen om at afvise individuel behandling hvad angår de otte vietnamesiske virksomheder skulle fastholdes.
(97)
For så vidt angår krav om individuel behandling af eksporterende producenter, der ikke er en del af stikprøven, henvises der til det relevante afsnit ovenfor.
3. NORMAL VÆRDI
3.1. Fastsættelse af den normale værdi for eksporterende producenter, der er indrømmet markedsøkonomisk behandling
(98)
Fastsættelsen af den normale værdi for den ene eksporterende producent, der blev indrømmet markedsøkonomisk behandling, skal baseres på de fremsendte oplysninger om indenlandsk salg og produktionsomkostninger. Disse oplysninger blev kontrolleret hos den pågældende virksomhed.
(99)
Hvad angår fastsættelsen af den normale værdi, fandt Kommissionen først, at den pågældende eksporterende producent ikke havde noget indenlandsk salg i undersøgelsesperioden. Derfor kunne den normale værdi ikke fastslås på grundlag af den relevante eksporterende producents hjemmemarkedspriser som krævet i grundforordningens artikel 2, stk. 1, første afsnit. Derfor måtte man anvende en anden metode.
(100)
Med henblik herpå undersøgte man, hvorvidt priserne hos andre sælgere eller producenter i Kina kunne bruges i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 1, andet afsnit. Men ingen andre eksporterende producenter i Kina var blevet indrømmet markedsøkonomisk behandling. Derfor var det ikke muligt at anvende hjemmemarkedspriser fra sådanne eksporterende producenter.
(101)
Eftersom der ikke kunne anvendes hjemmemarkedspriser til at fastsætte en normal værdi, måtte man beregne en konstrueret normal værdi på grundlag af omkostningerne hos den pågældende producent. Dermed konstruerede man i overensstemmelse med grundforordningens artikel 2, stk. 3, en normal værdi ved at tillægge fremstillingsomkostningerne ved den eksporterede skomodel, tilpasset, hvor det var nødvendigt, et rimeligt beløb til salg, generelle og administrative omkostninger og en rimelig overskudsmargen.
(102)
Eftersom den eksporterende producent med markedsøkonomisk behandling ikke havde noget indenlandsk salg, og eftersom ingen andre eksporterende producenter i Kina var indrømmet markedsøkonomisk behandling, måtte de generelle og administrative omkostninger og overskuddet fastlægges på grundlag af en anden hensigtsmæssig metode i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 6, litra c).
(103)
Derfor anvendte Kommissionen satser for generalomkostninger og administrationsomkostning og overskud fra kinesiske eksporterende producenter, som for nylig var blevet indrømmet markedsøkonomisk behandling i andre undersøgelser, og som havde salg på hjemmemarkedet i forbindelse med deres normale aktiviteter som anført i grundforordningens artikel 2, stk. 2.
(104)
De gennemsnitlige satser for generalomkostninger og administrationsomkostning og overskud, som man fandt frem til ved disse undersøgelser, blev lagt til den pågældende eksporterende producents produktionsomkostninger til de eksporterede modeller.
3.2. Fastsættelse af den normale værdi i et referenceland
(105)
Nogle parter fremførte, at det ikke var hensigtsmæssigt at vælge Brasilien som referenceland udelukkende på grundlag af repræsentativiteten af salget på hjemmemarkedet i dette land sammenlignet med andre foreslåede referencelande.
(106)
For det første skal det understreges, at repræsentativiteten af salget på hjemmemarkedet ikke er den eneste grund til valget af Brasilien. Der erindres om, at andre faktorer såsom konkurrencen på det brasilianske marked, forskellen i strukturerne for produktionsomkostninger, herunder adgangen til råmaterialer og de brasilianske producenters knowhow, blev analyseret i betragtning 109-123 i den midlertidige forordning og førte frem til samme konklusion. Valget af Brasilien blev i øvrigt betragtet som endnu mere hensigtsmæssigt i lyset af beslutningen om at udelukke STAF fra de undersøgte varer, eftersom brasilianske virksomheder i modsætning til ovennævnte parter stort set ikke fremstiller STAF. Andre faktorer, som anføres af de interesserede parter, såsom den socioøkonomiske og kulturelle udvikling eller arbejdskraftomkostningerne, blev ikke anset for relevante for vurderingen af, hvorvidt Brasilien var velegnet som referenceland. Med hensyn til økonomisk udvikling adskiller Brasilien sig ikke i særlig grad fra de andre foreslåede referencelande som Thailand og Indonesien. Valget af Brasilien blev derfor ikke anset for urimeligt.
(107)
Selv om det forhold, at hjemmemarkedssalget i referencelandet lå under minimumsniveauet på 5 %, ikke nødvendigvis betyder, at landet er uegnet, tyder et tal på under 2 % for hjemmemarkedssalg for de thailandske og indonesiske virksomheder, der blev foreslået af nogle parter, ikke desto mindre på, at disse markeder er mindre repræsentative end Brasilien.
(108)
Desuden var omfanget af salg til hjemmemarkedet, selv om det ikke var den eneste grund til valget af Brasilien, særligt relevant i netop dette tilfælde i lyset af det store antal forskellige sko, der fremstilles i de berørte lande, og som skal sammenlignes med fodtøj fremstillet i det referenceland, der har den største lighed med fodtøj fremstillet i de berørte lande.
(109)
Nogle parter hævdede, at Kommissionens brug af meget sammenlignelige produktkontrolnumre til at foretage den midlertidige vurdering ikke ville give en nøjagtig og retfærdig sammenligning af eksportpriser og normale værdier. Det bemærkes, at alle de produktkontrolnumre, der sælges af eksportlandene, naturligvis ikke kunne findes i Brasilien. I disse tilfælde anses det for den mest fornuftige metode at vælge de mest sammenlignelige produktkontrolnumre med henblik på at foretage en retfærdig sammenligning. Desuden blev der foretaget justeringer (f.eks. børnesko, læderkvalitet) for at afhjælpe betydelige forskelle mellem sko eksporteret fra eksportlandene og de meget lignende typer, der sælges i Brasilien. Disse træk var enten ikke medtaget i ordningen med produktkontrolnumre, da ordningen først blev oprettet, eller ikke fuldt ud medtaget i de tilgængelige data, som de interesserede parter har indsendt.
(110)
Der erindres endvidere om, at det samlede salg af læderfodtøj fra de samarbejdsvillige brasilianske producenter er højere end det samlede salg fra samarbejdsvillige producenter fra de andre foreslåede referencelande Indonesien, Indien og Thailand. Derfor fandt man, at det antal produkter, der fremstilles af de brasilianske virksomheder, sandsynligvis ville være højere end antallet af produkter fremstillet i de andre lande. Derfor vurderede man, at sandsynligheden for at finde brasilianske skotyper, der var sammenlignelige med kinesisk/vietnamesiske skotyper, var større.
(111)
De seks thailandske virksomheder, de to indonesiske virksomheder og den indiske virksomhed rapporterede hver især på et samlet salg (dvs. på hjemmemarkedet og til eksport) på mindre end 8 mio. par sko (dvs. mindre end 5 % af den pågældende eksport), mens de otte samarbejdsvillige brasilianske virksomheder rapporterede om et salg på mere end 40 mio. par sko, hvoraf mere end 18 mio. par kom fra de tre virksomheder, hvis oplysninger er blevet anvendt. Under disse omstændigheder er det klart, at sandsynligheden for at finde modeller fremstillet af brasilianske virksomheder, der er sammenlignelige med modellerne, der sælges af de berørte lande, er større end for virksomhederne i Thailand, Indien eller Indonesien.
(112)
En part fremførte, at den brasilianske produktion ikke er så bred og diversificeret som produktionen i de berørte lande. Men i lyset af ovenstående kan man med rimelighed gå ud fra, at produktsortimentet hos de brasilianske virksomheder, der fremlagde de nødvendige oplysninger, og hvis salg (på hjemmemarkedet og til eksport) var mellem 6 og 13 gange større end salget fra de indiske, indonesiske og thailandske virksomheder, er bredt og diversificeret.
(113)
De interesserede parter henviste ligeledes til en påstået diskrepans mellem betragtning 108 i den midlertidige forordning, hvori det hedder, at »Brasilien forekom således på grundlag af ovenstående at være det mest egnede land på grund af hjemmemarkedssalgets repræsentativitet, der gjorde det muligt at undgå en beregning af den normale værdi og eventuelle talrige justeringer« og betragtning 123 i den midlertidige forordning, hvori man konkluderede, at kvalitetsforskellen på det læder, der anvendes af virksomhederne i stikprøven og de brasilianske producenter »ikke [er] nogen grund til at afvise Brasilien som et egnet referenceland, eftersom der kan foretages en justering for en forskel i fysiske karakteristika for at tage hensyn til en eventuel forskel i læderets kvalitet«.
(114)
Der er imidlertid ikke tale om noget modsætningsforhold, idet det i betragtning 108 i den midlertidige forordning blot hedder, at valget af Brasilien er mere hensigtsmæssigt, fordi der er behov for færre justeringer end for andre potentielle referencelande. Desuden er det naturligvis ikke muligt på et tidligt tidspunkt af undersøgelsen at vide, hvilke justeringer der bliver behov for hen ad vejen for at kunne foretage en hensigtsmæssig sammenligning. Sådanne justeringer vil formentlig også have været nødvendige, hvis man havde valgt et andet land som referenceland. Men i lyset af den utilstrækkelige repræsentativitet af hjemmemarkedssalget i de andre foreslåede lande og ligeledes i lyset af den begrænsede bredde af deres produktion kan man med rimelighed gå ud fra, at deres normale værdi ville skulle konstrueres, og at der ville have været behov for flere justeringer for at gøre modeller fra Thailand, Indonesien eller Indien sammenlignelige med modeller fremstillet i de berørte lande, end det var tilfældet for salgspriserne på det brasilianske hjemmemarked.
(115)
Selv om den økonomiske udvikling og indkomst pr. indbygger normalt anses for irrelevante, erindres der som nævnt i betragtning 115 i den midlertidige forordning om, at på grundlag af Verdensbankens hovedkriterier for klassificering af økonomier, som er bruttonationalindkomst pr. indbygger, klassificeres Brasilien i samme kategori som Kina, Thailand og Indonesien. Desuden var hverken arbejdskraftomkostninger for de eksporterende producenter i stikprøven i Kina eller Vietnam af en sådan karakter, sammenlignet med forholdene hos producenterne i stikprøven for Brasilien, at dette ville have begrundet en justering. Der bemærkes desuden, at nominelle forskelle i omkostninger mellem referencelandet og det pågældende eksportland ikke som sådan er relevante. Eftersom omkostninger og priser generelt ikke anses for et holdbart grundlag for fastsættelsen af den normale værdi for lande, der hører under grundforordningens artikel 2, stk. 7, er en sådan sammenligning i virkeligheden ødelæggende for formålet med at anvende metoderne i grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra a).
(116)
Nogle parter fremførte, at Brasilien ikke er et egnet referenceland på grund af de påståede subsidier til fodtøjsproducenter i de nordlige territorier. Ifølge disse parter er formålet med disse subsidier at tiltrække fodtøjsproduktion til den nordlige del af Brasilien, hvorved man påvirker markedets konkurrenceevne.
(117)
For det først skal det bemærkes, at denne påstand ikke blev underbygget med nogen form for dokumentation.
(118)
Desuden var de virksomheder, der blev anvendt til fastsættelse af den normale værdi, ikke beliggende i de nordlige territorier, men i de sydlige, og kunne således ikke være berørt af de påståede subsidier.
(119)
Skulle disse statstilskud findes som beskrevet af eksportørerne, ville en sådan mekanisme blot forhindre andre virksomheder i at etablere fabrikker i samme område, men ikke i at sælge deres produkter på visse dele af det brasilianske marked. Skomarkedet er bestemt hverken et lokalt eller regionalt marked, men snarere et nationalt og sågar internationalt marked. Det forhold, at en virksomhed måtte modtage støtte til at etablere en fabrik i et fjerntliggende område, hæmmer således ikke konkurrencen, navnlig ikke på et marked med 7 000 producenter. Selv om omkostningerne efterhånden kan blive påvirket af den påståede statsstøtte, burde det efter al sandsynlighed blot have en trykkende virkning på salgspriserne, hvilket vil føre til en lavere normal værdi og dermed lavere dumpingmargener.
(120)
I lyset af begrundelserne i betragtning 109 i den midlertidige forordning og navnlig det forhold, at der findes mere end 7 000 producenter i Brasilien, blev konkurrencesituationen på det brasilianske marked ikke vurderet som så uhensigtsmæssig, at Brasilien skulle afvises som referenceland.
(121)
På grundlag af ovenstående, og eftersom påstanden ikke blev begrundet yderligere, blev påstanden afvist.
(122)
Man konkluderede derfor, at Brasilien var et egnet referenceland med henblik på fastsættelsen af den normale værdi som allerede konkluderet i betragtning 124 i den midlertidige forordning.
3.3. Eksportpris
(123)
I mangel af bemærkninger fra de interesserede parter bekræftes metoden, der beskrives i betragtning 128-130 i den midlertidige forordning, hermed.
(124)
Nogle parter fremførte, at resultaterne ikke burde have været baseret på eksportpriser hos de stikprøveudvalgte virksomheder ved beregning af den landsdækkende dumpingmargen. Resultaterne burde snarere have været baseret på den landsdækkende eksportmængde (f.eks. oplysninger fra Eurostat).
(125)
Dette måtte afvises. Der erindres om, at bestemmelserne vedrørende stikprøveudtagning i grundforordningens artikel 17 blev anvendt til denne procedure. Derfor anvendtes kun eksportpriser fra virksomheder i stikprøven. For stikprøveudvalgte virksomheder, der ikke opfyldte kriterierne for markedsøkonomisk behandling/individuel behandling, beregnedes en vejet gennemsnitlig dumpingmargen. Som forklaret i betragtning 135 i den midlertidige forordning finder denne vejede gennemsnitlige dumpingmargen desuden anvendelse på samarbejdsvillige virksomheder uden for stikprøven i overensstemmelse med grundforordningens artikel 9, stk. 6. Eftersom der var tale om en høj grad af samarbejde blev den samme dumpingmargen ligeledes anvendt på alle andre eksporterende producenter i Kina.
3.4. Sammenligning
(126)
Nogle parter hævdede, at ikke alle de relevante oplysninger til brug ved sammenligning af eksportpriserne var kommet frem. Navnlig var justeringerne af de normale værdier, som skete på grundlag af brasilianske oplysninger, ifølge disse parter ikke blevet kvantificeret.
(127)
Efter en nøje gennemgang af alle bemærkninger fra de interesserede parter og en grundig gennemgang af dokumentationen besluttede man, at det var hensigtsmæssigt at foretage en korrektion af justeringerne af udgifterne til læder som omtalt i betragtning 132 i den midlertidige forordning. Man fandt, at producenterne i eksportlandene, navnlig i Kina, solgte læderfodtøj af højere kvalitet, end de brasilianske producenter gjorde på deres hjemmemarked. Forskellen på skoenes kvalitet skyldtes hovedsagelig en bedre kvalitet af det anvendte læder. Kvalitetsforskellen afspejlede sig også i købsprisen for det anvendte læder: Læderet i fodtøj eksporteret fra Kina og Vietnam var dyrere end det, der anvendes i Brasilien til fremstilling af sko til hjemmemarkedet. Med henblik på dette blev værdien af det indkøbte læder hos referencelandets producenter sammenlignet med den tilsvarende værdi af det indkøbte læder hos de kinesiske og vietnamesiske producenter i stikprøven. Man fandt frem til, at det meste af læderet, som anvendes af kinesiske og vietnamesiske producenter, var importeret fra lande med markedsøkonomi. Derfor blev der anvendt et gennemsnit omfattende verdensmarkedspriserne til at foretage justeringen. Den relevante beregning blev foretaget separat for de to eksportlande. Værdiforskellen for det indkøbte læder blev ganget med læderets andel af de samlede produktionsomkostninger. De efterfølgende justeringer af den normale værdi i opadgående retning udgjorde 21,6 % (Kina) og 16,4 % (Vietnam).
(128)
Nogle parter fremførte, at det ikke var rimeligt at foretage justeringer for læderkvaliteten, når man konstaterede, at produktionsomkostningerne i eksportlandene blev forvredet, fordi alle eksportører i disse lande på nær én ikke var blevet indrømmet markedsøkonomisk behandling.
(129)
Dette måtte afvises. Det er korrekt, at markedsøkonomisk behandling også blev afvist, fordi man fandt, at staten udøvede indflydelse på omkostninger/priser. Men som bemærket ovenfor konstaterede man, at læderet var importeret fra lande med markedsøkonomi.
(130)
Nogle parter anførte, at Kommissionen ikke fremlagde de præcise tal, som dannede grundlag for beregningen af justeringen, og som var årsagen til, at læderjusteringen måtte revideres efter den midlertidige fastsættelse.
(131)
Men revisionen af læderjusteringen forklares ovenfor. Desuden fremlagde Kommissionen alle nødvendige oplysninger, som dannede grundlag for de væsentlige fakta og overvejelser, for alle virksomheder, som er berørt af denne procedure. Disse oplysninger udgjorde grundlaget for den planlagte gennemførelse af endelige foranstaltninger.
(132)
Nogle interesserede parter hævdede, at der ikke skulle have været anvendt nogen justering for forskning og udvikling (FoU) på den normale værdi, eftersom de kinesiske og vietnamesiske producenter brugte tilsvarende beløb på FoU.
(133)
Man konstaterede imidlertid, at FoU-omkostningerne hos producenterne i stikprøven fra de berørte lande kun vedrørte produktions-FoU, mens den brasilianske FoU omfattede design og prøver på nye skomodeller, dvs. at denne form for FoU er anderledes, og derfor anses det for nødvendigt at fastholde denne justering.
(134)
En anden part hævdede ligeledes, at der burde foretages en justering for at tage hensyn til, at overskuddet på salg til producenter af originalt udstyr (OEM) genererer et mindre overskud end andre former for salg.
(135)
Men denne påstand blev ikke understøttet af resultaterne af undersøgelserne af de brasilianske virksomheder, hvor der ikke var tale om sådanne forskelle. Desuden tages der allerede højde for forskellen mellem salg til OEM og salg under egne mærker i den foretagne justering med henblik på at tage højde for forskelle i FoU-omkostninger. Påstanden blev derfor afvist.
(136)
Det bemærkes endvidere, at det var nødvendigt med en justering vedrørende børnesko. Ingen af de brasilianske producenter fremstillede børnesko. Ud fra f.eks. Eurostats importdata ses det, at børnesko generelt er billigere end voksensko. Dette kan tilskrives børneskoenes mindre størrelse, hvilket betyder, at der medgår mindre materialemængder ved fremstillingen. Dermed blev der foretaget en justering på grundlag af de forholdsmæssige prisforskelle mellem børnesko og voksensko, der sælges af Fællesskabets erhvervsgren. Justeringen udgør 33,2 % af den normale værdi.
(137)
Nogle parter hævdede, at denne justering ikke var blevet forklaret tilstrækkeligt. Det blev desuden anført, at den eneste faktor, der kan begrunde prisforskellen, er forskellen i størrelse og dermed mængden af anvendte råmaterialer. De pågældende parter mente, at en sådan antagelse var fejlagtig. I den henseende skal det bemærkes, at justeringen med hensyn til børnesko blev forelagt parterne i sin helhed og beskrives ovenfor. Desuden fremlagde de parter, der anså denne justering for fejlagtig, ikke nogen bedre alternativ metode, der kunne anvendes til at sikre sammenligningen af eksportpriser og normale værdier på et retfærdigt grundlag.
(138)
I mangel af yderligere bemærkninger bekræftes konklusionerne i betragtning 131-133 i den midlertidige forordning hermed.
(139)
Nogle parter anførte, at ordningen med produktkontrolnumre ikke gav mulighed for en retfærdig sammenligning. Parterne hævdede navnlig, at den anvendte ordning med produktkontrolnumre var for bred og ikke var baseret på produktspecifikke, fysiske karakteristika. Ifølge disse parter udgjorde dette angiveligt en overtrædelse af artikel 2, stk. 4, i antidumpingaftalen. Man hævdede desuden, at generelle justeringer (for læderkvaliteten) ikke i tilstrækkelig grad kompenserede for denne påståede mangel.
(140)
Disse argumenter måtte afvises. I artikel 2, stk. 4, i antidumpingaftalen og i grundforordningens artikel 2, stk. 10, stilles der ganske rigtig krav om en retfærdig sammenligning. Men disse bestemmelser indeholder ingen nærmere oplysninger vedrørende udformningen af produktkontrolnumre. Der erindres om, at EF længe har anvendt en praksis med at lette sammenligneligheden mellem den pågældende vare og den samme vare ved at benytte produktkontrolnumre, hvorved varen opdeles i typer/modeller i henhold til bestemte træk eller tekniske specifikationer. I dette tilfælde har man taget hensyn til fem sådanne elementer, nemlig fodtøjets stil, forbrugertypen, typen af fodtøj, ydersålens materiale og for. Disse elementer afspejler i tilstrækkelig grad de væsentlige karakteristika ved den pågældende vare. Det bemærkes endvidere, at der hverken i grundforordningen eller i antidumpingaftalen findes noget juridisk krav om at anvende produktkontrolnumre ved antidumpingundersøgelser. I nærværende tilfælde har man i henhold til princippet om retfærdig sammenligning konsekvent anvendt den samme ordning med produktkontrolnumre til at klassificere modeller af den pågældende vare, der fremstilles og sælges af producenter i Fællesskabet, eksportlandene og referencelandet, med henblik på at kunne sammenligne priserne i Fællesskabet, eksportpriser og normale værdier på en retfærdig måde.
(141)
Man fandt desuden, at spørgsmålet om læderkvalitet, som ikke var omfattet af ordningen med produktkontrolnumre, påvirkede priserne og prissammenligneligheden for den pågældende vare. Læder udgør normalt 50 % eller mere af den samlede produktionsomkostning ved en lædersko. Afhængig af typen, kvaliteten og mængden af det anvendte læder kan udgifterne til læder variere betydeligt, men omkostningsforskellene kan tilsvarende aflæses i salgspriserne. Med henblik på at sammenligne den normale værdi med eksportpriserne og til beregningerne af underbud blev der foretaget en hensigtsmæssig justering for forskelle i de fysiske karakteristika i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 10, litra a).
(142)
Andre parter bemærkede store prisforskelle inden for bestemte produktkontrolnumre, hvilket efter deres mening tydede på mangler ved ordningen med produktkontrolnumre.
(143)
Prisforskellene kan skyldes forskellige omstændigheder som markedsfluktuationer, et specifikt prispres i en situation med et stort udbud på markedet osv. samt vilje til at dumpe osv. Det vigtige i forbindelse med anvendelsen af ordningen med produktkontrolnumre er imidlertid, at den anvendes konsekvent for alle de berørte parter. Prisforskelle kan skyldes en række forskellige faktorer såsom mode og markedspsykologi, som ikke nødvendigvis hæmmer sammenligneligheden af produkter inden for de samme produktkontrolnumre. Vigtigere er det, at parterne ikke kunne påvise nogen bedre anvendelig metodologi, der kan lette sammenligneligheden. Som allerede bemærket er der taget hensyn til prisforskelle på grund forskellig læderkvalitet i form af hensigtsmæssige justeringer. Denne påstand måtte derfor afvises.
(144)
Andre parter anførte, at eftersom man havde besluttet at udelukke STAF fra definitionen af den pågældende vare, skulle denne type fodtøj have været identificeret separat gennem ordningen med produktkontrolnumre.
(145)
Da behovet for at udelukke STAF fra definitionen af den pågældende vare ved denne procedure opstod, anvendte man en rimelig og konsekvent metodologi over for alle eksporterende producenter for at udelukke deres respektive STAF-salg fra undersøgelsen. Hensigten om at udelukke STAF fra definitionen af den pågældende vare blev meddelt alle berørte parter længe før offentliggørelsen af de midlertidige konklusioner. Ingen af de eksporterende producenter har efter denne meddelelse eller efter offentliggørelsen af de midlertidige konklusioner fremlagt reviderede data, der kunne give mulighed for en mere korrekt identificering af den pågældende producents STAF-salg på transaktionslisterne. Under disse omstændigheder anses metoden med produktkontrolnumre, som anvendes til at udelukke STAF-salg, for at være rimelig og hensigtsmæssig.
3.5. Dumpingmargen
3.5.1. Generel metode
(146)
Nogle interesserede parter hævdede, at en manglende sondring mellem samarbejdsvillige og ikke-samarbejdsvillige virksomheder giver de ikke-samarbejdsvillige virksomheder en fordel. Men som forklaret i betragtning 139 i den midlertidige forordning var graden af samarbejdsvilje høj, og dermed blev det i overensstemmelse med normal praksis anset for passende at fastsætte dumpingmargenen for ikke-samarbejdsvillige eksporterende producenter til niveauet for den vejede gennemsnitlige dumpingmargen, der blev fastsat for de samarbejdsvillige eksporterende producenter i de berørte lande. I mangel af bemærkninger bekræftes den generelle metode, der blev anvendt til at fastsætte dumpingmargener som beskrevet i betragtning 134-143 i den midlertidige forordning hermed.
3.5.2. Dumpingmargener
a) Folkerepublikken Kina
-
Dumpingmargenen for GS er 9,7 % udtrykt som en procentdel af cif-importprisen, Fællesskabets grænse.
-
Den endelige landsdækkende dumpingmargen udtrykt som en procentdel af cif-importprisen, Fællesskabets grænse, er 28,9 %.
b) Vietnam
-
Den endelige landsdækkende dumpingmargen udtrykt som en procentdel af cif-importprisen, Fællesskabets grænse, er 70,1 %.
E. SKADE
1. ALMINDELIGE OPLYSNINGER
(147)
Som i den midlertidige fase og i lyset af ovenstående endelige konklusioner vedrørende produktdefinitionen er alle tal vedrørende STAF ikke en del af de oplysninger, der analyseres nedenfor. Efter anmodning fra nogle af de eksporterende producenter bekræftes det hermed, at denne udelukkelse også anvendes for såvel importen fra de berørte lande og fra andre tredjelande som for oplysninger vedrørende Fællesskabets erhvervsgren.
(148)
Men i lyset af ovenstående endelige konklusion om, at børnefodtøj skal medtages i definitionen af den pågældende vare, er den endelige analyse af skaden foretaget for hele den pågældende vare, dvs. inklusive børnesko.
2. EF-PRODUKTION
(149)
En sammenslutning af importører gentog sin påstand om, at hvis klagerne, som de påstår kun samler fodtøjskomponenter, der stammer fra lande uden for Fællesskabet, i Fællesskabet, betragtes som EF-producenter, bør importører, der udøver aktiviteter vedrørende design, branding, FoU, ledelse og detailhandel i Fællesskabet, ligeledes betragtes som EF-producenter.
(150)
Denne påstand er allerede behandlet i betragtning 148 i den midlertidige forordning, hvor man konkluderede, at kun virksomheder med produktions-/fremstillingsaktiviteter i Fællesskabet kan betragtes som EF-producenter. De produkter, som importørerne handler med, fremstilles bl.a. i Kina og Vietnam og kan ikke betragtes som havende EF-oprindelse, og disse operatører i Fællesskabet kan derfor ikke betragtes som EF-producenter.
(151)
I mangel af nye oplysninger bekræftes disse konklusioner hermed, og det konkluderes endeligt, at producenterne, som nævnes i betragtning 146 i den midlertidige forordning, står for den samlede EF-produktion i henhold til grundforordningens artikel 4, stk. 1.
3. DEFINITION AF EF-ERHVERVSGRENEN
(152)
Definitionen af EF-erhvervsgrenen blev anfægtet af forskellige eksporterende producenter, importører og en sammenslutning af importører med den begrundelse at virksomheder uden for stikprøven ikke samarbejdede ved undersøgelsen, f.eks. ved at besvare spørgeskemaet om stikprøveudtagning, og at de juridiske krav vedrørende klagens status ikke var opfyldt under hele undersøgelsen. Af disse grunde påstod de, at de 814 klagere ikke juridisk kunne udgøre EF-erhvervsgrenen.
(153)
Der blev også henvist til forskellige af Rådets forordninger, hvor klagende producenter, der ikke samarbejder, er blevet udelukket fra definitionen af EF-erhvervsgrenen.
(154)
I denne henseende bemærkes det, at i henhold til grundforordningens artikel 4, stk. 1, skal betegnelsen EF-erhvervsgrenen fortolkes som omfattende EF-producenter, hvis samlede produktion af de samme varer udgør en betydelig del som defineret i grundforordningens artikel 5, stk. 4. Artikel 5, stk. 4, indeholder en yderligere definition af denne betydelige del, dvs. at de EF-producenter, der udtrykkelig støtter klagen, skal tegne sig for mindst 25 % af den samlede EF-produktion og mere end 50 % af den samlede produktion af den samme vare, som fremstilles af den gruppe af EF-producenter, der hverken udtrykker støtte til eller modsætter sig undersøgelsen.
(155)
I denne sag repræsenterede de klagende EF-producenter mere end 40 % af Fællesskabets produktion, og ifølge ovenstående juridiske krav anses de for at udgøre EF-erhvervsgrenen. Desuden har ingen producenter modsat sig klagen.
(156)
Det er korrekt, at det er normal praksis for institutionerne, at klagende EF-producenter, der ikke har samarbejdet tilfredsstillende i løbet af undersøgelsen, normalt udelukkes fra definitionen af EF-erhvervsgrenen, og at ovennævnte grænser også skal være opfyldt på det tidspunkt, hvor foranstaltningerne vedtages.
(157)
Men i dette tilfælde fandt man, at alle 814 EF-producenter samarbejdede tilfredsstillende ved undersøgelsen. Som det klart beskrives i indledningsmeddelelsen, blev der rent faktisk kun udsendt spørgeskemaer til EF-producenterne i stikprøven, og der kom svar tilbage fra alle. Hvis klagende producenter uden for stikprøven ikke har besvaret spørgeskemaet for producenter i stikprøven, skyldes det ganske enkelt, at de ikke blev bedt om det.
(158)
Det følger af selve stikprøveudtagningens natur, at spørgeskemaer om skade kun udsendes til klagende EF-producenter i stikprøven, og i overensstemmelse med bestemmelserne i grundforordningens artikel 6, stk. 2, skal kun de parter, der modtager et spørgeskema, indsende svar. Påstandene fra de forskellige interesserede parter blev afvist på grundlag af ovenstående, og konklusionerne i betragtning 152 i den midlertidige forordning bekræftes: De 814 klagende EF-producenter, dvs. de stikprøveudvalgte og de øvrige EF-producenter, anses på grundlag af ovenstående at udgøre EF-erhvervsgrenen, jf. grundforordningens artikel 4, stk. 1, og artikel 5, stk. 4. De er i det følgende benævnt »EF-erhvervsgrenen«.
4. EF-FORBRUGET
(159)
En eksportør anfægtede omfanget af EF-forbruget, idet det tilsyneladende er lavere i Europa end i udviklingslandene. Der blev imidlertid ikke fremlagt yderligere dokumentation for denne påstand, og den afvises hermed. I mangel af andre påstande bekræftes hermed den metode, der anvendes til beregning af EF-forbruget.
(160)
Det anslåede EF-forbrug inklusive børnefodtøj udviklede sig som følger:
2001
2002
2003
2004
Undersøgelsesperioden
Forbrug (i 1 000 par)
718 186
646 843
669 686
699 604
714 158
Indeks: 2001 = 100
100
90
93
97
99
Kilde: Eurostat og oplysninger indeholdt i klagen.
(161)
Denne udvikling er sammenlignelig med det forbrug, som blev beregnet i den midlertidige fase, dvs. eksklusive børnefodtøj.
5. IMPORTEN FRA DE BERØRTE LANDE
5.1. Kumulativ vurdering af virkningerne af den pågældende dumpingimport
(162)
Nedenstående tabel viser importmængde, markedsandele og gennemsnitlige enhedspriser for begge de berørte lande hver for sig, inklusive børnefodtøj:
2001
2002
2003
2004
Undersøgelsesperioden
Kina (i 1 000 par)
15 571
14 616
25 810
30 662
63 044
Indeks: 2001 = 100
100
94
166
197
405
Markedsandele
2,2 %
2,3 %
3,9 %
4,4 %
8,8 %
Vietnam (i 1 000 par)
51 414
59 898
83 334
103 177
102 604
Indeks: 2001 = 100
100
117
162
201
200
Markedsandele
7,2 %
9,3 %
12,4 %
14,7 %
14,4 %
2001
2002
2003
2004
Undersøgelsesperioden
Kina EUR/par
11,6
11,3
8,6
7,3
7,2
Indeks: 2001 = 100
100
97
74
63
62
Vietnam EUR/par
11,9
11,2
9,9
9,3
9,2
Indeks: 2001 = 100
100
94
83
78
78
(163)
Nogle interesserede parter hævdede, at den kumulative vurdering ikke er velbegrundet. Denne påstand er baseret på det forhold, at tendenserne for importmængde og priser er forskellige for Kina og Vietnam. Man hævdede endvidere, at Vietnam er et af verdens fattigste lande og er omfattet af Det generelle toldpræferencesystem (GSP), og at landet derfor ikke bør kumuleres med Kina i forbindelse med vurderingen af skaden.
(164)
Den første påstand er allerede fremført tidligere og behandles i den midlertidige forordning. Mere specifikt vedrørende importtendenser og priser viste tabellen i betragtning 160 i den midlertidige forordning klart, at disse tendenser følger de samme mønstre. Det bemærkes ligeledes, at medtagelsen af børnefodtøj ikke ændrer ved disse tendenser. Under alle omstændigheder, og ud over disse importtendenser, fremføres der i den midlertidige forordning forskellige årsager til, at den kumulative vurdering er hensigtsmæssig i lyset af konkurrencesituationen mellem importerede varer og de samme EF-varer. Dette skyldes f.eks., at importprodukter er ens med hensyn til deres grundlæggende karakteristika, er substituerbare set fra forbrugerens synspunkt og distribueres via de samme distributionskanaler.
(165)
For Vietnams vedkommende findes der ingen bestemmelser i grundforordningen om, at et af de lande, der samtidig er genstand for antidumpingundersøgelser, ikke skal kumuleres på grund af dets overordnede økonomiske situation. En sådan tolkning vil nærmere bestemt heller ikke være i overensstemmelse med formålet med bestemmelserne om kumulering, hvor der fokuseres på, hvorvidt importen fra forskellige kilder konkurrerer med hinanden og med det samme EF-produkt. Med andre ord har de handlede produkters karakteristika betydning, men ikke situationen i det land, hvorfra importen kommer. Situationen i eksportlandet skal behandles i overensstemmelse med bestemmelserne i artikel 15 i antidumpingaftalen og grundforordningen, men ikke i sammenhæng med kumulering. Derfor blev dette krav afvist.
(166)
En sammenslutning af importører hævdede ligeledes, at kumuleringen ikke er begrundet, fordi produktmikset for de to lande ikke er ens. I den forbindelse er holdningen, at selv om der kan være tale om visse forskelle i produktmikset mellem de to lande, er der stadig en høj grad af overlapning, og dermed er holdningen, at den pågældende vare med oprindelse i Kina og i Vietnam overordnet set konkurrerer mod hinanden. Der henvises ligeledes til ovenstående konklusioner om, at alle typer af den pågældende vare bør betragtes som et enkelt produkt i forbindelse med denne procedure, og at alle typer af læderfodtøj, der fremstilles og sælges af EF-erhvervsgrenen, er de samme som dem, der eksporteres fra de berørte lande til Fællesskabet. Derfor blev dette argument afvist.
(167)
På grundlag af de midlertidige resultater i betragtning 156-162 i den midlertidige forordning og ovenstående konkluderes det hermed endeligt, at alle betingelser for kumulering som anført i grundforordningens artikel 3, stk. 4, er underlagt markedsøkonomisk behandling, og at virkningen af dumpingimporten med oprindelse i de berørte lande derfor bør vurderes samlet i forbindelse med skadesanalysen.
5.2. Mængde, markedsandel og prisudvikling for den pågældende dumpingimport
a) Mængde og priser
(168)
Nedenstående tabel viser udviklingen i importmængde og markedsandele for den pågældende vare med oprindelse i de berørte lande, inklusive børnefodtøj.
2001
2002
2003
2004
Undersøgelsesperioden
Import (i 1 000 par)
66 986
74 514
109 144
133 840
165 648
Indeks: 2001 = 100
100
111
163
200
247
Markedsandel
9,3 %
11,5 %
16,3 %
19,1 %
23,2 %
Kilde: Eurostat.
(169)
Tendenser og absolutte tal kan sammenlignes med resultaterne i den midlertidige fase: Importmængden blev mere end fordoblet, og markedsandelen steg betydeligt fra 9,3 % i 2001 til 23,2 % i undersøgelsesperioden. Det skal bemærkes, at der er tale om en betydelig overlapning mellem 2004 og undersøgelsesperioden (april 2004 til marts 2005), og ovenstående tabel viser derfor, at importen var stigende i første kvartal af 2005. Som det fremgår af ovenstående tabel, skyldes dette navnlig udviklingen i importen fra Kina.
(170)
Importpriserne, inklusive børnefodtøj, faldt med næsten 30 % i løbet af den pågældende periode, hvilket svarer til resultaterne i den midlertidige fase.
2001
2002
2003
2004
Undersøgelsesperioden
EUR/par
11,8
11,2
9,6
8,8
8,5
Indeks: 2001 = 100
100
95
81
74
72
Kilde: Eurostat.
(171)
Nogle importører hævdede, at faldet i importpriserne kan forklares med ændringer i produktmikset. Dette blev imidlertid ikke dokumenteret og kunne heller ikke bekræftes gennem undersøgelsen. Kravet blev derfor afvist.
b) Bemærkninger fra de interesserede parter
(172)
Nogle af de interesserede parter hævdede, at grundforordningens artikel 3, stk. 2, var blevet overtrådt, idet Kommissionen ikke havde foretaget en objektiv undersøgelse af mængder og priser for dumpingimporten. De begrundede deres påstand med, at eksterne faktorer såsom ophævelsen af importkontingentet, kursudviklingen, påståede ændringer i produktmikset og modens udvikling ikke var taget i betragtning ved undersøgelsen af importtendenserne.
(173)
Særligt hvad angår ophævelsen af kontingentet er denne påstand allerede behandlet i betragtning 165 i den midlertidige forordning. Det erkendes, at ophævelsen af kontingentet til en vis grad havde forstærket importtendenserne. Dette skal imidlertid også ses i lyset af, at kun to berørte lande blev direkte berørt af denne kvantitative begrænsning, og at import fra Vietnam også udviste en stigende tendens, at ikke alle de undersøgte varetyper var omfattet af kontingentet og endelig, at den fuldstændige liberalisering af importen fandt sted den 1. januar 2005, hvilket betød, at undersøgelsesperioden (april 2004 til marts 2005) kun delvis blev berørt.
(174)
Mere generelt hedder det i grundforordningens artikel 3, stk. 3, at skadesanalysen specifikt omfatter spørgsmålet om, hvorvidt der har været tale om en betydelig stigning i dumpingimporten, og hvorvidt der er sket en betydelig underbydning på prisområdet, eller hvorvidt virkningen af dumpingimporten er, at priserne på anden måde trykkes nedad i betydelig grad eller hindrer prisstigninger, der ellers ville være gennemført.
(175)
På grundlag af dette må det sluttes, at ovennævnte påstande tager sigte på årsagssammenhængen. Desuden indeholder grundforordningens artikel 3, stk. 3, ikke noget specifikt juridisk krav om, at der skal fremlægges entydige beviser for årsagerne til, at dumpingimporten er vokset i omgang, og at de tilsvarende priser er faldet. Påstanden om, at der bør tages hensyn til eksterne faktorer ved undersøgelsen af dumpingimporten, blev derfor afvist.
5.3. Underbud
(176)
Der indkom forskellige bemærkninger vedrørende beregningerne af underbud. Disse påstande blev analyseret nøje, og de nødvendige ændringer af beregningerne er blevet foretaget, når dette har været begrundet og underbygget af faktuelle beviser.
(177)
Der erindres om, at der blev foretaget justeringer af importprisen i den midlertidige fase, som afspejlede de skønnede omkostninger, som skal afholdes af importører i Fællesskabet, såsom design, udvælgelse af råmaterialer osv., og som ellers ikke ville blive afspejlet i importprisen. Forskellige importører anfægtede denne justering. Der blev foretaget en skønsmæssig justering på 15 % i den midlertidige fase.
(178)
Sammenslutningen, der repræsenterer EF-erhvervsgrenen, anfægtede imidlertid denne justering og mere specifikt omfanget af den foretagne justering. Selv om de erkendte, at visse omkostninger rent faktisk påløber på importørniveauet, anfægtede sammenslutningen, at alle importører skal afholde sådanne omkostninger. De hævdede desuden, at omfanget af justeringen kan være velbegrundet for STAF-importører (der har store FoU-udgifter) men eftersom denne type af fodtøj er udelukket fra proceduren, burde justeringens størrelse revideres i nedadgående retning.
(179)
Denne påstand er blevet undersøgt nøje, og man er nået frem til følgende konklusioner. For det første var selve justeringen et ønske fra mange importører og blev ikke principielt anfægtet af EF-erhvervsgrenen.
(180)
Hvad angår justeringens omfang skal det bemærkes, at selv om mange importører rent faktisk anmodede om en sådan justering, fremsendte kun en enkelt importør, som også var genstand for et kontrolbesøg, detaljerede oplysninger om dette. De øvrige importører af den pågældende vare kunne ikke støtte påstanden om, at omfanget af deres FoU-udgifter nåede niveauet for justeringen, der blev gennemført i den midlertidige fase. Der skal bemærkes, at nogle importører, som var genstand for kontrolbesøg, hovedsagelig handlede med STAF. Eftersom STAF nu endeligt er udelukket fra produktdefinitionen, var tallene for disse ikke relevante i forbindelse med justeringen.
(181)
I den endelige fase er omfanget af justeringen som følge af manglende begrundede krav fra langt størstedelen af importørerne (uanset, om de er genstand for kontrolbesøg eller ej) revideret i nedadgående retning og skønnet ud fra de eneste dokumenterede oplysninger, der blev stillet til rådighed i løbet af undersøgelsen.
(182)
På grundlag af ovenstående er de reviderede underbudsmargener for de enkelte lande udtrykt som en procentdel af EF-erhvervsgrenens priser som følger:
Land
Prisunderbud
Kina
Af vejet gennemsnit 13,5 %
Vietnam
Af vejet gennemsnit 15,9 %
6. SÆRLIGE FORHOLD FOR FÆLLESSKABETS FODTØJSINDUSTRI
(183)
Den midlertidige forordning indeholder visse oplysninger om særlige forhold for Fællesskabets fodtøjsindustri. Forskellige interesserede parter hævdede, at der ikke burde tages hensyn til sådanne oplysninger, for de enten ikke er pålidelige, eller fordi de ikke udelukkende vedrører situationen for EF-erhvervsgrenen, og dermed savner et retsgrundlag.
(184)
I den henseende skal det præciseres, at oplysningerne i betragtning 169-173 i den midlertidige forordning kun blev fremsat som vejledende oplysninger med henblik på at opnå en bedre forståelse af Fællesskabets fodtøjsindustri. Det skal imidlertid bemærkes, at resultaterne vedrørende skade drejer sig om EF-erhvervsgrenen som defineret ovenfor, og at der ikke vil blive henvist yderligere til disse oplysninger i skadesanalysen.
7. EF-ERHVERVSGRENENS SITUATION
7.1. Indledende bemærkninger
(185)
Som nævnt ovenfor omfattede skadesanalysen i den endelige fase oplysninger vedrørende børnefodtøj.
(186)
Som nævnt i betragtning 175 i den midlertidige forordning og i henhold til sædvanlig praksis er skadesindikatorerne beregnet enten på makroøkonomisk niveau (baseret på oplysninger for hele EF-erhvervsgrenen) eller på mikroøkonomisk niveau (baseret på oplysninger fra virksomhederne i stikprøven). Af hensyn til sammenhængen beregnes skadesindikatorerne kun på et af de to niveauer, men ikke på begge.
7.2. Makroøkonomiske indikatorer
2001
2002
2003
2004
Undersøgelsesperioden
Produktion (i 1 000 par)
266 931
218 498
206 246
189 341
175 764
Indeks: 2001 = 100
100
82
77
71
66
Kilde: Oplysninger indsamlet i løbet af undersøgelsen.
(187)
Produktionsmængden i den samlede EF-erhvervsgren faldt fra 267 mio. par sko i 2001 til 176 mio. par sko i undersøgelsesperioden. Det svarer til et fald på mere end 30 %.
(188)
Selv om en fabrik i teorien er beregnet på at opfylde et bestemt produktionsniveau, vil dette niveau i høj grad afhænge af antallet af ansatte på fabrikken. Som nævnt ovenfor er størstedelen af skofremstillingsprocessen arbejdskraftintensiv. Den bedste metode til at måle kapaciteten er under disse forhold med et fast antal virksomheder at undersøge antallet af ansatte i disse virksomheder. Der henvises derfor til nedenstående tabel, der viser udviklingen i beskæftigelsen.
(189)
Eftersom beskæftigelsen (og dermed kapaciteten) generelt faldt i lighed med produktionen, forblev kapacitetsudnyttelsen i det store og hele uændret gennem hele perioden.
2001
2002
2003
2004
Undersøgelsesperioden
Salg (i 1 000 par)
190 134
150 389
145 087
133 127
126 555
Indeks: 2001 = 100
100
79
76
70
67
Markedsandele
26,5 %
23,2 %
21,7 %
19,0 %
17,7 %
Kilde: Oplysninger indsamlet i løbet af undersøgelsen.
(190)
Fordi der kun ordreproduceres, fulgte EF-erhvervsgrenens salgsmængde en faldende tendens svarende til produktionens udvikling. Antallet af par sko, der blev solgt på EF-markedet, faldt med over 60 mio. mellem 2001 og undersøgelsesperioden, dvs. med 33 %.
(191)
I markedsandele svarer dette til et tab på over 9 procentpoint. EF-erhvervsgrenens markedsandele faldt fra 26,5 % i 2001 til 17,7 % i undersøgelsesperioden.
2001
2002
2003
2004
Undersøgelsesperioden
Ansatte i alt
84 736
69 361
66 425
61 640
57 047
Indeks: 2001 = 100
100
82
78
73
67
Kilde: Oplysninger indsamlet i løbet af undersøgelsen.
(192)
Beskæftigelsen faldt dramatisk i hele den pågældende periode. Over 27 000 arbejdspladser gik tabt inden for EF-erhvervsgrenen, hvilket svarer til et fald på 33 % i undersøgelsesperioden sammenlignet med situationen i 2001.
2001
2002
2003
2004
Undersøgelsesperioden
Produktivitet
3 150
3 150
3 105
3 072
3 081
Indeks 2001 = 100
100
100
99
98
98
Kilde: Oplysninger indsamlet i løbet af undersøgelsen.
(193)
Produktiviteten blev fastsat ved at dividere produktionsmængden med EF-erhvervsgrenens arbejdsstyrke, som angivet i ovenstående tabeller. EF-erhvervsgrenens produktivitet forblev på dette grundlag forholdsvis stabil i den pågældende periode.
(194)
I mangel af nye og dokumenterede oplysninger eller argumenter i denne sammenhæng bekræftes betragtning 183 og 184 i den midlertidige forordning hermed.
(195)
Der erindres om, at der blev i februar 1998 indført antidumpingforanstaltninger mod importen af visse typer fodtøj med overdel af læder eller plast fra Kina, Indonesien eller Thailand. Disse foranstaltningers anvendelsesområde er sammenfaldende med de varer, der er omfattet af nærværende undersøgelse. Der blev efter offentliggørelse af en meddelelse om det forestående udløb af foranstaltningerne ikke modtaget nogen anmodning om fornyet undersøgelse, og foranstaltningerne udløb således i marts 2003. I den midlertidige forordning konkluderede man, at da der ikke blev indgivet nogen anmodning om genoptagelse af undersøgelsen, havde EF-erhvervsgrenen på dette tidspunkt genrejst sig efter virkningerne af den tidligere dumping.
(196)
Dette blev imidlertid anfægtet af EF-erhvervsgrenen med den begrundelse, at den manglende anmodning om genoptagelse af undersøgelsen ikke skyldes, at erhvervsgrenen havde genrejst sig efter skadevirkningerne af dumpingen, men snarere at de gennemførte foranstaltninger ikke var tilstrækkeligt effektive. Den hævdede, at i modsætning til ordlyden i den midlertidige forordning, kunne der ikke ske nogen tilfredsstillende genrejsning af EF-erhvervsgrenens økonomiske situation, fordi de daværende foranstaltninger ikke var tilstrækkeligt effektive til at fjerne skadevirkningerne. Desuden udviklede importen fra de berørte lande i denne procedure sig betydeligt i perioden 2001 til 2003.
(197)
EF-erhvervsgrenen fremlagde imidlertid ikke tilstrækkelig dokumentation for, at den led betydelig skade i perioden 2001 til 2003, og de tidligere foranstaltningers påståede manglende effektivitet kunne have været behandlet ved en midtvejsrevision, hvilket man ikke havde anmodet om.
(198)
Denne påstand blev dermed afvist, og den midlertidige konklusion om, at erhvervsgrenen havde genrejst sig efter tidligere dumping, bekræftes således i denne endelige fase, dvs. at EF-erhvervsgrenen frem til 2003 endnu ikke havde lidt betydelig skade. Det skal imidlertid bemærkes, at dette skete fra og med 2004.
7.3. Mikroøkonomiske indikatorer
2001
2002
2003
2004
Undersøgelsesperioden
i 1 000 par
2 188
2 488
2 603
2 784
2 503
Indeks: 2001 = 100
100
114
119
127
114
Kilde: Kontrollerede besvarelser af spørgeskemaet.
(199)
Som allerede nævnt vurderes lagerbeholdningerne kun at have en mindre indflydelse på EF-erhvervsgrenens situation med henblik på fastsættelsen af skade, eftersom der kun ordreproduceres. I teorien føres der således ikke lager, og de eneste lagerbeholdninger skyldes ordrer, der endnu ikke er blevet leveret og/eller faktureret. Lagerbeholdningerne steg således i perioden fra 2001 til 2004, nemlig med 27 %, hvorefter de faldt i slutningen af undersøgelsesperioden. Faldet i løbet af undersøgelsesperioden skal ligeledes ses på baggrund af, at sektoren er sæsonbetinget. Det forventes således, at lagerbeholdningerne er højere i december end i slutningen af første kvartal, dvs. i dette tilfælde i slutningen af undersøgelsesperioden.
2001
2002
2003
2004
Undersøgelsesperioden
EUR/par sko
19,7
19,3
18,5
18,6
18,2
Indeks: 2001 = 100
100
98
94
95
92,5
Kilde: Kontrollerede besvarelser af spørgeskemaet.
(200)
Den gennemsnitlige enhedssalgspris faldt støt i løbet af den pågældende periode. Der var således et samlet fald på 7,5 %. Pristrykket på EF-erhvervsgrenen kan forekomme at være begrænset, især sammenlignet med faldet i dumpingimportprisen på 30 % i den pågældende periode. Det skal imidlertid ses på den baggrund, at fodtøj kun ordreproduceres, hvorfor nye ordrer kun udføres, hvis det tilsvarende prisniveau gør det muligt i det mindste at sikre en nulpunktsomsætning. Der henvises i denne henseende til nedenstående tabel, der viser, at EF-erhvervsgrenen i løbet af undersøgelsesperioden ikke kunne sænke sine priser yderligere uden at lide tab.
2001
2002
2003
2004
Undersøgelsesperioden
Likviditet (i 1 000 EUR)
13 943
10 756
8 575
10 038
4 722
Indeks: 2001 = 100
100
77
61
72
34
Fortjeneste i % af nettoomsætningen
1,6 %
1,8 %
0,2 %
1,8 %
0,5 %
Investeringsafkast
6,1 %
7,3 %
1,0 %
8,2 %
2,3 %
Kilde: Kontrollerede besvarelser af spørgeskemaet.
(201)
Ovenstående afkastindikatorer bekræfter billedet i betragtning 190 i den midlertidige forordning og viser en tydelig svækkelse af virksomhedernes økonomiske situation i den pågældende periode. Der erindres om, at den generelle forringelse var særligt tydelig i undersøgelsesperioden, og der var en betydelig negativ udvikling i første kvartal af 2005, dvs. sidste kvartal af undersøgelsesperioden. Den allerede lave rentabilitet i begyndelsen af den pågældende periode faldt yderligere dramatisk.
(202)
I mangel af nye og dokumenterede oplysninger eller argumenter i denne sammenhæng bekræftes betragtning 191, 192 og 193 i den midlertidige forordning hermed.
(203)
Det overordnede fortjenstniveau forblev lavt i den pågældende periode og understreger den finansielle sårbarhed hos SMV'erne. Som beskrevet nedenfor er det opnåede overskud i den pågældende periode og navnlig i undersøgelsesperioden langt under det sædvanlige overskudsniveau, som erhvervsgrenen kunne opnå under normale omstændigheder.
(204)
Det fremgik af undersøgelsen, at kapitalbehovet hos en række EF-producenter påvirkes negativt af deres vanskelige økonomiske situation. Dette understreges af udviklingen af deres individuelle fortjenstniveau og især forringelsen af deres likviditet. Som allerede nævnt er de små og mellemstore virksomheder ikke altid i stand til at yde tilstrækkelige bankgarantier, og de kan således have svært ved at afholde de betydelige udgifter, der kan opstå som følge af en vanskelig økonomisk situation.
2001
2002
2003
2004
Undersøgelsesperioden
i 1 000 EUR
8 836
11 184
6 522
4 403
4 028
Indeks: 2001 = 100
100
127
74
50
46
Kilde: Kontrollerede besvarelser af spørgeskemaet.
(205)
Tendensen vedrørende investeringer som beskrevet i betragtning 194 i den midlertidige forordning bekræftes af tendenserne i ovenstående tabel. Virksomhedernes investeringer faldt med over 50 % i perioden fra 2001 til undersøgelsesperioden. Faldet i investeringerne skal ses i lyset af forværringen af de stikprøveudvalgte EF-producenters økonomiske situation.
2001
2002
2003
2004
Undersøgelsesperioden
Gns. lønninger og andet vederlag pr. person (EUR)
14 602
15 933
18 021
17 610
17 822
Indeks: 2001 = 100
100
109
123
121
122
Kilde: Kontrollerede besvarelser af spørgeskemaet.
(206)
Tendenserne i betragtning 196 i den midlertidige forordning vedrørende lønninger bekræftes i ovenstående tabel. I mangel af nye oplysninger bekræftes disse tendenser.
7.4. Påstande fra de interesserede parter
(207)
Adskillige eksporterende producenter hævdede, at overskudsmargenen for EF-erhvervsgrenen var en vigtig indikator for omfanget af skaden på Fællesskabet. Man påstod navnlig, at eftersom overskudsmargenen, der blev anvendt i den midlertidige fase med henblik på at fastsætte skadestærsklerne (dvs. 2 % - se betragtning 284 i den midlertidige forordning), var i overensstemmelse med det, som nogle af de enkelte virksomheder i stikprøven havde opnået, viste dette, at de ikke havde lidt skade med hensyn til denne indikator.
(208)
Dette er ikke længere relevant, idet overskudsmargenen efter yderligere analyse som beskrevet i betragtning 292, blev ændret til 6 %, hvorved den er en mere korrekt afspejling af den mulige overskudsmargen for Fællesskabets fodtøjsproducenter, når der ikke er tale om skadelig dumping. På grundlag af dette er EF-erhvervsgrenens rentabilitet klart faldet i den pågældende periode og under alle omstændigheder faldt rentabiliteten helt ned til 0,5 % i undersøgelsesperioden. Desuden foretages skadesanalysen for EF-erhvervsgrenen eller på en stikprøve af denne, og dermed ikke i de enkelte virksomheder, der medtaget i definitionen af EF-erhvervsgrenen.
(209)
Forskellige interesserede parter anførte, at de anvendte indikatorer ved skadesanalysen hverken var pålidelige eller hensigtsmæssige. De påstod, at de økonomiske indikatorer ikke var kontrolleret og ikke var pålidelige, eftersom de - ved et påstået manglende samarbejde - ikke ville henvise til en gyldig EF-erhvervsgren. De mikroøkonomiske indikatorer hævdedes ikke at være repræsentative i lyset af stikprøvens begrænsede størrelse. Endelig henviste man til de forskellige tendenser, der kunne iagttages for skadesindikatorerne på makro- og mikroøkonomisk plan.
(210)
For det første med hensyn til påstanden om, at de makroøkonomiske indikatorer ikke var kontrolleret, erindres der om, at i henhold til grundforordningen overlades kontrolbesøg til Kommissionens skøn, og der foreligger således ikke nogen juridisk forpligtelse til at gennemføre kontrolbesøg. Det hedder blot i grundforordningens artikel 16, at Kommissionen skal udføre kontrolbesøg, når den finder det passende. Kravet blev derfor afvist. Desuden blev disse faktorer, hvor det var muligt, krydskontrolleret med de generelle oplysninger fra de relevante nationale fodtøjssammenslutninger i Fællesskabet.
(211)
For det andet blev påstandene vedrørende disse elementer også forkastet i lyset af ovenstående konklusion om EF-erhvervsgrenens og stikprøvens repræsentativitet. Som skitseret ovenfor blev der desuden af hensyn til følgerne kun udarbejdet et sæt skadesindikatorer i forbindelse med de endelige konklusioner, enten makro- eller mikroøkonomiske indikatorer. Endelig bemærkes det, at selv om de tendenser, der blev konstateret på både mikro- og makroøkonomisk niveau ikke altid udviser præcis den samme udvikling, er der ikke desto mindre heller ikke tale om forskellige tendenser i nogen betydelig grad.
(212)
Endelig hævdede de interesserede parter ligeledes, at ikke alle skadesfaktorer er tegn på skade og mere specifikt, at der ikke kan konstateres skader for de enkelte virksomheder i stikprøven. De første påstande må afvises med den begrundelse, at ingen af skadesindikatorerne ifølge grundforordningen nødvendigvis giver nogen definitiv vejledning. Hvad angår påstanden om, at visse producenters situation ikke tyder på skade, skal det understreges, at dette ikke er relevant, eftersom skadesanalysen i henhold til grundforordningens artikel 3, stk. 1, foretages for EF-erhvervsgrenen eller på en stikprøve af denne, og dermed ikke i de enkelte virksomheder, der er medtaget i definitionen af EF-erhvervsgrenen.
8. KONKLUSION OM SKADE
(213)
Det følger af ovenstående, at den midlertidige konklusion om, at EF-erhvervsgrenen har lidt væsentlig skade i henhold til betydningen i grundforordningens artikel 3, stk. 5, hermed bekræftes.
(214)
Det bekræftes mere specifikt, at for de makroøkonomiske indikatorer, dvs. for EF-erhvervsgrenen overordnet set, viste skaden sig ved faldende salgsmængder og markedsandele. Eftersom fodtøj fremstilles efter ordre, havde dette også direkte negative virkninger på produktionsniveauet og beskæftigelsen i Fællesskabet.
(215)
Det bekræftes ligeledes, at situationen også hovedsagelig er skadelig på det mikroøkonomiske plan. Virksomhederne i stikprøven har f.eks. nået det lavest mulige fortjenstniveau i løbet af 2003, hvilket imidlertid til dels kan forklares ved deres forholdsvis udtalte tidligere investeringspraksis (afskrivningernes indvirkning på rentabiliteten). Men fortjenstniveauet faldt betydeligt, selv på trods af et kraftigt fald i investeringerne og lå rent faktisk i undersøgelsesperioden på det laveste niveau i den pågældende periode med undtagelse af 2003, dvs. langt fra et acceptabelt niveau og i mangel af andre forklarende faktorer såsom store investeringer på et tidligere tidspunkt helt klart væsentligt skadevoldende. Likviditetsudviklingen fulgte en tilsvarende farlig nedadgående tendens og nåede sit laveste niveau i undersøgelsesperioden, et niveau, der kun kan beskrives som væsentligt skadevoldende. De stikprøveudvalgte virksomheder var i undersøgelsesperioden ikke længere i stand til at sænke deres priser uden at lide tab. I forholdsvis små og mellemstore virksomheder kan man ikke køre med tab i længere perioder uden at blive tvunget til at lukke. Generelt har EF-erhvervsgrenen siden 2004 helt klart lidt væsentlig skade, selv om situationen før 2004 kun kan betegnes som skadelig.
F. ÅRSAGSSAMMENHÆNG
1. VIRKNINGERNE AF DUMPINGIMPORTEN
(216)
Markedsandelen for EF-erhvervsgrenen og for de berørte lande, inklusive børnefodtøj, udviklede sig som følger:
2001
2002
2003
2004
Undersøgelsesperioden
Berørte lande
9,3 %
11,5 %
16,3 %
19,1 %
23,2 %
EF-erhvervsgrenen
26,5 %
23,2 %
21,7 %
19,0 %
17,7 %
(217)
Nogle interesserede parter anfægtede Kommissionens konklusion om, at der var tale om et tilstrækkeligt tidsmæssigt sammenfald mellem dumpingimportens stigende markedsandel og faldet i EF-erhvervsgrenens markedsandel. De påpegede, at når importen fra Kina og Vietnam havde de største stigninger i markedsandele, oplevede EF-erhvervsgrenen mindre fald i sin markedsandel og omvendt. Det hævdes ligeledes, at klagernes markedsandel ikke var blevet overtaget af de berørte lande, navnlig når man undersøger udviklingen i andre tredjelandes markedsandele.
(218)
En sammenslutning af importører hævdede endvidere, at dumpingimporten fra de berørte lande ikke forårsagede skade på EF-erhvervsgrenen, eftersom det importerede fodtøj ikke konkurrerer med fodtøj fremstillet i Fællesskabet.
(219)
Med hensyn til det tidsmæssige sammenfald er der i forbindelse med analysen af årsagssammenhæng ikke noget krav om en perfekt korrelation mellem udviklingen i dumpingimporten og situationen for EF-erhvervsgrenen. Det er en fast og juridisk anerkendt praksis, at et simpelt sammenfald som i det foreliggende tilfælde mellem en stigende dumpingimport i betydelige mængder, som underbyder EF-erhvervsgrenens priser, og en stadigt mere usikker situation for EF-erhvervsgrenen er en tydelig indikator for årsagssammenhæng. I det foreliggende tilfælde, og som det klart slås fast i betragtning 203-209 i den midlertidige forordning, er der unægtelig tale om et sådant tidsmæssigt sammenfald. Desuden er sammenfaldet vedrørende skiftet i markedsandele fra 2003 til 2004 endda næsten symmetrisk. Det forhold, at den voksende markedsandel for dumpingimporten lejlighedsvis var højere end tabet af markedsandele hos EF-erhvervsgrenen, indikerer blot, at stigningen i dumpingimporten ikke blot skete på bekostning af EF-erhvervsgrenen, men også på bekostning af andre aktører på Fællesskabets marked.
(220)
Påstanden om, at importeret fodtøj ikke konkurrerede med fodtøj fremstillet i Fællesskabet, blev også afvist på grundlag af ovenstående konklusion vedrørende definitionen af den pågældende vare og af samme vare, dvs. at fodtøj importeret fra de berørte lande konkurrerer på alle niveauer, dvs. alle linjer og alle typer, med fodtøj, der fremstilles og sælges af EF-erhvervsgrenen, og at deres salgskanaler overordnet set er identiske. Undersøgelsen har desuden klart påvist, at EF-producenter og eksportører konkurrerer om salget på Fællesskabets marked.
(221)
I mangel af yderligere bemærkninger bekræftes konklusionerne i betragtning 209 i den midlertidige forordning hermed: Dumpingimporten spillede en afgørende rolle for den væsentlige skade, som EF-erhvervsgrenen har lidt.
2. VIRKNINGERNE AF ANDRE FAKTORER
2.1. Bemærkninger fra de interesserede parter
(222)
Efter gennemførelsen af de midlertidige foranstaltninger hævdede forskellige interesserede parter, at den væsentlige skade skyldtes andre faktorer. Disse parter henviste til påstande, der allerede er fremført på et tidligere tidspunkt, og som behandles udtømmende i den midlertidige forordning. Disse påstande vedrørte mere specifikt EF-erhvervsgrenens eksportresultater, importen fra andre tredjelande, virkningen af ophævelsen af kontingentet på eksport fra Kina, virkningen af valutakursudsving, udflytningen af Fællesskabets producenter og den påståede strukturelt betingede manglende konkurrenceevne hos EF-erhvervsgrenen. Der fremkom imidlertid ingen nye oplysninger, og derfor præciseres/udbygges hovedkonklusionerne i den midlertidige forordning nedenfor, hvor det er påkrævet.
2.2. EF-erhvervsgrenens eksportresultater
(223)
Nogle interesserede parter gentog deres påstande om, at den dårlige økonomiske situation for Fællesskabets fodtøjsindustri skyldes en forringelse af dens eksportresultater.
(224)
I denne henseende bemærkes det, at enhver eventuel forringelse af eksportresultaterne ikke har nogen indvirkning på de fleste af de indikatorer, der analyseres ovenfor, såsom salgsmængde, markedsandele og pristryk, eftersom sådanne faktorer er konstateret på baggrund af salget i Fællesskabet. Produktionstallene blev fremlagt samlet, idet der ikke er mulighed for at foretage en sondring mellem varer beregnet til Fællesskabets marked og markeder uden for Fællesskabet. Eftersom fodtøj fremstilles efter ordre, vil enhver nedgang i salget nødvendigvis give sig udslag i et tilsvarende fald i produktionen, og eftersom langt størstedelen af produktionen er beregnet til salg på Fællesskabets marked, bekræftes den midlertidige konklusion om, at størstedelen af faldet i produktionen skyldes skade forvoldt på Fællesskabets marked.
(225)
I den pågældende periode svarede faldet i salgsmængden på Fællesskabets marked (- 34 %) til faldet i produktionen i samme periode (- 33 %).
(226)
Påstanden blev derfor afvist, og det konkluderes endeligt, at EF-erhvervsgrenens eksportresultater ikke forvoldte nogen væsentlig skade.
2.3. Import fra andre tredjelande
(227)
Importen fra tredjelande, inklusive børnefodtøj, udviklede sig som følger:
Markedsandele
2001
2002
2003
2004
Undersøgelsesperioden
Variation fra 2001 til undersøgelsesperioden (i procentpoint)
Rumænien
5,7 %
7,1 %
7,5 %
7,0 %
6,9 %
+1,2
Indien
3,6 %
4,5 %
4,9 %
5,9 %
5,7 %
+2,1
Indonesien
2,7 %
2,4 %
2,0 %
2,0 %
2,0 %
-0,7
Brasilien
1,2 %
1,4 %
1,7 %
2,2 %
2,5 %
+1,3
Macao
1,2 %
1,7 %
2,2 %
3,2 %
2,4 %
+1,2
Thailand
1,0 %
1,0 %
1,2 %
1,3 %
1,3 %
+0,3
Andre lande
9,0 %
10,7 %
10,9 %
12,5 %
11,5 %
+2,5
Gennemsnitspriser (EUR/par sko)
2001
2002
2003
2004
Undersøgelsesperioden
Variation fra 2001 til undersøgelsesperioden
Rumænien
13,8
14,6
14,8
15,0
14,9
+8 %
Indien
11,3
11,3
10,3
10,2
10,2
-10 %
Indonesien
11,2
10,4
9,8
8,6
8,7
-23 %
Brasilien
16,8
15,7
13,5
13,0
12,6
-25 %
Macao
12,9
11,5
10,6
10,2
10,5
-18 %
Thailand
14,4
12,9
11,8
11,4
11,2
-22 %
Andre lande
14,8
14,3
13,6
12,4
12,7
-14 %
(228)
Det skal bemærkes, at ingen af de berørte lande (i alt mere end 150 forskellige lande) i rækken for andre lande i ovenstående tabel tegnede sig for mere end 2 % af Fællesskabets samlede import i undersøgelsesperioden.
(229)
Det kan derfor bekræftes, at ingen af de nævnte lande enkeltvis øgede deres markedsandele i betydelig grad i den pågældende periode, at deres markedsandel i absolutte tal forblev langt under de berørte landes, og de udviklede sig også forskelligt. Priserne skal ses i lyset af ovenstående udvikling i importmængder og ligeledes i lyset af, at de faldt mindre end priserne i de berørte lande, men navnlig forblev deres absolutte prisniveau i hele den pågældende periode med én undtagelse i gennemsnit langt højere end prisniveauet for dumpingimporten.
(230)
Af ovenstående grunde konkluderes det endeligt, at importen fra andre tredjelande ikke havde nogen væsentlig indvirkning på EF-erhvervsgrenens situation.
2.4. Svingninger i valutakurser
(231)
Forskellige eksporterende producenter og importører gentog deres påstande om, at skaden, der var forvoldt på EF-erhvervsgrenen, skyldtes euroens opskrivning i forhold til den amerikanske dollar, hvilket førte til et betydeligt fald i importpriser.
(232)
Det fremkom ingen nye oplysninger, og der henvises derfor til betragtning 220-225 i den midlertidige forordning. Det bemærkes også, at selv om man medgiver, at svingninger i valutakurser havde en indvirkning på importpriserne, ville alene omfanget af den pågældende import betyde, at EF-erhvervsgrenen ville lide væsentlig skade.
2.5. Ophævelse af kontingent
(233)
Der er ikke fremkommet nye oplysninger om dette. Det skal imidlertid bemærkes, at i lyset af den stigende import i sidste kvartal af undersøgelsesperioden, kan dette have forstærket dumpingimportens skadevirkninger.
2.6. Klagerne har ikke moderniseret, er stærkt fragmenterede og har høje arbejdskraftomkostninger
(234)
Der er ikke fremkommet nye oplysninger om dette. Det skal også bemærkes, at dumpingmargenerne er forholdsvis høje (dvs. endnu højere end underbudsmargenerne). Den pågældende dumpingeksport konkurrerer med andre ord ikke med EF-erhvervsgrenen med hensyn til naturlige fordele, men på grundlag af en praksis, der indklages i henhold til de internationale handelsregler. Uden dumping ville priserne på den pågældende import have været langt højere, og EF-erhvervsgrenen ville have stået i en langt stærkere konkurrencesituation over for denne import.
2.7. EF-erhvervsgrenens produktionsudflytning
(235)
Forskellige eksporterende producenter og en sammenslutning af importører hævdede, at virkningen af EF-producenternes udflytning på EF-erhvervsgrenens situation ikke var behandlet tilstrækkeligt grundigt i den midlertidige forordning.
(236)
De kritiserede navnlig tallene i betragtning 171 i den midlertidige forordning vedrørende Fællesskabets fodtøjssektor overordnet set, eftersom disse tal indeholder oplysninger vedrørende EF-producenter, der har udflyttet deres produktion. I denne henseende henvises der til ovenstående afsnit, hvor det bekræftes, at betragtning 169-173 i den midlertidige forordning kun er af vejledende karakter og dermed ikke juridisk relevant for de endelige konklusioner om skade. Det bekræftes derfor ligeledes, at producenter, der har udflyttet hele deres produktion fra Fællesskabet, ikke er medtaget i definitionen af EF-erhvervsgrenen, og muligheden af, at disse virksomheder har kunnet forårsage skade på EF-erhvervsgrenen, analyseres sammen med virkningerne af import fra andre tredjelande.
(237)
Hvad angår de virksomheder, der har udflyttet dele af deres produktion, dvs. ved også at købe fodtøj fra kilder uden for Fællesskabet, erindres der om, at skadesanalysen udelukkende er foretaget for oplysninger om deres egenproduktion inden for Fællesskabet. Hvorvidt sådanne indkøb har forvoldt dem skade, skal også ses i sammenhæng med analysen af import fra andre tredjelande.
(238)
Endelig for virksomheder, der har forøget eller påbegyndt import af dele af fodtøj (f.eks. overdele) til Fællesskabet, kan denne import ikke anses for at have haft negative virkninger på de fleste af skadesindikatorerne som produktion, salg, rentabilitet osv., af de samme årsager som ovenfor. Det er korrekt, som nogle af de interesserede parter har påpeget, at dette kan have ført til faldende beskæftigelse i Fællesskabet, men dette skal også ses som en handling i selvforsvar fra virksomheder, der står over for kraftigt stigende import til dumpingpriser på Fællesskabets marked, og det skyldes snarere forekomsten af dumping end skade, som de har påført sig selv.
3. KONKLUSION OM ÅRSAGSSAMMENHÆNG
(239)
De interesserede parters påstande blev derfor afvist, og resultaterne og konklusionerne i den midlertidige forordning bekræftes.
(240)
Det konkluderes derfor endeligt, at dumpingimporten med oprindelse i de berørte lande har forårsaget væsentlig skade på EF-erhvervsgrenen, jf. grundforordningens artikel 3, stk. 6, og at på grundlag af analysen, hvor der omhyggeligt sondres mellem alle kendte faktorers virkning på EF-erhvervsgrenens situation og dumpingimportens skadelige virkning, bekræftes det hermed, at de øvrige faktorer ikke i sig selv ændrer det forhold, at den konstaterede skade må tilskrives dumpingimporten.
G. FÆLLESSKABETS INTERESSER
(241)
Det er blevet undersøgt, om den midlertidige konklusion om, at der af hensyn til Fællesskabets interesser skal gribes ind for at forhindre den skadevoldende dumping, bør ændres i lyset af bemærkningerne og/eller supplerende oplysninger, som de interesserede parter er fremkommet med efter den midlertidige forordning.
1. EF-ERHVERVSGRENENS INTERESSER
(242)
Nogle importører og eksporterende producenter anførte, at indførelsen af foranstaltninger ikke ville være i EF-erhvervsgrenens interesse. Dette er hovedsagelig baseret på påstande om, at klagernes produktion supplerer importen fra de berørte lande, at indførelsen af antidumpingforanstaltninger ville forårsage en omfattende flytning af importen fra de berørte lande til andre tredjelande, og at den skade, der er forvoldt på EF-erhvervsgrenen, ikke skyldes dumping, samt at klagerne har mistet markedsandele gennem mange år angiveligt på grund af andre faktorer end dumping.
(243)
Det skal først bemærkes, at det i den midlertidige forordning og ovenstående analyse klart slås fast, at der forekommer dumping, der skader EF-erhvervsgrenen, og at denne skade fra og med 2004 må betegnes som væsentlig på grund af dumpingpraksis fra de berørte landes side. Derfor forventes det i princippet, at fjernelsen af den væsentlige skade, der skyldes dumping, er i EF-erhvervsgrenens interesse.
(244)
Påstanden om, at klagernes produktion blot supplerer importen, blev afvist i lyset af ovenstående konklusioner om, at den pågældende vare konkurrerer med det samme produkt, der fremstilles og sælges i Fællesskabet. Det forhold, at EF-erhvervsgrenen har indgivet en klage imod import af den pågældende vare, antyder også, at der er tale om konkurrence mellem produkter fremstillet i Fællesskabet og produkter importeret fra de berørte lande.
(245)
Påstanden om, at der er sket en flytning af importen, er fremført tidligere, og der henvises til betragtning 241 i den midlertidige forordning, hvor det konkluderes, at det forhold, at importører kan gå over til andre leverandørlande, ikke er nogen gyldig grund til ikke at skride ind over for dumping, der forårsager væsentlig skade, og at det under alle omstændigheder er umuligt at forudse, hvor omfattende et sådant skift vil være og heller ikke omstændighederne vedrørende denne import, dvs. om den dumpes eller ej.
(246)
Hvad angår den sidste påstand henvises der til ovenstående analyse af årsagssammenhængen, hvor virkningen af andre faktorer end dumping gennemgås. Det ligger under alle omstændigheder fast, at den faldende produktion hos Fællesskabets fodtøjsbranche og den dermed faldende markedsandel, er blevet fremskyndet som følge af dumpingimporten. Dette må nødvendigvis være tilfældet i en situation med et stabilt forbrug inden for Fællesskabet.
(247)
I mangel af yderligere begrundede bemærkninger bekræftes de midlertidige resultater, og det konkluderes endeligt, at indførelsen af antidumpingforanstaltninger vil gøre det muligt for EF-erhvervsgrenen at rejse sig efter virkningerne af den konstaterede skadevoldende dumping.
2. ANDRE ØKONOMISKE OPERATØRERS INTERESSER
2.1. Forbrugernes interesser
(248)
I den midlertidige fase er der ikke modtaget bemærkninger fra forbrugerorganisationer efter offentliggørelsen af meddelelsen om indførelse af midlertidige foranstaltninger. Den midlertidige konklusion om, at forbrugerpriserne på læderfodtøj kun vil blive marginalt påvirket af indførelsen af endelige foranstaltninger, blev derfor ikke anfægtet af nogen af de organisationer, der repræsenterer forbrugernes interesser.
(249)
Nogle eksporterende producenter hævdede, at de ikke var enige i konklusionerne vedrørende foranstaltningers begrænsede indvirkning på forbrugerne, og at disse foranstaltninger ville medføre en betydelig stigning i husholdningernes udgifter.
(250)
Importørerne fremførte ligeledes, at forbrugerpriserne ville stige som følge af de endelige foranstaltninger, og at denne prisstigning endda procentuelt kunne være lige så stor som en eventuel værditold. Denne påstand er baseret på en antagelse om, at importører normalt lægger deres avance oven i importprisen, inklusive afgifter, og at de derfor også vil få en avance på bl.a. antidumpingtolden. På den anden side har nogle importører hævdet, at de ikke vil kunne skubbe tolden over på forbrugerne med den begrundelse, at det er forbrugerne, der fastsætter prisniveauet, og at forbrugerne derfor ikke vil købe bestemte sko, hvis de overstiger en givet pris.
(251)
For det første har eksporterende producenter ikke nogen status med hensyn til Fællesskabets interesser under de nuværende bestemmelser. For god ordens skyld er deres argumenter alligevel blevet undersøgt. Det understreges, at disse parter ikke var enige i Kommissionens konklusioner vedrørende foranstaltningernes indvirkning på forbrugerne, men alligevel fremlagde de ikke specifikke data eller oplysninger til støtte for deres påstande. I stedet fremførte de som nævnt ovenfor modstridende udtalelser om, at tolden enten ville blive skubbet videre til forbrugerne (og endda endnu mere på grund af avancer på tolden), eller at det slet ikke ville være muligt at skubbe virkningerne af tolden over på forbrugerne. Deres påstande blev derfor ikke anset for tilstrækkelig grund til at ændre de midlertidige konklusioner.
(252)
Desuden hævdede nogle eksporterende producenter, at indførelsen af foranstaltninger ville begrænse forbrugernes valgmuligheder i betydelig grad. Dette er baseret på en påstand om, at visse typer af læderfodtøj kun fremstilles i Kina og Vietnam, at antidumpingtold angiveligt ville føre til en beslutning om ikke at fremstille visse typer af fodtøj, og at Fællesskabets producenter ikke ville have kapacitet til at forsyne Fællesskabets marked med disse typer.
(253)
Disse påstande om et reduceret udvalg af fodtøj er allerede fremført tidligere og behandles i betragtning 246 i den midlertidige forordning. Desuden er påstanden om at visse typer fodtøj ikke længere vil blive fremstillet, og at Fællesskabets producenter ikke ville have tilstrækkelig kapacitet til at udfylde den påståede mangel, ikke underbygget med objektive oplysninger eller beviser og blev derfor afvist.
(254)
Endelig blev udelukkelsen af børnefodtøj taget op til fornyet overvejelse i lyset af argumenterne fra EF-erhvervsgrenen.
(255)
Selv om de eksporterende producenter og importører generelt hilste denne udelukkelse velkommen, blev der ikke fremlagt yderligere oplysninger eller bekræftelse på, at virkningen af at indføre foranstaltninger over for børnefodtøj ville være anderledes end for voksenfodtøj.
(256)
EF-erhvervsgrenen anfægtede på den anden side udelukkelsen af børnesko fra de midlertidige antidumpingforanstaltninger og henviste til, at der har været en produktion af børnefodtøj i Fællesskabet, og at der er konstateret skadelig dumping for børnefodtøj.
(257)
De endelige konklusioner vedrørende status for børnesko i denne procedure fører til følgende konklusion. For det første har en videre analyse, der har ført frem til de endelige konklusioner, vist, at børnefodtøj bør medtages i definitionen af den pågældende vare, dvs. at alle typer af den pågældende vare bør betragtes som en og samme vare, og at antidumpingforanstaltningerne derfor i princippet skal indføres for alle typer af den pågældende vare. For det andet foretog man en ny vurdering af argumenterne for midlertidigt at udelukke børnesko fra foranstaltningernes dækningsområde under henvisning til Fællesskabets interesser som anført i betragtning 250-252 i den midlertidige forordning, dvs. betydeligt hyppigere udskiftning af børnesko og dermed større økonomiske konsekvenser af antidumpingforanstaltningerne på den gennemsnitlige europæiske families økonomi. I denne henseende blev det fastslået, at importpriserne på børnesko ifølge Eurostats statistikker i gennemsnit er betydeligt lavere end importpriserne på voksensko (over 33 %). Derfor vil virkningerne af en værditold på børnesko være forholdsmæssigt lavere. Desuden fører de endelige konklusioner generelt til lavere endelige toldsatser end de midlertidige foranstaltninger. Dette fører igen til, at foranstaltningerne har en ringere økonomisk indvirkning. Som allerede beskrevet i betragtning 249 i den midlertidige forordning, anses det desuden for usandsynligt, at forbrugerne kommer til at bære hele byrden af eventuelle foranstaltninger. Ingen af de interesserede parter har fremlagt dokumenterede beviser til støtte for et anderledes synspunkt. I denne forbindelse bemærkes det, at forbrugerorganisationerne slet ikke har fremsat bemærkninger, hvilket tyder på, at foranstaltningernes virkninger - uanset om der er tale om børne- eller voksenfodtøj - rent faktisk ikke udgør et reelt problem for deres medlemmer. Med udgangspunkt i ovenstående analyse er det klart, at det ikke er begrundet at undtage børnesko fra de endelige foranstaltninger. Dermed findes der ingen endelige beviser for, at forbrugernes interesser er større end EF-erhvervsgrenens interesser i spørgsmålet om indførelse af endelige foranstaltninger til afskaffelse af væsentlig skade forårsaget af dumping.
(258)
Derfor godtages denne påstand, og det bekræftes hermed, at i lyset af ovenstående vil indførelsen af endelige foranstaltninger over for den pågældende vare, inklusive børnefodtøj, ikke stride mod forbrugernes overordnede interesser.
2.2. Distributørernes/detailhandlernes interesser
(259)
Der erindres om, at der i den midlertidige fase kun indkom et begrænset antal bemærkninger fra distributører/detailhandlende eller organisationer for distributører/detailhandlende: Der indkom en bemærkning fra et konsortium af detailhandlende i en medlemsstat, og der indkom spørgeskemasvar fra tre importører, som også har deres eget distributionsnetværk, inklusive to supermarkedskæder. Kun en af de fire parter fremlagde bemærkninger efter indførelsen af midlertidige foranstaltninger, og ingen andre distributører eller detailhandlende indsendte bemærkninger.
(260)
En sammenslutning af importører, der deltog i undersøgelsen fra starten af proceduren, anfægtede konklusionen om, at der kun var indkommet et begrænset antal bemærkninger, idet denne sammenslutning repræsenterer virksomheder, der også er distributører og detailhandlende ud over deres funktion som importører. Den hævdede ligeledes, at mindst to af dens medlemmer i to forskellige medlemsstater havde indsendt detaljerede oplysninger til Kommissionen.
(261)
Kommissionen anerkender, at denne sammenslutning repræsenterer virksomheder, der undertiden også har deres eget distributionsnet, og konklusionen vedrørende antallet af kommentarer bør præciseres i den henseende. Ikke desto mindre er disse virksomheders primære aktivitet at importere fodtøj. Det centrale er imidlertid, at distributørerne og de detailhandlende ikke har fremlagt præcise og kontrollerbare oplysninger til Kommissionen ud over fra de tre ovennævnte virksomheder, således at der er mulighed for at vurdere deres økonomiske situation, samt hvorvidt de vil blive påvirket økonomisk af eventuelle foranstaltninger. Og det er især på grundlag af sådanne oplysninger, at Kommissionen er i stand til at foretage en detaljeret analyse.
(262)
Hvad angår det påståede samarbejde fra to af medlemmernes side, skal det præciseres, at en af disse ikke fremsendte svar på spørgeskemaet inden for fristerne, hvorfor det ikke kunne bruges.
(263)
I sit bidrag fremlagde sammenslutningen tal og eksempler, der viste konsekvenserne af indførelsen af foranstaltninger på importører, der også driver detailhandel. Disse tal blev imidlertid fremsendt langt efter fristerne for indsendelse af sådanne oplysninger og vedrører tilsyneladende kun en enkelt virksomhed - hvis navn ikke nævnes - som tilsyneladende ikke har medvirket i undersøgelsen. Disse tal, som ikke kunne kontrolleres, kunne derfor ikke tages i betragtning.
(264)
Sammenslutningen hævder endvidere, at importører med detailhandelsaktiviteter som følge af deres økonomiske situation ikke vil være i stand til, ikke en gang delvis, at skubbe prisstigninger over på forbrugerne, og at nogle detailhandlende, navnlig dem, der udelukkende fører produkter fra de berørte lande, ikke ville overleve indførelsen af foranstaltninger.
(265)
Argumentet om, at virksomheder ikke vil være i stand til at skubbe i det mindste en del af omkostningsstigningerne over på forbrugerne er i klar modstrid med påstande fra forskellige parter, herunder kommentarerne fra sammenslutningen af importører, om, at forbrugerpriserne vil stige som følge af indførelsen af antidumpingforanstaltninger. På grundlag af oplysninger indsamlet ved undersøgelsen og som bekræftet af disse modstridende udtalelser, er det meget sandsynligt, at alle følger af foranstaltningerne på importprisen i gennemsnit i det mindste delvis vil blive skubbet over på forbrugerne. Det kan naturligvis ikke udelukkes, at nogle detailhandlende, der udelukkende importerer direkte fra de berørte lande, ville blive påvirket negativt af eventuelle foranstaltninger. Der erindres imidlertid om, at analysen af Fællesskabets interesser foretages på et overordnet grundlag, dvs. baseret på den gennemsnitlige situation for de parter i Fællesskabet, der er berørt af proceduren, og man kan derfor aldrig udelukke, at enkelte parter vil blive påvirket anderledes end flertallet. I denne forbindelse henvises der til betragtning 275 i den midlertidige forordning, hvor det erkendes, at foranstaltningerne kan få negative virkninger på visse importørers økonomiske situation.
(266)
Endelig hævdede sammenslutningen, at Kommissionen har en fejlagtig opfattelse af forskellene mellem detailhandelskanaler. I denne forbindelse hævdede man, at uafhængige detailhandlende ikke blot modtager leverancer fra grossister i Fællesskabet, men undertiden også importerer selv. Man hævdede, at de detailhandlende i Kommissionens stikprøve alle var detailforhandlere af mærkevarer, og at Kommissionens analyse derfor ikke var hensigtsmæssig.
(267)
I mangel af detaljerede oplysninger vedrørende de detailhandlendes og distributørernes økonomiske situation foretog Kommissionen en generel analyse af sektoren. Formålet med denne analyse var blot at identificere de vigtigste distributionskanaler og strukturen for disse distributører og detailhandlende med henblik på at undersøge, hvordan de vil blive påvirket af foranstaltningerne. Det kan ikke udelukkes, at den specifikke situation for de individuelle distributører ikke afspejles præcist i denne generelle analyse. Til oplysning bemærkes det ligeledes, at beskrivelsen og konklusionerne inden for rammerne af undersøgelsen også svarer til konklusionerne af Kommissionens tidligere antidumpingundersøgelse af fodtøj (6), og der er ingen tegn på, at situationen inden for sektoren for distribution af fodtøj har ændret sig siden da.
(268)
Mere specifikt siges det i den midlertidige forordning i betragtning 260, at uafhængige detailhandlende normalt får deres leverancer fra grossister i Fællesskabet. På grundlag heraf udelukkes det således ikke, at disse detailhandlende også har andre leverandører. Hvad angår påstanden om detailhandlende af mærkevarer har Kommissionen ikke anvendt en stikprøve, men har i stedet analyseret alle de oplysninger, der blev stillet til rådighed af de samarbejdsvillige parter. I den henseende skal det bemærkes, at der i den midlertidige forordning henvises til manglende samarbejdsvilje fra detailhandelskæder med mærkevarer, dvs. detailhandelskæder med et varemærke, hvilket er noget andet end detailforhandlere af mærkevarefodtøj, hvoraf en rent faktisk var samarbejdsvillig.
(269)
Der blev ikke fremført yderligere påstande, der kan ændre konklusionerne i den midlertidige forordning. Konklusionen om, at virkningerne af de endelige foranstaltninger på importører og distributører sandsynligvis vil være begrænset som beskrevet i betragtning 264 i den midlertidige forordning, bekræftes hermed.
2.3. Ikke-forretningsmæssigt forbundne EF-importørers interesser
(270)
Bemærkningerne fra de forskellige interesserede parter er blevet analyseret omhyggeligt i det omfang, de er tilstrækkeligt dokumenteret, og behandles nedenfor.
(271)
Nogle importører hævdede, at i lyset af deres fortjenstmargen, som er mindre end niveauet af antidumpingtolden, ville de være ude af stand til at overleve antidumpingtolden, medmindre de kan dele denne supplerende byrde med grossister og detailhandlende. Man hævdede endvidere, at dette ikke ville være muligt, fordi grossister og detailhandlende ikke ville acceptere prisstigninger, men snarere skifte til leverandører, der kan levere uden antidumpingtold.
(272)
Det forhold, at fortjenstmargenen er lavere end antidumpingtolden er ikke relevant. Mens niveauet af antidumpingforanstaltningerne udtrykkes som en procentdel af importprisen, udtrykkes fortjenstmargenen som en procentdel af omsætningen, dvs. salgsprisen. I lyset af de betydelige avancer, der pålægges mellem indkøb og videresalg, er det klart, at de to procentsatser ganske enkelt ikke kan sammenlignes. Med hensyn til påstanden om, at grossister og detailhandlende ikke vil acceptere nogen prisforhøjelser, understreges det igen, at dette strider mod påstanden fra mange importører om, at hele prisstigningen vil blive skubbet over på forbrugerne, dermed også distributørerne, og den kan derfor ikke godtages. Under alle omstændigheder er det korrekt, at grossister og detailhandlende kan skifte til leverandører, der kan levere uden antidumpingtold, inklusive EF-erhvervsgrenen, der således vil få gavn af foranstaltningerne.
(273)
En sammenslutning af importører anfægtede Kommissionens beskrivelse af de to kategorier af importører og hævdede, at det ikke afspejler situationen på markedet, og at det er produktmikset og salgskanalerne, der er relevante for sondringen mellem importørerne. Det hævdes endvidere, at det er nettomargenen og ikke avancen, der er relevant ved vurderingen af foranstaltningernes indvirkning.
(274)
I den henseende skal det bemærkes, at der ikke foregik nogen stikprøveudtagning, at importørernes samarbejdsvilje var betydelig, og at Kommissionen derfor var i stand til at udlede sin konklusion på et meget detaljeret og faktuelt grundlag.
(275)
Det erkendes, at produktmikset og salgskanalerne rent faktisk er relevante for kategoriseringen af importørerne. I den henseende blev der også taget behørigt hensyn til disse oplysninger ved analysen. Rent faktisk skelnede Kommissionen mellem virksomheder, der var aktive i højprissegmentet, og importører, der var aktive i lavprissegmentet, og konstaterede rent faktisk, at disse to kategorier af importører har forskellige produktmiks og salgskanaler.
(276)
Desuden var ingen af bemærkningerne fra sammenslutningen af importører af en sådan karakter, at det ændrer konklusionerne om, at en værditold vil have en begrænset indvirkning på importører i højprissegmentet sammenlignet med den langt højere salgspris (og dermed overskud), og at værditolden for lavprissegmentet blot ville resultere i en begrænset absolut prisstigning, og at de i lyset af deres gennemsnitlige fortjenstmargen ikke vil blive påvirket af foranstaltningerne i væsentlig grad.
(277)
Konklusionerne i betragtning 265-275 i den midlertidige forordning bekræftes hermed. Det bekræftes derfor endeligt, at indførelsen af foranstaltninger sandsynligvis ikke vil have nogen betydelig negativ indvirkning på situationen for importører i Fællesskabet i almindelighed, men også at indførelsen af foranstaltninger ikke desto mindre kan have nogle negative virkninger for visse individuelle importørers økonomiske situation. Samlet set ventes disse negative virkninger imidlertid ikke at have nogen betydelig indvirkning på importørernes samlede økonomiske situation.
2.4. Andre betragtninger
(278)
Der er også blevet anført, at foranstaltningerne ikke var i Fællesskabets interesse, fordi Vietnam er et udviklingsland, der har brug for at kunne eksportere sko, fordi told på import fra Kina kan bringe det gode økonomiske forhold til dette land med et potentielt stort marked i fare, og fordi arbejdstagere i Vietnam og Kina kunne lide skade af sådanne foranstaltninger.
(279)
I overensstemmelse med grundforordningens artikel 21, stk. 1, og i overensstemmelse med den normale praksis i institutionerne, siden den nuværende grundforordning trådte i kraft, indgår denne type af argumenter ikke i Fællesskabets interesseanalyse. Fællesskabets interesseanalyse er en økonomisk analyse, hvor der fokuseres på de økonomiske konsekvenser ved at indføre/ikke at indføre antidumpingforanstaltninger over for erhvervsdrivende inden for Fællesskabet. Det er ikke et værktøj, hvorved antidumpingundersøgelser kan udnyttes til generelle politiske overvejelser vedrørende udenrigspolitik, udviklingspolitik osv. Dette bekræftes ligeledes af listen over de parter, der har en status i henhold til grundforordningens artikel 21. Selv om listen ikke er udtømmende (i nogle undersøgelser har leverandørerne af råmaterialer til den pågældende vare også fremsat bemærkninger, og disse bemærkninger er også taget i betragtning), fremgår det klart af oplysningerne fra de nævnte typer af parter, at denne undersøgelse kun vedrører de økonomiske virkninger på parter inden for Fællesskabet. Samtidig er undersøgelsen af Fællesskabets interesser ikke en cost-benefit-analyse i egentlig forstand. Selv om der er tale om forskellige interesser, vejes de ikke op mod hinanden i en matematisk ligning, ikke mindst på grund af indlysende metodemæssige vanskeligheder ved at kvantificere de enkelte faktorer med en rimelig sikkerhedsmargen inden for den til rådighed værende tid, og fordi der ikke kun findes én anerkendt model for en cost-benefit-analyse. Dette er også grunden til, at man i grundforordningens artikel 21, stk. 1, anfører, at man skal være særligt opmærksom på behovet for at genskabe en situation med effektiv konkurrence, og at der er mulighed for ikke at indføre foranstaltninger på grundlag af de fremlagte oplysninger, når man entydigt kan konkludere, at det ikke er i Fællesskabets interesse at indføre sådanne foranstaltninger. I lovgivningen accepterer man med andre ord, at antidumpingforanstaltninger kan have visse negative virkninger på parter, der typisk ikke er tilhængere af sådanne foranstaltninger. Foranstaltningerne vil kun blive anset for ikke at være i Fællesskabets interesse, hvis de har uforholdsmæssige virkninger for ovennævnte parter.
(280)
Ved begyndelsen af undersøgelsen og ligeledes i den midlertidige fase opfordrede Kommissionen alle parter til at indsende oplysninger om de positive virkninger ved at træffe/ikke træffe foranstaltninger over for dem. Som forklaret i detaljer i den midlertidige fase, men også i denne forordning, er der ikke indkommet oplysninger, der peger i retning af sådanne uforholdsmæssige virkninger. Der findes intet i dokumentationen, der på nogen måde kan bekræfte påstanden om, at de økonomiske virkninger af tolden betyder, at hver euro, som de europæiske producenter måtte tjene som resultat af tolden, ligeledes vil betyde et tab på 8 EUR for forbrugerne og brugererhvervsgrene, som en medlemsstat hævdede.
(281)
Hvad angår argumentet om indførelse af foranstaltninger over for udviklingslandene, er det Fællesskabets faste praksis i påkommende tilfælde at indføre sådanne foranstaltninger uden hensyn til, om der er tale om udviklingslande eller udviklede lande. Hvad angår argumentet om, at antidumpingforanstaltninger kan skade de gode økonomiske forbindelser med Kina, skal man betænke, at hvis dette argument føres ud i sin yderste logiske konsekvens, ville Fællesskabets antidumpingforanstaltninger afhænge af, hvorvidt det pågældende tredjeland truer med negative følger, hvis Fællesskabet indfører foranstaltninger. Desuden vil en sådan fremgangsmåde være en opfordring til tredjelandet om at nævne muligheder for sådanne negative følger. Endelig er begge betragtninger ikke forenelige med princippet om et regelbaseret instrument og en quasiretlig undersøgelse.
(282)
Det blev ligeledes anført, at en medlemsstat var afhængig af fodtøjsimport. Der er imidlertid intet i sagen, der antyder, at denne import kun kan hentes fra de to berørte lande. Der findes adskillige kilder inden for Fællesskabet og i ikke-pågældende tredjelande. Importen kan også fortsat foregå fra Kina og Vietnam, og virkningen af tolden vil ikke lukke markedet.
(283)
Sammenfattende kan hverken gældende lovgivning eller undersøgelsesresultaterne begrunde, at man ikke gennemfører antidumpingforanstaltninger ud fra nogen af de begrundelser, der nævnes i begyndelsen af dette afsnit.
3. KONKLUSION VEDRØRENDE FÆLLESSKABETS INTERESSER
(284)
Ved ovenstående analyse er der taget hensyn til bemærkningerne fra de forskellige interesserede parter, og de behandles i de tilfælde, hvor dette er påkrævet. De ændrede imidlertid ikke konklusionerne fra den midlertidige fase.
(285)
Det bekræftes derfor endeligt, at:
-
det er i EF-erhvervsgrenens interesse, at der indføres foranstaltninger, da disse som et minimum forventes at begrænse den omfattende dumpingimport, der har vist sig at have en meget negativ indvirkning på EF-erhvervsgrenens økonomiske situation
-
forbrugerne ikke, eller kun marginalt, vil blive berørt af antidumpingforanstaltningerne
-
distributører og detailforhandlere måske vil opleve en stigning i deres købspris for den pågældende vare, men i betragtning af deres overordnede omkostninger og generelle situation vil de formentlig ikke blive væsentligt berørt af foranstaltningerne
-
importørerne i det store og hele vil være i stand til at takle indførelsen af foranstaltninger, selv om nogle, alt efter hvilken specifik situation de befinder sig i, dog kan komme ud for visse negative virkninger, navnlig hvis de udelukkende får deres fodtøjsleverancer fra de berørte lande
-
selv om der skulle tages hensyn til andre interesser, er disse ikke af en sådan karakter, at de kan tilsidesætte interessen for at indføre antidumpingforanstaltninger.
(286)
Derfor vurderes det alt i alt, at indførelsen af foranstaltninger med henblik på at afhjælpe skadevoldende dumping vil give EF-erhvervsgrenen mulighed for at opretholde sine aktiviteter og sætte en stopper for de mange fabrikslukninger og tab af arbejdspladser, den har været vidne til i de senere år, og at de negative virkninger, foranstaltningerne kan medføre for visse andre erhvervsdrivende i Fællesskabet, ikke er uforholdsmæssigt store i forhold til de positive virkninger for EF-erhvervsgrenen.
H. ENDELIGE ANTIDUMPINGFORANSTALTNINGER
(287)
I lyset af konklusionerne vedrørende dumping, den forvoldte skade og Fællesskabets interesser bør der indføres endelige foranstaltninger mod importen af den pågældende vare fra Kina og Vietnam.
1. SKADESTÆRSKEL
(288)
De midlertidige antidumpingforanstaltninger bør være af tilstrækkeligt omfang til at afhjælpe den væsentlige skade, som dumpingimporten har forvoldt EF-erhvervsgrenen, uden at overstige de konstaterede dumpingmargener. Ved beregningen af størrelsen af den told, som er nødvendig for at afhjælpe virkningerne af den væsentlig skadevoldende dumping, fandtes det, at enhver foranstaltning bør gøre det muligt for EF-erhvervsgrenen at genvinde dens omkostninger og opnå en fortjeneste før skat, som med rimelighed kan forventes under normale konkurrencevilkår, dvs. en situation uden dumpingimport under hensyntagen til eksistensen af en kontingentordning for import fra Kina frem til udgangen af 2004.
1.1. Underbud
(289)
I den midlertidige fase fandtes det, at en fortjenstmargen på 2 % af omsætningen kunne anses for et passende niveau, som EF-erhvervsgrenen kunne forvente at opnå, hvis der ikke forekom skadevoldende dumping, med den begrundelse, at dette svarer til den højeste fortjenstmargen opnået af EF-erhvervsgrenen i undersøgelsesperioden. Dette blev imidlertid anfægtet på det kraftigste af EF-erhvervsgrenen med den begrundelse, at den økonomiske situation for EF-erhvervsgrenen i hele den pågældende periode ikke afspejlede det fortjenstniveau, som den ville kunne opnå, hvis der ikke forekom væsentlig skadevoldende dumping, fordi priserne allerede var trykket, da erhvervsgrenen nåede dette fortjenstniveau, og med dette fortjenstniveau kunne erhvervsgrenen ikke foretage de nødvendige investeringer til at forblive konkurrencedygtig. Endelig hævdede EF-erhvervsgrenen, at de anførte 2 % var langt under importørernes fortjenstmargen, og at en fortjenstmargen på 10 % skulle være et absolut minimum.
(290)
Denne påstand blev undersøgt nøje, og spørgsmålet om fastsættelse af den anvendte fortjenstmargen til brug ved skadesberegningen blev undersøgt på ny.
(291)
For det første skal det bemærkes, at importørernes fortjenstmargen ikke er et korrekt benchmark på grund af disse erhvervsdrivendes forskellige karakter, og den kan derfor ikke benyttes som reference.
(292)
For det andet med hensyn til en med rimelighed opnåelig fortjenstmargen indkom der efter offentliggørelsen dokumenterede bemærkninger fra EF-erhvervsgrenen om, at en fortjenstmargen på ikke kun 2 %, men på 6 % af omsætningen skulle anses for et passende niveau, som EF-erhvervsgrenen kan forventes at opnå, hvis der ikke var tale om væsentlig skadelig dumping. I den henseende fremlagde EF-erhvervsgrenen dokumentation for, at den rent faktisk opnår sådanne højere margener på fodtøj, der ikke er udsat for væsentlig skadevoldende dumping. Derfor blev den anvendte fortjenstmargen taget op til fornyet overvejelse og ændret til 6 % af omsætningen.
(293)
Nogle af de interesserede parter hævdede, at det er fast praksis hos Kommissionen kun at beregne en skadesmargen, når EF-erhvervsgrenen har lidt tab, idet skadens omfang ellers burde være begrænset til underbuddet. Denne påstand blev imidlertid afvist, fordi skadesmargenen fastsættes regelmæssigt i forbindelse med anvendelsen af reglen om lavest mulige told, mens underbudsmargenen fastsættes i henhold til grundforordningens artikel 3, stk. 3. I den forbindelse er skadesmargenen relevant, hvis dumpingimporten har trykket priserne, og dette kan være tilfældet, selv om erhvervsgrenen fortsat er rentabel.
(294)
Som i forbindelse med underbudsmargenen indkom der forskellige bemærkninger om beregningen af skadesmargenen. Disse påstande blev analyseret grundigt, og når der blev identificeret administrative fejl eller bestemte justeringer kunne underbygges med faktuelle oplysninger, har man foretaget de nødvendige ændringer af beregningerne.
(295)
De nødvendige prisforhøjelser blev så fastlagt på grundlag af en sammenligning med samme handelsvolumen af den vejede gennemsnitlige importpris, som var fastsat til beregningen af prisunderbuddet, med den ikke-skadevoldende pris på produkter, der sælges af EF-erhvervsgrenen på Fællesskabets marked. Den ikke-skadevoldende pris er opnået ved at justere salgsprisen for de enkelte virksomheder, der udgør EF-erhvervsgrenen, til omsætningsnulpunktet og ved at lægge ovennævnte fortjenstmargen til. Eventuelle forskelle som følge af denne sammenligning blev så udtrykt som en procentdel af den samlede cif-importværdi. Dette resulterede i underbudsmargener på henholdsvis 23 % og 29,5 % for Kina og Vietnam.
1.2. Særlige karakteristika ved nærværende procedure
(296)
Men som nævnt ovenfor er nærværende procedure kendetegnet ved distinkte og exceptionelle træk, som skal afspejles korrekt i antidumpingforanstaltningerne. I denne henseende er det navnlig vigtigt at erindre om, at frem til januar 2005 var en betydelig del af den pågældende vare omfattet af kvantitative restriktioner.
(297)
Denne baggrund nødvendiggør en nærmere undersøgelse af det passende niveau for de endelige antidumpingforanstaltninger for at tage højde for de særlige karakteristika ved denne sag. Derfor måtte man overveje en mere raffineret metode vedrørende de endelige foranstaltninger, navnlig med hensyn til de virkninger, som de importerede mængder gennem den pågældende periode havde på EF-erhvervsgrenens situation.
(298)
I denne henseende havde kontingentet for import fra Kina en dæmpende virkning og forhindrede således, at der blev forvoldt væsentlig skade på EF-erhvervsgrenen sammenlignet med situationen i undersøgelsesperioden. Dette fremgår klart af analyserne af skade og årsagssammenhæng, navnlig i betragtning 187 ff. og 216 ff. I den foreliggende sag kan man navnlig iagttage, at stigningen i dumpingimportens omfang havde en særligt afgørende skadevirkning på EF-erhvervsgrenen efter kontingentets bortfald. De økonomiske indikatorer vedrørende EF-erhvervsgrenens situation forværredes navnlig i første kvartal af 2005, selv om der allerede kan konstateres tydelige tegn på væsentlige skader i de tre sidste kvartaler af 2004, som udgør resten af undersøgelsesperioden.
(299)
I overensstemmelse med reglen om lavest mulige told som angivet i grundforordningens artikel 9, stk. 4, var man som følge af de særlige karakteristika ved den foreliggende sag og navnlig eksistensen af et kontingent frem til udgangen af 2004 således særligt opmærksom på det kvantitative element af skadevoldende dumping. Kun import over en vis mængdemæssig tærskel forud for kontingentets bortfald anses for at kunne forårsage væsentlig skade, således at skadestærsklen, som er fastsat på grundlag af resultaterne af undersøgelsesperioden, skal afspejle det forhold, at bestemte importmængder ikke har forårsaget en sådan væsentlig skade.
(300)
Derfor måtte ikke væsentligt skadevoldende importmængder afspejles korrekt i niveauet af skadestærsklerne.
(301)
I denne henseende blev værdien af den samlede importmængde for 2003 fra de berørte lande på grundlag af data fra Eurostat anset for endnu ikke at være væsentlig skadevoldende, og den udgjorde grundlaget for en forholdsmæssig tilpasning af ovennævnte skadestærskler. I næste trin blev værdien af dette ikke væsentligt skadevoldende beløb tildelt Kina og Vietnam på grundlag af det komparative importforhold for den pågældende vare fra de berørte lande i undersøgelsesperioden. I næste trin blev disse ikke væsentligt skadevoldende beløb sat i forhold til 2005-importen for det pågældende land, idet dette var det første og seneste hele år, der ikke var berørt af kvantitative restriktioner på den pågældende vare. Endelig blev toldniveauet for undersøgelsesperioden nedsat med disse forholdstal. Dette resulterede i skadestærskler på henholdsvis 16,5 % og 10 % for Kina og Vietnam.
(302)
Ved hjælp af samme metode forblev skadestærsklen for Golden Step et godt stykke over den fastsatte dumpingmargen på 9,7 % for denne virksomhed, således at det i dette tilfælde er i overensstemmelse med reglen om lavere afgift, idet dumpingmargenen som angivet i grundforordningens artikel 9, stk. 4, skal være bestemmende for toldniveauet.
(303)
Efter den endelige offentliggørelse af supplerende oplysninger kommenterede adskillige interesserede parter overfor beskrevne handlingsforløb. Nogle interesserede parter udtrykte en præference for et system med udskudt told, som ville have betydet, at en vis årlig importmængde ville være faldet uden for foranstaltningernes dækningsområde.
(304)
Det skal imidlertid bemærkes, at det af administrative og juridiske årsager blev anset for uhensigtsmæssig at anvende en sådan ordning med udskudt told.
(305)
Andre fremførte det synspunkt, at denne sag ikke kunne begrunde en afvigelse fra den normale værdibaserede metode, som kun er baseret på dumping- og underbudsmargener.
(306)
Der erindres om, at det som angivet ovenfor især er det forhold, at den pågældende vare med oprindelse i Kina var omfattet af et kontingent frem til 2004, der nødvendiggjorde anvendelsen en særlig metode i denne sag for at kunne tage hensyn til ikke væsentligt skadevoldende import på korrekt vis. Derfor måtte denne påstand også afvises.
(307)
Andre interesserede parter, navnlig fra både Kina og Vietnam, stillede spørgsmålstegn ved den anvendte metode til identificering og tildeling af den ikke væsentligt skadevoldende værdi. For det første fremførte man, at grundforordningen generelt ikke giver mulighed for at anvende en sådan metode. For det andet hævdede man, at en justering af underbudsmargenerne baseret på den ikke væsentligt skadevoldende værdi ville være uhensigtsmæssig, fordi den ikke væsentligt skadevoldende værdi angiveligt er et mængdebaseret element, mens underbudsmargenerne er resultatet af prissammenligninger, dvs. kun værdibaserede. For det tredje blev det anført, at de økonomiske virkninger af den ikke skadevoldende værdi ikke skulle have været vurderet på grundlag af importen i 2005, men i stedet på grundlag af undersøgelsesperioden.
(308)
Som svar på disse påstande erindres der om, at grundforordningen ikke indeholder nogen særlig metode til fastsættelse af skadestærsklerne. Derfor findes der ingen juridiske bestemmelser, der begrænser analysen til fastsættelse af underbudsmargener. De juridiske rammer giver derimod mulighed for at anvende en beregning af skadestærsklerne, der er tilpasset de særlige karakteristika ved de enkelte sager, hvis dette er begrundet i omstændighederne.
(309)
For det andet erindres der om, at oplysningerne om ikke væsentligt skadevoldende værdi er værdibaserede, eftersom de udledes af importværdien for 2003. Dermed kan sådanne oplysninger helt klart bruges til at justere underbudsmargenerne. Et mængdemæssigt element blev kun anvendt i forbindelse med tildelingen af den ikke væsentligt skadevoldende værdi til Kina og Vietnam ved at anvende det pågældende mængdemæssige forhold i undersøgelsesperioden. Begrundelsen for denne tildeling var et ønske om at i) afspejle situationen i undersøgelsesperioden korrekt og ii) udjævne forvridninger, der skyldes forskelle i de gennemsnitlige enhedsværdier for import fra Kina og Vietnam. Endelig fandt man det med hensyn til den økonomiske konsekvensvurdering af de tildelte ikke væsentligt skadevoldende værdier nødvendigt at henvise til den seneste helårlige periode, hvor importen ikke var omfattet af en kontingentordning, dvs. 2005, fordi selve begrundelsen for at anvende justeringen af den ikke væsentligt skadevoldende værdi var, at man ønskede at tage hensyn til særlige karakteristika ved kontingentet i den pågældende periode. Selv om man erkender, at man normalt ikke bør tage hensyn til oplysninger, der ligger efter undersøgelsesperioden, giver grundforordningens artikel 6, stk. 1, mulighed for undtagelser som i det foreliggende tilfælde.
(310)
Det bemærkes endvidere, at man ikke kunne se bort fra Vietnam i forbindelse med justeringen, fordi den kinesiske kontingentordning indirekte havde en indvirkning på import med oprindelse i Vietnam og overordnet medførte, at importen fra de berørte lande frem til 2003 ikke blev anset for at forvolde væsentlig skade.
(311)
Nogle interesserede parter anførte, at denne fremgangsmåde ville være udtryk for forskelsbehandling af kinesiske eksportører. I denne henseende blev der udtrykt bekymring for resultatet af metoden, dvs. at trods en højere underbudsmargen for Vietnam (29,5 %) sammenlignet med Kina (23 %) medfører denne metode en generelt lavere skadestærskel for Vietnam (10 %) sammenlignet med Kina (16,5 %).
(312)
Men i metoden tages der kun højde for de forskellige importtendenser fra Kina og Vietnam til EF. Den vietnamesiske importandel af den pågældende vare i den pågældende periode var højere. Dermed var dens andel af den ikke væsentligt skadevoldende import ligeledes større. Men dette medfører uvægerligt, at denne justeringsmetode har en større indvirkning på den vietnamesiske underbudsmargen. Eftersom metoden kun afspejler faktuelle forskelle korrekt, er den ikke ubegrundet diskriminerende.
(313)
Adskillige interesserede parter fremførte efterhånden, at fristen for indgivelse af bemærkninger til den supplerende endelige offentliggørelse var kort og ikke i overensstemmelse med grundforordningens artikel 20, stk. 5.
(314)
I denne henseende gøres der opmærksom på, at i) der tages behørigt hensyn til sagens hastende karakter, og ii) eftersom den supplerende endelige offentliggørelse kun vedrørte et specifikt og begrænset aspekt af sagen, ansås det for nødvendigt i henhold til grundforordningens bestemmelser at fastsætte en frist på fem dage i stedet for den sædvanlige frist for offentliggørelse på 10 dage. Men i denne sammenhæng bemærkes det endvidere, at når der indkom en begrundet anmodning om fristforlængelse fra de interesserede parter, blev denne indrømmet.
2. FORPLIGTELSER
(315)
Nogle parter, både eksporterende producenter og importører, fremsatte anmodninger om prisforpligtelser. I sådanne tilfælde ville en forpligtelse have forpligtet de pågældende eksporterende producenter til ikke at sælge under et prisniveau, der ville have fjernet skadevoldende dumping.
(316)
For importørernes vedkommende blev disse anmodninger anset for irrelevante, eftersom dumping skyldes eksportørerne, hvilket betyder, at eksportøren er ansvarlig og er i stand til at afskaffe en sådan dumping ved en korrekt prisfastsættelse.
(317)
For de eksporterende producenters vedkommende måtte anmodningerne afvises, fordi de blev fremsat af parter, der ikke fik indrømmet markedsøkonomisk behandling. For et produkt som sko, der konstant ændrer sig på grund af moden, ville det være praktisk umuligt at fastsætte et ikke-diskriminerende prisniveau, der ligeledes fjerner skadevoldende dumping for et stort antal helt forskellige modeller.
(318)
Efter offentliggørelse af det endelige dokument fremsatte en eksporterende producent fra Vietnam en anmodning om prisforpligtelse. Anmodningen måtte imidlertid afvises af ovenstående grunde.
(319)
Andre parter foretrak en generel minimumspris eller en minimumspris kombineret med en værditold, dvs. at tolden kun skulle gælde import under en bestemt minimumspris. Denne præference blev gentaget af de kinesiske myndigheder og adskillige andre interesserede parter efter den supplerende endelige offentliggørelse af foranstaltningernes form.
(320)
Sådanne forslag måtte afvises, idet en kombineret told ville have medført en uforholdsmæssig byrde på billige sko i modsætning til dyrere sko. Det ville have været praktisk umuligt at identificere passende priskategorier for et så forskelligartet produkt som det undersøgte, til at man kunne undgå en sådan uforholdsmæssig byrde. Desuden har de hidtidige erfaringer vist, at en told baseret på minimumspris er vanskelig at kontrollere og let kan omgås. Derfor blev en løsning med minimumspriser anset for upraktisk og utilstrækkelig.
(321)
Et antal importører og vietnamesiske eksporterende producenter uden for stikprøven hævdede, at man ved de foreslåede foranstaltninger ikke tager hensyn til Vietnams status som udviklingsland. I denne henseende skal det bemærkes, at formålet med foranstaltningerne er at afhjælpe uretfærdig, skadevoldende dumping på en objektiv måde. Den økonomiske eller udviklingsmæssige status for et land, der er omfattet af en bestemt procedure, indgår ikke i overvejelserne i henhold til grundforordningens artikel 2 og 3 som et relevant aspekt ved vurderingen af, hvorvidt der foreligger dumping og skade. Justeringer som følge af andre faktorer, der ikke anføres i grundforordningen, kan kun ske, hvis det påvises, at de påvirker prisernes sammenlignelighed. Eftersom de interesserede parter ikke har dokumenteret dette, måtte ovenstående argument om Vietnams status som udviklingsland afvises.
3. ENDELIG TOLD
(322)
På baggrund af ovenstående bør der i overensstemmelse med grundforordningens artikel 9, stk. 4, indføres endelige antidumpingforanstaltninger vedrørende importen af varer med oprindelse i Kina og Vietnam svarende til enten dumpingmargenen eller skadestærsklen, afhængigt af hvad der er lavest, i henhold til reglen om den lavest mulige told som præciseret i ovenstående metode. Med hensyn til de landsdækkende toldsatser bestemmes loftet for antidumpingtolden af skadestærsklerne.
(323)
For Golden Steps vedkommende fastsættes toldsatsen imidlertid på grundlag af dumpingmargenen, som er lavere end niveauet af skadestærsklen.
(324)
På grundlag af ovenstående fastsættes niveauet for den endelige told som følger:
Land
Virksomhed
Antidumpingtold
Kina
Golden Step
9,7 %
Alle andre virksomheder
16,5 %
Vietnam
Alle virksomheder
10 %
(325)
Med henblik på at minimere risikoen for falske indberetninger eller omgåelse af foranstaltningerne vil et forstærket administrativt importovervågningssystem på grundlag af artikel 308d i Kommissionens forordning (EØF) 2454/93 (7) give mulighed for hurtigere at få oplysninger om relevante importtendenser. Hvis der findes beviser for, at disse importtendenser ændrer sig i betydelig grad, vil dette hurtigst muligt blive undersøgt af Kommissionen. I denne forbindelse præciseres det, at overvågningen af STAF nu vil omfatte fodtøj af denne type over og under en værdimæssig grænse på 7,5 EUR i stedet for den oprindelige grænse på 9 EUR.
(326)
Der kan ikke ses bort fra, at der er blevet konstateret skadelig dumping, og at der af hensyn til Fællesskabets interesser må indføres foranstaltninger, men som anført i betragtning 296 og 297 er nærværende procedure kendetegnet ved distinkte og exceptionelle træk, som også bør afspejles korrekt i varigheden af antidumpingforanstaltningerne. På baggrund af, at kontingentet for en væsentlig del af importen af fodtøj med oprindelse i Folkerepublikken Kina først for nylig er bortfaldet, og at undersøgelsen viste, at markedet for fodtøj med overdel af læder stadig er i en omstillingsfase, jf. nærmere betragtning 296 ff., finder Rådet det rigtigst, at varigheden af foranstaltningerne under disse exceptionelle markedsforhold begrænses. I stedet for 5 år, som er reglen i henhold til grundforordningens artikel 11, stk. 2, finder Rådet det passende og rimeligt at begrænse varigheden af foranstaltningerne til 2 år. Foranstaltningerne bør derfor udløbe 2 år efter deres ikrafttræden. Det bør bemærkes, at forordningens artikel 11 finder tilsvarende anvendelse -
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:
Artikel 1
1. Der indføres hermed en endelig antidumpingtold på import af fodtøj med overdel af læder eller kunstlæder, undtagen sportsfodtøj, fodtøj, hvortil der kræves en særlig teknologi, hjemmefodtøj og andre typer af indendørs fodtøj og fodtøj med beskyttelseståkappe, med oprindelse i Folkerepublikken Kina og Vietnam og henhørende under KN-kode: 6403 20 00, ex 6403 30 00, ex 6403 51 11, ex 6403 51 15, ex 6403 51 19, ex 6403 51 91, ex 6403 51 95, ex 6403 51 99, ex 6403 59 11, ex 6403 59 31, ex 6403 59 35, ex 6403 59 39, ex 6403 59 91, ex 6403 59 95, ex 6403 59 99, ex 6403 91 11, ex 6403 91 13, ex 6403 91 16, ex 6403 91 18, ex 6403 91 91, ex 6403 91 93, ex 6403 91 96, ex 6403 91 98, ex 6403 99 11, ex 6403 99 31, ex 6403 99 33, ex 6403 99 36, ex 6403 99 38, ex 6403 99 91, ex 6403 99 93, ex 6403 99 96, ex 6403 99 98 og ex 6405 10 00 (8) (Taric-kode 6403300039, 6403300089, 6403511190, 6403511590, 6403511990, 6403519190, 6403519590, 6403519990, 6403591190, 6403593190, 6403593590, 6403593990, 6403599190, 6403599590, 6403599990, 6403911199, 6403911399, 6403911699, 6403911899, 6403919199, 6403919399, 6403919699, 6403919899, 6403991190, 6403993190, 6403993390, 6403993690, 6403993890, 6403999199, 6403999329, 6403999399, 6403999629, 6403999699, 6403999829, 6403999899 og 6405100080).
2. I denne forordning forstås ved:
-
»sportsfodtøj«: fodtøj i henhold til definitionen i underpositionsbestemmelse 1 til kapitel 64 i bilag I til forordning (EF) nr. 1719/2005 (9)
-
»fodtøj, hvortil der kræves en særlig teknologi«: fodtøj, for hvilket cif-prisen pr. par er lig med eller højere end 7,5 EUR, til sportsbrug, med en støbt (dog ikke sprøjtestøbt) sål i et eller flere lag, fremstillet af syntetiske materialer, der er specielt beregnede til at afbøde stød fra vertikale eller laterale bevægelser, og med tekniske karakteristika som f.eks. hermetiske puder indeholdende luft eller væske, mekaniske stødabsorberende eller -neutraliserende dele eller materialer som polymerer med lav massefylde og henhørende under KN-kode ex 6403 91 11, ex 6403 91 13, ex 6403 91 16, ex 6403 91 18, ex 6403 91 91, ex 6403 91 93, ex 6403 91 96, ex 6403 91 98, ex 6403 99 91, ex 6403 99 93, ex 6403 99 96, ex 6403 99 98
-
»fodtøj med beskyttelseståkappe«: fodtøj med indbygget beskyttelseståkappe og en modstandsdygtighed over for stød på mindst 100 joule (10) og henhørende under KN-kode: ex 6403 30 00, ex 6403 51 11, ex 6403 51 15, ex 6403 51 19, ex 6403 51 91, ex 6403 51 95, ex 6403 51 99, ex 6403 59 11, ex 6403 59 31, ex 6403 59 35, ex 6403 59 39, ex 6403 59 91, ex 6403 59 95, ex 6403 59 99, ex 6403 91 11, ex 6403 91 13, ex 6403 91 16, ex 6403 91 18, ex 6403 91 91, ex 6403 91 93, ex 6403 91 96, ex 6403 91 98, ex 6403 99 11, ex 6403 99 31, ex 6403 99 33, ex 6403 99 36, ex 6403 99 38, ex 6403 99 91, ex 6403 99 93, ex 6403 99 96, ex 6403 99 98 og ex 6405 10 00
-
»hjemmefodtøj og andre typer af indendørs fodtøj«: fodtøj henhørende under KN-kode ex 6405 10 10.
3. Den endelige antidumpingtold fastsættes til følgende af nettoprisen, frit Fællesskabets grænse, ufortoldet for de i stk. 1 anførte varer og fremstillet af nedenstående virksomheder:
Land
Virksomhed
Antidumpingtold
Supplerende Taric-kode
Kina
Golden Step
9,7 %
A775
Alle andre virksomheder
16,5 %
A999
Vietnam
Alle virksomheder
10 %
-
4. Gældende bestemmelser vedrørende told finder anvendelse, medmindre andet er fastsat.
Artikel 2
De opkrævede beløb i form af midlertidig antidumpingtold i medfør af forordning (EF) nr. 553/2006 opkræves endeligt med den sats, der indføres endeligt ved nærværende forordning. Opkrævede beløb, der overstiger den endelige sats for antidumpingtolden, tilbagebetales.
Artikel 3
Denne forordning træder i kraft på dagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende. Den gælder i 2 år.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Luxembourg, den 5. oktober 2006.
NEUVOSTON ASETUS (EY) N:o 1472/2006,
annettu 5 päivänä lokakuuta 2006,
lopullisen polkumyyntitullin käyttöönotosta tiettyjen Kiinan kansantasavallasta ja Vietnamista peräisin olevien sellaisten jalkineiden tuonnissa, joiden päälliset ovat nahkaa, ja kyseisessä tuonnissa käyttöön otetun väliaikaisen tullin lopullisesta kantamisesta
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,
ottaa huomioon polkumyynnillä muista kuin Euroopan yhteisön jäsenvaltioista tapahtuvalta tuonnilta suojautumisesta 22 päivänä joulukuuta 1995 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 384/96 (1), jäljempänä ’perusasetus’, ja erityisesti sen 9 artiklan,
ottaa huomioon komission ehdotuksen, jonka tämä on tehnyt neuvoa-antavaa komiteaa kuultuaan,
sekä katsoo seuraavaa:
A. MENETTELY
1. VÄLIAIKAISET TOIMENPITEET
(1)
Komissio otti 23 päivänä maaliskuuta 2006 asetuksella (EY) N:o 553/2006 (2) (”väliaikaista tullia koskeva asetus”) käyttöön väliaikaisen polkumyyntitullin tiettyjen Kiinan kansantasavallasta ja Vietnamista (”asianomaiset maat” tai ”viejämaat”) peräisin olevien sellaisten jalkineiden tuonnissa yhteisöön, joiden päälliset ovat nahkaa. Asetus tuli voimaan 7 päivänä huhtikuuta 2006.
(2)
Polkumyyntiä koskeva tutkimus kattoi 1 päivän huhtikuuta 2004 ja 31 päivän maaliskuuta 2005 välisen ajanjakson (”tutkimusajanjakso”) ja vahinkoa koskevaan arvioon vaikuttava kehityssuuntausten tarkastelu kattoi 1 päivän tammikuuta 2001 ja tutkimusajanjakson päättymisen välisen ajanjakson (”tarkastelujakso”).
2. MENETTELYN JATKO
(3)
Sen jälkeen kun asianomaisista maista peräisin olevien sellaisten jalkineiden tuonnissa, joiden päälliset ovat nahkaa, oli otettu käyttöön väliaikainen polkumyyntitulli, kaikille asianomaisille osapuolille ilmoitettiin tosiasioista ja huomioista, joiden perusteella väliaikaista tullia koskeva asetus oli annettu. Kaikille osapuolille asetettiin määräaika, jonka kuluessa ne voivat esittää huomautuksia ilmoitettujen tietojen johdosta.
(4)
Jotkin asianomaiset osapuolet esittivät kirjallisia huomautuksia. Suullista kuulemista pyytäneille osapuolille annettiin siihen tilaisuus. Komissio jatkoi lopullisten päätelmiensä tekoon tarpeellisina pitämiensä tietojen hankkimista ja tarkistamista.
(5)
Komission yksiköt ilmoittivat myös kaikista olennaisista tosiasioista ja huomioista, joiden perusteella oli määrä suositella lopullisten polkumyynnin vastaisten toimenpiteiden käyttöönottoa ja väliaikaisen tullin vakuutena olleiden määrien lopullista kantamista. Asianomaisille osapuolille asetettiin myös määräaika, jonka kuluessa ne voivat esittää huomautuksia ilmoitettujen tietojen johdosta. Osapuolten toimittamia suullisia ja kirjallisia huomautuksia tarkasteltiin, ja päätelmiä muutettiin tarvittaessa niiden mukaisesti. Osapuolille annettiin myös lisätietoja suunniteltuihin toimenpiteisiin tehdystä muutoksesta.
(6)
Muutamat asianomaiset osapuolet toistivat väitteensä, jonka mukaan valituksen tekijöiden nimien paljastamatta jättäminen johti puolustautumisoikeuden menettämiseen. Tätä asiaa käsiteltiin jo aiemmin (ks. väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 8 kappale). Asia arvioitiin uudelleen lopullisessa vaiheessa, jossa päädyttiin seuraavaan ratkaisuun: valituksen tekijöiden tuotantomäärä paljastettiin maittain ryhmiteltynä valituksen tekijöiden asemaa koskevia vaatimuksia esittäneille osapuolille. Näin ollen on syytä todeta, että kyseisillä osapuolilla oli edelleen mahdollisuus käyttää puolustautumisoikeuttaan. Tiedot toimitettiin myöhemmin kaikkien asianomaisten osapuolten ulottuville.
B. TARKASTELTAVANA OLEVA TUOTE JA SAMANKALTAINEN TUOTE
1. TARKASTELTAVANA OLEVA TUOTE
(7)
Kuten väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 10 kappaleessa todetaan, menettelyssä tarkasteltavana oleva tuote ovat Kiinasta ja Vietnamista peräisin olevat jalkineet, joiden päälliset ovat nahkaa tai tekonahkaa, lukuun ottamatta
-
yhdistetyn nimikkeistön 64 ryhmän 1 alanimikehuomautuksessa tarkoitettuja urheilujalkineita, toisin sanoen i) jalkineita, jotka on tarkoitettu urheiluun ja joissa on tai joihin voidaan kiinnittää piikkejä, nauloja, nappuloita, pidikkeitä, poikittaislistoja tai niiden kaltaisia tavaroita, ja ii) luistinkenkiä, laskettelu-, pujottelu- ja muita hiihtokenkiä, lumilautailukenkiä, paini- ja nyrkkeilykenkiä sekä polkupyöräilijän kenkiä;
-
tohveleita ja muita sisäjalkineita (jotka luokitellaan CN-koodeihin 6403 59 50, 6403 99 50 ja ex 6405 10 00);
-
jalkineita, joissa on suojaava kärjys, eli jalkineita, joissa on suojaava kärjys ja joiden iskuenergian vaimennus on vähintään 100 joulea (3) (ja jotka kuuluvat seuraaviin CN-koodeihin: ex 6403 30 00, ex 6403 51 11, ex 6403 51 15, ex 6403 51 19, ex 6403 51 91, ex 6403 51 95, ex 6403 51 99, ex 6403 59 11, ex 6403 59 31, ex 6403 59 35, ex 6403 59 39, ex 6403 59 91, ex 6403 59 95, ex 6403 59 99, ex 6403 91 11, ex 6403 91 13, ex 6403 91 16, ex 6403 91 18, ex 6403 91 91, ex 6403 91 93, ex 6403 91 96, ex 6403 91 98, ex 6403 99 11, ex 6403 99 31, ex 6403 99 33, ex 6403 99 36, ex 6403 99 38, ex 6403 99 91, ex 6403 99 93, ex 6403 99 96, ex 6403 99 98 ja ex 6405 10 00).
(8)
Väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 12-27 kappaleessa esitettyjen tekijöiden perusteella pääteltiin lisäksi alustavasti, että tietyt erittäin pitkälle kehitetyt urheilujalkineet eli STAF-tekniikkaa (Special Technology Athletic Footwear) edustavat jalkineet olisi jätettävä määritelmän ulkopuolelle.
(9)
Lisäksi päätettiin alustavasti katsoa lasten jalkineiden kuuluvan tarkasteltavana olevaan tuotteeseen, mutta asiaa oli tarkoitus tutkia ja harkita edelleen lopullisessa vaiheessa.
(10)
Asianomaisia osapuolia pyydettiin esittämään näkemyksensä edellä luetelluista asioista. Osapuolten esittämien näkemysten ja muiden tietyntyyppisten jalkineiden jättämistä määritelmän ulkopuolelle koskevien lisäpyyntöjen perusteella eri vaatimukset analysoidaan seuraavassa yksityiskohtaisesti.
1.1 Urheilujalkineet, joissa on erikoistekniikkaa (STAF)
(11)
Väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 13 kappaleen määritelmän mukaisesti urheilujalkineet, joissa on STAF-erikoistekniikkaa, jätettiin tarkasteltavana olevan tuotteen määritelmän ulkopuolelle.
(12)
Tämä ratkaisu perustui siihen tosiseikkaan, että tällaisilla jalkineilla on erilaiset fyysiset ja tekniset perusominaisuudet, niitä myydään eri myyntikanavien kautta ja kuluttajien näkemys niistä on erilainen, samoin niiden käyttötarkoitus.
(13)
Yhteisön jalkineteollisuus moitti STAF-jalkineiden jättämistä tarkasteltavana olevan tuotteen määritelmän ulkopuolelle, koska näitä jalkineita myydään samojen jakelukanavien kautta ja kuluttajat ostavat niitä samaa tarkoitusta varten kuin tarkasteltavana olevaa tuotetta. Siltä varalta, että STAF-jalkineet kuitenkin jätettäisiin tutkimuksen tuotteen määritelmän ulkopuolelle, korostettiin lisäksi, että nykyisen Taric-määritelmän pienintä mahdollista STAF-jalkineiden arvoa, 9 euroa, tulisi nostaa ottaen huomioon vuosien mittaan tapahtunut dollarin arvon heikkeneminen euroon nähden.
(14)
Näiden väitteiden osalta on ensinnäkin syytä todeta, että yhteisön tuotannonala ei kieltänyt sitä, että STAF-jalkineilla on erilaiset fyysiset ja tekniset perusominaisuudet. Toiseksi yhteisön jalkineteollisuus ei esittänyt myyntikanavien, käytön, kuluttajien näkemysten ja tuonnin kehityssuuntausten osalta mitään perusteltuja väitteitä, jotka muuttaisivat väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 15-18 kappaleessa esitettyjä päätelmiä. Lisäksi 9 euron kynnyksen nostamista koskevan vaatimuksen tueksi ei esitetty minkäänlaisia todisteita.
(15)
Monet tuojat vaativat STAF-jalkineiden vähimmäisarvon laskemista 9 eurosta 7,50 euroon erityisesti kustannuksia pienentävien tuotantoprosessien aiheuttaman olosuhteiden muuttumisen vuoksi.
(16)
Myös nämä vaatimukset on analysoitu huolellisesti. Muistettakoon, että 9 euron kynnys luotiin Taric-nimikkeistöön vuonna 1994 eli 12 vuotta sitten, jolloin STAF-jalkineiden ryhmä otettiin käyttöön Kiinasta peräisin olevien jalkineiden kiintiössä. Lisäksi tuojilla oli riittävästi todisteita siitä, että uudet tuotantotekniikat ovat johtaneet sekä STAF-jalkineiden kappalekohtaisten tuotantokustannusten huomattavaan alenemiseen että materiaali- ja energiahukan vähenemiseen. Kun mukaan luetaan vielä yksi hintaa laskeva tekijä, STAF-jalkineiden tarjonnan lisääntymisestä johtuva kilpailun koveneminen, hintataso on todellakin muuttunut 12 vuoden takaiseen tilanteeseen verrattuna, eikä tätä seikkaa voida jättää huomiotta. STAF-jalkineiden hintakynnyksen laskeminen maltillisesti 1,5 eurolla katsotaan kohtuulliseksi ja myös tarpeelliseksi toimenpiteeksi muutoksiin vastaamiseksi.
(17)
Lisäksi muutamat viejät vaativat, että STAF-jalkineiden määritelmää tulisi laajentaa siten, että siihen sisältyisivät kaikki jalkineet, joiden päälliset ovat nahkaa ja joissa on etyleenivinyyliasetaatista (EVA) valmistetut pohjat ja/tai suoravaletut pohjat.
(18)
Näiden vaatimusten osalta on kuitenkin syytä korostaa, että EVA-muottitekniikan käyttäminen ei sinällään selkeästi erottanut lopputuotetta tarkasteltavana olevasta tuotteesta. Lisäksi selitettiin, että EVA-pohjissa käytettävää muottitekniikkaa voitaisiin käyttää myös jalkineissa, jotka eivät selvästikään ole STAF-jalkineita. Ei myöskään esitetty minkäänlaisia todisteita siitä, että erilaisiin fyysisiin ja teknisiin ominaisuuksiin, eri myyntikanaviin, erilaisiin käyttötarkoituksiin ja kuluttajien näkemyksiin sekä tuonnin erilaisiin kehityssuuntauksiin perustuva jako ei olisi asianmukainen. Lisäksi muutamien tuojien esittämät EVA-termin määritelmät olivat selvästikin ristiriidassa keskenään. Tästä syystä STAF-jalkineiden määritelmää koskeva ehdotus hylättiin.
(19)
Näin ollen vahvistetaan STAF-jalkineiden jättäminen väliaikaista tullia koskevan asetuksen tarkasteltavana olevan tuotteen määritelmän ulkopuolelle. Lisäksi STAF-jalkineiden vähimmäisarvoa tulisi laskea 9 eurosta 7,50 euroon. Koska lisähuomautuksia ei esitetty, väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 13-19 kappaleessa esitetyt STAF-jalkineita koskevat päätelmät voidaan täten vahvistaa. Näin ollen vähintään 7,5 euron hintaiset STAF-jalkineet jätetään ehdottomasti menettelyn ulkopuolelle.
1.2 Lasten jalkineet
(20)
Lasten jalkineilla tarkoitetaan jalkineita, joiden sisäpohjan mitta on alle 24 cm ja joiden pohjan ja koron yhteenlaskettu korkeus on enintään 3 cm. Jalkineet luokitellaan seuraaviin koodeihin: ex 6403 20 00, ex 6403 30 00, 6403 51 11, 6403 51 91, 6403 59 31, 6403 59 91, 6403 91 11, 6403 91 91, 6403 99 31, 6403 99 91 ja ex 6405 10 00. Nämä jalkineet eivät olleet väliaikaisten polkumyynnin vastaisten toimenpiteiden kohteena, koska alustavat päätelmät eivät antaneet aihetta niiden soveltamiseen yhteisön edun perusteella.
(21)
Väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 28-31 kappaleessa ei ollut vielä tehty lopullista päätelmää siitä, sisällytetäänkö lasten jalkineet tarkasteltavana olevan tuotteen määritelmään vai ei. Vaikka joidenkin väitteiden katsottiin mahdollisesti sulkevan lasten jalkineet tutkimuksen tuotteen määritelmän ulkopuolelle, lopullisen päätelmän tekeminen ei ollut mahdollista näiden väitteiden perusteella tutkimuksen tässä vaiheessa. Sen vuoksi päätettiin katsoa lasten jalkineiden kuuluvan tarkasteltavana olevaan tuotteeseen ja tutkia ja harkita asiaa edelleen lopullisessa vaiheessa.
(22)
Alustavien päätelmien julkistamisen jälkeen eräät asianomaiset osapuolet vaativat, että lasten jalkineet olisi jätettävä tutkimuksen tuotteen määritelmän ulkopuolelle. Nämä vaatimukset perustuivat siihen oletukseen, että erityisesti väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 30-31 kappaleessa mainitut tekijät eli tyyli, suunnittelu, myyntikanavat ja asiakaspalvelu muodostavat selvän eron lasten jalkineiden ja tutkimuksen alaan kuuluvien muuntyyppisten jalkineiden välille.
(23)
Näiden vaatimusten perusteella ei kuitenkaan katsottu olevan mahdollista jättää lasten jalkineita tarkasteltavana olevan tuotteen määritelmän ulkopuolelle, koska niiden tukena ei ollut riittävästi todisteita sen osoittamiseksi, että tutkimuksessa voitaisiin vetää selkeä raja lasten jalkineiden ja tutkimuksen alaan kuuluvien muuntyyppisten jalkineiden välille. Itse asiassa todettiin, että lasten jalkineiden oleelliset fyysiset ja tekniset ominaisuudet, jotka olivat samat kuin tarkasteltavana olevassa tuotteessa - nahasta valmistettujen päällisten ja erityyppisten pohjien yhdistelmät jalkojen suojaamiseksi - olivat paljon tärkeämpiä kuin erot (erityisesti jalkineen koko). Lisäksi näytti siltä, että tyyli, suunnittelu, myyntikanavat ja kuluttajille tarjottu palvelu eivät eronneet oleellisesti tutkittavina olevien muuntyyppisten jalkineiden vastaavista tekijöistä. Pelkästään se tosiseikka, että lasten jalkineet muodostavat selkeän alaryhmän tarkasteltavana olevan tuotteen ryhmään, ei ole riittävä peruste lasten jalkineiden jättämiselle tuotteen määritelmän ulkopuolelle. Itse asiassa todettiin, että lasten jalkineiden ja tarkasteltavana olevan tuotteen välillä ei ole selkeää rajaa vaan että tarkasteltavana olevan tuotteen määritelmän osalta on havaittavissa jopa selkeää päällekkäisyyttä: kyseessä on tuote, jonka tehtävänä on peittää ihmisten jalat ja suojata niitä erityisesti käveltäessä.
(24)
Vastauksessaan väliaikaista tullia koskevan asetuksen julkistamiseen yhteisön tuotannonala vaati, että lasten jalkineet olisi sisällytettävä tarkasteltavana olevaan tuotteeseen. Tuotannonala esitti erityisesti todisteita, joiden mukaan yhteisössä on edelleen keskeistä lasten jalkineteollisuutta.
(25)
Yhteisön tuotannonalan esittämät todisteet antavat tukea lopullisille päätelmille. Tästä syystä lopullinen päätelmä on, että lasten jalkineet tulee sisällyttää tarkasteltavana olevan tuotteen määritelmään.
1.3 Muut ulkopuolelle jättämistä koskevat pyynnöt
(26)
Useat asianomaiset osapuolet väittivät, että tietyt samoihin CN-koodeihin kuuluvat muuntyyppiset jalkineet ovat erityisesti käytöltään niin erilaisia, että ne eivät voi kuulua samaan tuoteryhmään. Nämä väitteet analysoidaan seuraavassa.
i) ”Vaellus-”, ”kiipeily-” ja muut ulkoilujalkineet
(27)
Yhdistetyn nimikkeistön tarkoittamassa merkityksessä ”vaellus-”, ”kiipeily-” ja muiden ulkoilujalkineiden (”vaellusjalkineet”) ei katsota kuuluvan urheilujalkineisiin, joten nämä jalkinetyypit jäävät väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 13 kappaleessa esitetyn STAF-jalkineiden määritelmän ulkopuolelle. Tietyt osapuolet kuitenkin pyysivät, että nämä tuotteet jätettäisiin menettelyn ulkopuolelle, koska i) tällaisia vaellusjalkineita koskevat vaatimukset muistuttavat heidän mielestään suuresti STAF-jalkineita koskevia vaatimuksia, ii) vaellusjalkineet voidaan heidän mielestään erottaa selvästi muuntyyppisistä jalkineista myyntikanavien ja kuluttajien näkemysten perusteella ja iii) velvollisuus maksaa suurempaa tullia vaellusjalkineista vaikuttaisi heidän mielestään haitallisesti niiden markkinoihin.
(28)
Vaellusjalkineiden erityisominaisuuksista ja -piirteistä ei esitetty mitään lisätodisteita, jotka olisivat muuttaneet väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 34 kappaleen päätelmää, jossa todetaan, että vaikka eri jalkinetyypeillä, esimerkiksi vaellusjalkineilla, voi olla joitakin erilaisia erityisominaisuuksia, niiden perusominaisuudet ovat samat. Lisäksi havaittiin, että ”vaellusjalkineita” tuotetaan laajasti yhteisössä ja että tuotujen ”vaellusjalkineiden” ja yhteisön oman tuotannon välille ei voitaisi vetää selvää rajaa. Tämä vahvistettiin myös päätöksellä sisällyttää samantyyppiset jalkineet neuvoston asetuksessa (EY) N:o 2155/97 (4) mainittuun tuotteen määritelmään. Vaikka vaellusjalkineilla saattaa joskus olla erityisominaisuuksia, niillä on samat fyysiset ja tekniset perusominaisuudet kuin muilla tuotteen määritelmään kuuluvilla jalkineilla. Lisäksi näiden jalkineiden käytöstä ja niitä koskevista kuluttajien näkemyksistä todettiin, että päällekkäisyys muuntyyppisten tuotteen määritelmään kuuluvien jalkineiden kanssa on suuri. Tämän vuoksi katsotaan, että ”vaellusjalkineita” ei olisi jätettävä tutkimuksen ulkopuolelle.
ii) Terveysjalkineet
(29)
Eräs tuoja pyysi, että tietyt terveysjalkineet jätettäisiin menettelyn ulkopuolelle. Vaikka tuote kuuluu tällä hetkellä CN-koodeihin 6403 99 93, 6403 99 96 ja 6403 99 98, vaatimuksena oli, että tällaiset jalkineet jätettäisiin menettelyn ulkopuolelle, koska niillä väitettiin olevan erilaiset fyysiset ja kemialliset ominaisuudet ja eri myyntikanavat ja koska kuluttajat katsovat ne sertifioiduksi lääkinnälliseksi tuotteeksi, jota voidaan myydä lääkinnällisenä laitteena jalkojen terveyden edistämiseksi.
(30)
Todettiin, että tällaisia jalkineita olisi pidettävä tarkasteltavana olevan tuotteen osana. Vaikka näillä tuotteilla on erityiset tekniset ominaisuudet ja ne sopivat lääkinnälliseen käyttöön, nämä erityisominaisuudet eivät eroa selkeästi tai rakenteellisesti tarkasteltavana olevan tuotteen ominaisuuksista. Tätä tukee erityisesti se tosiseikka, että kuluttajat ostavat tällaisia jalkineita myös mukavuussyistä eivätkä niinkään tietyistä lääketieteellisistä syistä, mikä myönnettiin myös tuojan esittämässä vaatimuksessa.
(31)
Edellä mainituista syistä katsotaan, että vaatimus terveysjalkineiden jättämisestä menettelyn ulkopuolelle olisi hylättävä.
iii) EVA-rantasandaalit
(32)
EVA-rantasandaalit ovat jalkineita, joiden päällinen on ainoastaan nahkainen nauha, joka on kiinnitetty molemmilta puolilta paksuun ja kevyeen pohjaan, joka on valmistettu EVA-muovin ja muiden materiaalien yhdistelmästä. Eräät asianomaiset osapuolet vaativat, että nämä tuotteet tulisi jättää tutkimuksen ulkopuolelle, koska niillä katsottiin olevan aivan erityiset ja selkeästi erottuvat fyysiset ja tekniset perusominaisuudet, joiden avulla ne on helppo tunnistaa rantasandaaleiksi. Näin ollen näillä jalkineilla olisi erilainen käyttötapa ja kuluttajien näkemys niistä poikkeaisi muuntyyppisiä tuotteen määritelmään kuuluvia jalkineita koskevasta näkemyksestä. Lisäksi väitettiin, että EVA-rantasandaalien tuotannossa tarvittavaa teknologiaa ei käytetä Euroopassa enää ollenkaan.
(33)
Tässä yhteydessä todettiin, että vaikka EVA-rantasandaaleilla onkin muutamia erityisominaisuuksia, niillä on samat fyysiset ja tekniset perusominaisuudet kuin muilla tuotteen määritelmään kuuluvilla jalkineilla. Lisäksi näiden jalkineiden käytöstä ja niitä koskevista kuluttajien näkemyksistä todettiin, että päällekkäisyys muuntyyppisten tuotteen määritelmään kuuluvien jalkineiden, esimerkiksi varvastossujen ja puukenkien, kanssa on suuri. Myös myyntikanavien, markkinoinnin, muotivirtausten ja muiden vastaavien tekijöiden katsottiin olevan samat kuin muuntyyppisillä tuotteen määritelmään kuuluvilla jalkineilla. Lisäksi yhteisön tuotannonala esitti todisteita, jotka osoittivat, että Euroopan yhteisössä edelleen tuotetaan laajasti EVA-rantasandaaleja. Näin ollen katsotaan, että menettelyn ulkopuolelle jättämistä koskeva vaatimus on hylättävä.
iv) Siannahasta valmistetut jalkineet
(34)
Eräs asianomainen osapuoli vaati, että jalkineet, joissa on siannahasta valmistetut päälliset, olisi jätettävä tutkimuksen ulkopuolelle. Vaatimuksen syynä olivat väitetyt laatu- ja hintaerot sekä väite, jonka mukaan Euroopan yhteisössä ei valmisteta jalkineita, joissa on mainitunlaiset päälliset.
(35)
Ei ollut kuitenkaan mahdollista erottaa yhteisöön tuotuja siannahasta valmistettuja jalkineita ja yhteisön omaa tuotantoa selkeästi toisistaan, sillä tuotteiden käyttötarkoitus on sama, samoin niiden fyysiset ja tekniset perusominaisuudet. Lisäksi osoittautui, että tuotteiden myyntikanavat olivat yleensä samat, mikä näkyi myös siinä tosiseikassa, että kuluttajien näkemys siannahasta valmistetuista jalkineista ei ole erilainen. Tämän vuoksi väite hylättiin.
v) Jalkineet, joiden valmistustekniikka on patentoitu
(36)
Eräs asianomainen osapuoli vaati, että tietyt jalkineet, joiden valmistustekniikka on patentoitu, tulisi jättää tutkimuksen ulkopuolelle. Kyse oli muun muassa tekniikasta, jolla saadaan aikaan erityinen iskuja vaimentava kantapääosa tai pehmusteena toimiva välipohja, tai erikoistekniikasta, joka parantaa tämäntyyppisten jalkineiden joustavuutta.
(37)
Verrattaessa tätä jalkinetyyppiä tarkasteltavana olevaan tuotteeseen havaittiin kuitenkin, että tämäntyyppisten jalkineiden ja tarkasteltavana olevan tuotteen välille ei voitu vetää selkeää rajaa fyysisten ja teknisten perusominaisuuksien ja käyttötarkoitusten perusteella. Vaikka on yleisesti tiedossa, että patentoitu tekniikka saattaa lisätä jalkineiden käyttömukavuutta, se ei sinällään huomattavasti muuta jalkineen perusluonnetta normaalissa käytössä. Lisäksi se, että tietty tekniikka on patentoitu, ei sinällään ole syy, jonka perusteella tietynlaiset jalkineet voitaisiin jättää tuotteen määritelmän ulkopuolelle. Näin ollen vaikka onkin tiedossa, että tämän ryhmän tuotteilla voi olla erityispiirteitä, ne ovat edelleen Euroopan yhteisössä tuotetun tarkasteltavana olevan tuotteen kilpailijoita. Näin ollen tämä väite hylättiin.
vi) Muut urheilujalkineet kuin STAF-jalkineet
(38)
Eräät asianomaiset osapuolet vaativat, että menettelyn ulkopuolelle olisi jätettävä kaikentyyppiset urheilujalkineet, myös muut kuin yhdistetyn nimikkeistön 64 ryhmän 1 alanimikehuomautuksessa tarkoitetut STAF-jalkineet ja urheilujalkineet. Nämä vaatimukset perustuvat samoihin väitteisiin kuin vaatimukset, jotka koskivat STAF-jalkineiden jättämistä menettelyn ulkopuolelle, ja väitteeseen, jonka mukaan yhteisön markkinoilla alkaisi olla pulaa tietyistä muista jalkineista kuin STAF-jalkineista, jos tämäntyyppisiä jalkineita ei jätettäisi menettelyn ulkopuolelle. Jälkimmäisen väitteen tueksi ei esitetty konkreettisia todisteita. Tästä syystä ei ollut saatu uutta, vakuuttavaa näyttöä väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 27 kappaleessa esitetyn muiden kuin STAF-jalkineiden jäljellä olevia tyyppejä koskevan päätelmän muuttamiseksi. Tämän vuoksi väite hylättiin.
1.4 Päätelmät
(39)
Näin ollen edellä B kohdan 1.1 alakohdasta ilmenevällä tavalla muokatut alustavat päätelmät voidaan vahvistaa lopullisesti. Tästä syystä tässä menettelyssä katsotaan yhteisön vakiintuneen käytännön mukaisesti, että kaikkia tarkasteltavana olevan tuotteen tyyppejä olisi pidettävä yhtenä tuotteena.
2. SAMANKALTAINEN TUOTE
(40)
Koska samankaltaisesta tuotteesta ei saatu lainkaan huomautuksia, sisältö ja alustavat päätelmät voidaan näin ollen vahvistaa.
(41)
Edellä esitetyn perusteella päätellään lopullisesti, että perusasetuksen 1 artiklan 4 kohdan mukaisesti tarkasteltavana oleva tuote ja kaikki vastaavan tyyppiset jalkineet, joiden päälliset ovat nahkaa ja joita tuotetaan ja myydään vertailumaassa, Brasiliassa, sekä yhteisön tuotannonalalla valmistetut ja yhteisön markkinoilla myytävät vastaavat jalkineet ovat samankaltaisia.
C. OTANTA
1. KIINALAISIA JA VIETNAMILAISIA VIENTIÄ HARJOITTAVIA TUOTTAJIA KOSKEVA OTANTA
(42)
Eräät osapuolet väittivät, että otokset eivät olleet edustavia, koska niiden ulkopuolelle oli jätetty STAF-jalkineet ja lasten jalkineet.
(43)
Kuten väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 61 kappaleessa mainittiin, STAF-jalkineiden jättäminen menettelyn ulkopuolelle ei vaikuttanut merkittävästi otosten edustavuuteen. Lasten jalkineiden osalta väite on merkityksetön, kun otetaan huomioon päätös sisällyttää lasten jalkineilen tutkimukseen.
(44)
Huomautuksia esitettiin väliaikaisten toimenpiteiden yhteydessä määritetyistä otantaprosenteista. Nämä huomautukset otettiin huomioon. Kun lasten jalkineet laskettiin mukaan, todettiin, että otoksiin valittujen yritysten osuus yhteistyössä olleiden tarkasteltavana olevan tuotteen vientiä harjoittavien tuottajien viennistä yhteisöön oli kiinalaisten osalta yli 12 prosenttia ja vietnamilaisten osalta yli 15 prosenttia. Näin ollen otos on selvästi edustava. On myös syytä ottaa huomioon jäljempänä johdanto-osan 56 kappaleessa esitetyt perustelut.
(45)
Lisäksi väitettiin, että otosten valitsemistapa ei ollut WTO:n polkumyyntisopimuksen (Anti-Dumping Agreement, ADA) mukainen, koska mukaan valittiin tiettyjä suuria viejiä niiden yritysten kustannuksella, joiden myynti Euroopan yhteisössä oli vähäisempää tai joilla ei ollut lainkaan myyntiä yhteisössä mutta joilla oli suhteellisen suuri kotimarkkinamyynti.
(46)
Kuten väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 60 kappaleessa jo selitettiin, käytetyillä menetelmillä oli määrä varmistaa otosten suurin mahdollinen edustavuus ja sisällyttää viennin suurimpaan mahdolliseen määrään, joka voi kohtuullisesti olla tutkimuksen kohteena, ottaen huomioon käytettävissä oleva aika, muutamia yrityksiä, joilla oli edustavaa kotimarkkinamyyntiä. Tällöin olisi mahdollista laskea normaaliarvo siltä varalta, että joillekin otokseen kuuluneista vientiä harjoittavista tuottajista voitaisiin myöntää markkinatalouskohtelu. Otoksia ei valittu WTO:n sääntöjen eikä perusasetuksen 17 artiklan vastaisesti. Artiklan mukaan otoksen tulee joko olla tilastollisesti edustava tai sisältää tuotannon, myynnin tai viennin suurin mahdollinen määrä, joka voi kohtuullisesti olla tutkimuksen kohteena, ottaen huomioon käytettävissä oleva aika. Tästä syystä edellä mainitut säännöt sallivat myynnin (kotimarkkina- ja/tai vientimyynnin) käyttämisen valintaperusteena.
(47)
Lisäksi on syytä muistaa, että kuten väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 57 ja 58 kappaleessa selitetään, asianomaisten maiden viranomaiset hyväksyivät valitut otokset.
(48)
Osa asianomaisista osapuolista väitti myös, että Kiinan otoksen koostumuksesta olisi pitänyt sopia mieluimmin Hongkongin ja Taiwanin viranomaisten kanssa, sillä kiinalaiset tuottajat ovat suureksi osaksi kyseisten maiden osakkeenomistajien hallinnassa. Tästä syystä menettelyn väitettiin koskevan kyseisten maiden osapuolia.
(49)
Tämä väite oli hylättävä. Yhteisön vakiintuneena käytäntönä on pyrkiä sopimukseen viejämaan viranomaisten ja/tai tuottajajärjestöjen kanssa polkumyynnin vastaisessa menettelyssä otantamenettelyä käytettäessä perusasetuksen 17 artiklan 2 kohdan mukaisesti. Tässä tapauksessa asianomaisten maiden valtiolliset viranomaiset olivat lisäksi tiiviisti yhteydessä maiden tuottajajärjestöihin. Tässä menettelyssä viejämaat ovat Kiina ja Vietnam. Tästä syystä sopimukseen otosten koostumuksesta pyrittiin juuri näiden viranomaisten kanssa, ja sopimukseen myös päästiin.
(50)
Eräs otokseen kuulumaton vietnamilainen vientiä harjoittava tuottaja toisti huomautuksensa, joiden mukaan sen olisi pitänyt päästä yksilöllisen tarkastelun piiriin, koska se oli täyttänyt polkumyyntiä koskevan kyselylomakkeen asianmukaisesti. Se, että otokseen kuulumaton osapuoli toimittaa polkumyyntiä koskevan kyselylomakkeen täytettynä, ei kuitenkaan johda automaattisesti osapuolen yksilölliseen tarkasteluun. Kuten väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 64 kappaleessa on jo selitetty, koska otosten koko oli ennennäkemättömän suuri, komissio päätteli, että useampien vientiä harjoittavien tuottajien yksilöllinen tarkastelu olisi ollut suhteettoman työlästä ja estänyt tutkimuksen saattamisen loppuun kohtuuajassa.
(51)
Osapuolet väittivät myös, että edustavan kotimarkkinamyynnin valitseminen mukaan otokseen on epäasianmukaista, koska yhdellekään viejälle ei voitu myöntää markkinatalouskohtelua. Tätä väitettä pidettiin kuitenkin merkityksettömänä, koska markkinatalouskohtelun soveltamista koskeva päätös tehdään vasta otoksen valitsemisen jälkeen.
(52)
Tästä syystä väite hylättiin, ja koska asiasta ei ollut esitetty enempää huomautuksia, pääteltiin, että otokset olivat edustavia.
2. YHTEISÖN TUOTTAJIA KOSKEVA OTANTA
(53)
Muutamat asianomaiset osapuolet väittivät, että perusasetuksen 17 artiklaa oli rikottu, sillä ne katsoivat, että yhteisön tuottajista valittu otos ei ollut edustava. Väite perustui siihen seikkaan, että otokseen valittiin ainoastaan kymmenen yritystä ja että nämä yritykset edustavat vain 10:tä prosenttia valituksen tehneiden yhteisön tuottajien kokonaistuotannosta ja vain hyvin pientä osuutta yhteisön kokonaistuotannosta, toisin sanoen alle 5:tä prosenttia. Valituksen tehneet tuottajat muodostavat tässä tapauksessa hiukan yli 40 prosenttia yhteisön kokonaistuotannosta. Lisäksi väitettiin, että tietyt otokseen valituille yhteisön tuottajille ominaiset kehityssuuntaukset eivät ole samoja kuin valituksen tehneillä tuottajilla kokonaisuutena ja että otos ei täten olisi edustava.
(54)
Eräs tuojajärjestö väitti myös, että yhteisön tuottajista valittu otos ei ole tilastollisesti edustava ja että tarkastuskäyntien kohteeksi otettaisiin näin vain häviävän pieni osuus yhteisön tuottajista.
(55)
Tässä yhteydessä on syytä muistaa, että perusasetuksen 17 artiklassa määritetään, että tutkimus voidaan rajoittaa otoksiin, jotka joko ovat tilastollisesti edustavia tai sisältävät tuotannon, myynnin tai viennin suurimman mahdollisen määrän, joka voi kohtuullisesti olla tutkimuksen kohteena.
(56)
Tämän määräyksen sanamuodosta ilmenee selkeästi, että määrälle ei ole asetettu mitään täsmällistä vaatimusta tai kynnystä. Ainoa vaatimus on, että määrän tulee voida kohtuullisesti olla tutkimuksen kohteena, ottaen huomioon käytettävissä oleva aika.
(57)
Tapauksen erityisolosuhteiden vuoksi - yhteisön tuotannonala on erittäin pirstaleinen - on vääjäämätöntä, että otoksen sisältämät yritykset kattavat suhteellisen pienen osuuden yhteisön kokonaistuotannosta. Kuten väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 65 kappaleessa selitettiin, komissio valitsi otoksen lähinnä tuottajien koon eli tuotantomäärän perusteella mutta otti huomioon myös tuottajien maantieteellisen sijainnin varmistaakseen otoksen edustavuuden tältäkin osin. Otokseen valittujen yritysten määrää oli kuitenkin rajoitettava määrään, joka voi kohtuullisesti olla tutkimuksen kohteena käytettävissä olevassa ajassa, joten yrityksiä valittiin tässä tapauksessa kymmenen. Koska alan teollisuus on erittäin pirstaleinen ja koska otokseen valittiin suurehkoja tuottajia, yritysten määrän kasvattaminen ei olisi kuitenkaan vaikuttanut merkittävästi otoksen osuuteen yhteisön kokonaistuotannosta. Tässä yhteydessä on syytä huomata lisäksi, että, toisin kuin jotkin osapuolet ovat väittäneet, ei ole olemassa oikeudellista velvoitetta sisällyttää otokseen Euroopan yhteisön asiaa koskevassa lainsäädännössä määritettyjä pieniä ja keskisuuria yrityksiä, mikä ilmenee perusasetuksen 17 artiklan 1 kohdan sanamuodosta.
(58)
Kuten edellä selostettiin, valittavan otoksen tulee olla tilastollisesti edustava tai perustua edustavaan määrään. Koska tässä tapauksessa valittiin jälkimmäinen menetelmä, väite, jonka mukaan otos ei ollut tilastollisesti edustava, hylättiin. Vastaavasti väitteet, joiden mukaan tietyt otokseen valituille yhteisön tuottajille ominaiset kehityssuuntaukset eivät olleet samoja kuin valituksen tehneillä tuottajilla kokonaisuutena ja tarkastuskäyntien kohteeksi otettaisiin vain pieni osuus yhteisön tuottajista, eivät ole laillisesti päteviä perusteita otoksen edustavuuden kyseenalaistamiseksi.
(59)
Edellä esitettyjen syiden vuoksi eri osapuolten esittämät väitteet hylättiin, ja täten vahvistetaan otoksen oikeudellinen pätevyys, sillä otos on edustava ja se valittiin täysin perusasetuksen 17 artiklan vaatimusten mukaisesti.
D. POLKUMYYNTI
1. MARKKINATALOUSKOHTELU
1.1 Yleisiä huomioita
(60)
Eräät asianomaiset osapuolet väittivät, että komissio ei ollut ilmoittanut kullekin otokseen kuulumattomalle kiinalaiselle ja vietnamilaiselle viejälle erikseen, miksi niille ei katsota voitavan myöntää markkinatalouskohtelua. Väite toistettiin lopullisten päätelmien ilmoittamisen yhteydessä, ja sen mukaan komissiolla on velvollisuus määrittää viejien oikeus markkinatalouskohteluun yksilöllisesti riippumatta siitä, valitaanko viejä otokseen vai ei. Väitteen esittäjät katsoivat, että käytetyt menetelmät vievät otokseen kuulumattomilta yrityksiltä oikeuden yksilölliseen arviointiin, mikä on perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan b alakohdan ja 2 artiklan 7 kohdan c alakohdan vastaista.
(61)
Nykyisen otoksia koskevan määräyksen (perusasetuksen 17 artikla) katsotaan kuitenkin kattavan markkinatalouskohtelua pyytävien yritysten tilanteen täysin. Olipa kyse sitten markkinatalousmaista tai maista, joiden talous on siirtymävaiheessa, viejille ei otannan luonteen vuoksi tarjota yksilöllistä arviointia ja otoksesta tehdyt päätelmät ulotetaan koskemaan myös niitä. Perusasetuksen 17 artiklassa määritetään yleinen menetelmä niiden tilanteiden käsittelemiseksi, joissa yksilöllinen tarkastelu ei ole enää mahdollista yritysten huomattavan määrän vuoksi. Tämä menetelmä on edustavan otoksen käyttäminen. Ei ole mitään syytä, miksi otantamenetelmää ei voitaisi käyttää myös tilanteessa, jossa yritysten huomattavaan määrään sisältyy runsaasti myös markkinatalouskohtelua tai yksilöllistä kohtelua pyytäviä yrityksiä. Kuten kaikissa muissakin otantatapauksissa, kaikista otokseen sisältyvistä yrityksistä luodaan painotettu keskiarvo riippumatta siitä, mitä menetelmiä markkinatalouskohtelua tai yksilöllistä kohtelua koskevien pyyntöjen arvioinnin jälkeen tehdyissä eri yrityksiä koskevissa polkumyyntilaskelmissa on käytetty. Markkinatalouskohtelun tai yksilöllisen kohtelun ei täten tulisi estää tavallisten otantamenetelmien käyttämistä. Otannan tärkeänä tavoitteena on tasapainottaa hallinnolliset edellytykset, jotta tapaukset voitaisiin arvioida oikea-aikaisesti ja pakollisten määräaikojen puitteissa. Tavoitteena on tarjota tilaisuus myös mahdollisimman tarkkaan yksilölliseen analyysiin. Lopuksi on syytä muistaa, että markkinatalouskohtelupyyntöjen määrä oli tässä tapauksessa niin huomattava, että pyyntöjen yksilöllinen tarkastelu - joka toteutetaan joskus muissa tapauksissa - oli hallinnollisesti mahdoton toteuttaa. Tästä syystä katsottiin, että oli kohtuullista soveltaa kaikkien otokseen kuuluneiden yritysten perusteella määritetyn polkumyyntimarginaalin painotettua keskiarvoa tasapuolisesti kaikkiin otokseen kuulumattomiin yrityksiin erottelematta niitä sen mukaan, myönnetäänkö niille markkinatalouskohtelu vai ei. Lisäksi on väitetty, että polkumyyntilaskelmat eivät olleet riittävän luotettavat, koska markkinatalouskohtelupyynnöt oli valittu otantamenetelmällä. Tämä väite on hylättävä. Ensinnäkin otanta ei koskenut markkinatalouskohtelupyyntöjä, vaan vientiä harjoittavia tuottajia. Toiseksi otantaa koskevien säännösten tavoitteena on varmistaa, että voidaan riittävän luotettavasti päätellä, onko polkumyyntiä tapahtunut tapauksessa, johon liittyy useita vientiä harjoittavia tuottajia. Kolmanneksi tapauksissa, joissa vientiä harjoittavat tuottajat ovat esittäneet myös markkinatalouskohtelupyyntöjä, ei ole mitään syytä päätellä, että rutiininomaisesti sovelletun otantamenetelmän käyttäminen johtaisi päätelmiin, jotka eivät ole riittävän luotettavia. Itse asiassa on suorastaan otantaperiaatteen vastaista väittää, että koska (otokseen kuulumattomat) viejät olisi luokiteltava joko markkinatalouskohtelun piiriin kuuluviksi tai sen ulkopuolelle kuuluviksi, tällaisesta joukosta otettu otos olisi jo sellaisenaan epäedustava. Kuten kaikissa muissakin polkumyyntitutkimuksissa, jokaisen viejän tilanne on aina hiukan erilainen. Tuottajien välillä voi olla suuriakin eroja, mutta otantamenetelmää voidaan silti käyttää. Neljänneksi se, että yritys jätetään markkinatalouskohtelun ulkopuolelle, merkitsee ainoastaan, että normaaliarvoa ei voida määrittää yrityksen omien tietojen perusteella vaan että on käytettävä toteuttamiskelpoista vaihtoehtoa. Toteuttamiskelpoisia vaihtoehtoja on hyödynnettävä kuitenkin myös muilla keskeisillä polkumyynnin määrittämiseen kuuluvilla alueilla, esimerkiksi perusasetuksen 2 artiklan 1 kohdan ja 2 artiklan 6 kohdan mukaisesti. Viidenneksi otoksen edustavuutta korostaa entisestään se seikka, että viejämaiden hallitukset ovat itse ehdottaneet valtaosaa otokseen valituista yrityksistä. Toisin sanoen hallitukset ovat itse katsoneet näiden otosten edustavan kattavasti maansa vientiä harjoittavia tuottajia.
(62)
Muutamat Kiinassa ja Vietnamissa toimivat vientiä harjoittavat tuottajat väittivät edelleen, että komissio oli tehnyt markkinatalouskohtelua koskevat yksilölliset arviot edellisissä tapauksissa, joissa vientiä harjoittavien tuottajien määrä oli huomattava. Tällaisissa tapauksissa, esimerkiksi polyesterifilamenttikankaiden tuontia koskevassa tapauksessa (12 päivänä syyskuuta 2005 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 1487/2005) (5), oli tehty arviot yksilöllisestä markkinatalouskohtelusta, vaikka polkumyyntiarvion tekemiseen oli käytetty perusasetuksen 17 artiklan mukaisia otantamenetelmiä.
(63)
Tässä yhteydessä on kuitenkin muistettava, että edellä mainitussa tapauksessa markkinatalouskohtelupyyntöjen yksilöllinen tarkastelu katsottiin vielä mahdolliseksi, toisin kuin nykyisessä tutkimuksessa. Lisäksi on huomattava, että edellä mainitussa tapauksessa oli toimittu otantasääntöjen mukaisesti: Yrityksille, joita ei ollut valittu otokseen mutta joille oli myönnetty markkinatalouskohtelu, määritettiin otokseen kuuluneiden markkinatalouskohtelun piiriin otettujen yritysten polkumyyntimarginaalin painotettu keskiarvo, toisin sanoen niille ei määritetty yksilöllistä polkumyyntimarginaalia, vaan markkinatalouskohtelun piiriin kuuluviin yrityksiin sovellettava polkumyyntimarginaalin painotettu keskiarvo.
(64)
Aiemmissa tapauksissa, joissa käytettiin otantamenetelmää ja yhteistyössä toimineet viejät pyysivät markkinatalouskohtelua, määrät olivat siinä määrin pieniä, että kukin pyyntö voitiin tutkia yksilöllisesti. Koska markkinatalouskohtelupyyntöjen määrä oli nykyisessä tapauksessa ennennäkemättömän suuri, jokaista pyyntöä ei voitu arvioida yksilöllisesti. Muut viejät, sekä otokseen valitut että sen ulkopuolelle jätetyt, toistivat, että niille olisi pitänyt myöntää markkinatalouskohtelu. Osa viejistä esitti vaatimustensa tueksi yhtiöjärjestyksensä osoittaakseen, että niiden tapaus ei eronnut Golden Stepin tapauksesta. Golden Step oli ainoa yritys, jolle oli myönnetty markkinatalouskohtelu.
(65)
Tässä yhteydessä on todettava, että menettelyssä sovellettiin perusasetuksen 17 artiklan otoksia koskevia säännöksiä. Otokseen kuulumattomien vientiä harjoittavien tuottajien myöhempiä huomautuksia ei tarkasteltu, koska perusasetuksen 17 artiklan 3 kohdan mukaan tarkastelu olisi hankaloittanut tehtävää kohtuuttomasti ja estänyt tutkimuksen loppuun saattamisen hyvissä ajoin. Otokseen kuuluneiden yritysten myöhempiä väitteitä käsitellään jäljempänä olevissa menettelyn piiriin kuuluvia kahta maata koskevissa erityiskappaleissa.
(66)
Osa vientiä harjoittavista tuottajista väitti, että komissio ei tehnyt arviota markkinatalouskohtelusta kolmen kuukauden kuluessa tutkimuksen vireillepanosta perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan c alakohdan viimeisen kappaleen mukaisesti.
(67)
Vaikka markkinatalouskohtelua koskeva arviointi tehtiin myöhemmin kuin kolmen kuukauden kuluttua tapauksen vireillepanosta, otokseen kuuluneille vientiä harjoittaville tuottajille toimitettiin niiden markkinatalouskohtelua koskevat erilliset ilmoitukset ja annettiin täysi puolustautumisoikeus. Osapuolille ei varmastikaan ole mitään haittaa siitä, että niiden markkinatalouskohtelun edellytyksiä tarkastellaan ennen väliaikaisten toimenpiteiden käyttöönottoa.
(68)
Muutamat vientiä harjoittavat tuottajat, jotka olivat pyytäneet yksilöllistä tarkastelua jo aiemmin, esittivät pyyntönsä uudelleen. Väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 64 kappaleessa selitetystä syystä Kiinassa ja Vietnamissa toimiville vientiä harjoittaville tuottajille ei kuitenkaan voitu myöntää yksilöllistä tarkastelua.
(69)
Näin ollen, kuten väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 53-63 kappaleessa selostettiin, koska Kiinassa ja Vietnamissa oli runsaasti yhteistyössä toimineita vientiä harjoittavia tuottajia, edustavan otoksen avulla määritettiin tulli, jota sovellettaisiin otoksen ulkopuolelle jätettyihin yhteistyössä toimineisiin viejiin. Tällaista menettelyä sovelletaan kaikissa polkumyyntitapauksissa.
1.2 Markkinatalouskohtelun edellytysten tarkastelu kiinalaisten vientiä harjoittavien tuottajien osalta
(70)
Väliaikaisten toimenpiteiden käyttöönoton jälkeen otokseen valitut tarkastetut kaksitoista kiinalaista vientiä harjoittavaa tuottajaa väittivät, että niille olisi pitänyt myöntää markkinatalouskohtelu, ja esittivät uudelleen aikaisemmat perustelunsa.
(71)
Yksi näistä kahdestatoista yrityksestä, Golden Step (GS), vaati alustavien päätelmien ilmoittamisen jälkeen tilanteeseen huomattavaa muutosta markkinatalouskohtelupyyntönsä tarkastelun johdosta ja esitti myös todisteita. On syytä muistaa, että GS:n markkinatalouskohtelupyyntö hylättiin, koska se ei täyttänyt perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan c alakohdan edellytystä 1. Hylkääminen johtui erityisesti vientivelvoitteesta, jonka mukaan GS ei voinut vapaasti päättää vientimääristään ilman valtion merkittävää puuttumista asiaan. Markkinatalouskohtelua koskevien päätelmien ilmoittamisen jälkeen GS kuitenkin esitti ennen ilmoitusta koskevien huomautusten sitovan määräajan umpeutumista todisteita, joiden mukaan sillä ei ole tosiasiallista eikä lain mukaista vientimyyntivelvoitetta.
(72)
Kun oli otettu asianmukaisesti huomioon GS:n tapauksen muuttuneet olosuhteet ja se seikka, että GS:lle ei ollut myönnetty markkinatalouskohtelua ainoastaan edellytyksen 1 täyttymättä jäämisen johdosta, päätettiin tarkistaa alkuperäistä päätöstä ja myöntää GS:lle markkinatalouskohtelu.
(73)
Eräät tuottajat, joille ei ollut myönnetty markkinatalouskohtelua, väittivät, että yhtiöjärjestyksessä mainittuihin myyntirajoituksiin viittaaminen ei ollut johtanut markkinatalouskohtelun myöntämättä jättämiseen muissa polkumyyntimenettelyissä. Aluksi on syytä huomata, että markkinatalouskohtelua koskeva analyysi tehdään tapauskohtaisesti esitettyjen tosiasioiden perusteella eikä väitettyä ristiriitaisuutta muiden äskettäin tehtyjen samoihin tosiasioihin pohjautuvien markkinatalouskohtelua koskevien analyysien kanssa ole olemassa. Itse asiassa tapauksessa, johon viitattiin, vientiä harjoittava tuottaja esitti hyvissä ajoin yhtiöjärjestyksensä muutetun version, jossa ei ollut myyntirajoituksia. Näin kyseinen tuottaja pystyi osoittamaan, että sitä eivät koske mainitunlaiset myyntirajoitukset.
(74)
Muut osapuolet väittivät, että markkinatalouskohtelun epääminen kiinalaisilta jalkineiden viejiltä ei ollut WTO:n sääntöjen mukaista, etenkin kun Kiinasta vietäviä tuotteita ei enää koske GATT 1994 -sopimuksen liitteen 1 VI artiklan 1 kohdan toisen täydentävän säännöksen mukainen valtion monopoli. Tämä oli ehtona sille, että sopimusosapuolilla on oikeus poiketa normaaliarvon määrittämisestä viejämaista peräisin olevien normaaliarvoa koskevien tietojen perusteella.
(75)
Kun edellä mainittu lisähuomautus otettiin käyttöön, Kiinan ja muutaman muun maan viennissä katsottiin vallitsevan valtion monopoli. Sittemmin on otettu huomioon Kiinassa tehdyt taloudelliset uudistukset, jotka ovat johtaneet Kiinan erilaiseen kohteluun kaupan suojaamista koskevissa menettelyissä. Kiinan liittymistä WTO:n jäseneksi koskevan pöytäkirjan 15 jaksossa on tällä hetkellä erityiset säännökset siitä, miten kiinalaisia vientituotteita on kohdeltava kaupan suojaamista koskevissa menettelyissä. Kyseisen jakson säännösten perusteella WTO:n jäsenet voivat käyttää menetelmiä, jotka eivät perustu tiukkaan vertailuun Kiinan kotimarkkinamyyntihintojen tai kustannusten kanssa … jos tutkimuksessa mukana olevat tuottajat eivät pysty selkeästi osoittamaan, että samankaltaisen tuotteen valmistus, tuotanto ja myynti on tapahtunut markkinatalousolosuhteissa.
(76)
Muiden otokseen kuuluneiden yhdentoista yrityksen tapauksessa on syytä huomata, että ne eivät esittäneet määräaikaan mennessä uusia syitä, joiden perusteella olisi ollut tarvetta muuttaa niiden markkinatalouskohtelun epäämistä koskevaa päätöstä.
(77)
Tässä yhteydessä on syytä huomata erityisesti, että kaksi otokseen kuuluvaa kiinalaista vientiä harjoittavaa tuottajaa toimitti muutetun yhtiöjärjestyksen, josta oli poistettu myyntirajoitukset, niin myöhään, jo lopullisten päätelmien esittämisen jälkeen, että sitä ei voitu ottaa enää huomioon, koska siinä vaiheessa ei ollut jäljellä enää riittävästi aikaa perusasetuksen 16 artiklan 1 kohdan mukaisen tarkastuskäynnin tekemistä varten. Myyntirajoitukset (edellytys 1) eivät olleet kuitenkaan ainoa syy, jonka vuoksi asianomaiset yritykset eivät täyttäneet markkinatalouskohtelua koskevia vaatimuksia.
(78)
Kyseisten yritysten muita huomautuksia käsiteltiin jo väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 69-77 kappaleessa. Näin ollen kyseisen asetuksen päätelmät vahvistetaan ja päätös olla myöntämättä markkinatalouskohtelua asianomaisille yhdelletoista yritykselle pysyy voimassa.
1.3 Markkinatalouskohtelun edellytysten tarkastelu vietnamilaisten vientiä harjoittavien tuottajien osalta
(79)
Väliaikaisten toimenpiteiden käyttöönoton jälkeen yhdeksän otokseen valituista vietnamilaisista vientiä harjoittavista tuottajista väitti, että niille olisi pitänyt myöntää markkinatalouskohtelu, ja toisti jo aiemmin esittämänsä väitteet esittämättä kuitenkaan riittävästi uusia todisteita. Kyseisiä huomautuksia on jo käsitelty väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 78-90 kappaleessa. Tästä syystä väliaikaista tullia koskevan asetuksen edellä mainituissa johdanto-osan kappaleissa esitetyt päätelmät vahvistetaan ja päätös olla myöntämättä markkinatalouskohtelua asianomaisille kahdeksalle yritykselle pysyy voimassa.
(80)
Kaksi otokseen kuulunutta vietnamilaista vientiä harjoittavaa tuottajaa väitti, että niille olisi pitänyt myöntää markkinatalouskohtelu, sillä syyt, joiden perusteella markkinatalouskohtelu myönnettiin GS:lle, koskivat myös niitä. Tuottajien käsityksen mukaan niille ei ollut myönnetty markkinatalouskohtelua i) yhtiöjärjestysten ja toimilupien myyntirajoitusten ja ii) erään etuyhteydessä olevan yrityksen ja kokonaan valtion omistaman yrityksen välisen sopimuksen vuoksi. Yritykset esittivät, että nämä olosuhteet koskivat myös kiinalaista vientiä harjoittavaa tuottajaa, GS:ää, ja näin ollen niiden osalta olisi pitänyt päätyä samanlaiseen ratkaisuun kuin GS:n osalta.
(81)
On syytä huomata, että väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 78-90 kappaleessa esitettyjen selitysten mukaan kyseisille kahdelle vietnamilaiselle yritykselle ei myönnetty markkinatalouskohtelua, koska ne eivät täyttäneet perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan c alakohdan edellytyksiä 1, 2 ja 3. Tässä yhteydessä on syytä huomata, että kyseisillä kahdella yrityksellä oli investointiluvat, jotka sisälsivät määrällisiä myyntirajoituksia. Kyseisiä rajoituksia ei poistettu tutkimusajanjakson aikana eikä sen jälkeen. Lisäksi, kuten tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 89 kappaleessa selostetaan, kyseiset kaksi yritystä eivät esittäneet markkinatalouskohtelun pyytämiseen tarkoitettua lomaketta yhden vietnamilaisen etuyhteydessä olevan tuottajansa osalta. Tästä syystä ei voitu vahvistaa, että ryhmä kokonaisuutena täyttää kaikki markkinatalouskohtelun edellytykset. Sitä tosiseikkaa, että kyseisellä etuyhteydessä olevalla yrityksellä oli jalostussopimus erään valtion omistaman yrityksen kanssa, ei käytetty markkinatalouskohtelun edellytysten tarkastelussa, sillä komissiolla ei ollut mahdollisuutta tehdä päätelmiä ilman markkinatalouskohtelun pyytämiseen tarkoitettua lomaketta. Tämän vuoksi katsotaan, että kahden vietnamilaisen vientiä harjoittavan tuottajan tilanne ei muistuta lainkaan GS:n tilannetta. Esitetyt perustelut oli näin ollen hylättävä.
2. YKSILÖLLINEN KOHTELU
2.1 Yksilöllinen kohtelu kiinalaisten vientiä harjoittavien tuottajien osalta
(82)
Väliaikaisten toimenpiteiden käyttöönoton jälkeen osa otokseen valituista kiinalaisista vientiä harjoittavista tuottajista väitti, että niille olisi pitänyt myöntää yksilöllinen kohtelu, ja toisti jo aiemmin esittämänsä väitteet esittämättä kuitenkaan ajoissa uusia todisteita. Tässä yhteydessä on syytä huomata erityisesti, että kaksi otokseen kuuluvaa kiinalaista vientiä harjoittavaa tuottajaa toimitti muutetun yhtiöjärjestyksen, josta oli poistettu myyntirajoitukset, vasta lopullisten päätelmien esittämisen jälkeen. Ajankohta oli niin myöhäinen, että perusasetuksen 16 artiklan 1 kohdan mukaista tarkastuskäyntiä ei voitu enää tehdä.
(83)
Näin ollen, väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 94 kappaleessa jo esitetyistä syistä, väitteet oli hylättävä.
(84)
Muut kiinalaiset vientiä harjoittavat tuottajat väittivät, että päätös olla myöntämättä yksilöllistä kohtelua kiinalaisille vientiä harjoittaville tuottajille oli Kiinan liittymistä WTO:n jäseneksi koskevan pöytäkirjan 15 jakson ja WTO:n polkumyyntisopimuksen 6 artiklan 10 kohdan vastainen.
(85)
Tämä väite oli hylättävä. Ensinnäkin WTO:n polkumyyntisopimus ei ole suoraan sovellettavissa yhteisössä. Toiseksi polkumyyntisopimuksen 6 artiklan 10 kohdassa esitetään ainoastaan yleissääntö, jonka mukaan viejille myönnetään yksilölliset marginaalit. Silloin kun on kyse keskusjohtoisesta talousjärjestelmästä, poikkeamat yleissäännöstä ovat kuitenkin mahdollisia myös WTO:n lainsäädännön, esimerkiksi GATT 1994 -sopimuksen liitteen 1 VI artiklan 1 kohdan toisen täydentävän säännöksen perusteella. Kiinalaisten viejien tilannetta käsitellään yksityiskohtaisemmin Kiinan liittymistä WTO:n jäseneksi koskevassa pöytäkirjassa. Pöytäkirjan 15 jaksoon ei kuitenkaan sisälly velvollisuutta määrittää yksilöllisiä marginaaleja vientiä harjoittaville tuottajille.
(86)
Lisäksi osapuolet väittivät, että yksilöllistä kohtelua koskevat säännöt sisältävä perusasetuksen 9 artiklan 5 kohta on ristiriidassa WTO:n lainsäädännön kanssa.
(87)
Tämä väite oli hylättävä, koska WTO:n säännöt eivät ole suoraan sovellettavissa yhteisössä ja koska ne eivät myöskään sulje pois i) markkinatalouskohtelusta ja ii) yksilöllisestä kohtelusta muodostuvaa kaksivaiheista menettelyä.
(88)
Kuten väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 7 kappaleesta ilmenee, neljä kiinalaista viejää toisti yksilöllistä tarkastelua koskevan vaatimuksensa. Perusteluna oli, että kahdentoista kiinalaisen yrityksen otoksen lisäksi olisi mahdollista tutkia vielä neljä yritystä.
(89)
Väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 64 kappaleessa jo esitetyistä syistä väitteet kuitenkin hylättiin.
(90)
Vielä yksi vientiä harjoittava tuottaja esitti yksilöllistä kohtelua koskevan pyynnön väliaikaisten toimenpiteiden käyttöönoton jälkeen. Tämä tuottaja oli aloittanut toimintansa alkuperäisen tutkimusajanjakson jo päätyttyä. Jo edellä mainitusta syystä tämän yrityksen pyynnön sisällön yksilöllistä arviointia ei voitu tehdä. Lisäksi todettiin, että yrityksen yhtiöjärjestys sisälsi vientivelvoitteen. Yritystä koskivat myös verokannustimet, joiden ehtona oli, että yrityksen vienti ylittää tietyn osuuden sen kokonaismyynnistä. Näissä olosuhteissa tälle yritykselle ei olisi missään tapauksessa voitu myöntää yksilöllistä kohtelua.
2.2 Yksilöllinen kohtelu vietnamilaisten vientiä harjoittavien tuottajien osalta
(91)
Väliaikaisten toimenpiteiden käyttöönoton jälkeen kuusi otokseen valittua vietnamilaista vientiä harjoittavaa tuottajaa väitti, että niille olisi pitänyt myöntää yksilöllinen kohtelu.
(92)
Yritykset, joille ei myönnetty yksilöllistä kohtelua perusasetuksen 9 artiklan 5 kohdan a alakohdan mukaisesti, ainoastaan toistivat väitteensä, jonka mukaan niiden vientimäärät ovat vapaasti määritettävissä. On syytä muistaa, että kyseisten yritysten vientimyyntimäärät oli vahvistettu niiden investointiluvissa ja että yritykset eivät voineet päättää määriä vapaasti, sillä kaikki poikkeamat investointiluvassa asetetusta suhteesta vaatisivat investointiluvan muuttamista jo etukäteen ja muutetulle investointiluvalle olisi saatava viranomaisten hyväksyntä. Vaikka kyseiset viejät väittivät, että yritys voi vapaasti päättää sovellettavan suhteen taloudellisten näkökohtien perusteella, on todettava, että ei ole mitään syytä määrätä vientisuhdetta investointiluvassa ja kieltää näin yritystä suoraan myymästä osaa tuotannostaan asianomaisilla kotimarkkinoilla. Näissä olosuhteissa asianomaisella yrityksellä ei ole enää vapautta päättää, haluaako se jossain vaiheessa myydä kotimarkkinoillaan enemmän tuotteita kuin sen lisenssissä sallitaan, sillä tämä edellyttää viranomaisten etukäteen antamaa suostumusta.
(93)
Yksi yrityksistä, joille ei myönnetty yksilöllistä kohtelua perusasetuksen 9 artiklan 5 kohdan c alakohdan perusteella, väitti, että komission päätöstä olla myöntämättä yksilöllistä kohtelua ei ollut perusteltu riittävästi. Asianomainen yritys on kuitenkin kokonaan valtion omistuksessa oleva yritys, joten valtaosa sen osakkeista ei kuulu yksityishenkilöille, vaan valtiolle, joka nimittää myös yrityksen johdon. Lisäksi tämän yrityksen todettiin olevan etuyhteydessä yritykseen, joka ei täyttänyt markkinatalouskohtelun eikä myöskään yksilöllisen kohtelun edellytyksiä. Jos näihin kahteen etuyhteydessä olevaan yritykseen sovellettaisiin eri tulleja, seurauksena voisi olla toimenpiteiden kiertämisen vaara, ja koska vakiintuneena käytäntönä on tutkia, täyttääkö etuyhteydessä olevien yritysten ryhmä kokonaisuudessaan markkinatalouskohtelun tai yksilöllisen kohtelun edellytykset, ei voitu vahvistaa, että ryhmä kokonaisuutena täyttää kaikki yksilöllisen kohtelun edellytykset.
(94)
Näin ollen vahvistetaan väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 97 kappaleessa esitetyt päätelmät.
(95)
Jäljellä olevat kaksi yritystä eivät esittäneet uusia todisteita.
(96)
Näin ollen, väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 97 kappaleessa jo selostetuista syistä, katsottiin, että päätös olla myöntämättä yksilöllistä kohtelua kahdeksalle vietnamilaiselle yritykselle on pidettävä voimassa.
(97)
Otoksen ulkopuolelle jätettyjen vientiä harjoittavien tuottajien esittämien yksilöllistä kohtelua koskevien vaatimusten osalta viitataan edellä olevaan asiaan liittyvään kappaleeseen.
3. NORMAALIARVO
3.1 Normaaliarvon määrittäminen niille vientiä harjoittaville tuottajille, joille myönnettiin markkinatalouskohtelu
(98)
Ainoalle vientiä harjoittavalle tuottajalle, jolle myönnettiin markkinatalouskohtelu, tulee määrittää normaaliarvo sen toimittamien kotimarkkinamyyntiä ja tuotantokustannuksia koskevien tietojen perusteella. Tiedot tarkistettiin asianomaisen yrityksen toimitiloissa.
(99)
Normaaliarvon määrittämisen osalta komissio totesi aluksi, että asianomaisella vientiä harjoittavalla tuottajalla ei ollut ollenkaan kotimarkkinamyyntiä tutkimusajanjakson aikana. Tämän vuoksi normaaliarvoa ei voitu määrittää perusasetuksen 2 artiklan 1 kohdan 1 alakohdan mukaisesti eli asianomaisen vientiä harjoittavan tuottajan kotimarkkinamyyntihintojen perusteella. Näin ollen oli sovellettava toista menetelmää.
(100)
Tätä tarkoitusta varten tarkistettiin, voitaisiinko soveltaa muiden kiinalaisten myyjien tai tuottajien hintoja perusasetuksen 2 artiklan 1 kohdan 2 alakohdan mukaisesti. Millekään muulle vientiä harjoittavalle kiinalaiselle tuottajalle ei kuitenkaan ollut myönnetty markkinatalouskohtelua. Tästä syystä näiden vientiä harjoittavien tuottajien kotimarkkinamyyntihintoja ei voitu soveltaa.
(101)
Koska normaaliarvon määrittämiseen ei voitu käyttää kotimarkkinamyyntihintoja, oli määritettävä laskennallinen normaaliarvo kyseessä olevan tuottajan kustannusten perusteella. Niinpä normaaliarvo muodostettiin perusasetuksen 2 artiklan 3 kohdan mukaisesti lisäämällä viedyn jalkinemallin valmistuskustannuksiin, joita oikaistiin tarvittaessa, kohtuullinen määrä myynti-, hallinto- ja yleiskustannuksia sekä kohtuullinen voittomarginaali.
(102)
Koska vientiä harjoittavalla tuottajalla, jolle oli myönnetty markkinatalouskohtelu, ei ollut ollenkaan kotimarkkinamyyntiä ja koska millekään muulle kiinalaiselle vientiä harjoittavalle tuottajalle ei ollut myönnetty markkinatalouskohtelua, myynti-, hallinto- ja yleiskustannukset sekä voitto oli määritettävä millä tahansa muulla hyväksyttävällä menetelmällä perusasetuksen 2 artiklan 6 kohdan c alakohdan mukaisesti.
(103)
Näin ollen komissio käytti perusasetuksen 2 artiklan 2 kohdan mukaisesti perustana niiden kiinalaisten vientiä harjoittavien tuottajien myynti-, hallinto- ja yleiskustannuksia ja voittolaskelmia, joille oli äskettäin myönnetty markkinatalouskohtelu muissa tutkimuksissa ja joiden kotimarkkinamyynti oli tapahtunut tavanomaisessa kaupankäynnissä.
(104)
Näissä tutkimuksissa selville saadut keskimääräiset myynti-, hallinto- ja yleiskustannukset sekä voitot perustuivat asianomaisen vientiä harjoittavan tuottajan viemien mallien valmistuskustannuksiin.
3.2 Vertailumaan normaaliarvon määrittäminen
(105)
Jotkin osapuolet väittivät, että ei ollut sopivaa valita Brasiliaa vertailumaaksi, koska niiden mielestä ainoana tai tärkeimpänä valintaperusteena oli käytetty sen kotimarkkinamyynnin edustavuutta verrattuna muihin ehdotettuihin vertailumaihin.
(106)
Aluksi on syytä korostaa, että Brasilian kotimarkkinamyynnin edustavuus ei ollut ainoa syy, joka johti sen valitsemiseen. On syytä muistaa, että myös muut tekijät, kuten kilpailu Brasilian markkinoilla, tuotantorakenteiden kustannuserot, mukaan lukien raaka-aineiden saatavuus, sekä brasilialaisten tuottajien raaka-aineiden käsittelytaito analysoitiin väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 109-123 kappaleessa ja että niiden perusteella päästiin samaan johtopäätökseen. Itse asiassa Brasilian valitseminen osoittautui entistäkin paremmaksi ratkaisuksi ottaen huomioon päätös STAF-jalkineiden jättämisestä tuotteen määritelmän ulkopuolelle, koska, toisin kuin edellä mainittujen osapuolten ehdottamissa muissa maissa, brasilialaisissa yrityksissä ei juurikaan tuoteta STAF-jalkineita. Muita asianomaisten osapuolten esille ottamia tekijöitä, kuten sosioekonomista ja kulttuurista kehitystä tai työvoimakustannuksia, ei pidetty tärkeinä ratkaistaessa, onko Brasilia sopiva vertailumaa. Lisäksi Brasilia ei poikkea taloudellisen kehitystasonsa osalta kovinkaan paljon muista ehdotetuista vertailumaista, kuten Thaimaasta ja Indonesiasta. Tästä syystä Brasilian valitsemista ei pidetty kohtuuttomana ratkaisuna.
(107)
Lisäksi, vaikka se tosiseikka, että vertailumaan kotimarkkinamyynti oli alle 5 prosentin vähimmäisrajan, ei välttämättä merkitse sitä, että kyseinen maa ei soveltuisi vertailumaaksi, joidenkin osapuolten ehdottamien thaimaalaisten ja indonesialaisten yritysten alle 2 prosentin osuus kotimarkkinamyynnistä viittaa kuitenkin siihen, että niiden markkinat ovat vähemmän edustavat kuin Brasilian.
(108)
Lisäksi kotimarkkinamyynnin taso, vaikka se ei ollutkaan ainoa syy Brasilian valitsemiseen, katsottiin kuitenkin erityisen tärkeäksi tässä tapauksessa, koska asianomaisissa maissa tuotettuja erityyppisiä jalkineita on runsaasti ja niitä on vertailtava vertailumaassa tuotettuihin asianomaisissa maissa tuotettuja jalkineita mahdollisimman suuresti muistuttaviin jalkineisiin.
(109)
Jotkin osapuolet väittivät, että koska komissio tekee alustavat päätelmänsä toisiinsa verrattavien tuotteiden valvontakoodien avulla, vientihintoja ei voitaisi verrata normaaliarvoihin tarkasti ja tasapuolisesti. On huomattava, että kaikille viejämaiden myymien tuotteiden valvontakoodeille ei tietenkään löydetty vastinetta Brasiliasta. Näissä olosuhteissa katsottiin, että kaikkein järkevin tapa saada aikaan tasapuolinen vertailu oli käyttää lähtökohtana toisiaan mahdollisimman hyvin vastaavia tuotteiden valvontakoodeja. Lisäksi tehtiin muutamia oikaisuja (esimerkiksi lasten jalkineet, nahan laatu) viejämaiden viemien jalkineiden ja niitä suuresti muistuttavien Brasiliassa myytävien jalkineiden välisten ominaisuuksien keskeisten erojen tasoittamiseksi. Näitä ominaisuuksia ei joko ollut ennakoitu tuotteiden valvontakoodien järjestelmää luotaessa tai sisällytetty kokonaisuudessaan asianomaisten osapuolten toimittamiin tietoihin.
(110)
Lisäksi on syytä muistaa, että yhteistyössä toimineiden brasilialaisten tuottajien nahkajalkineiden kokonaismyynti on suurempi kuin muiksi vertailumaiksi ehdotettujen maiden, Indonesian, Intian ja Thaimaan, yhteistyöstä kiinnostuneiden tuottajien nahkajalkineiden kokonaismyynti. Tästä syystä katsottiin, että brasilialaisten yritysten tuotevalikoima on todennäköisesti suurempi kuin muiden asianomaisten maiden tuotevalikoima. Näin ollen katsottiin olevan todennäköisempää, että Brasiliasta löydettäisiin kiinalaisiin tai vietnamilaisiin jalkinetyyppeihin verrattavissa olevia jalkinetyyppejä.
(111)
Kuusi thaimaalaista yritystä, kaksi indonesialaista yritystä ja yksi intialainen yritys ilmoittivatkin kokonaismyynniksi (kotimarkkinamyynti ja vienti yhteen laskettuna) alle 8 miljoonaa paria (tämä oli alle 5 prosenttia asianomaisesta viennistä), kun taas yhteistyössä toimineiden kahdeksan brasilialaisen yrityksen kokonaismyynti oli yli 40 miljoonaa paria. Kolme yritystä, joiden tietoja oli käytetty, oli myynyt yli 18 miljoonaa näistä pareista. Näissä olosuhteissa on selvää, että on todennäköisempää löytää asianomaisissa maissa myytäviin malleihin verrattavissa olevia malleja brasilialaisten yritysten tuotannosta kuin thaimaalaisten, intialaisten tai indonesialaisten yritysten tuotannosta.
(112)
Eräs osapuoli väitti, että Brasilian tuotanto ei ole yhtä laaja ja monipuolinen kuin asianomaisten maiden tuotanto. Edellä esitetyn perusteella on kuitenkin kohtuullista olettaa, että niiden brasilialaisten yritysten tuotevalikoima, jotka toimittivat tarvittavat tiedot ja joiden myynti (kotimarkkinamyynti ja vienti) todettiin 6-13 kertaa suuremmaksi kuin intialaisten, indonesialaisten ja thaimaalaisten yritysten ilmoittama myynti, on laaja ja monipuolinen.
(113)
Asianomaiset osapuolet viittasivat myös väitettyyn ristiriitaisuuteen väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 108 kappaleen ja 123 kappaleen välillä. Ensin mainitussa kappaleessa todettiin, että ”Brasilia vaikutti järkevimmältä valinnalta, kun otettiin huomioon sen kotimarkkinamyynnin edustavuus, jonka avulla voitiin välttää laskennallisen normaaliarvon määrittäminen ja mahdolliset lukuisat oikaisut”. Väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 123 kappaleessa pääteltiin, että otokseen kuuluvissa maissa käytetyn nahan ja Brasiliassa käytetyn nahan laatuerojen ”perusteella Brasiliaa ei kuitenkaan voida todeta sopimattomaksi vertailumaaksi, koska nahan mahdollisten laatuerojen huomioon ottamiseksi voidaan tehdä oikaisu fyysisten ominaisuuksien eron perusteella”.
(114)
Minkäänlaista ristiriitaisuutta ei kuitenkaan ole, koska väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 108 kappaleessa todetaan ainoastaan, että Brasilia on sopivampi valinta, koska sitä vertailumaana käytettäessä tarvitaan vähemmän oikaisuja kuin muita mahdollisia vertailumaita käytettäessä. Lisäksi tutkimuksen alkuvaiheessa ei ole selvästikään mahdollista tietää tarkasti, mitä oikaisuja asianmukainen vertailu mahdollisesti edellyttää. Vastaavasti tällaiset oikaisut olisivat luultavasti olleet välttämättömiä myös siinä tapauksessa, että vertailumaaksi olisi valittu jokin toinen maa. Koska muiden ehdotettujen maiden kotimarkkinamyynnin edustavuus ei ollut riittävä ja koska niiden tuotanto oli todennäköisesti myös melko suppeaa, on kuitenkin kohtuullista olettaa, että niiden osalta olisi pitänyt käyttää laskennallista normaaliarvoa ja että thaimaalaisten, indonesialaisten tai intialaisten mallien vertailu asianomaisissa maissa tuotettujen mallien kanssa olisi edellyttänyt enemmän oikaisuja kuin Brasilian kotimarkkinamyyntihinnat edellyttivät.
(115)
Taloudellisen kehitystason ja henkeä kohden lasketun bruttokansantulon osalta on syytä muistaa, että vaikka nämä tekijät yleensä katsotaankin epäolennaisiksi, väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 115 kappaleen mukaan Maailmanpankin keskeisen talouksien luokitteluperusteen eli henkeä kohden lasketun bruttokansantulon perusteella Brasilia luokitellaan Kiinan, Thaimaan ja Indonesian kanssa samaan ryhmään. Lisäksi myöskään otokseen kuuluneiden vientiä harjoittavien kiinalaisten tai vietnamilaisten tuottajien työvoimakustannukset eivät olleet otokseen kuuluneiden brasilialaisten tuottajien vastaaviin kustannuksiin verrattuna sitä luokkaa, että niiden perusteella olisi pitänyt tehdä oikaisu. On huomattava myös, että vertailumaan ja asianomaisen viejämaan kustannusten väliset nimelliset erot eivät sellaisenaan ole merkittäviä. Koska kustannusten ja hintojen ei yleisesti ottaen katsota muodostavan asianmukaista perustaa normaaliarvon määrittämiselle perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan piiriin kuuluville maille, tällainen vertailu itse asiassa tekee tyhjäksi perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan a alakohdassa esitettyjen menetelmien käyttämisen.
(116)
Jotkin osapuolet väittivät, että Brasilia ei ole sopiva vertailumaa, koska niiden väitteiden mukaan maan pohjoisilla alueilla toimiville jalkineiden tuottajille maksetaan tukia. Näiden osapuolten mukaan tuilla pyritään saamaan lisää jalkineiden tuotantoa Brasilian pohjoisosaan ja niillä on täten vaikutusta markkinoiden kilpailukykyyn.
(117)
Aluksi huomautettakoon, että tämän väitteen tueksi ei esitetty minkäänlaista näyttöä.
(118)
Lisäksi normaaliarvon määrittämiseen käytetyt yritykset eivät sijaitse pohjoisilla alueilla vaan eteläisillä, joten väitetyillä tuilla ei voinut olla vaikutusta niihin.
(119)
Lopuksi on todettava, että vaikka tällaisia viejien kuvaamia valtion tukia olisikin olemassa, tukijärjestelmä ainoastaan estäisi muita yrityksiä perustamasta tehdasta samalle alueelle mutta ei niiden tuotteiden myyntiä tietyissä Brasilian markkinoiden osissa. Jalkinemarkkinat eivät ole varmastikaan paikallisia eivätkä alueellisia, vaan pikemminkin kansalliset ja jopa maailmanlaajuiset. Tästä syystä se tosiseikka, että yksittäinen yritys voi saada tukia tehtaan perustamiseksi syrjäiselle alueelle, ei estä kilpailua varsinkaan markkinoilla, joilla toimii 7 000 tuottajaa. Vaikka väitetyt valtion tuet voisivatkin vaikuttaa kustannuksiin, tuilla pitäisi mitä todennäköisimmin olla vain myyntihintoja laskeva vaikutus, jolloin normaaliarvot ja näin myös polkumyyntimarginaalit laskisivat.
(120)
Lisäksi, ottaen huomioon väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 109 kappaleessa esitetyt syyt ja erityisesti se tosiseikka, että Brasiliassa on yli 7 000 tuottajaa, Brasiliaa ei voitu katsoa sopimattomaksi vertailumaaksi maassa vallitsevan kilpailutilanteen vuoksi.
(121)
Edellä esitetyistä syistä ja siitä syystä, että väitteen tueksi ei ollut näyttöä, väite hylättiin.
(122)
Tämän vuoksi pääteltiin, että Brasilia on sopiva vertailumaa normaaliarvon määrittämistä varten, kuten väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 124 kappaleessa jo todettiin.
3.3 Vientihinta
(123)
Koska asianomaiset osapuolet eivät ole esittäneet huomautuksia, vahvistetaan väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 128-130 kappaleessa esitetyt menetelmät.
(124)
Jotkin osapuolet väittivät, että koko maata koskevaa polkumyyntimarginaalia laskettaessa tulosten perustana ei olisi saanut käyttää otoksiin kuuluneiden yritysten vientihintoja. Tulosten olisi pitänyt perustua ennemminkin koko maan viennin määrään (esimerkiksi Eurostatin tietoihin).
(125)
Tämä väite oli hylättävä. On syytä muistaa, että menettelyssä sovellettiin perusasetuksen 17 artiklassa säädettyjä otoksia koskevia säännöksiä. Tästä syystä perustana käytettiin ainoastaan otokseen kuuluneiden yritysten vientihintoja. Niille otokseen kuuluneille yrityksille, jotka eivät täyttäneet markkinatalouskohtelun tai yksilöllisen kohtelun edellytyksiä, laskettiin painotettu keskimääräinen polkumyyntimarginaali. Lisäksi, kuten väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 135 kappaleessa selitettiin, niiden yhteistyössä toimineiden vientiä harjoittavien tuottajien osalta, jotka eivät olleet mukana otoksissa, polkumyyntimarginaali määritetään otokseen kuuluvien yritysten polkumyyntimarginaalien painotetun keskiarvon perusteella perusasetuksen 9 artiklan 6 kohdan mukaisesti. Koska yhteistyössä toimineita yrityksiä oli paljon, samaa polkumyyntimarginaalia sovellettiin myös kaikkiin muihin kiinalaisiin vientiä harjoittaviin tuottajiin.
3.4 Vertailu
(126)
Jotkin osapuolet väittivät, että kaikkia vientihintojen vertailussa tarvittavia tietoja ei ollut annettu. Näiden osapuolten mukaan etenkään Brasiliasta saatujen tietojen perusteella määritettyjen normaaliarvojen oikaisuja ei ollut täsmennetty.
(127)
Kun kaikki asianomaisilta osapuolilta saadut huomautukset oli käsitelty ja asiakirjat oli asianmukaisesti tutkittu, katsottiin aiheelliseksi tehdä korjaus nahan kustannuksiin liittyviin oikaisuihin väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 132 kappaleen mukaisesti. Todettiin, että viejämaiden, erityisesti Kiinan tuottajat myivät laadukkaampia nahkajalkineita kuin Brasilian tuottajat omilla kotimarkkinoillaan. Jalkineiden laatuero johtui lähinnä käytetyn nahan paremmasta laadusta. Laatuero näkyi myös käytetyn nahan ostohinnassa: Kiinasta ja Vietnamista vietyjen jalkineiden nahka oli kalliimpaa kuin Brasiliassa kotimarkkinoilla myytävien jalkineiden valmistamiseen käytetty nahka. Näin ollen vertailumaan tuottajien käyttämien nahkamateriaalien arvoja verrattiin otokseen kuuluneiden kiinalaisten ja vietnamilaisten tuottajien vastaaviin arvoihin. Vertailussa havaittiin, että suurin osa kiinalaisten ja vietnamilaisten tuottajien käyttämästä nahasta oli tuotu markkinatalousmaista. Tästä syystä oikaisun määrittämiseen käytettiin maailmanmarkkinahinnat sisältävää keskiarvoa. Laskelmat tehtiin kummastakin viejämaasta erikseen. Käytettyjen nahkamateriaalien välisen arvon ero kerrottiin nahan osuudella tuotantokustannuksista. Normaaliarvoa nostavasti tehdyt oikaisut olivat 21,6 prosenttia (Kiina) ja 16,4 prosenttia (Vietnam).
(128)
Jotkin osapuolet väittivät, että ei ollut asianmukaista tehdä oikaisuja nahan laadun perusteella, kun oli havaittu, että viejämaiden tuotantokustannukset olivat vääristyneitä siitä syystä, että vain yhdelle kyseisten maiden viejistä oli myönnetty markkinatalouskohtelu.
(129)
Tämä väite oli hylättävä. On totta, että markkinatalouskohtelupyynnöt hylättiin myös sen vuoksi, että valtion toimien havaittiin vaikuttavan kustannuksiin ja hintoihin. Kuten edellä huomautettiin, vertailussa kuitenkin havaittiin, että nahkaa oli tuotu markkinatalousmaista.
(130)
Jotkin osapuolet väittivät, että komissio ei ilmoittanut tarkkoja lukuja, joiden perusteella oikaisu laskettiin, eikä sitä, miksi nahkaa koskevaa oikaisua oli muutettava väliaikaisen määrityksen jälkeen.
(131)
Nahkaa koskevan oikaisun muuttaminen on selostettu jo edellä. Lisäksi komissio ilmoitti kaikille menettelyn piiriin kuuluville yrityksille olennaisten tosiasioiden ja huomioiden yksityiskohdista, joiden perusteella se aikoi suositella lopullisten toimenpiteiden käyttöönottoa.
(132)
Jotkin asianomaiset osapuolet väittivät, että normaaliarvoon ei olisi pitänyt tehdä oikaisua tutkimus- ja kehityskustannusten osalta, sillä kiinalaisten ja vietnamilaisten tuottajien tutkimus- ja kehityskustannukset olivat suunnilleen samaa luokkaa.
(133)
Asianomaisten maiden otokseen kuuluneiden tuottajien tutkimus- ja kehityskustannusten havaittiin kuitenkin olevan ainoastaan tuotannon tutkimus- ja kehityskustannuksia, kun taas Brasilian tutkimus ja kehitys sisälsi myös suunnittelun ja uusien jalkinemallien näytteet. Tällainen tutkimus ja kehitys on erilaista, joten oikaisua ei voida poistaa.
(134)
Eräs toinen osapuoli vaati myös, että olisi tehtävä oikaisu, jolla otettaisiin huomioon se, että alkuperäisille laitevalmistajille (original equipment manufacturers, OEM) suunnatusta myynnistä saadaan vähemmän voittoja kuin muusta myynnistä.
(135)
Väitteelle ei kuitenkaan löydetty perusteita tutkimuksessa, sillä brasilialaisissa yrityksissä tällaista eroa ei ole. Lisäksi kaikki OEM-myynnin ja omalla tuotemerkillä harjoitettavan myynnin väliset erot on jo otettu huomioon oikaisussa, joka on tehty tutkimus- ja kehityskustannusten välisten erojen vuoksi. Tämän vuoksi väite hylättiin.
(136)
Lisäksi on huomattava, että myös lasten jalkineiden osalta oli tehtävä oikaisu. Yksikään tutkituista brasilialaisista tuottajista ei valmistanut lasten jalkineita. Esimerkiksi Eurostatin tuontitietojen perusteella voidaan huomauttaa, että lasten jalkineet ovat yleensä halvempia kuin aikuisten jalkineet. Tämän voidaan katsoa johtuvan siitä, että lasten jalkineet ovat pienempiä ja että niiden valmistamiseen tarvitaan näin vähemmän raaka-aineita kuin aikuisten jalkineiden valmistamiseen. Tämän vuoksi tehtiin oikaisu yhteisön tuotannonalan myymien lasten ja aikuisten jalkineiden suhteellisten hintaerojen perusteella. Oikaisu on 33,2 prosenttia normaaliarvosta.
(137)
Jotkin osapuolet väittivät, että kyseistä oikaisua ei ole selitetty riittävän hyvin. Lisäksi todettiin, että ainoa hintaeron oikeuttava tekijä ovat kokoerot ja näin ollen käytettyjen raaka-aineiden määrät. Tällainen oletus oli näiden osapuolten mielestä virheellinen. Tässä yhteydessä on huomautettava, että lasten jalkineiden osalta tehdystä oikaisusta annettiin osapuolille tarkat tiedot ja se on selostettu edellä. Lisäksi osapuolet, jotka pitivät oikaisua virheellisenä, eivät esittäneet ainuttakaan parempaa vaihtoehtoista menetelmää, jota olisi voitu käyttää ja jonka avulla vientihintoja ja normaaliarvoja olisi voitu vertailla tasapuolisesti.
(138)
Koska lisähuomautuksia ei esitetty, vahvistetaan väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 131-133 kappaleen päätelmät.
(139)
Jotkin osapuolet väittivät, että tuotteiden valvontakoodien järjestelmä ei tee tasapuolista vertailua mahdolliseksi. Osapuolet väittivät erityisesti, että käytetty tuotteiden valvontakoodien järjestelmä on liian laaja ja että se ei perustu tuotekohtaisiin fyysisiin ominaisuuksiin. Kyseiset osapuolet väittivät, että tilanne on WTO:n polkumyyntisopimuksen 2.4 artiklan vastainen. Lisäksi väitettiin, että yleiset (nahan laadun perusteella tehdyt) oikaisut eivät kattaneet väitettyä puutetta riittävässä määrin.
(140)
Nämä väitteet oli hylättävä. Polkumyyntisopimuksen 2.4 artiklassa sekä perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdassa todellakin määrätään tasapuolisesta vertailusta. Nämä säännökset eivät kuitenkaan sisällä tuotteiden valvontakoodien suunnittelua koskevia yksityiskohtia. On syytä muistaa, että Euroopan yhteisössä on jo pitkään pyritty helpottamaan tarkasteltavana olevan tuotteen ja samankaltaisen tuotteen vertailtavuutta käyttämällä tuotteiden valvontakoodeja, jotka jakavat tuotteen tyyppeihin ja malleihin tiettyjen ominaisuuksien tai teknisten eritelmien perusteella. Tässä tapauksessa on otettu huomioon viisi tällaista tekijää: jalkineiden tyyli, kuluttajatyyppi, jalkinetyyppi, ulkopohjan materiaali ja vuori. Nämä tekijät kuvastavat riittävässä määrin tarkasteltavana olevan tuotteen olennaisia ominaisuuksia. Lisäksi huomautettakoon, että perusasetuksessa tai polkumyyntisopimuksessa ei aseteta oikeudellista velvoitetta käyttää tuotteiden valvontakoodeja polkumyyntitutkimuksissa. Käsiteltävänä olevassa tapauksessa on tasapuolisen vertailun periaatteen mukaisesti käytetty yhteisön, viejämaiden ja vertailumaan tuottajien valmistaman ja myymän tarkasteltavana olevan tuotteen mallien luokitteluun johdonmukaisesti samaa tuotteiden valvontakoodien järjestelmää. Tavoitteena on ollut yhteisön hintojen, vientihintojen ja normaaliarvojen tasapuolinen vertailu.
(141)
Lisäksi todettiin, että nahan laatua koskeva kysymys, joka jäi tuotteiden valvontakoodien järjestelmän ulkopuolelle, todella vaikutti tarkasteltavana olevan tuotteen hintoihin ja hintojen vertailtavuuteen. Nahan osuus nahkajalkineen tuotantokustannuksista on yleensä vähintään 50 prosenttia. Käytetyn nahan tyypistä, laadusta ja määrästä riippuen nahan kustannukset voivat vaihdella huomattavasti, mutta kustannuserojen havaittiin heijastuvan myös myyntihintoihin. Normaaliarvon vertaamiseksi vientihintoihin ja hinnan tai viitehinnan alittavuuden laskemiseksi tehtiin fyysisten ominaisuuksien erojen osalta asianmukainen oikaisu perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan a alakohdan mukaisesti.
(142)
Toiset osapuolet havaitsivat valtavia hintaeroja tiettyjen tuotteiden valvontakoodien piirissä ja katsoivat niiden olevan merkki tuotteiden valvontakoodien järjestelmän virheellisyydestä.
(143)
Hintaerot saattavat johtua useista eri tekijöistä, kuten markkinoiden vaihteluista, esimerkiksi ylitarjonnan aiheuttamasta erityisestä hintapaineesta, vapaaehtoisesta polkumyynnistä jne. Tuotteiden valvontakoodien järjestelmän soveltamisen kannalta tärkeää on kuitenkin se, että sitä sovelletaan johdonmukaisesti kaikkiin osapuoliin. Hintaerot voivat johtua lukuisista tekijöistä, kuten muotisuuntauksista ja markkinoiden psykologiasta, mutta nämä tekijät eivät kuitenkaan välttämättä estä samaan tuotteen valvontakoodiin kuuluvien tuotteiden vertailtavuutta. Lisäksi osapuolet eivät esittäneet ainuttakaan parempaa, käytännöllistä menetelmää vertailtavuuden helpottamiseksi. Kuten jo todettiin, kaikki nahan laadusta johtuvat hintaerot on otettu huomioon asianmukaisia oikaisuja tehtäessä. Näin ollen väite oli hylättävä.
(144)
Muut osapuolet väittivät, että koska STAF-jalkineet päätettiin jättää tarkasteltavana olevan tuotteen määritelmän ulkopuolelle, tämä jalkinetyyppi olisi pitänyt nimetä erikseen tuotteiden valvontakoodien järjestelmässä.
(145)
Kun käsiteltävänä olevassa tapauksessa nousi esiin tarve jättää STAF-jalkineet tarkasteltavana olevan tuotteen määritelmän ulkopuolelle, kaikkiin vientiä harjoittaviin tuottajiin sovellettiin järkeviä ja johdonmukaisia menetelmiä sen varmistamiseksi, että ne jättäisivät STAF-jalkineiden myyntitiedot tutkimuksen ulkopuolelle. Kaikille asianomaisille osapuolille ilmoitettiin aikomuksesta jättää STAF-jalkineet tarkasteltavana olevan tuotteen määritelmän ulkopuolelle hyvissä ajoin ennen alustavien päätelmien ilmoittamista. Tämän ilmoituksen jälkeen tai alustavien päätelmien julkistamisen yhteydessä yksikään vientiä harjoittava tuottaja ei toimittanut tarkistettuja tietoja, joiden perusteella STAF-jalkineiden myynti olisi ollut helpompi erottaa liiketoimia koskevista tiedoista. Näissä olosuhteissa tuotteiden valvontakoodeihin perustuvat menetelmät, joita käyttämällä STAF-jalkineiden myynti jätettiin tutkimuksen ulkopuolelle, katsotaan järkeviksi ja asianmukaisiksi.
3.5 Polkumyyntimarginaalit
3.5.1 Yleiset menetelmät
(146)
Jotkin asianomaiset osapuolet väittivät, että yhteistyössä toimineiden yritysten ja yhteistyöstä kieltäytyneiden yritysten erottelematta jättäminen palkitsee yhteistyöstä kieltäytyneitä. Kuten väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 139 kappaleessa selostetaan, yhteistyössä toimimisen aste oli kuitenkin korkea, ja näin ollen katsottiin vakiintuneen käytännön mukaisesti aiheelliseksi, että yhteistyöstä kieltäytyneiden vientiä harjoittavien tuottajien polkumyyntimarginaali määritetään tasolle, joka on sama kuin kyseisen maan yhteistyössä toimineille vientiä harjoittaville tuottajille määritettyjen polkumyyntimarginaalien painotettu keskiarvo. Koska huomautuksia ei esitetty, vahvistetaan väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 134-143 kappaleessa esitetyt polkumyyntimarginaalien määrittämiseen käytetyt yleiset menetelmät.
3.5.2 Polkumyyntimarginaalit
a) Kiina
-
GS:n polkumyyntimarginaali ilmaistuna prosentteina CIF-tuontihinnasta yhteisön rajalla on 9,7 prosenttia:
-
Lopullinen koko maata koskeva polkumyyntimarginaali ilmaistuna prosentteina CIF-tuontihinnasta yhteisön rajalla on 28,9 prosenttia.
b) Vietnam
-
Lopullinen koko maata koskeva polkumyyntimarginaali ilmaistuna prosentteina CIF-tuontihinnasta yhteisön rajalla on 70,1 prosenttia.
E. VAHINKO
1. YLEISTÄ
(147)
Kuten alustavassa vaiheessa, tuotteen määritelmää koskevat edellä esitetyt lopulliset päätelmät huomioon ottaen kaikki STAF-jalkineita koskevat luvut on jätetty pois jäljempänä tarkastelluista tiedoista. Tiettyjen vientiä harjoittavien tuottajien pyynnön johdosta vahvistetaan, että pois jättäminen koskee tasapuolisesti sekä asianomaisista maista tapahtuvaa tuontia että muista kolmansista maista tapahtuvaa tuontia ja myös yhteisön tuotannonalaan liittyviä tietoja.
(148)
Koska edellä kuitenkin on tehty lopullinen päätelmä siitä, että lasten jalkineet on sisällytettävä tarkasteltavana olevan tuotteen määritelmään, vahingon lopullinen tarkastelu on suoritettu tarkasteltavana olevan tuotteen osalta kokonaisuudessaan, mukaan lukien lasten jalkineet.
2. YHTEISÖN TUOTANTO
(149)
Eräs tuojajärjestö toisti vaatimuksensa, että jos valituksen tekijöitä, jotka sen väitteiden mukaan ainoastaan kokoavat yhteisössä yhteisön ulkopuolelta tuotuja jalkineiden osia, pidetään yhteisön tuottajina, myös tuojia, joilla on edelleen suunnitteluun, tuotemerkkeihin, tutkimukseen ja kehittämiseen, hallinnointiin sekä vähittäismyyntiin liittyvää toimintaa yhteisössä, olisi pidettävä yhteisön tuottajina.
(150)
Vaatimusta käsiteltiin jo väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 148 kappaleessa, jossa todettiin, että ainoastaan yhteisön tuotannossa toimivia yrityksiä voidaan pitää yhteisön tuottajina. Tuojien myymät tuotteet on tuotettu muiden muassa Kiinassa ja Vietnamissa eikä niiden katsota olevan peräisin yhteisöstä. Tuotteita koskevat tuontitullit, joten näitä yhteisön toimijoita ei voida pitää yhteisön tuottajina.
(151)
Koska uusia tietoja ei ole esitetty, vahvistetaan päätelmät ja lopullinen päätelmä on, että väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 146 kappaleessa mainitut tuottajat muodostavat perusasetuksen 4 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun yhteisön tuotannon kokonaisuudessaan.
3. YHTEISÖN TUOTANNONALAN MÄÄRITELMÄ
(152)
Yhteisön tuotannonalan määritelmän kyseenalaistivat muutamat vientiä harjoittavat tuottajat, tuojat ja eräs tuojajärjestö sillä perusteella, että otokseen kuulumattomat yritykset eivät suostuneet yhteistyöhön tutkimuksen aikana eivätkä esimerkiksi antaneet vastausta otokseen kuuluville yrityksille lähetettyyn kyselyyn ja että oikeudellista vaatimusta valituksen paikkansapitävyyden tarkistamisesta ei tutkimuksen aikana tästä syystä täytetty. Näistä syistä osapuolet väittivät, että valituksen tehneet 814 yhteisön tuottajaa eivät voineet laillisesti muodostaa yhteisön tuotannonalaa.
(153)
Lisäksi viitattiin muutamiin neuvoston asetuksiin, joiden perusteella valituksessa mukana olleet tuottajat, jotka eivät toimineet asianmukaisesti yhteistyössä, jätettiin yhteisön tuotannonalan määritelmän ulkopuolelle.
(154)
Tässä yhteydessä on syytä huomauttaa, että perusasetuksen 4 artiklan 1 kohdan mukaan ’yhteisön tuotannonalalla’ tarkoitetaan niitä yhteisön tuottajia, joiden yhteinen samankaltaisten tuotteiden tuotanto muodostaa perusasetuksen 5 artiklan 4 kohdassa tarkoitetussa merkityksessä pääosan kyseisten tuotteiden koko yhteisön tuotannosta. Perusasetuksen 5 artiklan 4 kohdassa esitetään pääosan tarkempi määritelmä: valitusta selvästi tukevien yhteisön tuottajien tulee vastata vähintään 25 prosentista yhteisön tuotannonalan tuottaman samankaltaisen tuotteen kokonaistuotannosta ja vähintään 50 prosentista sen samankaltaisen tuotteen kokonaistuotannosta, jota tuottaa se osa yhteisön tuottajista, joka joko tukee tai vastustaa tutkimusta.
(155)
Tässä tapauksessa valituksen tehneiden yhteisön tuottajien osuus yhteisön tuotannosta oli yli 40 prosenttia, ja edellä mainittujen oikeudellisten vaatimusten mukaan näiden tuottajien katsotaan muodostavan yhteisön tuotannonalan. Mainittakoon myös, että yksikään tuottaja ei vastustanut valitusta.
(156)
On totta, että toimielimen vakiintuneeseen käytäntöön kuuluu, että valituksen tehneet yhteisön tuottajat, jotka eivät toimineet yhteistyössä tyydyttävällä tavalla tutkimuksen aikana, jätetään yleensä yhteisön tuotannonalan määritelmän ulkopuolelle ja että myös edellä mainittujen vaatimusten on oltava täytettyinä toimenpiteitä hyväksyttäessä.
(157)
Tässä tapauksessa kuitenkin kaikki valituksen tehneet 814 yhteisön tuottajaa toimivat yhteistyössä tyydyttävällä tavalla tutkimuksen aikana. Itse asiassa, kuten menettelyn aloittamista koskevassa ilmoituksessa selvästi todettiin, kyselylomakkeet lähetettiin ainoastaan otokseen kuuluneille yhteisön tuottajille, ja vastaukset saatiin niiltä kaikilta. Jos siis otokseen kuulumattomat valituksen tehneet yhteisön tuottajat eivät lähettäneet vastauksia otokseen kuuluneiden tuottajien kyselylomakkeeseen, selitys on yksinkertaisesti se, että niiltä ei pyydetty vastauksia.
(158)
Otantamenetelmän ominaisluonteesta johtuu, että kaikkia vahinkoja koskevat kyselylomakkeet lähetetään ainoastaan otokseen kuuluneille valituksen tehneille yhteisön tuottajille, ja perusasetuksen 6 artiklan 2 kohdan säännösten mukaan ainoastaan kyselylomakkeen saaneiden osapuolten tulee lähettää vastaus. Muutamien asianomaisten osapuolten esittämät väitteet hylättiin edellä mainituista syistä, ja väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 152 kappaleessa esitetyt päätelmät vahvistetaan: valituksen tehneiden 814 yhteisön tuottajan katsotaan muodostavan perusasetuksen 4 artiklan 1 kohdassa ja 5 artiklan 4 kohdassa tarkoitetun yhteisön tuotannonalan, joten niistä käytetään jäljempänä ilmaisua ”yhteisön tuotannonala”.
4. YHTEISÖN KULUTUS
(159)
Eräs viejä kyseenalaisti yhteisön kulutuksen tason sillä perusteella, että kulutus näyttää olevan Euroopassa alhaisempi kuin kehitysmaissa. Väitteen tueksi ei kuitenkaan esitetty näyttöä, joten se hylättiin. Koska muita väitteitä ei esitetty, yhteisön kulutuksen laskemiseen käytetyt menetelmät vahvistetaan.
(160)
Todettavissa oleva yhteisön kulutus, johon laskettiin mukaan myös lasten jalkineet, kehittyi seuraavasti:
2001
2002
2003
2004
Tutkimusajanjakso
Kulutus (tuhatta paria)
718 186
646 843
669 686
699 604
714 158
Indeksi: 2001 = 100
100
90
93
97
99
Lähde: Eurostat, valituksessa olleet tiedot.
(161)
Tämä kehitys on verrattavissa alustavassa vaiheessa todettuun kulutukseen, johon ei laskettu mukaan lasten jalkineita.
5. TUONTI ASIANOMAISISTA MAISTA
5.1 Polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin vaikutusten kumulatiivinen arviointi
(162)
Jäljempänä olevasta taulukosta ilmenevät molempien maiden tuontimäärät, markkinaosuudet ja keskimääräiset yksikköhinnat yksittäin tarkasteltuna, lasten jalkineet mukaan lukien:
2001
2002
2003
2004
Tutkimusajanjakso
Kiina (tuhatta paria)
15 571
14 616
25 810
30 662
63 044
Indeksi: 2001 = 100
100
94
166
197
405
Markkinaosuus
2,2 %
2,3 %
3,9 %
4,4 %
8,8 %
Vietnam (tuhatta paria)
51 414
59 898
83 334
103 177
102 604
Indeksi: 2001 = 100
100
117
162
201
200
Markkinaosuus
7,2 %
9,3 %
12,4 %
14,7 %
14,4 %
2001
2002
2003
2004
Tutkimusajanjakso
Kiina, euroa/pari
11,6
11,3
8,6
7,3
7,2
Indeksi: 2001 = 100
100
97
74
63
62
Vietnam, euroa/pari
11,9
11,2
9,9
9,3
9,2
Indeksi: 2001 = 100
100
94
83
78
78
(163)
Eräät asianomaiset osapuolet väittivät, että kumulatiivinen vertailu ei ole perusteltua. Väite perustuu siihen tosiseikkaan, että tuontimäärien ja hintojen kehitys ei ole Kiinassa samanlaista kuin Vietnamissa. Lisäksi väitettiin, että Vietnam on yksi maailman köyhimmistä maista ja että se hyötyy yleisestä tullietuusjärjestelmästä (GSP-järjestelmästä), joten näin ollen sitä ei pitäisi tarkastella Kiinan kanssa kumulatiivisesti vahinkojen arvioimiseksi.
(164)
Ensimmäinen väite oli esitetty jo aiemmin, ja sitä käsiteltiin asianmukaisesti väliaikaista tullia koskevassa asetuksessa. Väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 160 kappaleen taulukosta käy tuontimäärien ja hintojen kehityksen osalta selvästi ilmi, että maiden kehitys oli samankaltaista. Lisäksi on huomattava, että lasten jalkineiden sisällyttäminen tutkimukseen ei muuta kehitystä. Tuonnin kehityssuuntausten lisäksi väliaikaista tullia koskevassa asetuksessa selostettiin myös yksityiskohtaisesti kaikki ne syyt, joiden vuoksi kumulatiivinen arviointi on asianmukaista ottaen huomioon tuotavien tuotteiden ja yhteisön samankaltaisen tuotteen väliset kilpailuedellytykset. Syitä ovat esimerkiksi se, että tuotujen tuotteiden ja yhteisön tuotteiden perusominaisuudet ovat samanlaiset, ne ovat kuluttajien kannalta keskenään vaihdettavissa ja että ne myydään samojen jakelukanavien kautta.
(165)
Vietnamin osalta perusasetuksessa ei ole mitään säännöstä, jossa määrättäisiin, että maata, jota tutkitaan samanaikaisesti polkumyynnin vuoksi, ei saisi arvioida kumulatiivisesti sen yleisen taloudellisen tilanteen johdosta. Tällainen tulkinta ei olisi myöskään kumulointia koskevien säännösten tarkoituksen ja tavoitteen mukainen, sillä tavoitteena on tutkia, kilpailevatko eri maista tuodut tuotteet toistensa kanssa ja yhteisössä tuotetun samankaltaisen tuotteen kanssa. Toisin sanoen merkitystä on myytyjen tuotteiden ominaisuuksilla, mutta ei sen maan tilanteella, josta tuodut tuotteet ovat peräisin. Viejämaan tilannetta on tarkasteltava polkumyyntisopimuksen 15 artiklan ja perusasetuksen säännösten mukaisesti, mutta ei kumulatiivisen vertailun yhteydessä. Näin ollen tämä väite hylättiin.
(166)
Eräs tuojajärjestö väitti myös, että kumulatiivinen vertailu ei ole aiheellista sillä perusteella, että asianomaisten kahden maan tuotevalikoima on erilainen. Tässä yhteydessä katsotaan, että vaikka maiden tuotevalikoimien välillä saattaa olla tiettyjä eroja, valikoimien päällekkäisyys on huomattava, ja näin ollen katsotaan, että Kiinasta ja Vietnamista peräisin olevat tarkasteltavana olevat tuotteet kilpailevat toistensa kanssa. Lisäksi on syytä muistaa edellä mainitut päätelmät, joiden mukaan kaikkia tarkasteltavana olevan tuotteen tyyppejä on pidettävä tässä menettelyssä yhtenä tuotteena ja kaikentyyppiset yhteisön tuotannonalan tuottamat ja myymät nahkajalkineet ovat samanlaisia kuin jalkineet, joita viedään asianomaisista maista yhteisöön. Sen vuoksi väite hylättiin.
(167)
Väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 156-162 kappaleessa esitettyjen alustavien päätelmien ja edellä esitetyn perusteella lopullinen päätelmä on, että kaikki perusasetuksen 3 artiklan 4 kohdassa määritetyt kumuloinnin edellytykset täyttyvät ja että sen vuoksi asianomaisista maista peräisin olevan polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin vaikutukset olisi vahinkoa koskevassa tarkastelussa arvioitava yhdessä.
5.2 Polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin määrä, markkinaosuus ja hintakehitys
a) Määrä ja hinnat
(168)
Jäljempänä olevasta taulukosta ilmenee asianomaisista maista peräisin olevan tarkasteltavana olevan tuotteen tuontimäärän ja markkinaosuuksien kehitys, lasten jalkineet mukaan lukien:
2001
2002
2003
2004
Tutkimusajanjakso
Tuonti (tuhatta paria)
66 986
74 514
109 144
133 840
165 648
Indeksi: 2001 = 100
100
111
163
200
247
Markkinaosuus
9,3 %
11,5 %
16,3 %
19,1 %
23,2 %
Lähde: Eurostat
(169)
Kehityssuuntaukset ja täsmälliset luvut ovat verrattavissa alustavassa vaiheessa analysoituihin: tuontimäärä yli kaksinkertaistui, ja markkinaosuus kasvoi huomattavasti 9,3 prosentista (vuonna 2001) 23,2 prosenttiin tutkimusajanjakson aikana. On syytä huomata, että vuoden 2004 ja tutkimusajanjakson (vuoden 2004 huhtikuun ja vuoden 2005 maaliskuun välisen ajan) välillä on huomattavaa päällekkäisyyttä, joten edellä olevasta taulukosta ilmenee, että tuonti lisääntyi vuoden 2005 ensimmäisen neljänneksen aikana. Kuten edellä olevasta taulukosta ilmenee, tämä johtuu erityisesti Kiinan tuonnin lisääntymisestä.
(170)
Tuontihinnat, lasten jalkineiden tuontihinnat mukaan lukien, laskivat tarkastelujakson aikana lähes 30 prosenttia, ja sama havainto tehtiin myös alustavassa vaiheessa.
2001
2002
2003
2004
Tutkimusajanjakso
Euroa/pari
11,8
11,2
9,6
8,8
8,5
Indeksi: 2001 = 100
100
95
81
74
72
Lähde: Eurostat
(171)
Jotkin tuojat väittivät, että tuontihintojen lasku johtuu tuotevalikoimaan tehdyistä muutoksista. Väitteen tueksi ei kuitenkaan esitetty perusteluja, eikä tutkimuskaan vahvistanut väitettä. Sen vuoksi väite hylättiin.
b) Asianomaisten osapuolten esittämät huomautukset
(172)
Eräät osapuolet väittivät, että perusasetuksen 3 artiklan 2 kohtaa oli rikottu, koska komissio ei ollut suorittanut puolueetonta tarkastelua polkumyynnillä tapahtuvan tuonnin määrästä eikä hinnoista. Osapuolet perustelivat väitettään sillä, että ulkoisia tekijöitä, esimerkiksi tuontikiintiöiden poistamista, valuuttakurssien muutoksia, tuotevalikoimiin tehtyjä muutoksia ja muodin muuttumista, ei ole otettu huomioon tuonnin kehityssuuntauksia tarkasteltaessa.
(173)
Tätä väitettä käsiteltiin jo väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 165 kappaleessa erityisesti kiintiöiden poistamisen osalta. On totta, että kiintiöiden poistaminen oli vaikuttanut tuonnin kehityssuuntauksiin jossain määrin kielteisesti. Olisi kuitenkin otettava huomioon myös se, että tämä määrällinen rajoitus koski vain toista näistä kahdesta asianomaisesta maasta ja että Vietnamin tuonti oli myös lisääntymässä, että kiintiöjärjestelmä ei koskenut kaikkia tutkimukseen kuuluneita tuotetyyppejä ja että tuonti vapautettiin kokonaan tammikuun 1 päivänä 2005, joten vaikutus kohdistui vain osaan tutkimusajanjaksosta (vuoden 2004 huhtikuun ja vuoden 2005 maaliskuun välinen aika).
(174)
Perusasetuksen 3 artiklan 3 kohdassa säädetään yleisemmin, että vahingon määritykseen sisältyy erityisesti kysymys, onko polkumyynnillä tapahtuva tuonti lisääntynyt merkittävästi ja onko tämän tuonnin osalta esiintynyt huomattavaa alihinnoittelua tai onko tällaisen tuonnin vaikutuksesta muutoin ilmennyt merkittävää hintojen alenemista tai onko tuonti estänyt sellaisia hinnankorotuksia, jotka muuten olisi tehty.
(175)
Tämän perusteella näyttää siltä, että edellä mainittujen väitteiden oikeudellinen ydin liittyy syy-yhteyteen. Lisäksi perusasetuksen 3 artiklan 3 kohdassa ei ole suoraan esitetty laillista vaatimusta, jonka mukaan olisi esitettävä selkeää näyttöä syistä, joiden vuoksi polkumyynnillä tapahtuvan tuonnin määrä kasvoi ja vastaavat hinnat laskivat. Tästä syystä väite, jonka mukaan ulkoiset tekijät olisi otettava huomioon polkumyynnillä tapahtuvaa tuontia tarkasteltaessa, hylättiin.
5.3 Hinnan alittavuus
(176)
Hinnan alittavuutta koskevista laskelmista saatiin muutamia huomautuksia. Huomautukset ja väitteet tutkittiin yksityiskohtaisesti, ja laskelmiin tehtiin tarvittavat muutokset, jos ne olivat aiheellisia ja niiden tueksi oli esitetty näyttöä.
(177)
On syytä muistaa, että alustavassa vaiheessa tuontihintaan tehtiin oikaisuja tuojille yhteisössä aiheutuneiden sellaisten arvioitujen kustannusten huomioon ottamiseksi, jotka johtuivat esimerkiksi suunnittelusta ja raaka-ainevalinnoista ja jotka eivät muuten olisi mukana tuontihinnassa. Muutamat tuojat pyysivät kyseistä oikaisua. Alustavassa vaiheessa tehtiin arviolta 15 prosentin oikaisu.
(178)
Yhteisön tuotannonalaa edustava järjestö ei kuitenkaan hyväksynyt oikaisua eikä varsinkaan tehdyn oikaisun tasoa. Järjestön edustajat myönsivät, että tuojille todellakin aiheutuu tiettyjä kustannuksia, mutta kiistivät sen seikan, että tällaisia kustannuksia aiheutuisi kaikille tuojille. Lisäksi he väittivät, että oikaisun taso voisi olla aiheellinen STAF-jalkineiden tuojien osalta (joilla on suuret tutkimus- ja kehityskustannukset), mutta koska nämä jalkineet jätettiin menettelyn ulkopuolelle, oikaisun tasoa olisi laskettava.
(179)
Tämä väite tutkittiin perinpohjaisesti ja tehtiin seuraavat päätelmät: Aluksi on todettava oikaisusta se, että sitä pyysivät monet tuojat ja että yhteisön tuotannonala ei periaatteessa vastustanut sitä.
(180)
Oikaisun tasosta on syytä huomauttaa, että vaikka monet tuojat todellakin pyysivät kyseistä oikaisua, ainoastaan yksi tuoja, jonka toimitiloihin tehtiin myös tarkastuskäynti, toimitti asiaan liittyvät yksityiskohtaiset tiedot. Tarkasteltavana olevan tuotteen muut tuojat eivät pystyneet todistamaan väitettään, jonka mukaan niiden tutkimus- ja kehityskustannukset olivat yhtä suuret kuin alustavassa vaiheessa tehty oikaisu. On syytä huomata, että osa tuojista, joiden toimitiloihin tehtiin tarkastuskäynti, toi enimmäkseen STAF-jalkineita. Koska STAF-jalkineet on nyt jätetty kokonaan tuotteen määritelmän ulkopuolelle, näiden tuojien ilmoittamilla luvuilla ei ollut merkitystä oikaisun määrittämisen kannalta.
(181)
Koska valtaosa tuojista ei esittänyt perusteluja väitteidensä tueksi (riippumatta siitä, tehtiinkö niiden toimitiloihin tarkastuskäynti vai ei), lopullisessa vaiheessa oikaisun tasoa laskettiin ja se arvioitiin ainoiden tutkimuksen aikana saatujen perusteltujen tietojen perusteella.
(182)
Tarkistetut maittain todetut hinnan alittavuuden marginaalit prosentteina yhteisön tuotannonalan hinnoista ovat edellä esitetyn perusteella seuraavat:
Maa
Hinnan alittavuus
Kiina
Painotettu keskiarvo, 13,5 %
Vietnam
Painotettu keskiarvo, 15,9 %
6. YHTEISÖN JALKINEALAN ERITYISOMINAISUUDET
(183)
Väliaikaista tullia koskevassa asetuksessa annettiin jonkin verran tietoa yhteisön jalkineteollisuuden erityisominaisuuksista. Muutamat asianomaiset osapuolet väittivät, että tällaisia tietoja ei tulisi ottaa huomioon, koska ne eivät ole luotettavia tai koska ne eivät liity pelkästään yhteisön tuotannonalan tilanteeseen, joten niillä ei ole oikeudellista perustaa.
(184)
Tässä yhteydessä on syytä tarkentaa, että väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 169-173 kappaleessa esitetyt tiedot olivat vain suuntaa-antavia ja niillä pyrittiin parantamaan tietämystä yhteisön jalkineteollisuudesta. On kuitenkin huomattava, että vahinkoa koskevat päätelmät tehdään edellä määritetyn yhteisön tuotannonalan kannalta ja että vahingon tarkastelussa ei muilta osin viitata kyseisiin tietoihin.
7. YHTEISÖN TUOTANNONALAN TILANNE
7.1 Alustavat huomiot
(185)
Kuten edellä jo todettiin, vahingon tarkasteluun sisällytetään lopullisessa vaiheessa myös lasten jalkineita koskevat tiedot.
(186)
Vakiintuneen käytännön mukaisesti, kuten väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 175 kappaleessa mainittiin, vahinkoindikaattorit vahvistettiin joko makrotaloudellisten tekijöiden tasolla (koko yhteisön tuotannonalalta koottujen tietojen perusteella) tai mikrotaloudellisten tekijöiden tasolla (otokseen kuuluneilta yhteisön tuottajilta koottujen tietojen perusteella). Yhdenmukaisuuden vuoksi vahinkoindikaattorit vahvistetaan vain toisella näistä kahdesta tasosta, ei molemmilla.
7.2 Makrotaloudelliset indikaattorit
2001
2002
2003
2004
Tutkimusajanjakso
Tuotanto (tuhatta paria)
266 931
218 498
206 246
189 341
175 764
Indeksi: 2001 = 100
100
82
77
71
66
Lähde: tutkimuksen aikana ilmenneet tiedot
(187)
Koko yhteisön tuotannonalan tuotantomäärä laski vuonna 2001 tuotetusta 267 miljoonasta parista 176 miljoonaan pariin tutkimusajanjakson aikana. Laskua oli siis yli 30 prosenttia.
(188)
Vaikka tehdas on teoriassa suunniteltu tiettyä tuotantotasoa silmällä pitäen, taso riippuu kuitenkin voimakkaasti tehtaan palkkaamien työntekijöiden määrästä. Kuten edellä todettiin, jalkineenvalmistusprosessi on suurelta osin työvoimavaltainen. Näissä olosuhteissa paras tapa mitata yritysten kapasiteettia on tarkastella yritysten työpaikkojen määrää. Tästä syystä viitataan jäljempänä olevaan taulukkoon, joka koskee työllisyyden kehitystä.
(189)
Siinä missä työllisyys (ja täten myös kapasiteetti) väheni suunnilleen samaa tahtia kuin tuotanto, kapasiteetin käyttöaste pysyi lähes samana koko jakson ajan.
2001
2002
2003
2004
Tutkimusajanjakso
Myynti (tuhatta paria)
190 134
150 389
145 087
133 127
126 555
Indeksi: 2001 = 100
100
79
76
70
67
Markkina-osuudet
26,5 %
23,2 %
21,7 %
19,0 %
17,7 %
Lähde: tutkimuksen aikana ilmenneet tiedot
(190)
Koska jalkineita tuotetaan tilauksesta, yhteisön tuotannonalan myyntimäärä laski samaan tahtiin kuin sen tuotanto. Yhteisön markkinoilla myytyjen parien määrä laski yli 60 miljoonalla eli 33 prosenttia vuoden 2001 ja tutkimusajanjakson välillä.
(191)
Markkinaosuudessa tämä vastaa lähes 9 prosenttiyksikön tappiota. Yhteisön tuotannonalan markkinaosuus laski vuoden 2001 26,5 prosentista 17,7 prosenttiin tutkimusajanjakson aikana.
2001
2002
2003
2004
Tutkimusajanjakso
Työntekijöitä yhteensä
84 736
69 361
66 425
61 640
57 047
Indeksi: 2001 = 100
100
82
78
73
67
Lähde: tutkimuksen aikana ilmenneet tiedot
(192)
Työllisyys laski jyrkästi koko tarkastelujakson ajan. Yhteisön tuotannonalalla menetettiin yli 27 000 työpaikkaa, mikä tarkoittaa 33 prosentin laskua tutkimusajanjakson aikana vuoteen 2001 verrattuna.
2001
2002
2003
2004
Tutkimusajanjakso
Tuottavuus
3 150
3 150
3 105
3 072
3 081
Indeksi 2001 = 100
100
100
99
98
98
Lähde: tutkimuksen aikana ilmenneet tiedot
(193)
Tuottavuus määritettiin jakamalla tuotantomäärät yhteisön tuotannonalan työntekijöiden määrillä, jotka on esitetty edellä olevissa taulukoissa. Tällä perusteella yhteisön tuotannonalan tuottavuus pysyi suhteellisen vakaana tarkastelujakson ajan.
(194)
Koska tältä osin ei esitetty merkittävästi uusia tietoja tai väitteitä, väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 183 ja 184 kappaleessa esitetyt päätelmät vahvistetaan.
(195)
On syytä muistaa, että polkumyynnin vastaiset toimenpiteet Kiinasta, Indonesiasta ja Thaimaasta peräisin olevien jalkineiden, joiden päälliset ovat nahkaa tai muovia, tuonnissa otettiin käyttöön helmikuussa 1998. Kyseisten toimenpiteiden soveltamisala oli päällekkäinen tämän tutkimuksen kohteena olevien tuotteiden kanssa. Polkumyynnin vastaisten toimenpiteiden voimassaolon lähestyvää päättymistä koskevan ilmoituksen julkaisemisen seurauksena ei esitetty tarkastelupyyntöjä, ja sen vuoksi toimenpiteiden soveltaminen päättyi maaliskuussa 2003. Väliaikaista tullia koskevassa asetuksessa katsottiin, että koska tarkastelupyyntöjä ei esitetty, yhteisön tuotannonala oli tuolloin toipunut aiemman polkumyynnin vaikutuksista.
(196)
Yhteisön tuotannonala kuitenkin kiisti tämän sillä perusteella, että tarkastelupyynnön esittämättä jättäminen ei johtunut polkumyynnin haitallisista vaikutuksista toipumisesta vaan pikemminkin siitä, että käytössä olleet toimenpiteet eivät olleet riittävän tehokkaita. Yhteisön tuotannonala väitti, että toisin kuin väliaikaista tullia koskevassa asetuksessa oli todettu, yhteisön tuotannonalan taloudellinen tilanne ei voinut palautua tyydyttävässä määrin ennalleen, koska tuolloin käytössä olleilla toimenpiteillä ei pystytty poistamaan vahinkoa. Lisäksi menettelyn kohteena olevista maista peräisin olevan tuonnin määrä nousi huomattavaksi vuosina 2001-2003.
(197)
Yhteisön tuotannonala ei kuitenkaan riittävästi perustellut väitettään, että sille oli aiheutunut merkittävää vahinkoa vuosina 2001-2003, ja aiempien toimenpiteiden väitetty tehottomuus olisi voitu tarkistaa välivaiheen tarkastelussa, jota ei kuitenkaan pyydetty.
(198)
Näin ollen väite hylättiin. Alustava päätelmä, jonka mukaan tuotannonala oli toipunut aiemman polkumyynnin vaikutuksista, vahvistetaan tässä lopullisessa vaiheessa: vuoteen 2003 mennessä yhteisön tuotannonalalle ei ollut vielä aiheutunut merkittävää vahinkoa. On kuitenkin huomautettava, että merkittävää vahinkoa alkoi aiheutua vuodesta 2004 alkaen.
7.3 Mikrotaloudelliset indikaattorit
2001
2002
2003
2004
Tutkimusajanjakso
Tuhatta paria
2 188
2 488
2 603
2 784
2 503
Indeksi: 2001 = 100
100
114
119
127
114
Lähde: tarkastetut kyselyvastaukset
(199)
Kuten jo mainittiin, varastoilla katsotaan vahingon määrittämisen kannalta olevan vain vähän vaikutusta yhteisön jalkineteollisuuden tilanteeseen, koska tuotteet valmistetaan tilauksien perusteella. Teoriassa varastoja ei tästä syystä pidetä, ja ne ovat ainoastaan tulosta valmiista tilauksista, joita ei ole vielä toimitettu ja/tai laskutettu. Ensiksi varastot kasvoivat vuosien 2001 ja 2004 välillä 27 prosenttia ja laskivat sitten tutkimusajanjakson lopussa. Tätä tutkimusajanjaksona tapahtunutta laskua tarkasteltaessa on otettava huomioon myös alan sesonkiluontoisuus: on ennakoitavissa, että varasto on suurempi joulukuussa kuin vuoden ensimmäisen neljänneksen päättyessä eli tässä tapauksessa tutkimusajanjakson päättyessä.
2001
2002
2003
2004
Tutkimusajanjakso
Euroa/pari
19,7
19,3
18,5
18,6
18,2
Indeksi: 2001 = 100
100
98
94
95
92,5
Lähde: tarkastetut kyselyvastaukset
(200)
Keskimääräiset yksikkömyyntihinnat laskivat tarkastelujakson aikana jatkuvasti. Yhteensä laskua oli 7,5 prosenttia. Yhteisön tuotannonalan hinnanlasku saattaa vaikuttaa pieneltä, etenkin jos sitä verrataan polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin hintojen 30 prosentin laskuun tarkastelujaksolla. Tässä yhteydessä olisi kuitenkin otettava huomioon se, että jalkineet tuotetaan tilausten perusteella, ja uusia tilauksia hyväksytään yleensä vain siinä tapauksessa, että vastaava hintataso mahdollistaa ainakin kannattavuustason saavuttamisen. Tässä yhteydessä viitataan jäljempänä olevaan taulukkoon, jossa osoitetaan, että yhteisön tuotannonala ei tutkimusajanjakson aikana voinut enää alentaa hintojaan ilman, että siitä olisi aiheutunut tappioita.
2001
2002
2003
2004
Tutkimusajanjakso
Kassavirta (tuhatta euroa)
13 943
10 756
8 575
10 038
4 722
Indeksi: 2001 = 100
100
77
61
72
34
Voitto prosentteina nettoliikevaihdosta
1,6 %
1,8 %
0,2 %
1,8 %
0,5 %
Sijoitetun pääoman tuotto
6,1 %
7,3 %
1,0 %
8,2 %
2,3 %
Lähde: tarkastetut kyselyvastaukset
(201)
Edellä esitetyt tuottoindikaattorit vahvistavat väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 190 kappaleessa kuvatun tilanteen ja osoittavat, että yritysten rahoitustilanne heikkeni selvästi tarkastelujakson aikana. Tilanteen yleinen heikkeneminen oli erityisen huomattavaa tutkimusajanjakson aikana, ja se johti merkittäviin haitallisiin kehityssuuntauksiin vuoden 2005 ensimmäisen neljänneksen eli tutkimusajanjakson viimeisen neljänneksen aikana. Itse asiassa jo tarkastelujakson alussa havaittu huono kannattavuustilanne heikkeni edelleen huomattavasti.
(202)
Koska tältä osin ei esitetty merkittävästi uusia tietoja tai väitteitä, väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 191-193 kappaleessa esitetyt päätelmät vahvistetaan.
(203)
Kokonaiskannattavuustaso pysyi matalana koko tarkastelujakson ajan, mikä korostaa asianomaisten pk-yritysten rahoituksellista haavoittuvuutta. Kuten jäljempänä selostetaan, tarkastelujakson ja erityisesti tutkimusajanjakson aikana saavutettu voitto on selvästi pienempi kuin tuotannonalan normaalioloissa yleensä saavuttama voitto.
(204)
Tutkimuksessa kävi ilmi, että useiden yhteisön tuottajien pääoman saantia vaikeutti niiden vaikea rahoitustilanne. Tätä korostaa niiden yksittäisten kannattavuustasojen kehitys ja etenkin niiden kassavirtojen heikkeneminen. Kuten edellä todettiin, suhteellisen pienillä ja keskisuurilla yrityksillä ei aina ole mahdollisuuksia hankkia riittäviä pankkitakuita ja niiden voi olla vaikea varautua merkittäviin rahoitusmenoihin, joita epävarma taloudellinen tilanne aiheuttaisi.
2001
2002
2003
2004
Tutkimusajanjakso
Tuhatta euroa
8 836
11 184
6 522
4 403
4 028
Indeksi: 2001 = 100
100
127
74
50
46
Lähde: tarkastetut kyselyvastaukset
(205)
Väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 194 kappaleessa esitetyt investointisuuntaukset ovat samankaltaiset kuin edellä olevassa taulukossa esitetyt suuntaukset. Yritysten hyväksymät investoinnit supistuivat yli 50 prosenttia vuoden 2001 ja tutkimusajanjakson välillä. Investointien vähenemistä tarkasteltaessa on otettava huomioon otokseen kuuluneiden yhteisön tuottajien rahoitustilanteen heikkeneminen.
2001
2002
2003
2004
Tutkimusajanjakso
Keskimääräiset palkat henkeä kohden (euroa)
14 602
15 933
18 021
17 610
17 822
Indeksi: 2001 = 100
100
109
123
121
122
Lähde: tarkastetut kyselyvastaukset
(206)
Väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 196 kappaleessa esitetyt palkkoihin liittyvät suuntaukset ovat samankaltaiset kuin edellä olevassa taulukossa esitetyt suuntaukset. Koska uusia tietoja ei ole esitetty, suuntaukset vahvistetaan.
7.4 Asianomaisten osapuolten väitteet
(207)
Useat vientiä harjoittavat tuottajat väittivät, että yhteisön tuotannonalan voittomarginaali oli ratkaisevan tärkeä yhteisölle aiheutunutta vahinkoa kuvaava indikaattori. Tuottajat väittivät erityisesti, että koska vahingon korvaavan tason määrittämiseksi alustavassa vaiheessa käytetty voittomarginaali (2 prosenttia liikevaihdosta, ks. väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 284 kappale) vastasi joidenkin yksittäisten otokseen kuuluneiden yritysten saavuttamaa voittomarginaalia, kyseisille yrityksille ei aiheutunut vahinkoa.
(208)
Tällä väitteellä ei ole enää merkitystä, sillä johdanto-osan 292 kappaleen mukaisen lisätarkastelun jälkeen voittomarginaali muutettiin 6 prosentiksi, joka vastasi paremmin sitä voittomarginaalia, jonka yhteisön jalkinetuottajat voisivat saavuttaa ilman vahingollista polkumyyntiä. Tämän perusteella yhteisön tuotannonalan kannattavuus heikkeni selvästi tarkastelujakson aikana ja kannattavuus laski 0,5 prosenttiin tutkimusajanjakson aikana. Lisäksi vahingon tarkasteluun sisältyy koko yhteisön tuotannonala tai otos siitä, joten tarkastelua ei tehdä yhteisön tuotannonalan määritelmään sisältyvien yksittäisten yritysten tasolla.
(209)
Muutamat asianomaiset osapuolet väittivät, että vahingon tarkasteluun käytetyt indikaattorit eivät olleet luotettavia tai asianmukaisia. Osapuolet väittivät, että taloudellisia indikaattoreita ei ollut vahvistettu eivätkä ne olleet luotettavia, sillä - osapuolten mukaan yhteistyön puuttuessa - ne eivät kuvaisi yhteisön tuotannonalaa. Osapuolet väittivät, että mikrotaloudelliset indikaattorit eivät olleet edustavia etenkin kun otoksen koko oli rajallinen. Lopuksi ne viittasivat makro- ja mikrotaloudellisella tasolla vahvistettujen vahinkoindikaattorien erilaisiin suuntauksiin.
(210)
Makrotaloudellisten indikaattorien vahvistamatta jättämisestä on aluksi syytä muistuttaa, että perusasetuksen mukaan komissio voi itse päättää, onko tarkastuskäyntejä syytä tehdä, ja näin ollen velvollisuutta tehdä tarkastuskäynti jokaisessa tapauksessa ei ole. Perusasetuksen 16 artiklassa säädetään itse asiassa ainoastaan, että komissio voi tehdä tarkastuskäyntejä silloin kun se katsoo ne aiheellisiksi. Tämän vuoksi väite hylättiin. Lisäksi on huomattava, että nämä tekijät tarkistettiin yhteisön asianomaisten kansallisten jalkinealan järjestöjen toimittamien kokonaistietojen perusteella.
(211)
Toiseksi, ottaen huomioon edellä oleva yhteisön tuotannonalan määritelmää koskeva päätelmä ja otoksen edustavuus, myös näitä tekijöitä koskevat väitteet hylättiin. Lisäksi, kuten edellä jo todettiin, lopullisia päätelmiä varten vahvistetaan yhdenmukaisuuden vuoksi vain yksi ryhmä indikaattoreita eli joko makro- tai mikrotaloudelliset indikaattorit. Lopuksi on syytä huomauttaa, että vaikka alustavassa vaiheessa sekä mikro- että makrotaloudellisella tasolla määritetyt suuntaukset eivät aina olleet aivan samanlaiset, ne eivät myöskään suuresti poikenneet toisistaan.
(212)
Asianomaiset osapuolet väittivät lisäksi, että kaikilla vahinkoa kuvaavilla tekijöillä ei voida osoittaa vahinkoa ja että yksittäisten yritysten tasolla ei vahinkoa voida määrittää ollenkaan otokseen valittujen yritysten osalta. Ensimmäiset väitteet on hylättävä sillä perusteella, että perusasetuksen mukaan mikään vahinkoindikaattoreista ei välttämättä yksinään ole ratkaiseva. Sen osalta, että tietyille tuottajille ei voitu osoittaa aiheutuneen vahinkoa, on painotettava, että väite ei ole oleellinen, sillä perusasetuksen 3 artiklan 1 kohdan mukaan vahingon tarkasteluun sisältyy koko yhteisön tuotannonala tai otos siitä, joten tarkastelua ei tehdä yhteisön tuotannonalan määritelmään sisältyvien yksittäisten yritysten tasolla.
8. VAHINKOA KOSKEVAT PÄÄTELMÄT
(213)
Edellä esitetyn perusteella vahvistetaan alustava päätelmä, jonka mukaan yhteisön tuotannonalalle on aiheutunut perusasetuksen 3 artiklan 5 kohdassa tarkoitettua merkittävää vahinkoa.
(214)
Lisäksi vahvistetaan, että makrotaloudellisten eli koko yhteisön tuotannonalaa koskevien indikaattorien tarkastelun perusteella vahinko näkyi käytännössä lähinnä myyntimäärän ja markkinaosuuksien supistumisena. Koska jalkineita valmistetaan tilausten perusteella, myös tällä oli kielteinen vaikutus yhteisön tuotantotasoon ja työllisyyteen.
(215)
Lisäksi vahvistetaan, että mikrotaloudellisten tekijöiden osalta vahinko on varsin merkittävä. Tämä näkyy muun muassa siinä, että otokseen kuuluneet yritykset putosivat vuoden 2003 aikana matalimmalle mahdolliselle kannattavuustasolle, mikä voi kuitenkin johtua osittain niiden suhteellisen aktiivisesta aiemmasta investointikäytännöstä (arvon alenemisen vaikutus kannattavuuteen). Asianomaisten yritysten kannattavuus kuitenkin heikkeni myöhemmin myös investointien määrän huomattavasta laskemisesta huolimatta ja kannattavuus oli tutkimusajanjakson aikana itse asiassa alempana kuin missään vaiheessa tarkastelujakson aikana vuotta 2003 lukuun ottamatta eli kaukana hyväksyttävältä tasolta, ja koska muita selittäviä tekijöitä, kuten aiempi aktiivinen investointitoiminta, ei ollut, yrityksille oli selvästikin aiheutunut merkittävää vahinkoa. Myös kassavirta laski vaarallisesti ja päätyi tutkimusajanjakson aikana alimmalle tasolle, mikä on selvästikin tulkittava merkittäväksi vahingoksi. Otokseen kuuluneet yritykset eivät tutkimusajanjakson aikana enää kyenneet laskemaan hintojaan enempää ilman, että siitä olisi aiheutunut tappioita. Suhteellisen pienten ja keskisuurten yritysten tapauksessa pitkään jatkunut tappiollinen toiminta johtaa lopulta yritysten sulkemiseen. Siinä missä yhteisön tuotannonalan tilannetta ennen vuotta 2004 voidaan kuvata ehkä vain vahingolliseksi, on selvää, että yhteisön tuotannonalalle on vuoden 2004 jälkeen aiheutunut merkittävää vahinkoa.
F. SYY-YHTEYS
1. POLKUMYYNNILLÄ TAPAHTUVAN TUONNIN VAIKUTUKSET
(216)
Yhteisön tuotannonalan markkinaosuus ja asianomaisten maiden markkinaosuus, lasten jalkineet mukaan lukien, kehittyivät seuraavasti:
2001
2002
2003
2004
Tutkimusajanjakso
Asianomaiset maat
9,3 %
11,5 %
16,3 %
19,1 %
23,2 %
Yhteisön tuotannonala
26,5 %
23,2 %
21,7 %
19,0 %
17,7 %
(217)
Eräät asianomaiset osapuolet kyseenalaistivat komission päätelmän, jonka mukaan polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin markkinaosuuden kasvamisen ja yhteisön tuotannonalan markkinaosuuden pienentymisen välillä oli riittävässä määrin samanaikaisuutta. Osapuolet huomauttivat, että kun kiinalaisen ja vietnamilaisen tuonnin markkinaosuudet kasvoivat eniten, yhteisön tuotannonalan markkinaosuus pieneni vähäisemmässä määrin, ja päinvastoin. Lisäksi väitettiin, että valituksen tehneiden yritysten markkinaosuus ei ole siirtynyt asianomaisille maille ja että tämän johtopäätöksen voi tehdä tarkastelemalla muiden kolmansien maiden markkinaosuuksien kehittymistä.
(218)
Eräs tuojajärjestö väitti lisäksi, että asianomaisista maista peräisin oleva polkumyynnillä tapahtuva tuonti ei aiheuttanut yhteisön tuotannonalalle vahinkoa, sillä tuodut jalkineet eivät kilpaile yhteisössä tuotettujen jalkineiden kanssa.
(219)
Samanaikaisuuden osalta katsotaan, että syy-yhteyden tarkastelussa ei vaadita täydellistä vastaavuutta polkumyynnillä tapahtuvan tuonnin ja yhteisön tuotannonalan tilanteen kehityksen välillä. Itse asiassa on vakiintuneen ja laillisesti hyväksytyn käytännön mukaista, että jos polkumyynnillä tapahtuva tuonti lisääntyy huomattavasti, tuotujen tuotteiden hinnat alittavat yhteisön tuotannonalan hinnat ja yhteisön tuotannonalan tilanne muuttuu samaan aikaan jatkuvasti epävakaammaksi, katsotaan kyseessä olevan selvä merkki syy-yhteydestä, kuten käsiteltävänä olevassa tapauksessa. Käsiteltävänä olevassa tapauksessa on kiistatonta, että kyse oli samanaikaisuudesta, kuten väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 203-209 kappaleessa selvästi todetaan. Lisäksi samanaikaisuus on markkinaosuudessa vuosien 2003 ja 2004 välillä tapahtuneen muutoksen osalta jopa lähes symmetrinen. Sitä paitsi se seikka, että polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin markkinaosuuden kasvu katsottiin tarkastelujakson aikana ajoittain jopa suuremmaksi kuin yhteisön tuotannonalan markkinaosuuden lasku, on selvä merkki siitä, että polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin kasvu ei tapahtunut pelkästään yhteisön tuotannonalan kustannuksella vaan myös muiden yhteisön markkinoilla toimivien osapuolten kustannuksella.
(220)
Myös väite, jonka mukaan yhteisöön tuodut jalkineet eivät kilpailisi yhteisössä tuotettujen jalkineiden kanssa, hylättiin edellä olevan tarkasteltavana olevan tuotteen ja samankaltaisen tuotteen määritelmää koskevan päätelmän perusteella, sillä asianomaisista maista tuodut jalkineet kilpailevat kaikilla tasoilla - toisin sanoen kaikkien ryhmien ja kaikkien tyyppien osalta - yhteisön tuotannonalan tuottamien ja myymien jalkineiden kanssa ja niiden myyntikanavat ovat samat. Lisäksi tutkimus on selvästi osoittanut, että yhteisön tuottajat ja viejät ovat kilpailevassa asemassa yhteisön markkinoilla.
(221)
Koska muita huomautuksia ei esitetty, vahvistetaan väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 209 kappaleessa esitetyt päätelmät: polkumyynnillä tapahtunut tuonti vaikutti ratkaisevasti yhteisön tuotannonalalle aiheutuneeseen merkittävään vahinkoon.
2. MUIDEN TEKIJÖIDEN VAIKUTUKSET
2.1 Asianomaisten osapuolten esittämät huomautukset
(222)
Väliaikaisten toimenpiteiden käyttöönoton jälkeen muutamat asianomaiset osapuolet väittivät, että merkittävän vahingon olivat aiheuttaneet muut tekijät. Kyseiset osapuolet viittasivat väitteisiin, jotka oli esitetty jo aiemmassa vaiheessa ja joita oli käsitelty asianmukaisesti väliaikaista tullia koskevassa asetuksessa. Väitteet koskivat yhteisön tuotannonalan vientitoimintaa, muista kolmansista maista peräisin olevaa tuontia, Kiinan vientituotteita koskevien kiintiöiden poistamisen vaikutusta, valuuttakurssien vaihtelun vaikutusta, yhteisön tuottajien tuotannon siirtämistä ja yhteisön tuotannonalan väitettyä rakenteellista kilpailukyvyn puutetta. Uusia tietoja ei kuitenkaan esitetty, ja tästä syystä tärkeimpiä väliaikaista tullia koskevassa asetuksessa esitettyjä päätelmiä selostetaan ja tarkennetaan tarvittavassa määrin seuraavassa.
2.2 Yhteisön tuotannonalan vientitoiminta
(223)
Eräät asianomaiset osapuolet esittivät uudelleen väitteensä, että yhteisön jalkineteollisuuden huono taloudellinen tilanne johtui sen vientitoiminnan heikkenemisestä.
(224)
Tässä yhteydessä huomautetaan, että mahdollisella väitetyllä vientitoiminnan heikkenemisellä ei ole vaikutusta suurimpaan osaan edellä tarkastelluista indikaattoreista, joita ovat esimerkiksi myyntimäärä, markkinaosuudet ja hintojen aleneminen, sillä nämä tekijät on määritetty yhteisön myynnin tasolla. Tuotantoluvut ilmoitettiin kokonaistuotantomääränä, sillä yhteisön markkinoille tarkoitettujen ja yhteisön ulkopuolelle tarkoitettujen tuotteiden välillä ei voida tehdä eroa. Koska jalkineita valmistetaan tilauksesta, myynnin väheneminen näkyy myös vastaavanlaisena tuotannon vähenemisenä, ja koska suurin osa tuotannosta on tarkoitettu yhteisön markkinoilla myytäväksi, vahvistetaan alustava päätelmä, jonka mukaan merkittävin osa tuotannon laskusta liittyi yhteisön markkinoilla kärsittyyn vahinkoon.
(225)
Itse asiassa myynnin määrän lasku yhteisön markkinoilla tarkastelujakson aikana (34 prosenttia) oli lähes sama kuin tuotannon lasku saman ajanjakson aikana (33 prosenttia).
(226)
Sen vuoksi väite hylättiin, ja lopullinen päätelmä on, että yhteisön tuotannonalan vientitoiminta ei aiheuttanut merkittävää vahinkoa.
2.3 Tuonti muista kolmansista maista
(227)
Muista kolmansista maista peräisin oleva tuonti, johon laskettiin mukaan myös lasten jalkineet, kehittyi seuraavasti:
Markkinaosuudet
2001
2002
2003
2004
Tutkimusajanjakso
Varianssi 01/tutkimusajanjakso (%-yksikköä)
Romania
5,7 %
7,1 %
7,5 %
7,0 %
6,9 %
+1,2
Intia
3,6 %
4,5 %
4,9 %
5,9 %
5,7 %
+2,1
Indonesia
2,7 %
2,4 %
2,0 %
2,0 %
2,0 %
-0,7
Brasilia
1,2 %
1,4 %
1,7 %
2,2 %
2,5 %
+1,3
Macao
1,2 %
1,7 %
2,2 %
3,2 %
2,4 %
+1,2
Thaimaa
1,0 %
1,0 %
1,2 %
1,3 %
1,3 %
+0,3
Muut maat
9,0 %
10,7 %
10,9 %
12,5 %
11,5 %
+2,5
Keskihinnat (euroa/pari)
2001
2002
2003
2004
Tutkimusajanjakso
Varianssi 2001/tutkimusajanjakso
Romania
13,8
14,6
14,8
15,0
14,9
+8 %
Intia
11,3
11,3
10,3
10,2
10,2
-10 %
Indonesia
11,2
10,4
9,8
8,6
8,7
-23 %
Brasilia
16,8
15,7
13,5
13,0
12,6
-25 %
Macao
12,9
11,5
10,6
10,2
10,5
-18 %
Thaimaa
14,4
12,9
11,8
11,4
11,2
-22 %
Muut maat
14,8
14,3
13,6
12,4
12,7
-14 %
(228)
On syytä huomata, että minkään muiden maiden riviin (joka käsitti yli 150 maata) sisältyvän maan osuus edellä olevassa taulukossa ei ylittänyt kahta prosenttia yhteisön kokonaistuonnista tutkimusajanjakson aikana.
(229)
Tästä syystä voidaan vahvistaa, että yksittäin tarkasteltuna mikään edellä luetelluista maista ei lisännyt markkinaosuuttaan merkittävästi tarkastelujakson aikana, että niiden markkinaosuuksien absoluuttinen taso pysyi asianomaisten maiden tasoa huomattavasti alempana ja että lisäksi markkinaosuudet kehittyivät eri tavalla. Hintoja olisi tarkasteltava edellä mainitun tuontimäärän kehityksen valossa, ja olisi otettava huomioon myös se seikka, että niiden lasku oli pienempää asianomaisten maiden hintoihin verrattuna, ja yhtä poikkeusta lukuun ottamatta niiden absoluuttinen hintataso pysyi polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin hintatasoa huomattavasti korkeampana tarkastelujakson ajan.
(230)
Edellä esitettyjen syiden perusteella lopullinen päätelmä on, että tuonti muista kolmansista maista ei vaikuttanut merkittävästi yhteisön tuotannonalan tilanteeseen.
2.4 Valuuttakurssien vaihtelu
(231)
Muutamat vientiä harjoittavat tuottajat ja tuojat esittivät uudelleen väitteensä, joiden mukaan yhteisön tuotannonalan kärsimä vahinko johtui euron vahvistumisesta Yhdysvaltain dollariin nähden, sillä tämä johti tuontihintojen huomattavaan laskuun.
(232)
Uusia tietoja ei annettu, ja tästä syystä viitataan väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 220-225 kappaleeseen. On syytä todeta myös, että vaikka hyväksyttäisiinkin se, että valuuttakurssien vaihtelu vaikutti tuontihintoihin, jo asianomaisen tuonnin määrä oli tarpeeksi suuri aiheuttamaan merkittävää vahinkoa yhteisön tuotannonalalle.
2.5 Kiintiöiden poistaminen
(233)
Tästä aiheesta ei ole esitetty uusia tietoja. On kuitenkin huomattava, että koska tuonti lisääntyi tutkimusajanjakson viimeisen neljänneksen aikana, kiintiöiden poistaminen on saattanut pahentaa polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin vahingollisia vaikutuksia.
2.6 Valituksen tekijöiden epäonnistuminen toiminnan nykyaikaistamisessa, niiden pirstaleisuus ja korkeat työvoimakustannukset
(234)
Näistä aiheista ei ole esitetty uusia tietoja. On syytä huomata, että polkumyyntimarginaalit ovat suhteellisen korkeita (jopa korkeampia kuin hinnan alittavuuden marginaalit). Tämä merkitsee sitä, että asianomainen polkumyynnillä tapahtunut vienti ei kilpaile yhteisön tuotannonalan kanssa luontaiseduista, vaan sen toiminnan perustana on käytäntö, joka oikeuttaa kansainvälisen kaupan sääntöjen mukaan vastatoimiin. Jos polkumyyntiä ei olisi tapahtunut, asianomaiset tuontihinnat olisivat olleet paljon korkeammat ja yhteisön tuotannonalan kilpailukyky asianomaiseen tuontiin nähden olisi ollut paljon parempi.
2.7 Yhteisön jalkineteollisuuden tuotannon siirtäminen
(235)
Muutamat vientiä harjoittavat tuottajat ja eräs tuojajärjestö väittivät, että yhteisön tuottajien tuotannon siirtämisen vaikutusta yhteisön tuotannonalan tilanteeseen ei ollut käsitelty riittävästi väliaikaista tullia koskevassa asetuksessa.
(236)
Arvostelun kohteena olivat erityisesti väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 171 kappaleessa esitetyt yhteisön koko jalkineteollisuutta koskevat luvut sillä perusteella, että lukuihin sisältyi tuotantonsa siirtäneiden yhteisön tuottajien tietoja. Tässä yhteydessä viitataan edellä olevaan kappaleeseen, jossa vahvistetaan, että väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 169-173 kappaleet oli tarkoitettu ainoastaan tiedoksi eikä näillä kappaleilla ollut täten oikeudellista merkitystä vahinkoa koskevien lopullisten päätelmien kannalta. Tästä syystä vahvistetaan myös, että tuotantonsa yhteisön ulkopuolelle kokonaan siirtäneet tuottajat eivät sisälly yhteisön tuotannonalan määritelmään, ja näin ollen myös kyseisten yritysten yhteisön tuotannonalalle mahdollisesti aiheuttaman vahingon laajuutta tarkastellaan yhdessä muista kolmansista maista peräisin olevan tuonnin vaikutuksen kanssa.
(237)
Tuotantonsa osittain siirtäneistä yrityksistä eli yrityksistä, jotka ostavat jalkineita myös yhteisön ulkopuolisista lähteistä, on syytä todeta, että vahingon tarkastelu on tehty ainoastaan niiden omaa yhteisössä tapahtuvaa tuotantoa koskevien tietojen pohjalta. Tästä syystä se, missä määrin nämä ostot ovat saattaneet aiheuttaa vahinkoa myös niille, on otettava huomioon myös tarkasteltaessa muista kolmansista maista peräisin olevaa tuontia.
(238)
Lopuksi on todettava, että niiden yritysten tuonnilla, jotka lisäsivät jalkineiden osien (esimerkiksi päällysten) tuontia tai aloittivat sen yhteisössä, ei voida katsoa olleen kielteistä vaikutusta useimpiin vahinkoindikaattoreihin, kuten tuotantoon, myyntiin ja kannattavuuteen, jo edellä selostetuista syistä. Kuten eräät asianomaiset osapuolet ovat huomauttaneet, on totta, että yhteisön työllisyys on saattanut heiketä, mutta tämä on nähtävä myös yritysten itsepuolustuksena yhteisön markkinoilla polkumyyntihinnoilla myytävien tuotteiden tuonnin huimaa lisääntymistä vastaan, ja näin ollen se liittyy pikemminkin polkumyynnin olemassaoloon kuin itse aiheutettuun vahinkoon.
3. SYY-YHTEYTTÄ KOSKEVAT PÄÄTELMÄT
(239)
Näin ollen asianomaisten osapuolten väitteet hylättiin ja väliaikaista tullia koskevan asetuksen päätelmät vahvistettiin.
(240)
Tästä syystä lopullinen päätelmä on, että asianomaisista maista peräisin oleva polkumyynnillä tapahtunut tuonti on aiheuttanut yhteisön tuotannonalalle perusasetuksen 3 artiklan 6 kohdassa tarkoitettua merkittävää vahinkoa, ja koska tarkastelussa erotettiin asianmukaisesti toisistaan kaikkien tiedossa olevien tekijöiden vaikutukset yhteisön tuotannonalan tilanteeseen ja polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin vahingolliset vaikutukset, kyseiset muut tekijät eivät muuttaneet sitä tosiseikkaa, että tarkastellun merkittävän vahingon on katsottava johtuvan polkumyynnillä tapahtuneesta tuonnista.
G. YHTEISÖN ETU
(241)
On tutkittu, onko alustavaa päätelmää, jonka mukaan yhteisön etu edellytti toimenpiteitä todetun vahingollisen polkumyynnin estämiseksi, syytä muuttaa asianomaisten osapuolten väliaikaista tullia koskevan asetuksen käyttöönoton jälkeen esittämien huomautusten ja/tai lisätietojen perusteella.
1. YHTEISÖN TUOTANNONALAN ETU
(242)
Eräät tuojat ja vientiä harjoittavat tuottajat väittivät, että toimenpiteiden käyttöön ottaminen ei olisi yhteisön tuotannonalan edun mukaista. Tämä näkökohta perustui pääasiassa väitteisiin, joiden mukaan valituksen tekijöiden tuotanto täydentää asianomaisista maista peräisin olevaa tuontia ja polkumyynnin vastaisten toimenpiteiden käyttöön ottaminen aiheuttaisi asianomaisista maista peräisin olevan tuonnin huomattavaa siirtymistä muihin kolmansiin maihin. Lisäksi väitettiin, että yhteisön tuotannonalan kärsimä vahinko ei aiheutunut polkumyynnistä ja että valituksen tekijät ovat menettäneet markkinaosuuksia jo usean vuoden ajan muiden tekijöiden kuin polkumyynnin vuoksi.
(243)
Aluksi on huomautettava, että väliaikaista tullia koskevassa asetuksessa ja edellä olevassa tarkastelussa todettiin selkeästi polkumyynnin aiheuttavan yhteisön tuotannonalalle vahinkoa, joka voidaan vuodesta 2004 alkaen luokitella asianomaisten maiden polkumyyntikäytäntöjen johdosta kärsityksi merkittäväksi vahingoksi. Tästä syystä on periaatteessa aihetta ajatella, että polkumyynnin aiheuttaman merkittävän vahingon poistaminen on yhteisön tuotannonalan edun mukaista.
(244)
Väite, jonka mukaan valituksen tekijöiden tuotanto pelkästään täydentää tuontia, hylättiin edellä esitettyjen päätelmien perusteella: tarkasteltavana oleva tuote kilpailee yhteisössä tuotetun ja myytävän samankaltaisen tuotteen kanssa. Myös se tosiseikka, että yhteisön tuotannonala esitti tarkasteltavana olevan tuotteen tuonnin vastaisen valituksen, viittaa siihen, että yhteisössä valmistetut tuotteet ja asianomaisista maista tuodut tuotteet kilpailevat keskenään.
(245)
Tuonnin siirtämistä koskeva väite esitettiin jo aiemmin, ja tässä yhteydessä viitataan väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 241 kappaleeseen, jossa pääteltiin, että vaikka tuojat voivat siirtyä käyttämään muita toimittajamaita, tämä ei ole pätevä syy olla ryhtymättä toimenpiteisiin kyseessä olevaa merkittävää vahinkoa aiheuttavaa polkumyyntiä vastaan, ja että on joka tapauksessa mahdotonta ennakoida, missä laajuudessa tällainen toimitusten siirtyminen toteutuisi ja millaisin ehdoin tuontia tapahtuisi eli harjoitettaisiinko polkumyyntiä vai ei.
(246)
Viimeisen väitteen osalta viitataan edellä olevaan syy-yhteyden tarkasteluun, jossa tutkittiin muiden tekijöiden kuin polkumyynnin vaikutusta. On joka tapauksessa selvää, että yhteisön jalkineteollisuuden tuotantomäärän pienentymistä ja näin ollen myös markkinaosuuden pienentymistä kiihdytti polkumyynnillä tapahtunut tuonti. Tämä tulkinta on selvästikin ainoa mahdollinen, kun yhteisön kulutus pysyy vakaana.
(247)
Koska muita perusteltuja huomautuksia ei ole esitetty, alustavat päätelmät vahvistetaan, ja lopullinen päätelmä on, että polkumyynnin vastaisten toimenpiteiden käyttöönotto antaisi yhteisön tuotannonalalle mahdollisuuden toipua tutkimuksessa todetun vahingollisen polkumyynnin vaikutuksista.
2. MUIDEN TALOUDEN TOIMIJOIDEN ETU
2.1 Kuluttajien etu
(248)
Kuten alustavassa vaiheessa, kuluttajajärjestöiltä ei saatu kannanottoja väliaikaisten toimenpiteiden käyttöönottoa koskevan ilmoituksen julkaisemisen jälkeen. Näin ollen mikään kuluttajien etua valvova järjestö ei kyseenalaistanut alustavaa päätelmää, jonka mukaan lopullisten toimenpiteiden käyttöönotolla olisi vain pieni vaikutus kuluttajien maksamiin nahkajalkineiden hintoihin.
(249)
Eräät vientiä harjoittavat tuottajat väittivät, että ne eivät hyväksyneet päätelmiä toimenpiteiden vähäisestä vaikutuksesta kuluttajiin ja että toimenpiteet johtaisivat kotitalouksien menojen huomattavaan nousuun.
(250)
Tuojat väittivät lisäksi, että kuluttajahinnat nousisivat lopullisten toimenpiteiden johdosta ja että hintojen nousu saattaa olla jopa yhtä suuri kuin arvotullin prosenttiosuus. Tämä väite perustuu siihen näkemykseen, että tuojat yleensä lisäävät tuontihintaan mahdolliset tullit sisältävän katteen, ja näin ollen ne lisäisivät marginaalin myös muun muassa polkumyyntitulleihin. Toisaalta eräät tuojat ovat kuitenkin väittäneet, että ne eivät voisi siirtää tullimaksuja kuluttajien maksettaviksi sillä perusteella, että hintatason määrittävät kuluttajat, ja että kuluttajat eivät tästä syystä ostaisi tiettyjä jalkineita, jos niiden hinta ylittäisi tietyn rajan.
(251)
Aluksi on todettava, että vientiä harjoittavat tuottajat eivät nykyisten säännösten mukaan kuulu yhteisön edun piiriin. Tuottajien näkemysten tarkastelu on kuitenkin katsottu aiheelliseksi. On syytä korostaa, että osapuolet, jotka eivät hyväksyneet komission päätelmiä toimenpiteiden vähäisestä vaikutuksesta kuluttajiin, eivät kuitenkaan esittäneet väitteitään tukevia tietoja. Sen sijasta, kuten edellä jo todettiin, osapuolet esittivät jopa keskenään ristiriitaisia lausuntoja, joissa väitettiin, että tullit joko siirrettäisiin kokonaan kuluttajien maksettaviksi (ja katteita lisättäisiin myös tulliin) tai että tullien vaikutuksia ei voitaisi siirtää kenenkään maksettaviksi. Väitteiden perusteella ei näin ollen katsottu voitavan muuttaa alustavia päätelmiä.
(252)
Lisäksi eräät vientiä harjoittavat tuottajat väittivät, että toimenpiteiden käyttöön ottaminen rajoittaisi huomattavasti kuluttajien saatavilla olevaa valikoimaa. Tämä perustuu väitteeseen, että tietynlaisia nahkajalkineita valmistetaan ainoastaan Kiinassa ja Vietnamissa, että polkumyyntitullit johtaisivat päätökseen olla kokonaan tuottamatta tietynlaisia jalkineita ja että yhteisön tuottajien kapasiteetti ei riittäisi tuottamaan kyseisiä jalkineita yhteisön markkinoille.
(253)
Jalkinevalikoiman supistumista koskevat väitteet esitettiin jo aiemmin, ja niitä käsiteltiin väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 246 kappaleessa. Lisäksi väite, jonka mukaan tietynlaisten jalkineiden valmistaminen loppuisi ja että yhteisön tuottajien kapasiteetti ei riittäisi korvaamaan väitettyjä puutteita, oli väite, jonka tueksi ei esitetty selkeitä tosiseikkoja tai näyttöä, joten se hylättiin.
(254)
Lisäksi lasten jalkineiden jättämistä toimenpiteiden soveltamisalan ulkopuolelle harkittiin uudelleen yhteisön tuotannonalan esittämien perustelujen johdosta.
(255)
Vaikka ulkopuolelle jättäminen oli suurelle osalle vientiä harjoittavista tuottajista ja tuojista mieluinen ratkaisu, on todettava, että koska yhdeltäkään kuluttajajärjestöltä ei saatu kannanottoja, ei saatu lisänäyttöä siitä, että toimenpiteiden soveltamisella lasten jalkineisiin olisi erilainen vaikutus kuin niiden soveltamisella aikuisten jalkineisiin.
(256)
Toisaalta yhteisön tuotannonala kyseenalaisti lasten jalkineiden jättämisen väliaikaisten polkumyynnin vastaisten toimenpiteiden ulkopuolelle ja viittasi siihen tosiseikkaan, että yhteisössä on tuotettu lasten jalkineita ja että lasten jalkineiden alalla on havaittu vahingollista polkumyyntiä.
(257)
Lasten jalkineiden asemaa käsiteltävänä olevassa menettelyssä koskevat lopulliset päätelmät johtavat seuraavaan päätelmään: Ensinnäkin lopullisiin päätelmiin johtanut perusteellinen tarkastelu osoitti, että lasten jalkineet olisi sisällytettävä tarkasteltavana olevan tuotteen määritelmään, toisin sanoen kaikkia tarkasteltavana olevan tuotteen tyyppejä olisi pidettävä yhtenä tuotteena, ja että tästä syystä polkumyynnin vastaisia toimenpiteitä olisi periaatteessa sovellettava tarkasteltavana olevaan tuotteeseen kokonaisuudessaan. Toiseksi perustelut, joiden mukaan lasten jalkineet olisi alustavasti jätettävä toimenpiteiden soveltamisalan ulkopuolelle väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 250-252 kappaleessa todetun yhteisön edun perusteella, eli erityisesti se seikka, että lasten jalkineita on ostettava useammin kuin aikuisten jalkineita ja polkumyynnin vastaisten toimenpiteiden taloudellinen vaikutus eurooppalaisen keskivertoperheen taloudelliseen tilanteeseen olisi täten suurempi, arvioitiin uudelleen. Tässä yhteydessä todettiin, että Eurostatin tilastojen mukaan lasten jalkineiden tuontihinnat ovat yleensä huomattavasti alhaisemmat kuin aikuisten jalkineiden tuontihinnat (yli 33 prosenttia). Näin ollen polkumyynnin vastaisen arvotullin vaikutus lasten jalkineisiin olisi suhteessa alhaisempi. Lisäksi lopulliset päätelmät johtavat yleisesti ottaen alhaisempiin lopullisiin tulleihin kuin alustavassa vaiheessa sovelletut toimenpiteet. Tämä puolestaan vaikuttaa toimenpiteiden taloudellista vaikutusta pienentävästi. Lisäksi, kuten väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 249 kappaleessa jo todettiin, ei pidetä todennäköisenä, että kuluttajat joutuisivat kantamaan mahdollisten toimenpiteiden vaikutukset kokonaisuudessaan. Yksikään asianomainen osapuoli ei ole esittänyt perusteltua näyttöä, joka tukisi toisenlaista näkemystä. Tässä yhteydessä on asianmukaista huomauttaa, että yksikään kuluttajajärjestö ei esittänyt asiasta näkemyksiään, mikä viittaa siihen, että toimenpiteiden vaikutus - riippumatta siitä, onko kyse lasten vai aikuisten jalkineista - ei ole kuluttajajärjestöjen jäsenille todellinen ongelma. Edellä mainittu tarkastelu huomioon ottaen on ilmeistä, että lasten jalkineiden lopullinen jättäminen toimenpiteiden ulkopuolelle ei ollut perusteltua. Tästä syystä ei ole olemassa kiistatonta näyttöä sen osoittamiseksi, että kuluttajan etu ohittaa yhteisön tuotannonalan edun, kun käsitellään polkumyyntimenettelyjen aiheuttaman merkittävän vahingon poistamiseen tarkoitettujen lopullisten toimenpiteiden käyttöönottoa.
(258)
Edellä mainituista syistä väite hyväksyttiin, ja näin vahvistetaan, että edellä olevan perusteella tarkasteltavana olevaan tuotteeseen - myös lasten jalkineisiin - sovellettavien lopullisten toimenpiteiden käyttöön ottaminen ei olisi kuluttajien yleisen edun vastaista.
2.2 Jakelijoiden/vähittäismyyjien etu
(259)
On syytä muistaa, että alustavassa vaiheessa jakelijoilta/vähittäismyyjiltä tai jakelijoiden/vähittäismyyjien järjestöiltä saatiin vain muutamia huomautuksia: yksi huomautus saatiin yhden jäsenvaltion eräältä vähittäismyyjien ryhmittymältä, ja vastaukset kyselylomakkeeseen saatiin saman jäsenvaltion kolmelta tuojalta, joilla on myös oma jakeluverkosto ja kaksi valintamyymäläketjua. Vain yksi näistä neljästä osapuolesta esitti huomautuksia väliaikaisten toimenpiteiden käyttöönoton jälkeen, ja huomautuksia ei saatu muilta yksittäisiltä jakelijoilta tai vähittäismyyjiltä.
(260)
Eräs menettelyn alusta lähtien yhteistyössä toiminut tuojajärjestö kyseenalaisti päätelmän, jonka mukaan huomautuksia oli saatu vain muutamia, sillä perusteella, että asianomainen järjestö edustaa yrityksiä, jotka eivät toimi pelkästään tuojina, vaan myös jakelijoina ja vähittäismyyjinä. Järjestö väitti myös, että ainakin kaksi sen eri jäsenvaltioissa toimivaa jäsentä on toimittanut komissiolle yksityiskohtaisia tietoja.
(261)
Komissio myöntää, että asianomainen järjestö edustaa yrityksiä, jotka käyttävät joskus myös omaa jakeluverkkoaan, joten huomautusten määrää koskevaa päätelmää olisi tässä suhteessa tarkennettava. Kyseisten yritysten ensisijainen tehtävä on kuitenkin jalkineiden tuonti. Itse asiassa komissio ei saanut jakelijoilta ja vähittäismyyjiltä kolmen edellä mainitun yrityksen toimittamien tietojen lisäksi lainkaan tarkkoja, todistettavissa olevia tietoja, joiden avulla olisi voitu arvioida niiden taloudellista tilannetta ja sitä, kuinka suuressa määrin toimenpiteet tilanteeseen vaikuttaisivat. Komissio pystyy tekemään yksityiskohtaisen arvion yleensä vain mainitunlaisten tietojen perusteella.
(262)
Tuojajärjestön kahden jäsenen tekemää yhteistyötä koskevan väitteen osalta on kuitenkin todettava, että toinen niistä ei toimittanut vastausta kyselylomakkeeseen määräaikaan mennessä, joten sen vastauksia ei voitu käyttää.
(263)
Huomautuksissaan järjestö esitti lukuja ja esimerkkejä, joista ilmeni, millainen vaikutus toimenpiteillä olisi tuojiin, joilla on myös vähittäismyyntiin liittyvää toimintaa. Luvut toimitettiin kuitenkin liian myöhään, kyseisten tietojen esittämiselle määritettyjen määräaikojen jo umpeuduttua, ja ne näyttävät viittaavan vain yhteen yritykseen - jonka nimeä ei mainita - joka ei selvästikään toiminut yhteistyössä tutkimuksen aikana. Näin ollen lukuja, joita ei voitu vahvistaa, ei voitu ottaa huomioon.
(264)
Lisäksi järjestö väitti, että taloudellisen tilanteensa vuoksi tuojat, joilla on myös vähittäismyyntiin liittyvää toimintaa, eivät voi siirtää hintojen nousua kuluttajille edes osittain, ja että jotkin vähittäismyyjät, erityisesti ne, jotka hankkivat kaikki myymänsä tuotteet asianomaisista maista, eivät selviäisi toimenpiteiden käyttöönotosta.
(265)
Väite, jonka mukaan yritykset eivät voisi siirtää hintojen nousua kuluttajille edes osittain, on selvässä ristiriidassa muutamien osapuolten esittämien väitteiden kanssa. Näihin väitteisiin kuuluu myös tuojajärjestön esittämä väite, jonka mukaan polkumyynnin vastaiset toimenpiteet nostavat kuluttajahintoja. Tutkimuksen aikana koottujen tietojen perusteella on erittäin todennäköistä, että toimenpiteiden vaikutus tuontihintoihin siirretään keskimääräisessä tilanteessa kuluttajille ainakin osittain. Tämän päätelmän vahvistavat myös edellä mainitut ristiriitaiset väitteet. Ei voida tietenkään sulkea pois mahdollisuutta, että toimenpiteillä olisi kielteinen vaikutus tiettyihin vähittäismyyjiin, jotka tuovat kaikki myymänsä tuotteet suoraan asianomaista maista. On kuitenkin syytä muistaa, että yhteisön etua koskeva tarkastelu tehdään yleisellä tasolla, joten siinä keskitytään menettelyn kohteena olevien osapuolten keskimääräiseen tilanteeseen yhteisössä, ja tästä syystä ei voida koskaan sulkea pois sitä mahdollisuutta, että joihinkin yksittäisiin osapuoliin kohdistuva vaikutus on erilainen kuin enemmistöön kohdistuva. Tässä yhteydessä viitataan väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 275 kappaleeseen, jossa todettiin, että toimenpiteiden käyttöönotolla voi olla kielteinen vaikutus tiettyjen tuojien rahoitustilanteeseen.
(266)
Lisäksi järjestö väitti, että komissio on tulkinnut vähittäismyyntikanavien väliset erot virheellisesti. Järjestö väitti tässä yhteydessä, että yksittäisten vähittäismyyjien toimittajia eivät ole pelkästään yhteisössä toimivat tukkumyyjät, vaan vähittäismyyjät harjoittavat tuontia joskus itsekin. Järjestö väitti, että kaikki komission otokseen kuuluneet vähittäismyyjät olivat merkkituotteiden vähittäismyyjiä ja että komission tarkastelu ei ollut siten tarkoituksenmukainen.
(267)
Koska vähittäismyyjien ja jakelijoiden taloudellisesta tilanteesta ei ollut saatavilla yksityiskohtaisia tietoja, komissio suoritti alan yleistarkastelun. Tarkastelun tarkoituksena oli pelkästään yksilöidä kyseisten jakelijoiden ja vähittäismyyjien tärkeimmät jakelukanavat ja niiden rakenne sen tutkimiseksi, miten toimenpiteet niihin vaikuttaisivat. Ei voida sulkea pois mahdollisuutta, että yksittäisten jakelijoiden erityistilanne ei näy tarkasti yleisessä tarkastelussa. Lisäksi on syytä todeta, että tutkimuksen yhteydessä muodostuneet kuvaukset ja johtopäätökset vastaavat myös komission aiemman jalkineita koskevan polkumyyntitutkimuksen (6) päätelmiä, eikä ole saatu todisteita siitä, että jalkinealan jakeluolosuhteet olisivat muuttuneet sen jälkeen.
(268)
Lisäksi väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 260 kappaleessa todettiin, että vähittäismyyjien toimittajia ovat yleensä tukkumyyjät yhteisössä. Tämän perusteella ei näin ollen voitu sulkea pois sitä mahdollisuutta, että vähittäismyyjillä on myös muita toimituslähteitä. Merkkituotteiden vähittäismyyjiä koskevan väitteen osalta on todettava, että komissio ei käyttänyt tarkastelussa apuna otosta, vaan tutki kaikki yhteistyössä toimineiden osapuolten toimittamat tiedot. Tässä yhteydessä on syytä todeta, että väliaikaista tullia koskevassa asetuksessa viitattiin merkkikohtaisten vähittäismyyntiketjujen eli tiettyjen tuotemerkkien vähittäismyyntiketjujen yhteistyön puuttumiseen. Merkkijalkineiden vähittäismyyjistä sitä vastoin toimi yhteistyössä yksi.
(269)
Muita huomautuksia, jotka olisivat muuttaneet väliaikaista tullia koskevan asetuksen päätelmiä, ei esitetty. Näin ollen vahvistetaan väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 264 kappaleessa esitetty päätelmä, jonka mukaan lopullisten toimenpiteiden vaikutukset tuojiin ja jakelijoihin pysyvät todennäköisesti pieninä.
2.3 Etuyhteydettömien yhteisön tuojien etu
(270)
Muutamilta asianomaisilta osapuolilta saatuja huomautuksia on tarkasteltu huolellisesti siltä osin kuin niille oli olemassa asianmukaiset perustelut, ja huomautuksia käsitellään seuraavassa.
(271)
Eräät tuojat väittivät, että koska niiden voittomarginaali on pienempi kuin polkumyyntitullin taso, ne eivät kykenisi maksamaan polkumyyntitulleja, elleivät ne voisi siirtää osaa tullien aiheuttamista kustannuksista tukkumyyjille ja vähittäismyyjille. Lisäksi väitettiin, että tämä ei olisi mahdollista, koska tukkumyyjät ja vähittäismyyjät eivät hyväksyisi hinnankorotuksia, vaan siirtyisivät käyttämään toimittajia, joiden toimittamiin tuotteisiin ei lisätä polkumyyntitulleja.
(272)
Se seikka, että voittomarginaali on pienempi kuin polkumyyntitullin taso, ei ole oleellinen. Siinä missä polkumyynnin vastaisten toimenpiteiden taso ilmaistaan prosenttiosuutena tuontihinnasta, voittomarginaali ilmaistaan prosenttiosuutena liikevaihdosta eli myyntihinnasta. Koska ostohintoihin lisätään huomattavat marginaalit vähittäismyyntiä varten, on ilmeistä, että näitä kahta prosenttiosuutta ei voida verrata toisiinsa. Väitteestä, jonka mukaan tukkumyyjät ja vähittäismyyjät eivät hyväksyisi hinnankorotuksia, on syytä todeta jälleen, että väite on ristiriidassa monien tuojien esittämän väitteen kanssa, sillä ne katsovat, että hinnankorotukset siirretään kokonaisuudessaan kuluttajille ja näin myös jakelijoille ja että niitä ei voitaisi täten hyväksyä. On kuitenkin joka tapauksessa selvää, että tukkumyyjät ja vähittäismyyjät saattavat eittämättä siirtyä käyttämään toimittajia, joiden tuotteisiin ei lisätä polkumyyntitulleja, mukaan lukien yhteisön tuotannonalan toimittajat, jotka näin hyötyisivät toimenpiteistä.
(273)
Eräs tuojajärjestö kyseenalaisti komission tavan ryhmitellä tuojat kahteen ryhmään, sillä järjestön mielestä ryhmittely ei vastaa markkinoilla vallitsevaa todellisuutta ja tuojien erottelun kannalta tärkeitä tekijöitä ovat tuotevalikoima ja myyntikanavat. Lisäksi järjestö väitti, että toimenpiteiden vaikutusta arvioitaessa on otettava huomioon nettomarginaali eikä lisätty kate.
(274)
Tässä yhteydessä on todettava, että otantamenetelmää ei käytetty ja että tuojat osallistuivat yhteistyöhön aktiivisesti. Tästä syystä komissio pystyi tekemään päätelmänsä erittäin yksityiskohtaisten tietojen pohjalta.
(275)
On totta, että tuotevalikoima ja myyntikanavat ovat tärkeitä tekijöitä tuojien ryhmittelyssä. Myös nämä tekijät otettiin tarkastelussa asianmukaisesti huomioon. Itse asiassa komissio erotteli yritykset sen mukaan, toimivatko ne markkinoiden ylä- vai alatasolla, ja otti huomioon myös sen, että näillä kahdella tuojaryhmällä on erilaiset tuotevalikoimat ja myyntikanavat.
(276)
Lisäksi mikään tuojajärjestön esittämistä huomautuksista ei antanut aihetta muuttaa päätelmiä, joiden mukaan markkinoiden ylätasolla toimivien tuojien tapauksessa arvotullilla olisi maltillinen vaikutus paljon suurempaan myyntihintaan (eli voittoon) verrattuna ja markkinoiden alatasolla toimivien yritysten tapauksessa arvotulli johtaisi vain maltilliseen absoluuttisen hinnan nousuun ja yritysten keskimääräinen voittomarginaali huomioon ottaen toimenpiteet eivät vaikuttaisi niihin merkittävästi.
(277)
Väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 265-275 kappaleessa esitetyt päätelmät voidaan näin ollen vahvistaa. Tästä syystä lopullinen päätelmä on, että toimenpiteiden käyttöönotolla ei ole todennäköisesti merkittävää kielteistä vaikutusta tuojien tilanteeseen yhteisössä yleisesti ottaen, mutta käyttöönotolla voi olla joitakin kielteisiä vaikutuksia joidenkin yksittäisten tuojien rahoitustilanteeseen. Kielteisillä vaikutuksilla ei kuitenkaan odoteta olevan huomattavia vaikutuksia tuojien taloudelliseen kokonaistilanteeseen.
2.4 Muita näkökohtia
(278)
On väitetty myös, että toimenpiteet eivät ole yhteisön edun mukaisia, koska Vietnam on kehitysmaa, jonka on pakko harjoittaa jalkineiden vientiä, koska Kiinasta tuotuihin tuotteisiin lisättävät tullit voisivat vaarantaa hyvät taloudelliset suhteet Kiinaan, jolla on periaatteessa laajat markkinat, ja koska toimenpiteistä voisi olla vietnamilaisille ja kiinalaisille työntekijöille haittaa.
(279)
Perusasetuksen 21 artiklan 1 kohdan ja nykyisen perusasetuksen voimaantulon jälkeen syntyneen toimielinten vakiintuneen käytännön mukaan tällaiset väitteet eivät kuulu yhteisön edun tarkasteluun. Yhteisön edun tarkastelu tarkoittaa taloudellista tarkastelua, joka keskittyy niihin taloudellisiin vaikutuksiin, joita polkumyynnin vastaisten toimenpiteiden soveltamisella tai soveltamatta jättämisellä on yhteisössä oleviin toimijoihin. Se ei ole työkalu, jonka avulla polkumyyntitutkimukset voidaan toteuttaa muun muassa ulkopolitiikkaan tai kehityspolitiikkaan liittyvien yleisten poliittisten näkökohtien perusteella. Tämän vahvistaa myös niiden osapuolten luettelo, joilla on oikeus esittää huomautuksiaan perusasetuksen 21 artiklan mukaisesti. Vaikka luettelo ei ole kattava (joissakin tutkimuksissa myös tarkasteltavana olevan tuotteen raaka-aineiden toimittajat ovat esittäneet huomautuksiaan, jotka on otettu huomioon), mainittujen osapuolten tyypeistä ilmenee selvästi, että avainasemassa ovat ainoastaan yhteisössä toimiviin osapuoliin kohdistuvat taloudelliset vaikutukset. Samalla on syytä huomata, että yhteisön edun tarkastelu ei ole varsinaisesti kustannus-hyötyanalyysi. Vaikka eri osapuolten etuja punnitaankin, niitä ei vertailla toisiinsa matemaattisen yhtälön avulla lähinnä siksi, että kunkin tekijän määrittämiseen riittävän varmasti käytettävissä olevassa ajassa liittyy ilmeisiä metodologisia vaikeuksia ja että kustannus-hyötyanalyysia varten on useita yleisesti hyväksyttyjä malleja. Tämä on myös syy siihen, että perusasetuksen 21 artiklan 1 kohdassa säädetään, että tarkastelussa on kiinnitettävä erityistä huomiota tarpeeseen palauttaa tehokas kilpailu ja että toimenpiteitä ei voida soveltaa, jos voidaan selkeästi päätellä, että näiden toimenpiteiden soveltaminen ei ole yhteisön edun mukaista. Toisin sanoen lainsäädännössä hyväksytään, että polkumyynnin vastaisilla toimenpiteillä on tiettyjä kielteisiä vaikutuksia niihin osapuoliin, jotka eivät yleensä kannata tällaisia toimenpiteitä. Toimenpiteiden ei katsottaisi olevan yhteisön edun mukaisia vain silloin kun niillä olisi suhteettomia vaikutuksia edellä mainittuihin osapuoliin.
(280)
Tutkimuksen alussa ja myös alustavassa vaiheessa komissio pyysi kaikkia osapuolia toimittamaan tietoa niistä mahdollisista vaikutuksista, joita toimenpiteiden soveltamisella tai soveltamatta jättämisellä oli niihin ollut. Kuten alustavassa vaiheessa ja myös perusasetuksessa yksityiskohtaisesti selostettiin, tietoja, joiden mukaan vaikutukset olisivat olleet suhteettomia, ei ole saatu. Minkään asiakirjan sisältö ei tue millään tavalla erään jäsenvaltion esittämää väitettä, jonka mukaan tullien taloudellinen vaikutus on käytännössä se, että jokainen eurooppalaisten tuottajien tullien johdosta saama euro johtaa kahdeksan euron menetykseen kulutustavarateollisuuden näkökulmasta.
(281)
Kehitysmaiden vastaisten toimenpiteiden soveltamisen osalta todetaan, että yhteisön vakiintuneeseen käytäntöön kuuluu, että tällaisia toimenpiteitä sovelletaan erotuksetta sekä kehitysmaihin että kehittyneisiin maihin silloin kun niihin on aihetta. Väitteestä, jonka mukaan polkumyynnin vastaiset toimenpiteet voisivat vaarantaa hyvät taloudelliset suhteet Kiinaan, on todettava, että jos väitteen loogiset seuraukset toteutuisivat, yhteisön polkumyynnin vastaiset toimenpiteet olisivat riippuvaisia siitä, uhkaako asianomainen kolmas maa toimenpiteiden toteuttamisesta aiheutuvilla kielteisillä seurauksilla vai ei. Lisäksi tällainen lähestymistapa voisi saada kolmannen maan korostamaan kielteisten seurauksien mahdollisuutta. Lopuksi on todettava, että kumpikaan näkemys ei ole yhdenmukainen sääntöihin perustuvan välineen ja käytännöllisesti katsoen oikeudellisen tutkinnan käsitteen kanssa.
(282)
Lisäksi väitettiin, että eräs jäsenvaltio on riippuvainen jalkineiden tuonnista. Mikään ei kuitenkaan viittaa siihen, että asianomaiset kaksi maata ovat jalkineiden ainoat tuontimaat. Hankintalähteitä on runsaasti sekä yhteisössä että asianomaisten maiden ulkopuolisissa kolmansissa maissa. Tuontia Kiinasta ja Vietnamista voidaan myös jatkaa, ja tullien vaikutus ei ole niin merkittävä, että nämä markkinat olisi unohdettava.
(283)
Yhteenvetona voidaan todeta, että nykyisen lainsäädännön tai tutkimuksen tulosten perusteella ei ole aihetta olla toteuttamatta polkumyynnin vastaisia toimenpiteitä mistään tämän luvun alussa mainitusta syystä.
3. YHTEISÖN ETUA KOSKEVAT PÄÄTELMÄT
(284)
Edellä olevassa tarkastelussa on otettu huomioon asianomaisten osapuolten esittämät huomautukset, joita on myös käsitelty tarvittavassa määrin. Huomautukset eivät kuitenkaan muuttaneet alustavassa vaiheessa tehtyjä päätelmiä.
(285)
Tästä syystä vahvistetaan lopullisesti, että
-
toimenpiteiden käyttöönotto on yhteisön edun mukaista, koska toimenpiteiden odotetaan ainakin rajoittavan polkuhinnoilla tapahtuvan tuonnin suurta määrää, jolla on osoitettu olevan huomattava kielteinen vaikutus yhteisön tuotannonalan rahoitustilanteeseen
-
polkumyynnin vastaisilla toimenpiteillä ei ole vaikutusta kuluttajiin tai vaikutus on hyvin vähäinen
-
tarkasteltavana olevan tuotteen ostohinta voi nousta jakelijoiden ja vähittäismyyjien osalta, mutta kun nousua verrataan niiden kokonaiskustannuksiin ja -tilanteeseen, toimenpiteet eivät vaikuttane niihin merkittävästi
-
tuojat kykenisivät keskimääräisesti katsottuna selviytymään toimenpiteiden käyttöönotosta, vaikka joihinkin tuojiin, erityisesti niihin, jotka hankkivat kaikki myymänsä jalkineet asianomaisista maista, voi niiden erityistilanteesta riippuen kohdistua tiettyjä haitallisia vaikutuksia
-
muita etuja ei voida katsoa polkumyynnin vastaisten toimenpiteiden toteuttamisen tuomaa etua tärkeämmiksi, mutta ne voidaan ottaa huomioon.
(286)
Näin ollen kokonaisuutena katsotaan, että toimenpiteiden käyttöönotto eli merkittävää vahinkoa aiheuttavan polkumyynnin poistaminen antaisi yhteisön tuotannonalalle mahdollisuuden säilyttää toimintansa ja saada viime vuosien yritysten sulkemiset ja työpaikan menetykset loppumaan ja että haitalliset vaikutukset, joita toimenpiteillä voi olla tiettyjen muiden talouden toimijoiden kannalta yhteisössä, eivät ole suhteettomia verrattuna yhteisön tuotannonalaan kohdistuviin hyödyllisiin vaikutuksiin.
H. LOPULLISET POLKUMYYNNIN VASTAISET TOIMENPITEET
(287)
Polkumyyntiä, siitä johtuvaa vahinkoa ja yhteisön etua koskevat päätelmät huomioon ottaen olisi otettava käyttöön lopulliset toimenpiteet, joita sovelletaan Kiinasta ja Vietnamista peräisin olevan tarkasteltavana olevan tuotteen tuontiin.
1. VAHINGON KORJAAVA TASO
(288)
Lopullisten polkumyynnin vastaisten toimenpiteiden tason olisi oltava riittävä poistamaan polkumyynnillä tapahtuneesta tuonnista yhteisön tuotannonalalle aiheutuva merkittävä vahinko ylittämättä todettuja polkumyyntimarginaaleja. Tullin määrää laskettaessa katsottiin, että merkittävää vahinkoa aiheuttavan polkumyynnin vaikutukset poistavan tullin määrän olisi oltava sellainen, että yhteisön tuotannonala voisi sen avulla kattaa kustannuksensa ja saada sellaisen ennen veroja lasketun kokonaismyyntivoiton, joka voitaisiin kohtuudella saada tavanomaisissa kilpailuolosuhteissa eli polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin puuttuessa vuoden 2004 loppuun asti voimassa ollut Kiinasta peräisin olevaa tuontia koskenut kiintiöjärjestelmä huomioon ottaen.
1.1 Viitehinnan alittavuus
(289)
Alustavassa vaiheessa katsottiin, että 2 prosentin osuutta liikevaihdosta vastaavaa voittomarginaalia voitaisiin pitää sellaisena sopivana määränä, jonka yhteisön tuotannonalan voitaisiin odottaa saavuttavan ilman merkittävää vahinkoa aiheuttavaa polkumyyntiä, koska tämä vastaa suurinta voittoa, jonka yhteisön tuotannonala saavutti tarkastelujakson aikana. Yhteisön tuotannonala kuitenkin vastusti tätä näkemystä voimakkaasti sillä perusteella, että yhteisön tuotannonalan taloudellinen tilanne ei heijastanut koko tarkastelujakson aikana voittoa, jonka se voisi saavuttaa ilman merkittävää vahinkoa aiheuttavaa polkumyyntiä, koska hinnat olivat alhaisia jo silloin kun tuotannonala saavutti kyseisen voiton, ja sen turvin tuotannonala ei pystynyt tekemään kilpailukykynsä säilyttämisen edellyttämiä investointeja. Lopuksi yhteisön tuotannonala väitti, että valittu 2 prosentin osuus oli tuojien saavuttamaa voittomarginaalia paljon alhaisempi, ja vaati ehdottomaksi vähimmäisrajaksi 10 prosentin osuutta.
(290)
Väite tutkittiin huolellisesti, ja selvitettiin, olisiko vahinkoa koskevissa laskelmissa käytettävä voittomarginaali syytä määrittää uudelleen.
(291)
Aluksi on huomautettava, että tuojien saavuttama voitto ei ole asianmukainen mittapuu näiden toimijoiden erilaisen luonteen vuoksi, ja näin ollen viitteenä on käytettävä muita tietoja.
(292)
Toiseksi yhteisön tuotannonalalta saatiin ilmoittamisen jälkeen kohtuullisin ponnisteluin saavutettavissa olevasta voittomarginaalista perusteltuja huomautuksia, joiden mukaan 6 prosentin osuutta liikevaihdosta vastaavaa voittomarginaalia olisi pidettävä 2 prosentin sijasta sellaisena sopivana määränä, jonka yhteisön tuotannonalan voitaisiin odottaa saavuttavan ilman vahingollista polkumyyntiä. Tässä yhteydessä yhteisön tuotannonala esitti näyttöä siitä, että yhteisön tuotannonala oli saavuttanut jalkineiden myynnissä suuremmat voittomarginaalit ilman vahingollista polkumyyntiä. Näin ollen sovellettavaa voittomarginaalia harkittiin uudelleen ja se määritettiin 6 prosentiksi liikevaihdosta.
(293)
Eräät asianomaiset osapuolet väittivät, että komission vakiintuneena käytäntönä on laskea vahinkomarginaali vain silloin kun yhteisön tuotannonala kärsii tappioita ja että muutoin vahingon taso olisi rajoitettava hinnan alittavuuteen. Väite kuitenkin hylättiin, koska vahinkomarginaali määritetään usein alhaisemman tullin säännön soveltamista varten, kun taas hinnan alittavuuden marginaali määritetään perusasetuksen 3 artiklan 3 kohdan mukaisesti. Tässä yhteydessä vahinkomarginaalilla on merkitystä, jos polkumyynnillä tapahtunut tuonti on laskenut hintoja, ja näin on voinut käydä, vaikka tuotannonala olisi edelleen kannattava.
(294)
Lisäksi, kuten alittavuuden marginaalin tapauksessa, saatiin useita huomautuksia vahinkomarginaalia koskevista laskelmista. Huomautukset ja väitteet tutkittiin yksityiskohtaisesti, ja laskelmiin tehtiin tarvittavat muutokset, jos havaittiin kirjoitusvirheitä tai tiettyjen oikaisujen tueksi oli olemassa näyttöä.
(295)
Tarvittava hinnankorotus määritettiin vertaamalla hinnan alittavuuden laskemisessa määritettyä painotettua keskimääräistä tuontihintaa samassa kaupan portaassa yhteisön tuotannonalan yhteisön markkinoilla myymän tuotteen vahinkoa aiheuttamattomaan hintaan. Vahinkoa aiheuttamaton hinta saatiin oikaisemalla kunkin yhteisön tuotannonalaan kuuluvan yrityksen myyntihinta kannattavuuden takaavalle tasolle ja lisäämällä siihen edellä mainittu voittomarginaali. Tästä vertailusta johtuvat mahdolliset erot ilmaistiin tämän jälkeen prosentteina tuonnin CIF-kokonaisarvosta. Viitehinnan alittavuuden marginaaliksi saatiin Kiinan osalta 23 prosenttia ja Vietnamin osalta 29,5 prosenttia.
1.2 Käsiteltävänä olevan menettelyn erityispiirteet
(296)
Kuten edellä mainittiin, käsiteltävänä olevaan menettelyyn liittyy selvästi havaittavia ja poikkeuksellisia piirteitä, jotka on otettava asianmukaisesti huomioon polkumyynnin vastaisissa toimenpiteissä. Tässä yhteydessä on erityisen tärkeää muistaa, että vuoden 2005 tammikuuhun saakka huomattavaa osaa tarkasteltavana olevasta tuotteesta koskivat määrälliset rajoitukset.
(297)
Tämä tausta vaatii lopullisten polkumyynnin vastaisten toimenpiteiden riittävän tason tarkempaa harkintaa, jotta käsiteltävänä olevan tapauksen erityispiirteet voitaisiin ottaa huomioon. Tästä syystä oli harkittava kehittyneempiä menetelmiä lopullisten toimenpiteiden määrittämiseksi ja otettava huomioon etenkin tarkastelujakson aikana tuotujen määrien vaikutukset yhteisön tuotannonalan tilanteeseen.
(298)
Tässä yhteydessä Kiinasta peräisin olevaa tuontia koskeneella kiintiöllä oli vaimentava vaikutus ja se esti merkittävän vahingon aiheutumisen yhteisön tuotannonalalle tutkimusajanjakson aikana vallinneeseen tilanteeseen verrattuna. Tämä näkyy selvästi vahinkoa ja syy-yhteyttä koskevassa tarkastelussa, erityisesti johdanto-osan 187 kappaleessa ja sitä seuraavissa kappaleissa sekä johdanto-osan 216 kappaleessa ja sitä seuraavissa kappaleissa. Käsiteltävänä olevassa tapauksessa voidaan havaita, että polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin määrän lisääntymisellä oli erityisen ratkaiseva vahingollinen vaikutus yhteisön tuotannonalaan kiintiön poistamisen jälkeen. Itse asiassa yhteisön tuotannonalan tilannetta kuvaavat taloudelliset indikaattorit osoittivat heikkenemistä erityisesti vuoden 2005 ensimmäisellä neljänneksellä, vaikka selkeitä merkkejä merkittävästä vahingosta oli havaittavissa jo vuoden 2004 viimeisellä neljänneksellä, joka muodosti tutkimusajanjakson loppuosan.
(299)
Perusasetuksen 9 artiklan 4 kohdassa esitetyn alhaisemman tullin säännön mukaisesti käsiteltävänä olevan tapauksen erityispiirteiden, etenkin vuoden 2004 loppuun asti voimassa olleen kiintiön vuoksi vahingollisen polkumyynnin määriin kiinnitettiin erityistä huomiota. Katsotaan, että merkittävää vahinkoa voi aiheuttaa ainoastaan tietyn määrällisen kynnyksen ennen kiintiöiden poistamista ylittänyt tuonti, joten tutkimusajanjakson tulosten perusteella määritetyn vahinkokynnyksen tulee kuvastaa sitä tosiseikkaa, että tietyt tuontimäärät eivät aiheuttaneet kyseistä merkittävää vahinkoa.
(300)
Näin ollen tuontimäärät, jotka eivät aiheuttaneet merkittävää vahinkoa, oli otettava asianmukaisesti huomioon vahingon korjaavissa tasoissa.
(301)
Tässä yhteydessä asianomaisista maista peräisin olevan Eurostatin tietoihin perustuvan tuonnin kokonaismäärien arvon vuonna 2003 ei katsottu olevan vielä riittävän suuri merkittävän vahingon aiheuttamiseksi, ja edellä määritettyjä vahingon korjaavia tasoja muutettiin näin suhteellisesti. Toisessa vaiheessa merkittävää vahinkoa aiheuttamattoman arvon määrä kohdennettiin Kiinalle ja Vietnamille asianomaisista maista tutkimusajanjakson aikana tuodun tarkasteltavana olevan tuotteen suhteellisen tuontiosuuden perusteella. Seuraavassa vaiheessa nämä kaksi merkittävää vahinkoa aiheuttamatonta määrää asetettiin oikeaan suhteeseen kummankin asianomaisen maan vuoden 2005 tuontiin verrattuna; tätä vuotta pidettiin ensimmäisenä mutta myös viimeisimpänä kokonaisena vuotena, jota eivät koskeneet tarkasteltavana olevan tuotteen tuonnin määrälliset rajoitukset. Lopuksi tutkimusajanjaksoa varten määritettyjä tulleja alennettiin vastaavissa suhteissa. Vahinkokynnykseksi saatiin Kiinan osalta täten 16,5 prosenttia ja Vietnamin osalta 10 prosenttia.
(302)
Samojen menetelmien perusteella Golden Stepin vahinkokynnys pysyi selvästi sille määritetyn 9,7 prosentin suuruisen polkumyyntimarginaalin yläpuolella, joten tässä tapauksessa polkumyyntimarginaalin on perusasetuksen 9 artiklan 4 kohdassa esitetyn alhaisemman tullin säännön mukaan määritettävä tullin määrä.
(303)
Lopullisten lisäpäätelmien esittämisen jälkeen useat asianomaiset osapuolet esittivät huomautuksia edellä kuvatuista toimenpiteistä. Eräät asianomaiset osapuolet ilmaisivat halunsa soveltaa DDS-järjestelmää (delayed duty system), joka olisi jättänyt tietyt vuosittaiset tuontimäärät toimenpiteiden soveltamisen ulkopuolelle.
(304)
On kuitenkin syytä huomata, että hallinnollisista ja lainsäädännöllisistä syistä katsottiin, että DDS-järjestelmän soveltaminen ei olisi asianmukaista.
(305)
Muut osapuolet olivat sitä mieltä, että käsiteltävänä olevassa tapauksessa ei olisi aiheellista poiketa normaalista järjestelmästä eli pelkästään polkumyyntimarginaaliin ja viitehinnan alittavuuden marginaaliin perustuvan arvotullin soveltamisesta.
(306)
On syytä muistaa, kuten edellä todettiin, että erityisesti se tosiseikka, että Kiinasta peräisin oleva tarkasteltavana oleva tuote oli kiintiön alainen vuoteen 2004 asti, vaati erityismenetelmien soveltamista käsiteltävänä olevassa tapauksessa merkittävää vahinkoa aiheuttamattoman tuonnin ottamiseksi asianmukaisesti huomioon. Tämän vuoksi myös tämä väite oli hylättävä.
(307)
Muut asianomaiset osapuolet, erityisesti monet kiinalaiset ja vietnamilaiset, kyseenalaistivat menetelmät, joiden avulla merkittävää vahinkoa aiheuttamattoman arvon määrä määritettiin ja kohdennettiin. Ensinnäkin osapuolet väittivät, että perusasetuksessa ei yleisesti ottaen määrätä tällaisesta lähestymistavasta. Toiseksi väitettiin, että viitehinnan alittavuuden marginaalien oikaiseminen merkittävää vahinkoa aiheuttamattoman arvon määrän perusteella olisi epäasianmukaista, koska merkittävää vahinkoa aiheuttamattoman arvon määrän väitettiin olevan määrään perustuva tekijä, kun taas viitehinnan alittavuuden marginaalit on määritetty hintavertailujen pohjalta, joten ne perustuvat vain arvoon. Kolmanneksi esitettiin, että merkittävää vahinkoa aiheuttamattoman arvon määrän taloudellista vaikutusta ei olisi pitänyt arvioida vuoden 2005 tuonnin vaan tutkimusajanjakson perusteella.
(308)
Näiden huomautusten osalta on syytä palauttaa mieliin, että perusasetuksessa ei esitetä tietynlaisia menetelmiä vahingon korjaavien tasojen määrittämistä varten. Näin ollen missään lainkohdassa ei rajoiteta tarkastelua ainoastaan viitehinnan alittavuuden marginaalien määrittämiseen. Tämän sijasta asiaa koskeva lainsäädäntö tarjoaa mahdollisuuden harkintavallan käyttöön sovitettaessa vahingon korjaavan tason laskentatapaa tietyn tapauksen erityispiirteisiin, mikäli olosuhteet tätä vaativat.
(309)
Toiseksi on syytä muistaa, että merkittävää vahinkoa aiheuttamattoman arvon määrää koskevat tiedot perustuvat arvoihin, sillä ne saadaan vuoden 2003 tuontimäärien arvosta. Näin ollen tällaisia tietoja voidaan käyttää viitehinnan alittavuuden marginaalien oikaisemiseen. Määrää koskevaa tekijää sovellettiin ainoastaan kohdennettaessa merkittävää vahinkoa aiheuttamattoman arvon määrää Kiinalle ja Vietnamille tutkimusajanjakson aikana vallinneiden määräsuhteiden perusteella. Tämä kohdentamismenetelmä oli valittu siitä syystä, että haluttiin i) asianmukaisesti kuvata tutkimusajanjakson aikana vallinnutta tilannetta ja ii) tasata Kiinasta ja Vietnamista peräisin olevien tuontituotteiden keskimääräisten yksikköarvojen eroista johtuvia vääristymiä. Kohdennettujen merkittävää vahinkoa aiheuttamattomien arvojen määrien taloudellisten vaikutusten arvioinnin osalta katsottiin lisäksi tarpeelliseksi viitata viimeisimpään kokonaiseen vuoden mittaiseen tuontijaksoon, joka ei ollut kiintiöjärjestelmän alainen, eli vuoteen 2005, koska merkittävää vahinkoa aiheuttamattoman arvon määrän oikaisun haluttiin kattavan etenkin tarkastelujakson aikana vallinneen erikoisen kiintiötilanteen. Vaikka on totta, että tutkimusajanjakson jälkeistä aikaa koskevia tietoja ei tulisi yleensä ottaa huomioon, perusasetuksen 6 artiklan 1 kohdassa säädetään poikkeuksista, jotka soveltuvat myös käsiteltävänä olevaan tapaukseen.
(310)
Lisäksi on syytä huomata, että Vietnamia ei voitu jättää oikaisun ulkopuolelle, koska Kiinan kiintiöjärjestelmällä oli epäsuora vaikutus myös Vietnamista peräisin olevaan tuontiin, ja näin ollen voidaan katsoa, että asianomaisista maista peräisin oleva tuonti ei vuoteen 2003 asti aiheuttanut merkittävää vahinkoa.
(311)
Eräät asianomaiset osapuolet väittivät, että tämä lähestymistapa syrjisi kiinalaisia viejiä. Tässä yhteydessä ilmaistiin huolestuneisuutta menetelmien tuloksesta, sillä vaikka Vietnamin viitehinnan alittavuuden marginaali oli suurempi (29,5 prosenttia) kuin Kiinan (23 prosenttia), tämä lähestymistapa johti siihen, että vahingon korjaavat tasot olivat Vietnamin osalta alhaisemmat (10 prosenttia) kuin Kiinan osalta (16,5 prosenttia).
(312)
Menetelmissä kuitenkin otetaan asianmukaisesti huomioon vain Kiinan ja Vietnamin yhteisöön suuntautuvan tuonnin erilaiset kehityssuuntaukset. Vietnamin osuus tarkasteltavana olevan tuotteen tuonnista tarkastelujakson aikana oli suurempi. Näin ollen myös sen osuus merkittävää vahinkoa aiheuttamattomasta tuonnista oli suurempi. Tämä päättely johtaa kuitenkin vääjäämättä siihen, että oikaisua koskevien menetelmien vaikutus Vietnamin viitehinnan alittavuuden marginaaliin on suurempi. Koska menetelmät kuvaavat asianmukaisesti ainoastaan todellisia eroja, ne eivät ole perusteettoman syrjiviä.
(313)
Useat asianomaiset osapuolet väittivät myös, että lopullisia lisäpäätelmiä koskevien huomautusten esittämiselle varattu aika oli ollut liian lyhyt, mikä oli perusasetuksen 20 artiklan 5 kohdan vastaista.
(314)
Tässä yhteydessä on todettava, että i) koska asia oli kiireellinen ja ii) koska lopulliset lisäpäätelmät koskivat vain yhtä tarkoin rajattua käsiteltävänä olevan tapauksen näkökohtaa, katsottiin perusasetuksen säännösten mukaisesti tarpeelliseksi asettaa vastausten määräajaksi viisi päivää tavallisesti käytettävän kymmenen päivän määräajan sijasta. Tässä yhteydessä on kuitenkin syytä todeta myös, että mikäli asianomaiset osapuolet pyysivät määräajan pidennystä asianmukaisin perustein, määräaikaa pidennettiin.
2. SITOUMUS
(315)
Eräät osapuolet, sekä vientiä harjoittavat tuottajat että tuojat, esittivät hintasitoumusta koskevia pyyntöjä. Näissä tapauksissa sitoumus olisi merkinnyt sitä, että asianomainen vientiä harjoittava tuottaja sitoutuu olemaan myymättä tuotetta vahingollisen polkumyynnin poistavan hintatason alittavalla hinnalla.
(316)
Tuojien tapauksessa nämä pyynnöt katsottiin merkityksettömiksi, koska polkumyyntiä aiheuttavat viejät, ja tästä syystä vastuu on viejän, joka voi poistaa polkumyynnin asianmukaisella hinnoittelulla.
(317)
Vientiä harjoittavien tuottajien tapauksessa pyynnöt oli hylättävä, koska pyynnöt esittäneille osapuolille ei ollut myönnetty markkinatalouskohtelua. Lisäksi olisi käytännössä mahdotonta määrittää syrjimätöntä hintatasoa, joka poistaisi kaikkien mahdollisten, täysin erilaisten jalkinemallien vahingollisen polkumyynnin, koska jalkinemallit muuttuvat jatkuvasti muotisuuntausten mukana.
(318)
Lopulliset päätelmät sisältävän asiakirjan saatuaan eräs otokseen kuulunut vietnamilainen vientiä harjoittava tuottaja esitti hintasitoumusta koskevan pyynnön. Pyyntö oli kuitenkin hylättävä edellä selostetuista syistä.
(319)
Muut osapuolet ilmaisivat toivovansa, että käytettäisiin yleistä vähimmäishintaa sekä vähimmäishinnan ja arvotullin yhdistelmää, toisin sanoen tullit olisi lisättävä vain tietyn vähimmäishinnan alittaviin tuontituotteisiin. Tämän toiveen toistivat toimenpiteiden toteutusta koskevien lopullisten lisäpäätelmien esittämisen jälkeen myös Kiinan viranomaiset ja useat muut asianomaiset osapuolet.
(320)
Ehdotukset oli hylättävä, koska yhdistetty tulli olisi ollut kohtuuttomana taloudellisena taakkana halvoille jalkineille ja suosinut kalliimpia jalkineita. Olisi käytännössä mahdotonta määrittää riittävän tarkkoja hintaluokkia tuotteelle, joka on luonteeltaan niin moninainen kuin tutkittavana oleva, ja välttää näin kohtuuton taloudellinen taakka. Lisäksi aiemmat kokemukset ovat osoittaneet, että vähimmäishintoihin lisättävien tullien järjestelmää on vaikea valvoa ja se voi helposti johtaa sääntöjen kiertämiseen. Tästä syystä vähimmäishintaratkaisun katsottiin olevan epäkäytännöllinen ja riittämätön.
(321)
Muutamat tuojat ja otokseen kuulumattomat vietnamilaiset vientiä harjoittavat tuottajat väittivät, että ehdotetuissa toimenpiteissä ei ole millään tavalla otettu huomioon Vietnamin asemaa kehitysmaana. Tässä yhteydessä on huomattava, että toimenpiteiden tavoitteena on tasapuolisesti puuttua vahinkoa aiheuttaviin epäoikeudenmukaisiin polkumyyntikäytäntöihin. Tietyn menettelyn kohteena olevien maiden talouden tai kehityksen tilaa ei katsota perusasetuksen 2 ja 3 artiklan mukaan olennaiseksi tekijäksi polkumyyntiä ja vahinkoa määritettäessä. Oikaisuja muiden tekijöiden perusteella, joita ei ole perusasetuksessa määritetty, voidaan tehdä ainoastaan, jos niiden voidaan osoittaa vaikuttavan hintojen vertailtavuuteen. Koska asianomaiset osapuolet eivät esittäneet tätä näkökulmaa tukevia perusteluja, edellä esitetty väite Vietnamin asemasta kehitysmaana oli hylättävä.
3. LOPULLISET TULLIT
(322)
Edellä esitetyn perusteella ja perusasetuksen 9 artiklan 4 kohdan mukaisesti katsotaan, että Kiinasta ja Vietnamista peräisin olevaa tuontia koskevat lopulliset polkumyyntitullit olisi otettava käyttöön alimpien polkumyynti- ja vahinkomarginaalien suuruisina alhaisemman tullin säännön mukaisesti edellä tarkennetulla tavalla. Tässä yhteydessä koko maata koskevaa tullia vahvistettaessa vahingon korjaavat tasot määrittävät katon polkumyyntitullille.
(323)
Golden Stepin osalta tulli määritettiin sen polkumyyntimarginaalin perusteella, koska se oli vahingon korjaavaa tasoa alhaisempi.
(324)
Edellä esitetyn perusteella ehdotetut lopulliset tullit ovat seuraavat:
Maa
Yritys
Polkumyyntitulli
Kiina
Golden Step
9,7 %
Kaikki muut yritykset
16,5 %
Vietnam
Kaikki yritykset
10 %
(325)
Jotta varmistettaisiin, että väärien ilmoitusten ja toimenpiteiden kiertämisen riski on mahdollisimman pieni, komission asetuksen (ETY) N:o 2454/93 (7) 308 d artiklaan perustuva vahvistettu hallinnollinen tuontivalvontajärjestelmä mahdollistaa aiemmat tiedot merkityksellisistä tuonnin kehityssuuntauksista. Jos saadaan näyttöä siitä, että kehityssuuntaukset muuttuvat merkittävästi, komissio tutkii asian viipymättä. Tässä yhteydessä on syytä tarkentaa, että STAF-jalkineiden valvonta kattaa nyt 7,5 euron arvon ylittävät ja alittavat STAF-jalkineet aiempien vähintään 9 euron arvoisten STAF-jalkineiden sijasta.
(326)
Vaikka vahinkoa aiheuttavaa polkumyyntiä on todettu ja yhteisön etu vaatii toimenpiteiden käyttöönottoa, käsiteltävänä olevaan menettelyyn liittyy selvästi havaittavia ja poikkeuksellisia piirteitä, joihin viitattiin edellä johdanto-osan 296 ja 297 kappaleessa ja jotka olisi otettava asianmukaisesti huomioon päätettäessä polkumyynnin vastaisten toimenpiteiden voimassaoloajasta. Koska tuontirajoitus on vasta hiljattain poistettu huomattavalta osalta Kiinan kansantasavallasta peräisin olevia jalkineita ja koska tutkimus on osoittanut, että nahkapäällisten jalkineiden markkinat eivät ole vielä vakiintuneet, kuten selostetaan yksityiskohtaisemmin johdanto-osan 296 ja 297 kappaleessa, neuvosto katsoo olevan syytä rajoittaa toimenpiteiden voimassaoloaikaa näissä poikkeuksellisissa markkinaolosuhteissa. Tästä syystä neuvosto pitää kohtuullisena toimenpiteiden keston rajoittamista 2 vuoteen perusasetuksen 11 artiklan 2 kohdassa säädetyn viiden vuoden sijasta. Näin ollen toimenpiteiden voimassaolon on määrä päättyä 2 vuoden kuluttua niiden voimaantulosta. Perusasetuksen 11 artiklaa sovelletaan soveltuvin osin,
ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN:
1 artikla
1. Otetaan käyttöön lopullinen polkumyyntitulli, jota sovelletaan tuotaessa Kiinan kansantasavallasta ja Vietnamista peräisin olevia jalkineita, joiden päälliset ovat nahkaa tai tekonahkaa ja jotka kuuluvat seuraaviin CN-koodeihin, lukuun ottamatta urheilujalkineita, jalkineita, joissa on erikoistekniikkaa, tohveleita ja muita sisäjalkineita sekä jalkineita, joissa on suojaava kärjys: 6403 20 00, ex 6403 30 00, ex 6403 51 11, ex 6403 51 15, ex 6403 51 19, ex 6403 51 91, ex 6403 51 95, ex 6403 51 99, ex 6403 59 11, ex 6403 59 31, ex 6403 59 35, ex 6403 59 39, ex 6403 59 91, ex 6403 59 95, ex 6403 59 99, ex 6403 91 11, ex 6403 91 13, ex 6403 91 16, ex 6403 91 18, ex 6403 91 91, ex 6403 91 93, ex 6403 91 96, ex 6403 91 98, ex 6403 99 11, ex 6403 99 31, ex 6403 99 33, ex 6403 99 36, ex 6403 99 38, ex 6403 99 91, ex 6403 99 93, ex 6403 99 96, ex 6403 99 98 ja ex 6405 10 00 (8) (Taric-koodit 6403300039, 6403300089, 6403511190, 6403511590, 6403511990, 6403519190, 6403519590, 6403519990, 6403591190, 6403593190, 6403593590, 6403593990, 6403599190, 6403599590, 6403599990, 6403911199, 6403911399, 6403911699, 6403911899, 6403919199, 6403919399, 6403919699, 6403919899, 6403991190, 6403993190, 6403993390, 6403993690, 6403993890, 6403999199, 6403999329, 6403999399, 6403999629, 6403999699, 6403999829, 6403999899 ja 6405100080).
2. Tässä asetuksessa sovelletaan seuraavia määritelmiä:
-
”urheilujalkineilla” tarkoitetaan asetuksen (EY) N:o 1719/2005 (9) liitteen I 64 ryhmän 1 alanimikehuomautuksessa tarkoitettuja jalkineita;
-
”jalkineilla, joissa on erikoistekniikkaa” tarkoitetaan urheilukäyttöön tarkoitettuja jalkineita, joiden CIF-hinta paria kohden on vähintään 7,5 euroa ja joissa on erikoistekniikkaa: yksi- tai monikerroksinen muottipohja, ei suoravalettu, joka on valmistettu erityisesti pysty- tai sivusuuntaisia iskuja vaimentamaan suunnitelluista synteettisistä aineista ja joka on varustettu teknisin ominaisuuksin, jollaisia ovat joko kaasua tai nestettä sisältävät ilmatiiviit tyynyt, iskuja vastaanottavat tai vaimentavat mekaaniset osat ja sellaiset aineet kuin LD-polymeerit, ja jotka kuuluvat seuraaviin CN-koodeihin: ex 6403 91 11, ex 6403 91 13, ex 6403 91 16, ex 6403 91 18, ex 6403 91 91, ex 6403 91 93, ex 6403 91 96, ex 6403 91 98, ex 6403 99 91, ex 6403 99 93, ex 6403 99 96 ja ex 6403 99 98;
-
”jalkineilla, joissa on suojaava kärjys” tarkoitetaan jalkineita, joissa on suojaava kärjys ja joiden iskuenergian vaimennus on vähintään 100 joulea (10) ja jotka kuuluvat seuraaviin CN-koodeihin: ex 6403 30 00, ex 6403 51 11, ex 6403 51 15, ex 6403 51 19, ex 6403 51 91, ex 6403 51 95, ex 6403 51 99, ex 6403 59 11, ex 6403 59 31, ex 6403 59 35, ex 6403 59 39, ex 6403 59 91, ex 6403 59 95, ex 6403 59 99, ex 6403 91 11, ex 6403 91 13, ex 6403 91 16, ex 6403 91 18, ex 6403 91 91, ex 6403 91 93, ex 6403 91 96, ex 6403 91 98, ex 6403 99 11, ex 6403 99 31, ex 6403 99 33, ex 6403 99 36, ex 6403 99 38, ex 6403 99 91, ex 6403 99 93, ex 6403 99 96, ex 6403 99 98 ja ex 6405 10 00;
-
”tohveleilla ja muilla sisäjalkineilla” tarkoitetaan jalkineita, jotka kuuluvat CN-koodiin ex 6405 10 10.
3. Vapaasti yhteisön rajalla tullaamattomana -nettohintaan sovellettava lopullinen polkumyyntitulli on seuraavien yritysten valmistamien 1 kohdassa kuvattujen tuotteiden osalta seuraava:
Maa
Yritys
Polkumyyntitulli
Taric-lisäkoodi
Kiina
Golden Step
9,7 %
A775
Kaikki muut yritykset
16,5 %
A999
Vietnam
Kaikki yritykset
10 %
-
4. Jollei toisin säädetä, sovelletaan voimassa olevia tulleja koskevia säännöksiä ja määräyksiä.
2 artikla
Kannetaan lopullisesti asetuksella (EY) N:o 553/2006 käyttöön otetun väliaikaisen polkumyyntitullin vakuutena olevat määrät tällä asetuksella lopullisesti käyttöön otetun tullin tasoisina. Lopullisen polkumyyntitullin ylittävät vakuutena olevat määrät vapautetaan.
3 artikla
Tämä asetus tulee voimaan sitä päivää seuraavana päivänä, jona se julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä. Se on voimassa 2 vuoden ajan.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Luxemburgissa 5 päivänä lokakuuta 2006.