KOMMISSIONENS BESLUTNING
af 9. marts 1999
om en procedure i henhold til Rådets forordning (EØF) nr. 4064/89
(Sag IV/M.1313 - Danish Crown/Vestjyske Slagterier)
(meddelt under nummer K(1999) 560)
(Kun den engelske udgave er autentisk)
(EØS-relevant tekst)
(2000/42/EF)
KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,
under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, særlig artikel 57, stk. 2, litra a),
under henvisning til Rådets forordning (EØF) nr. 4064/89 af 21. december 1989 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser(1), senest ændret ved forordning (EF) nr. 1310/97(2), særlig artikel 8, stk. 2,
under henvisning til Kommissionens beslutning af 6. november 1998 om at indlede proceduren,
efter at have givet de deltagende virksomheder lejlighed til at udtale sig om Kommissionens klagepunkter,
under henvisning til udtalelse fra Det Rådgivende Udvalg for Kontrol med Fusioner og Virksomhedsovertagelser(3), og
ud fra følgende betragtninger:
(1) Den 5. oktober 1998 modtog Kommissionen en anmeldelse efter artikel 4 i forordning (EØF) nr. 4064/89 ("fusionsforordningen") af en fusion mellem slagteriselskabet Danish Crown AmbA ("Danish Crown") og Vestjyske Slagterier A.m.b.A. ("Vestjyske Slagterier").
(2) Ved beslutning af 6. november 1998 fastslog Kommissionen, at der herskede alvorlig tvivl om, hvorvidt den anmeldte fusion var forenelig med fællesmarkedet, og den indledte derfor proceduren efter fusionsforordningens artikel 6, stk. 1, litra c).
I. PARTERNE
(3) Danish Crown er Danmarks største slagteriselskab med 13122 andelshavere (landmænd), der leverer selskabet råvarer (svin og kreaturer). Danish Crown er vertikalt integreret i slagtning, kødforarbejdning og handel med kød. Inden for Fællesskabet udøver selskabet sine vigtigste aktiviteter i Det Forenede Kongerige, Tyskland, Frankrig, Danmark og Italien.
(4) Vestjyske Slagterier er Danmarks næststørste slagteriselskab med 17722 andelshavere (landmænd), der leverer selskabet råvarer (svin og kreaturer). Vestjyske Slagterier er vertikalt integreret i slagtning, kødforarbejdning og handel med kød. Inden for Fællesskabet udøver selskabet sine vigtigste aktiviteter i Danmark, Tyskland, Det Forenede Kongerige, Frankrig og Italien.
II. FUSIONEN
(5) Den anmeldte fusion består i en sammenlægning af Danish Crown og Vestjyske Slagterier i et nystiftet andelsselskab, som Danish Crown og Vestjyske Slagterier (i det følgende benævnt under ét som "parterne") vil overdrage alle deres aktiviteter, aktiver og passiver, og som parternes andelshavere vil tilslutte sig kollektivt. Parterne slagter ca. 16 mio. svin og 500000 kreaturer om året. Selskabet bliver Europas største slagteri(4) og verdens største eksportør af svinekød.
(6) Desuden er parterne andelshavere i fire andre danske andelsselskaber, nemlig daka a.m.b.a. ("daka"), Danske Andelsslagteriers Tarmsalg - Schaub & Co. a.m.b.a. ("DAT-Schaub"), Slagteriernes Fællesindkøbsforening a.m.b.a. ("SFK") og Scan-Hide a.m.b.a. ("Scan-Hide"). Ved fusionen vil parterne erhverve kontrol med hvert af disse fire andelsselskaber af nedenstående årsager.
(7) Daka er en destruktionsvirksomhed (slagteriaffald), der ejes af Danish Crown (43 %), Vestjyske Slagterier (34 %), TiCan (3,8 %) og en række andre slagterier og detailhandlere (12,5 %). Efter fusionen vil parterne få fem ud af ti bestyrelsesmedlemmer. To medlemmer vælges af de ansatte. Ifølge vedtægterne udnævnes bestyrelsesmedlemmerne efter et bestemt system, og formanden, der har en afgørende stemme, udpeges af et flertal i bestyrelsen. Bestyrelsen fastlægger selskabets forretningspolitik. Efter fusionen vil parterne få ca. 86 ud af 114 stemmer på generalforsamlingen. Ifølge vedtægterne kan der kun foretages vedtægtsændringer, hvis det støttes af et andet uafhængigt medlem, der repræsenterer mindst tre stemmer.
(8) Efter fusionen vil parterne kunne udøve 75 % af stemmerettighederne på generalforsamlingen og vil dermed kunne få afgørende indflydelse på selskabets strategiske beslutninger (budget, driftsplan og vigtige investeringer). Desuden vil parterne få halvdelen af stemmerettighederne i bestyrelsen, og bestyrelsesformanden kan ikke udpeges mod deres vilje. Parterne vil således få afgørende indflydelse og dermed enekontrol som omhandlet i fusionsforordningens artikel 3.
(9) DAT-Schaub har traditionelt varetaget forarbejdning og salg af tarme fra dyr, der slagtes på de danske andelsslagterier. Selskabet handler desuden med krydderier, kød og kødprodukter (parternes hovedaktivitet). DAT-Schaub ejes af Danish Crown (49,8 %), Vestjyske Slagterier (31 %), Steff-Houlberg (13,8 %) og TiCan (5,5 %). Efter fusionen vil parterne få seks ud af ni bestyrelsesmedlemmer og ca. 80 ud af 101 delegerede på generalforsamlingen. Ifølge vedtægterne skal enhver beslutning, der træffes på generalforsamlingen, støttes af mindst to uafhængige medlemmer. Vedtægterne kan dog ændres af et medlem, der repræsenterer mindst to tredjedele af stemmerettighederne.
(10) Det fusionerede selskab vil få 80 % af stemmerettighederne på generalforsamlingen og klart flertal i bestyrelsen. Dets flertal på generalforsamlingen vil give det mulighed for at ændre den bestemmelse i vedtægterne, der kræver, at alle beslutninger på generalforsamlingen skal støttes af to uafhængige medlemmer. Ved fusionen opnår parterne derfor enekontrol over DAT-Schaub.
(11) SFK er leverandør af følgende produkter til kød- og levnedsmiddelindustrien: emballagemateriale, krydderier, tilsætningsstoffer, rengøringsprodukter, beklædning, redskaber, maskiner og udstyr. SFK ejes af Danish Crown (42,6 %), Vestjyske Slagterier (24,7 %), Steff-Houlberg (17,4 %), andre slagterier (14,4 %) og TiCan (1,1 %). Bestyrelsen består af højst tolv medlemmer. Højst otte udpeges af medlemmerne af Danske Slagterier, og heraf vil parterne kunne udpege fem(5). To bestyrelsesmedlemmer udpeges af de øvrige slagterier, medens to andre medlemmer udpeges af de ansatte. Bestyrelsen træffer beslutninger med simpelt flertal, og formanden har afgørende stemme. Bestyrelsen vedtager selskabets forretningspolitik. Parterne vil få 74 % af stemmerettighederne på generalforsamlingen. Beslutningerne på generalforsamlingen vedtages med simpelt flertal, men vedtægterne kan kun ændres, hvis mindst to uafhængige medlemmer stemmer for.
(12) Det fusionerede selskab vil få 74 % af stemmerettighederne på generalforsamlingen og vil derfor få afgørende indflydelse på SKF's strategiske beslutninger (budget, driftsplan og vigtige investeringer). Parterne vil således få afgørende indflydelse og dermed enekontrol som omhandlet i fusionsforordningens artikel 3.
(13) Scan-Hide, der sælger rå, sorterede og saltede kvæghuder, ejes af Vestjyske Slagterier (47,3 %), Danish Crown (33,2 %) og andre slagterier (19,5 %). Før fusionen var ingen af parterne i stand til at udøve kontrol med Scan-Hide, selv om Vestjyske Slagterier i år undtagelsesvis vil få over 50 % af stemmerettighederne på generalforsamlingen, fordi selskabet leverede over halvdelen af huderne sidste år. Efter fusionen vil parterne udpege fem af otte bestyrelsesmedlemmer og vil få ca. 82 ud af 104 stemmer på generalforsamlingen. Ved fusionen opnår parterne derfor enekontrol med Scan-Hide.
III. FUSION
(14) På baggrund af ovenstående kan det fastslås, at transaktionen indebærer, at der dannes en fuldstændig fusion mellem Danish Crown og Vestjyske Slagterier som omhandlet i fusionsforordningens artikel 3, stk. 1, litra a), og at parterne erhverver kontrol med hvert af de fire andelsselskaber (daka, DAT-Schaub, SFK og Scan-Hide) som omhandlet i fusionsforordningens artikel 3, stk. 1, litra b).
IV. FÆLLESSKABSDIMENSION
(15) Fusionen er af fællesskabsdimension som omhandlet i fusionsforordningens artikel 1, stk. 2, da alle de deltagende virksomheders samlede omsætning på verdensplan overstiger 5 mia. EUR (Danish Crown: 3126 mio. EUR; Vestjyske Slagterier: 1496 mio. EUR; daka: 68 mio. EUR; SFK: 116,8 mio. EUR; Scan-Hide: 39,9 mio. EUR og DAT-Schaub: 589,3 mio. EUR)(6). Desuden har Danish Crown (2053 mio. EUR), Vestjyske Slagterier (865,3 mio. EUR) og DAT-Schaub (328,7 mio. EUR) en samlet omsætning på fællesskabsplan på over 250 mio. EUR. Danish Crown, Vestjyske Slagterier, Scan-Hide og DAT-Schaub har ikke over 2/3 af deres samlede omsætning på fællesskabsplan i en og samme medlemsstat.
(16) Fusionen skal ikke behandles i samarbejde med EFTA-Tilsynsmyndigheden i henhold til EØS-aftalen.
V. DE RELEVANTE MARKEDER
(17) Parternes virksomhed består i indkøb af levende dyr til slagtning, salg af fersk kød til endeligt forbrug og til industrielt forarbejdning og salg af forarbejdede kødprodukter. Den virksomhed, der udøves af daka, DAT-Schaub, SFK og Scan-Hide, er beskrevet ovenfor.
(18) Parterne afgrænsede i deres anmeldelse følgende relevante markeder: (i) markedet for slagtning af dyr (opdelt efter art, dvs. svin, kvæg og lam) i "Nordeuropa" (dvs. Danmark, Sverige, Tyskland og Benelux-landene), (ii) det EU-dækkende marked for alle kødtyper og (iii) det danske marked for indsamling og behandling af slagteriaffald (destruktion).
(19) Af nedenstående årsager mener Kommissionen, at der bør foretages en snævrere afgrænsning af de relevante markeder. Uanset den valgte markedsafgrænsning mener Kommissionen dog ikke, at fusionen giver anledning til betænkeligheder med hensyn til indkøb af lam og får og salg af lamme- og fårekød. De erhvervsaktiviteter, der udøves af DAT-Schaub, SFK og Scan-Hide på andre end de markeder, der er beskrevet nedenfor, giver heller ikke anledning til betænkeligheder.
A. DE RELEVANTE PRODUKTMARKEDER
a) Indkøb af slagtesvin og -kvæg
(20) Med hensyn til slagtning af dyr har parterne anført, at slagtelinjen på et slagteri varierer efter dyreart og ikke kan ændres inden for et rimeligt tidsrum og uden betydelige omkostninger. Desuden vil det kræve både tid og omkostninger for en landmand at ændre produktionen fra en dyreart til en anden (f.eks. produktion af kvæg i stedet for svin). Der er derfor ingen udbudssubstitution mellem de forskellige dyrearter, når det gælder slagtning. Dette blev bekræftet ved Kommissionens undersøgelse.
(21) Det kan konkluderes, at indkøb af henholdsvis slagtesvin og slagtekvæg udgør to særskilte relevante produktmarkeder.
b) Markederne for fersk kød
Svinekød og oksekød er særskilte relevante produktmarkeder
(22) Parterne fremførte i deres anmeldelse, at alle kødtyper, såsom svinekød, okse- og kalvekød, fåre- og lammekød og fjerkrækød, samt forarbejdede kødprodukter tilhører samme produktmarked, da de let kan erstatte hinanden i kosten.
(23) Kommissionen har dog i tidligere sager om markeder for forbrugsvarer fastslået, at funktionel substitution ikke er tilstrækkelig til afgrænsning af det relevante produktmarked(7). På tilsvarende måde viser materialet i den foreliggende sag, at de forskellige kødtyper ikke bør anses for at tilhøre det samme relevante produktmarked, når man skal vurdere, hvorledes fusionen vil påvirke konkurrenceforholdene.
(24) Det skal først og fremmest bemærkes, at de forskellige typer fersk kød sælges til forskellige priser: oksekød har den dyreste gennemsnitspris, svinekød er gennemsnitlig 20-25 % billigere, og fjerkræ koster i gennemsnit det halve af oksekød. Desuden opfatter forbrugerne disse forskellige kødtyper som værende forskellige, og derfor har de også forskellig stilling på markedet. Med hensyn til for eksempel kødets egenskaber, såsom aroma, smag, næringsværdi, mørhed og anvendelighed viser Kommissionens materiale, at fjerkrækød rangerer højest i Danmark, især på grund af mørhed og anvendelighed, medens oksekød rangerer højt på grund af aroma og smag, men lavt på grund af prisen. Derimod rangerer svinekød højt på grund af anvendelighed, aroma og smag, men lavt på grund af fedtindhold.
(25) Disse forhold bekræftes af oplysninger fra danske kødgrossister og supermarkeder, der har fremført, at der er betydelige underliggende forskelle i forbrugernes begrundelse for at købe de forskellige kødtyper. Den særlige smag og bestemte traditioner (sæsonbetonet forbrug omkring påske) adskiller lammekød fra de andre kødtyper. En typisk grund til at købe fjerkrækød er, at det er "sundt" og "fedtfattigt". I Danmark er forbruget af svinekød i høj grad traditionsbetinget. I betragtning af prisforskellene, forbrugernes opfattelser og deres forbrugsmønstre, kan det konkluderes, at de forskellige kødtyper er ufuldstændige substitutionsprodukter.
(26) Kommissionen spurgte kunderne, om en prisstigning på 5-10 % på svine- eller oksekød ville få dem til at skifte til andre kødtyper (oksekød/svinekød, lammekød, fjerkrækød og forarbejdede kødprodukter). Danske catering-virksomheder oplyste, at en sådan prisstigning ikke ville ændre deres forbrugsmønstre. Ifølge de danske grossister ville et skifte fra oksekød til svinekød og fra okse- og svinekød til fjerkrækød kun være muligt i et vist omfang. De danske supermarkeder mente ikke, at efterspørgslen efter oksekød ville blive påvirket af en stigning eller et fald i oksekødspriserne. Nogle supermarkeder mente, at forbrugerne ville reagere på en prisstigning/et prisfald ved at købe billigere/dyrere oksekødudskæringer. Med hensyn til svinekød mente supermarkederne, at en prisstigning kunne medføre, at kunderne i et vist omfang købte fjerkræ i stedet. På grundlag af disse markedsoplysninger kan det derfor konkluderes, at de forskellige kødtyper er ufuldstændige substitutionsprodukter, og at der således kun er tale om en vis substitution mellem de forskellige typer fersk kød.
(27) Parterne har udarbejdet et diagram over udviklingen i de relative priser på svinekød og det relative forbrug af svinekød (jf. bilag 21 til anmeldelsen). Diagrammet viser, at der har været forholdsvis kraftige udsving i de relative priser på svinekød, uden at dette har medført store udsving i det relative kødforbrug. Det fremgår især, at ændringen i den relative svinekødspris på 4 procentpoint i perioden 1986-1988 og på 7 procentpoint i perioden 1992-1995 medførte forholdsvis mindre ændringer i det relative forbrug. Dette diagram støtter derfor den konklusion, at der kun er begrænset substitution mellem svinekød og andre kødtyper i tilfælde af prisændringer.
(28) Parterne har i anmeldelsen angivet priselasticiteter for svinekød på - 0,35, - 0,4 og - 0,53 med OECD og Kommissionens GD VI som kilder. OECD har for EU anslået priselasticiteten for oksekød til - 0,3, for svinekød til - 0,3, for fjerkrækød til - 0,2 og krydspriselasticiteten mellem hver af de tre kødtyper til under 0,3. Parterne mener, at disse elasticiteter også afspejler situationen på det danske marked. Ifølge parterne anerkendes det desuden, at der er positiv krydspriselasticitet mellem forskellige kødtyper i Fællesskabet (jf. anmeldelsen, afsnit 6, s. 5).
(29) Kommissionen er enig i, at der kan være positiv krydspriselasticitet mellem forskellige kødtyper. Dette betyder også, at prisudviklingen på de forskellige kødtyper til en vis grad er knyttet sammen. Men det kan ikke dermed konkluderes, at alle kødtyper tilhører det samme relevante produktmarked, når det gælder vurdering af den planlagte fusions indvirkning på konkurrenceforholdene. Tværtimod indebærer den manglende priselasticitet for oksekød, svinekød og fjerkrækød, at en stigning i markedsprisen for hver af disse kødtyper kun vil medføre begrænset omsætningsnedgang som følge af substitution til andre kødtyper eller en nedgang i forbruget. Disse priselasticiteter viser derfor, at oksekød, svinekød og fjerkrækød hver især udgør et særskilt relevant produktmarked.
(30) At svinekød og oksekød skal betragtes som særskilte relevante produktmarkeder bekræftes også af den måde, hvorpå parterne har organiseret salget af svine- og oksekød. Deres salgsorganisationer for svine- og oksekød er fuldstændig adskilte, ligesom der er særskilte salgsstrategier for de to kødtyper. Dette kan bedst illustreres ved, at "forberegningen" (dvs. et managementredskab, som salgspersonalet for svinekød anvender til at vurdere den optimale pris for en bestemt udskæring) ikke indeholder en eneste henvisning til oksekødspriser eller -mål. Desuden omfatter det fusionerede selskabs (og tidligere de to parters) organisationsstruktur to særskilte udvalg, der behandler spørgsmål vedrørende henholdsvis oksekødsdivisionen og svinekødsdivisionen.
(31) Markedsordningerne for okse- og svinekød inden for den fælles landbrugspolitik er også forskellige. Ordningen for svinekød beskrives som "meget liberal" med meget få markedsregulerende instrumenter til Kommissionens rådighed (ingen garanterede mindstepriser - en vis støtte til privat oplagring). Dette betyder, at under 1 % af hele EUGFL's garantibudget går til svinekød. Ordningen for oksekød har et system med garanterede producentpriser, der nu er ved at blive gradvis nedsat. Oksekød tegner sig for 14 % af EUGFL-budgettet, og eksportrestitutioner spiller en langt vigtigere rolle for oksekød end for svinekød. Den omstændighed, at ordningerne for svinekød og oksekød er forskellige, er endnu et tegn på, at disse produkter tilhører forskellige markeder. Hvis de to produkter tilhørte samme marked, ville foranstaltninger under den ene ordning få betydelig indvirkning på det andet produkt, således at produkterne burde være omfattet enten af samme ordning eller af to ensartede ordninger.
(32) Hvad udbudssubstitution angår, er det ikke let at udskifte en opskæringslinje for oksekød med en opskæringslinje for svinekød. Dette skyldes, at svin, der leveres til et slagteri, er meget mere ensartede end kreaturer. Der er derfor mulighed for langt større automatisering af opskæringslinjerne for svinekød end for oksekød. Ved opskæring af oksekød foretages der en langt mere detaljeret udvælgelse, når slagtekroppen ankommer på grund af de talrige kvægracer, der leveres, og deres respektive kødegenskaber. Opskæringsprocessen for oksekød er således mindre automatiseret end for svinekød. Der er derfor ingen udbudssubstitution mellem svinekød og oksekød.
(33) Af alle ovenstående årsager kan det derfor konkluderes, at fersk svinekød og fersk oksekød er særskilte relevante produktmarkeder, når det gælder vurderingen af den planlagte fusion. Parterne har ikke anfægtet denne konklusion i deres svar (i det følgende benævnt "svaret") på Kommissionens klagepunktsmeddelelse i henhold til fusionsforordningens artikel 18.
Salg af fersk kød til forarbejdningsindustrien og til forbrug (detailhandel og catering) er særskilte relevante produktmarkeder
(34) Når dyrene er slagtet, går kødet enten til den endelige forbruger som "fersk kød" eller leveres til forarbejdningsvirksomheder til produktion af forarbejdede kødprodukter. Ved "fersk kød" forstås kød, der ikke er forarbejdet yderligere, dvs. at der ikke er tilsat andre stoffer eller krydderier, og at kødet hverken er blevet kogt, røget eller tørret.
(35) De fleste dele af et slagtet dyr sælges til forarbejdningsvirksomheder eller til forbrug som fersk kød, idet der tages hensyn til kundernes særlige krav til udskæringerne. Kommissionen benægter ikke, at udskæringsspecifikationerne kan ændres forholdsvis let. Men så snart kødet er udskåret på slagteriet, er det ikke længere muligt at ændre disse udskæringers anvendelsesformål. Parterne har nævnt en begrænset række udskæringer, der sælges både til forarbejdningsindustrien og til forbrug som fersk kød. Der er derfor begrænsede teoretiske muligheder for substitution mellem de to afsætningskanaler. Dette kan dog først medføre pres på parternes konkurrencemæssige adfærd over for supermarkederne (se nedenfor), hvis forarbejdningsindustrien begynder at drive engrosvirksomhed, hvilket ikke er let på et marked, hvor det er af væsentlig betydning, at kødet er frisk. Forarbejdningsindustriens store indkøb i andre medlemsstater er også et tegn på, at konkurrenceforholdene på dette marked er anderledes. Kommissionen mener derfor, at salg af fersk kød til forarbejdningsindustrien skal betragtes som et særskilt marked.
Salg gennem cateringvirksomheder, supermarkeder, slagtere og landmænd er særskilte relevante produktmarkeder, men supermarkeder og slagtere kan behandles samlet
(36) Salg af både fersk svinekød og fersk oksekød til forbrug kan yderligere opdeles i et detailmarked og et cateringmarked. Desuden kan detailmarkedet igen opdeles i salg af fersk kød gennem supermarkeder, slagtere og landmænd (stalddørssalg).
(37) Parterne bestrider denne opdeling. De hævder, at der er fuldstændig udbuds- og efterspørgselssubstitution mellem disse afsætningskanaler. Desuden er deres prisstruktur den samme, da en ugentlig basisprisliste danner udgangspunkt for prisforhandlingerne. At der findes en basisprisliste er efter Kommissionens opfattelse ikke nødvendigvis tegn på, at disse forskellige afsætningskanaler bør betragtes som et marked. For det første består basisprislisten af forskellige kolonner med prisnedsættelser eller -forhøjelser afhængigt af de forskellige kunder eller kundekategorier. For det andet afviger parterne ofte fra "kolonnerne", når de forhandler med de enkelte kunder. At der foreligger en basisprisliste er derfor ikke noget bevis på, at parterne ikke kan benytte forskellige priser over for de forskellige afsætningskanaler.
(38) Cateringmarkedet defineres som salg af fersk kød til restauranter, kantiner, statsinstitutioner, skibe og fly. Sondringen mellem et detailmarked og et cateringmarked beror for det første på, at kødets oprindelse er af mindre betydning for cateringvirksomheder end for detailhandlere. Cateringvirksomhederne tilbereder kødet til servering for den endelige forbruger som del af et færdiglavet måltid og sælger ikke fersk kød som sådan. Forbrugerpræferencer med hensyn til kødets oprindelse er derfor af mindre betydning, og importen udgør således en større andel af cateringmarkedet end af detailmarkedet. For det andet er der ikke nogen realistisk mulighed for substitution mellem de to markeder på grund af forskellene i distribution (specialdistribution til cateringvirksomheder via forholdsvis små grossister - direkte leverancer fra slagterierne til detailhandelen) og emballering (kød, der leveres til supermarkederne, er i vid udstrækning færdigpakket på forhånd og påtrykt de nødvendige oplysninger til supermarkedets kunder). For det tredje skal detailhandlere til enhver tid kunne få leveret et fuldstændigt sortiment af de forskellige udskæringer af fersk svine- og oksekød. Cateringvirksomheder har normalt kun behov for de udskæringer, der skal anvendes til de måltider, som indgår i deres menuer. For det fjerde fremgår det af Kommissionens markedsundersøgelse, at de få store cateringgrossister, der køber deres kød [under 10 %](8) billigere end nogle af detailkunderne, især mindre supermarkeder og slagtere, ikke sælger et eneste kilogram svinekød til detailmarkedet.
(39) På detailmarkedet sælges det ferske kød til den endelige forbruger gennem supermarkeder og slagtere. Disse afsætningskanaler er forskellige, da et betydeligt antal slagtere (omkring 100 ud af ca. 820 danske slagtere(9) selv slagter dyrene eller køber kødet hos lokale privatslagterier. Slagterne køber i langt højere grad end supermarkederne halve eller kvarte slagtekroppe eller grovparteringer, selv om parterne oplyser, at de ferske svinekødsprodukter, der leveres til slagtere og supermarkeder, er ens. Desuden er slagteriernes salgspris over for slagterne typisk ca. [under 10 %](10) højere end prisen over for supermarkederne, herunder mindre supermarkeder. Parterne mener, at disse prisforskelle skyldes forskelle i omsætning, handelsstruktur (engangs- eller kontraktsalg) og købekraft. Slagternes udsalgspriser er ca. 20-25 % højere end supermarkedernes, når det gælder svinekød, oksekød og lammekød, og op til 50 % højere, når det gælder fjerkræ og forarbejdede kødprodukter.
(40) Kommissionen mener, at det på baggrund af ovenstående kan konkluderes, at slagtere og supermarkeder udgør et særskilt marked. Det skal dog bemærkes, at vurderingen af konkurrenceforholdene vil være den samme, uanset om man undersøger et særskilt marked for supermarkeder eller et kombineret detailmarked, da slagterne kun tegner sig for ca. 10 % af det kombinerede detailmarked(11).
(41) Det såkaldte stalddørssalg, hvor landmændene sælger deres egne dyr som halve eller kvarte slagtekroppe direkte til den endelige forbruger, kan udskilles fra detailmarkedet. Medens både supermarkeder og slagtere sælger kød i forskellige udskæringer og giver forbrugeren mulighed for at aftage forholdsvis små mængder (typisk den mængde, der skal bruges til et måltid i familien), skal det kød, som landmændene sælger direkte, hvad enten det er udskåret eller ej, oplagres i forbrugerens fryser. Stalddørssalg udgør derfor ikke noget direkte alternativ for den "typiske" kunde, der køber kød i små mængder, og naturligvis heller ikke for byboere(12).
(42) Det kan konkluderes, at catering og stalddørssalg er særskilte relevante produktmarkeder. Det samme kan konkluderes for supermarkeder og slagtere, men vurderingen af konkurrenceforholdene vil være den samme, uanset om man undersøger et særskilt marked for supermarkeder eller et kombineret detailmarked.
c) Forarbejdet kød
(43) Et forarbejdet kødprodukt kan defineres som dyre- eller fuglekød, der indeholder tilsætningsstoffer som f.eks. salt eller krydderier, er råt, tørret, røget eller kogt. I betragtning af denne yderligere forarbejdning af kødet, hvorved tilsætningsstoffer kommer til at udgøre op til 20 % af det endelige forarbejdede produkts vægt, og hvorved der ofte blandes kød fra forskellige arter, mener Kommissionen, at der skal skelnes mellem forarbejdede kødprodukter og fersk kød. Dette synspunkt er blevet bekræftet ved Kommissionens markedsundersøgelse, hvor langt størsteparten af kødgrossisterne, supermarkederne, kødforarbejdningsvirksomhederne og opskæringsvirksomhederne har oplyst, at forbrugerne ikke vil skifte til forarbejdede kødprodukter, hvis prisen på fersk svine- eller oksekød forhøjes med 5-10 %. Desuden vil den endelige forbruger ikke opfatte det forarbejdede kødprodukt som kød fra et slagtet dyr og vil i langt de fleste forarbejdede kødprodukter heller ikke kunne se det anvendte køds oprindelige egenskaber (magerhed, farve, mørhed, dyreart eller selv kødtype - svinekød/oksekød/fjerkrækød).
(44) Med hensyn til forarbejdede kødprodukter tyder parternes oplysninger på, at alle forarbejdningsvirksomheder kan anvende alle forarbejdningsmetoder (tørring, rygning og kogning) til kød fra alle dyrearter. Denne udbudssubstitution ser derfor ud til at underbygge den konklusion, at der eksisterer et samlet marked for forarbejdede kødprodukter. Det er dog ikke nødvendigt i den foreliggende sag at drage en endelig konklusion med hensyn til den nøjagtige afgrænsning af dette marked, da det ikke vil påvirke vurderingen af fusionen.
d) Indsamling af slagteriaffald
(45) Denne virksomhed omfatter indsamling, forarbejdning og afsætning af uspiseligt kødaffald fra gårde og fra kødindustrien samt indsamling og destruktion af døde dyr. Dette affald omdannes til kødfoder, benmel, animalsk fedt, dyrehuder og blodprodukter.
(46) Med hensyn til indsamling af affald skelner fællesskabslovgivningen mellem højrisiko- og lavrisikoaffald. For at kunne modtage højrisikoaffald skal et destruktionsanlæg godkendes til dette formål. Et sådan anlæg har en generel forpligtelse til at modtage og behandle bestemte risikomaterialer. Alle dele af et slagtet dyr, der ikke godkendes af dyrlægen efter slagtning, er højrisikoaffald. Naturligt højrisikoaffald er f.eks. blodaffald, selvdøde dyr, svinehår, opfejning, kasserede slagtekroppe.
(47) Lavrisikoaffald er materiale, der er blevet sorteret fra og dyrlægegodkendt. Potentielt lavrisikoaffald er f.eks. indmad, hoved, fedt, ben, svær og blod. Det skal ikke nødvendigvis leveres til et godkendt destruktionsanlæg, men kan leveres til f.eks. producenter af dyrefoder. Hvis dette potentielle lavrisikoaffald ikke er sorteret fra og ikke er dyrlægegodkendt, skal det dog også betragtes som højrisikoaffald.
(48) Da højrisikoaffald kun kan leveres til et destruktionsanlæg for højrisikoaffald, er det relevante produktmarked i denne sag markedet for højrisikoaffald(13). Parterne er enige i denne konklusion.
e) Konklusion
(49) På baggrund af ovenstående kan det konkluderes, at der er særskilte markeder for indkøb af slagtesvin og -kvæg, fersk svinekød og fersk oksekød. Desuden kan markederne for fersk svine- og oksekød hver især opdeles i salg til forarbejdningsindustrien og til forbrug. På sidstnævnte område skal detail- og cateringmarkedet betragtes som særskilte markeder. På detailmarkedet sælges fersk kød til den endelige forbruger gennem supermarkeder, slagtere og landmænd. Det er ikke nødvendigt at fastslå, om supermarkeder og slagtere skal betragtes som særskilte markeder, for på grund af slagternes begrænsede andel af detailmarkedet ville vurderingen ikke blive meget anderledes. Endelig er det relevante produktmarked i forbindelse med slagteriaffald markedet for højrisikoaffald. For de øvrige produkter kan markedsafgrænsningen stå åben.
B. DE RELEVANTE GEOGRAFISKE MARKEDER
a) Indkøb af slagtesvin
(50) Parterne mener, at det geografiske marked for slagtning af svin er den nordlige del af EU, herunder Danmark, Tyskland, Benelux-landene og Sydsverige(14). Denne afgrænsning af det geografiske marked er baseret på muligheden for at transportere levende dyr til slagtning. I denne forbindelse har parterne fremført, (i) at transportomkostningerne er begrænsede, idet de ved en afstand på 1000 km kun vil udgøre ca. 5-6 % af produktets pris, (ii) at det ganske vist er fastsat i fællesskabsreglerne, at dyr skal hvile og have foder og vand, hvis de transporteres i mere end 8 timer, men at specialudstyrede lastvogne giver mulighed for en 24-timers transport over transportafstande på 1500-1600 km inklusive af- og pålæsning, og (iii) at det er af- og pålæsning af svinene, og ikke selve transporten, der er den største stressfaktor.
(51) Parterne har også henvist til, at Danmarks eksport af slagtesvin til især Tyskland er steget fra 188000 svin i 1996 til ca. 307000 i 1998. Desuden er det blevet fremført, at de kommercielle årsager til, at der transporteres levende dyr fra Danmark til Tyskland, er, at der er betydelig overkapacitet på de tyske slagterier (ca. 30 %), og at slagterier i Tyskland og andre medlemsstater betaler mere end danske slagterier, selv om prissvingninger i en medlemsstat følges af samme tendens i andre medlemsstater. Endelig er det blevet fremført, at over 5 millioner slagtesvin eksporteres fra en medlemsstat til en anden; ca. 2,8 millioner heraf blev i 1996 eksporteret fra Nederlandene til andre lande, herunder næsten 2 millioner til Tyskland (størstedelen af denne eksport går formodentlig til slagterier ca. 50-80 km fra den nederlandske grænse), men også ca. 360000 til Italien.
(52) Med hensyn til afgrænsningen af det relevante geografiske marked har Kommissionens undersøgelse dog givet følgende resultater:
(53) For det første skal nævnes "oplandet", dvs. det område, som slagterierne får svin fra. Kommissionens undersøgelse har vist, at danske og udenlandske svineslagterier køber 90 % af de levende svin inden for en afstand af 120 km fra slagterierne.
(54) Parterne fremførte i svaret (s. 37-38), at dette ikke er tilstrækkeligt til, at det kan konkluderes, at der eksisterer et særskilt dansk marked for levende svin. Dette skyldes for det første, at det lokale indkøbsmønster er helt i overensstemmelse med den effektive substitution på det bredere nordeuropæiske marked på grund af de lave transportomkostninger, og for det andet at dette lokale indkøbsmønster afspejler historiske forsyningsordninger og ikke er tegn på, at der mangler et effektivt konkurrencemæssigt pres over et større område. Det er dog Kommissionens opfattelse, at muligheden for effektiv substitution og det deraf følgende konkurrencemæssige pres over et større område er meget begrænset for 94 % af den danske svineproduktion, da landmændene er underlagt bindingsregler (se nedenfor). Selv på grundlag af et opland i 120 km afstand er danske slagteriers indkøb af udenlandske svin og udenlandske slagteriers indkøb af danske svin begrænset, som det fremgår af de import- og eksporttal, der er anført nedenfor.
(55) For det andet er eksporten af danske slagtesvin begrænset, og der eksporteres næsten kun til Tyskland. Denne eksport har også været ret begrænset på trods af forholdsvis store prisforskellene mellem Danmark og Tyskland i 1996 og 1997. I 1995 tegnede eksporten sig for under 1 % af den samlede produktion, og prisforskellen mellem Danmark og Tyskland var 0,57 %. I 1996 blev der eksporteret 188000 slagtesvin, dvs. under 1 % af den samlede danske produktion af slagtesvin(15), og prisforskellen var 4,3 %. I 1997 blev der eksporteret 245000 svin, dvs. under 1,3 % af den samlede produktion, og prisforskellen var på 4,9 %(16). I 1998 udgjorde den samlede eksport 307000 svin, dvs. under 1,6 % af den samlede produktion, og prisforskellen var på 2,5 % i de første 37 uger (betragtet for året som helhed var priserne i Danmark 0,24 % højere end i Tyskland).
(56) Parterne hævder, at ovennævnte tal viser en betydelig stigning i eksporten til Tyskland i perioden 1995-1998, og at den samlede eksport steg yderligere i 1998, da prisforskellene var betydelig mindre end i 1996-1997, hvor de store prisforskelle hovedsagelig skyldtes specielle uforudsete faktorer (kogalskab og nederlandsk svinepest).
(57) Kommissionen erkender, at eksporten er steget yderligere. Den er dog stadig yderst begrænset, hvis man sammenholder den med for eksempel den nederlandske svineeksport til Tyskland. I f.eks. 1996 var prisen i Tyskland kun 1,5 % højere end i Nederlandene (sammenlignet med en prisforskel på 4,3 % over for Danmark), og Nederlandene eksporterede 1916201 slagtesvin til Tyskland. Denne eksport tegner sig for ca. 15 % af den nederlandske produktion af slagtesvin, mod under 1 % i Danmark. Det kan således konkluderes, at vedvarende højere priser i Tyskland i tre år ikke har påvirket den danske eksport i noget nævneværdigt omfang.
(58) Det skal bemærkes, at der praktisk talt ikke importeres slagtesvin til Danmark (næsten 3000 svin i 1997 og kun 210 i 1998 - alle fra Sverige). Dette skyldes formodentlig de regler, Danske Slagterier har vedtaget for at undgå "smitsomme svinesygdomme". Disse regler indebærer, at et slagteri skal have anlæg, der gør det muligt at holde danske og udenlandske svin adskilt, og at prisen er ca. 20 % lavere for importerede svin. Parterne hævder, at reglerne ikke forbyder importen af slagtesvin, men blot sikrer, at den veterinære status, der er forbundet med f.eks. det amerikanske landbrugsministeriums (USDA) veterinære godkendelser, kan opretholdes på de pågældende slagterier. USDA-godkendelser giver mulighed for import fra Sverige, Det Forenede Kongerige og Irland. Kommissionen erkender, at disse regler teoretisk set ikke forbyder andelssvineslagterierne at importere, men at de i virkeligheden gør import meget vanskelig. Parterne anfører desuden, at private slagterier, hvoraf de fleste ikke har USDA-godkendelse, frit kan importere slagtedyr uden prisnedsættelse. En sådan import har dog ikke tidligere fundet sted, da de relative priser ikke har været noget incitament til svineimport . Kommissionen erkender, at de private slagterier, der tegner sig for 4 % af de danske slagtninger, kan importere. Der kan dog stilles spørgsmålstegn ved, om disse slagterier, hvoraf det største slagter under 200000 svin om året, har organisationsstruktur til at iværksætte en sådan import.
(59) For det tredje har ingen svineproducent tilsluttet sig et udenlandsk andelsslagteri eller er begyndt at eksportere, til trods for at parternes andelshavere fik mulighed for at trække sig ud med øjeblikkeligt varsel i en periode på to uger efter, at parterne den 29. september 1998 aftalte at fusionere. Parterne har meddelt Kommissionen, at Steff-Houlberg nød godt af denne mulighed, idet selskabet knyttede landmænd fra Jylland og Fyn til sig som andelshavere. Disse forventes at producere mere end 600000 svin.
(60) Parterne hævder, at dette fænomen ikke er relevant, da de tyske svinepriser på daværende tidspunkt var lavere end de danske, og producenterne kan have indtaget en afventede holdning, især under de svage markedsforhold. Kommissionen mener, at denne afventende holdning kan betragtes som yderligere udtryk for, at de danske svineproducenter traditionelt foretrækker den stabilitet, der knytter sig til langsigtede kontrakter (dvs. som andelshavere - se nedenfor) i stedet for den opportunitet og risiko, der er forbundet med spotmarkedet (dvs. uden at være andelshavere). Det kan bemærkes, at de problemer, det tidligere medførte, at et andelsslagteri klarede sig dårligere end andre, altid blev løst ved, at nærtstående (danske) andelsslagterier fusionerede, og ikke ved at andelshaverne begyndte at levere til private slagterier eller til eksportmarkederne.
(61) Kommissionen mener, at ovennævnte faktorer alle er udtryk for andelsstrukturens store betydning for de danske svineslagterier, og at det relevante geografiske marked, når det gælder indkøb af levende svin i Danmark, højst er nationalt(17). De fire danske andelsslagterier dækker 94 % af slagtningerne af danske svin, og dette tal har stort set været uændret i mindst de sidste fem år. For andelshaverne gælder følgende regler: (a) de har en eksklusiv leveringsforpligtelse over for deres andelsslagteri, (b) de kan forlade andelsslagteriet med et varsel på 12-24 måneder, og (c) de får en restbetaling en gang om året, som udgør 4-8 % af deres samlede afregning for de leverede svin (se nedenfor). Ud over disse strukturforbindelser er svinepriserne meget konjunkturbetingede. Landmanden må derfor afveje fordele og ulemper ved sin stilling som andelshaver i dag og sin stilling uden for i et relativt usikkert erhvervsklima. Andelshaverne vil således ikke have mulighed for at reagere omgående på en eventuel prisændring på markedet. Den omstændighed, at landmanden kan trække sin eventuelle opsigelse tilbage indtil tre måneder, før den træder i kraft, ændrer ikke denne konklusion, fordi landmanden stadig kun kan forlade selskabet en gang om året.
(62) Under den mundtlige høring fremlagde parterne oplysninger, der viste, at priserne på levende svin i Danmark tidligere har ændret sig på samme måde som priserne på levende svin i andre nordeuropæiske lande. Parterne fremlagde især et diagram over den kvartalsvise prisudvikling på levende svin i Danmark, Tyskland, Frankrig, Nederlandene og Sverige, et diagram over den ugentlige tyske pris for levende svin i forhold til den danske pris, og en beregning af korrelationskoefficienterne for gennemsnitspriserne pr. kvartal for levende svin i Danmark og henholdsvis Tyskland (0,97), Nederlandene (0,98) og Sverige (0,93). Ifølge parterne er denne prisudvikling og disse korrelationskoefficienter bevis på, at svinepriserne i de forskellige lande udviser en markant tendens til at bevæge sig på samme måde over en periode, og dette tyder på, at det konkurrencemæssige pres holder priserne ensartede.
(63) Kommissionen har undersøgt disse oplysninger og er nået frem til den konklusion, at den prisudvikling og de korrelationskoefficienter, som parterne har omtalt, ikke er tegn på, at parterne er udsat for et konkurrencemæssigt pres på det danske marked for indkøb af levende svin. For det første kan der være fælles faktorer, såsom udviklingen i foderpriserne, som i et vist omfang skaber korrelationerne. Endnu vigtigere er det, som nævnt i betragtning 55, at den danske eksport af levende svin kun har været af størrelsesordenen 0-2 %. Den lave eksport selv i perioder, hvor der var prisforskelle mellem Danmark og Tyskland, skyldes hovedsagelig, at landmændene er kontraktligt forpligtede til at levere deres svin til det andelsslagteri, hvor de er andelshavere. Landmændene har derfor ikke nogen reel mulighed for at eksportere levende svin som reaktion på kortsigtede prisforskelle. Eksporten af levende svin har derfor ingen indvirkning på de danske priser på levende svin. Hvis f.eks. priserne er højere i Tyskland end i Danmark, vil de danske priser ikke stige som reaktion på en øget eksport af levende svin til Tyskland på grund af de begrænsninger, der er pålagt landmændene, og som forhindrer en sådan eksport.
(64) Kommissionen mente ikke, at korrelationerne mellem de danske priser på levende svin og priserne på levende svin i andre lande kunne forklares med et konkurrencemæssigt pres, men snarere ved den måde, hvorpå den danske pris beregnes. Det skal især bemærkes, at den ugentlige danske pris er et vejet gennemsnit af de priser, som slagterierne får for kødet på deres forskellige eksportmarkeder. På grund af den store eksportandel er den danske pris derfor mere afhængig af eksportpriserne end af de indenlandske priser. Den danske pris for levende svin bliver således automatisk knyttet til priserne på levende svin på eksportmarkederne. Med andre ord sker prisændringerne på det danske marked for levende svin via prisændringer på de udenlandske markeder for fersk kød (efterfølgende omsætningsled), som virker tilbage på det danske marked for levende svin gennem den ugentlige prisnotering i Danske Slagterier. Denne forbindelse forklarer priskorrelationerne. Det betyder dog også, at parternes priskorrelationer ikke kan betragtes som bevis på, at det danske marked for levende svin indgår som en del af et større nordeuropæisk marked for levende svin.
(65) På baggrund af ovenstående kan det konkluderes, at markedet for indkøb af slagtesvin højst omfatter Danmark.
b) Indkøb af slagtekvæg
(66) Af de samme årsager som nævnt for svineslagtning mener parterne også, at det relevante geografiske marked for indkøb af lavende kvæg er Nordeuropa. De har fremført, at omkostningerne ved transport af kvæg er noget højere, men at kvæg er lettere at transportere. Parterne anslår også, at markedet som helhed fortsat vil falde på grund af begrænsningerne i Fællesskabets mælkekvoter og den øgede eksport af tyrekalve fra Danmark til Nederlandene.
(67) Kommissionen har undersøgt de samme faktorer for kvæg som for svin og er nået frem til den konklusion, at de ikke helt så tydeligt peger i retning af et nationalt geografisk marked.
(68) For det første kan "oplandet" for kvæg være noget større (op til 200 km), og andre slagterier har oplyst, at transporten er rentabel over en afstand på 300-350 km.
(69) For det andet er det kun halvdelen af det danske slagtekvæg, der produceres af andelshaverne i de tre danske andelskreaturslagterier (parterne og NV-OX)(18). Halvdelen af den danske kvægproduktion er derfor ikke omfattet af andelsreglerne (leveringspligt og opsigelsesfrist), medens det kun drejer sig om 6 % i forbindelse med svineproduktionen.
(70) For det tredje har prisforskellene mellem Danmark og Tyskland været mindre for kvæg end for svin, og alligevel er der en lidt større grænseoverskridende handel. I 1997 blev der eksporteret ca. 9000 kreaturer fra Danmark, dvs. 1,2 % af den samlede danske produktion af slagtekvæg (731600 i 1997), og importen til Danmark tegnede sig for ca. 1,5 % i 1995 og 1996. Med nogle få undtagelser har priserne generelt været højere i Danmark end i Tyskland.
(71) Begge parter driver desuden virksomhed i Nordtyskland, hvor Vestjyske Slagterier driver et slagteri, og Danish Crown får et betydeligt antal kreaturer slagtet på kontrakt.
(72) I modsætning til svineproducenterne behøver de danske kvægproducenter ikke selv at indgå en direkte kontrakt med en udenlandsk kunde. De kan sælge deres kvæg på (danske) kvægmarkeder, hvor ca. 20 % af det danske kvæg handles løbende. På disse markeder kan udenlandske kunder (samt private slagterier og supermarkeder) købe kvæg.
(73) Med henblik på vurderingen på dette område er det dog ikke nødvendigt at nå frem til en endelig konklusion med hensyn til afgrænsningen af det relevante geografiske marked, da fusionen selv ikke på det snævreste marked, dvs. Danmark, vil medføre en dominerende stilling, som vil forhindre den effektive konkurrence mærkbart på det fælles marked.
c) Fersk svinekød - Supermarkeder
(74) I betragtning af medlemsstaternes samhandel med svinekød (24 %) og den fælles landbrugspolitik mener parterne, at det geografiske marked for fersk svinekød omfatter mindst Fællesskabet, og at det er ved at udvikle sig til et verdensomspændende marked. For et par år siden var der større forskelle i de produkter, der blev købt i Fællesskabet, Japan, USA eller Østeuropa. I dag er de fleste af disse forskelle efter sigende blevet mindre. På alle disse markeder købes svinekødsprodukter i forskellige udskæringer, men udskæringerne er små varianter af de samme basisprodukter.
(75) Parterne bagatelliserer spørgsmålet om nationale eller geografiske forbrugerpræferencer for kød, da disse referencer kan være knyttet til:
a) forbrugernes ønske om at støtte landets industri: parterne erkender, at man i forbindelse med en landbrugskrise kan opnå støtte til den nationale industri ved at appellere til den nationale solidaritetsfølelse, men sådanne situationer er generelt kortvarige, da de sociale forbindelser mellem den moderne forbruger og den lokale landmand er ved at forsvinde
b) traditioner: den professionelle detailkunde bliver mere og mere international. Desuden øger parterne deres afsætning i Tyskland og henviser til Danmarks store import af oksekød og forarbejdede kødprodukter, og
c) forbrugernes tillid til produktets kvalitet eller sikkerhed: dette spørgsmål er ved at miste sin forbindelse med geografiske præferencer (kødets oprindelse), men bliver i stadig højere grad knyttet til objektive kvalitetssikringsordninger, således som de anvendes i detailleddet i Det Forenede Kongerige.
(76) Ifølge parterne er der heller ingen hindringer for adgangen til det danske marked. Det nævnes især, at engrospriserne udvikler sig ensartet i medlemsstaterne, at veterinærkontrollen i de enkelte medlemsstater er baseret på fællesskabslovgivning og ikke er diskriminerende, og endelig at svinekød kan importeres til det danske marked ved levering til supermarkedernes distributionscentre, der derpå kan distribuere det ferske svinekød til de enkelte forretninger. Danmark bør derfor ikke betragtes som et særskilt relevant geografisk marked. Der er snarere tale om et EU-dækkende marked for svinekød.
(77) Kommissionens undersøgelse har ikke bekræftet parternes synspunkt. Dansk svinekød har tidligere tegnet sig for 99 % af det samlede salg af fersk svinekød i supermarkederne. Dette har ikke ændret sig, selv om den kortfristede prisudvikling, f.eks. over en periode på 3-6 måneder, har været meget anderledes på de tilstødende geografiske markeder. På fuldt integrerede geografiske markeder må det forventes, at prisudsving vil skabe i hvert fald en vis handelsstrøm udelukkende som reaktion på de kortfristede prisforskelle. Dette har dog ikke været tilfældet. Parterne har også fremlagt prisoplysninger baseret på fakturapriserne på grovparteringer i lande som Danmark, Sverige, Tyskland og Det Forenede Kongerige. Ifølge parterne viser disse tal, at prisudviklingen har været parallel på disse markeder. Parterne udtaler, at man altid forsøger at sælge et givet produkt i en given uge på det marked, hvor prisen er højest. Priserne ændrer sig derfor parallelt. Kommissionen erkender, at dette er tilfældet, men det kan ikke udelukkes, at et dominerende selskab på det danske marked for svinekød kan opretholde en beskeden, men signifikant prisforskel mellem det danske marked og eksportmarkederne, hvis der er hindringer for importen (se nedenfor). Det er derfor vanskeligt at betragte disse prisoplysninger som bevis på, at markedet strækker sig videre end Danmark.
(78) Desuden er det tilsyneladende helt klart, at forbrugerpræfencerne varierer fra det ene land til det andet. Der er forskelle på alle niveauer: (a) de foretrukne type svinekød (magert/fedt) og dermed forskel i den foretrukne slagtevægt for svin (lettere svin i Danmark end f.eks. i Tyskland), (b) forskelle i det typiske forbrug af bestemte udskæringer og (c) forskelle i udskæringerne af det samme stykke kød.
(79) Der er flere andre årsager til, at der praktisk talt ikke har været importeret svinekød til Danmark tidligere:
(80) For det første kan importen ikke blot distribueres via supermarkedernes distributionscentre, som parterne hævder. Ifølge Kommissionens undersøgelse er det kun den største supermarkedskæde, der har en sådan mulighed, og selv i dette tilfælde kun for en del af afsætningen. Praktisk talt al fersk svinekød, der sælges i danske supermarkeder, distribueres direkte fra slagterierne til forretningerne, enten af de danske slagterier eller af transportfirmaer, som supermarkederne betaler derfor. De danske supermarkeder skal derfor investere i yderligere køle- og distributionsanlæg, hvis de skal importere fersk svinekød.
(81) For det andet skal al fersk svinekød (udenlandsk eller dansk), der sælges i Danmark, dyrlægekontrolleres for en speciel type salmonella, nemlig Salmonella DT 104. Parterne har understreget, at denne kontrol ikke er diskriminerende. Der er dog ingen andre lande, der specielt kontrollerer kødet for denne type salmonella. Desuden findes der kun i Danmark og Sverige nationale programmer for begrænsning af salmonellaniveauet i svinekød (programmerne omfatter landbrug og slagterier). Derfor løber importørerne (bortset fra de svenske) en øget risiko i forhold til de danske producenter for at få konstateret Salmonella DT 104 i kødet, da de ikke rutinemæssigt kontrollerer det i hele deres produktion eller har et generelt program for salmonellabegrænsning. Kontrollen med Salmonella DT 104 er derfor også en hindring for importen af fersk svinekød.
(82) Endelig er der meget stærke danske forbrugerpræferencer for dansk svinekød. Danske supermarkeder anfører kødets oprindelse på produktet, fordi de mener, at det er en værdifuld oplysning for forbrugerne. Denne forbrugerpræference, der blandt andet bygger på tillid til de strenge danske veterinærregler, gør det yderst vanskeligt at få forbrugerne til at købe importeret fersk kød. Langt størstedelen af de danske supermarkeder mener, at svinekødets oprindelse i højere grad end for nogen anden kødtype er en vigtig faktor for den gennemsnitlige forbrugers valg (jf. også afsnit VI.E.c).
(83) Under den mundtlige høring fremlagde parterne oplysninger fra Danish Crown om, at priserne på fersk kød tidligere har udviklet sig ensartet i lande som Danmark, Tyskland, Sverige og Frankrig. Parterne fremlagde især diagrammer over den kvartalsvise prisudvikling på midterstykker, skinker, forender og kam i Tyskland, Danmark, Sverige og Frankrig, og diagrammer over den månedlige prisudvikling for nakke, bov og kam i Danmark og Tyskland. Endelig blev der også fremlagt en række korrelationskoefficienter for disse udskæringer mellem de danske priser og priserne i Tyskland, Sverige og Frankrig. Disse korrelationskoefficienter var i de fleste tilfælde over 0,9. Ifølge parterne viser disse tal, at engrospriserne for ferske svinekødsprodukter i de forskellige lande udviser en markant ensartet tendens over en periode. Dette tyder ifølge parterne på, at det konkurrencemæssige pres holder priserne ensartede i de forskellige lande.
(84) Kommissionen er ikke enig i, at de fremlagte oplysninger tyder på, at det danske marked for fersk svinekød, der sælges gennem supermarkeder, indgår i et større nordeuropæisk eller EU-dækkende marked for svinekød. For det første stammer oplysningerne kun fra Danish Crown og er derfor ikke nødvendigvis udtryk for markedssituationen som helhed. For det andet afspejler korrelationerne sandsynligvis, i hvert fald delvis, landenes prisudvikling i de fælles input-faktorer, såsom foderpriserne. For det tredje er priserne i et vist omfang delvis baseret på salg til forarbejdningsindustrien og til forbrug (detail- og cateringsalg). Da markedet strækker sig videre end Danmark, når det gælder salg til forarbejdningsindustrien, forklarer dette også en del af korrelationen mellem priserne i Danmark og i andre lande. Som det fjerde og vigtigste punkt er de danske priser til en vis grad automatisk forbundet med eksportpriserne på grund af den måde, hvorpå de danske slagterier optimerer deres indtægter. Ifølge parterne vil et slagteris salgafdeling altid sælge en given mængde kød, hvor den kan få den bedste pris. Dette skaber et incitament for slagteriet til ikke at sælge kødet billigere i Danmark end på sine eksportmarkeder. Priserne i Danmark og på eksportmarkederne forventes derfor at ændre sig parallelt.
(85) I forbindelse med vurderingen af den planlagte fusions indvirkning på konkurrenceforholdene kan tidligere prisbevægelser ikke i den foreliggende sag betragtes som bevis på, at det geografiske marked er større end Danmark. Som nævnt ovenfor findes der handelshindringer. Importen har derfor kun været på omkring 1 %, ligesom kortfristede prisforskelle mellem Danmark og andre lande ikke har været et incitament til at importere. Det kan konkluderes, at det på grund af handelshindringerne ikke er realistisk, at en højere pris på fersk svinekød i Danmark end f.eks. i Tyskland ville føre til import, der ville gøre de danske og tyske priser ensartede på kort sigt. Det er derfor mere hensigtsmæssigt at vurdere importens virkninger under potentiel konkurrence. Det skal i denne forbindelse bemærkes, at Kommissionen ikke finder det sandsynligt, at import vil påvirke en dominerende virksomhed på det danske marked, hvis den forsøger at opretholde et højere prisniveau på det danske marked end på sine eksportmarkeder (jf. afsnit VI.E.c).
(86) Kommissionen konkluderer, at fersk svinekød transporteres og forhandles internationalt. Principielt kunne fersk svinekød fra andre medlemsstater derfor tilbydes danske forbrugere gennem danske supermarkeder. Men som anført ovenfor, må det erkendes, at der foreligger hindringer for importen, som gør det usandsynligt, at importen vil få indvirkning på konkurrenceforholdene på kort sigt på det danske marked for svinekød, der sælges gennem supermarkeder. Dette fremgår også klart af, at de internationale prissvingninger ikke tidligere har medført nogen import til det danske marked. I stedet for at betragte markedet for svinekød som et EU-dækkende marked vil det derfor være mere hensigtsmæssigt at betragte det danske marked for svinekød, der sælges gennem supermarkeder, som et særskilt relevant geografisk marked og vurdere importens potentielle virkninger under potentiel konkurrence (se nedenfor).
d) Fersk svinekød - Stalddørssalg og slagtere
(87) Disse markeder strækker sig ikke videre end Danmark, da der fortrinsvis er tale om forsyninger fra små lokale privatslagterier. Parterne driver ikke virksomhed på markedet for stalddørssalg.
e) Fersk svinekød - Cateringmarkedet
(88) De konkurrerende danske slagterier mener, at mindst 85 % af det svinekød, der sælges til cateringvirksomheder, er dansk. De største cateringvirksomheder oplyste, at de købte op til 20 % importeret kød, medens de mindre cateringvirksomheder købte noget mindre (tal for 1997 fra Kommissionens markedsundersøgelse). Parterne hævder på grundlag af et skøn foretaget af deres eget salgspersonale og kontakter med nogle af de største cateringgrossister, at importen sidst i 1998 tegnede sig for ca. 50 % af det samlede salg(19). Kødets oprindelse er ifølge grossisterne en relevant faktor, når cateringvirksomhedernes køber af svinekød, især til statsinstitutioner og hospitaler, hvor oprindelsen er meget vigtig. Ingen af cateringvirksomhederne oplyste dog den endelige forbruger om kødets oprindelse, og de havde heller aldrig modtaget anmodninger fra forbrugerne derom.
(89) Det er ikke nødvendigt for vurderingen på dette område at foretage en endelig afgrænsning af det relevante geografiske marked, da fusionen ikke vil føre til en dominerende stilling på selv det snævreste geografiske marked, nemlig Danmark.
f) Fersk oksekød - Supermarkeder
(90) Ifølge Kommissionens undersøgelse er der stærke forbrugerpræferencer for dansk oksekød i Danmark. De fleste af de adspurgte danske supermarkeder, herunder de to største supermarkeder, der tegner sig for ca. halvdelen af salget, mener, at oksekødets oprindelse er en forholdsvis vigtig eller meget vigtig faktor for den gennemsnitlige forbrugers valg af oksekød. Denne forbrugerpræference afspejles også i undersøgelser, som parterne har fremlagt. Desuden har kogalskaben næsten ikke påvirket forbruget af oksekød i Danmark. Dette skyldes formodentlig også de danske forbrugeres store tillid til det danske veterinærsystem.
(91) Kommissionens undersøgelse viste dog, at ca. 24 % af forbruget af fersk oksekød (detail- og cateringvirksomheder) importeres, og de adspurgte supermarkeder sælger ca. 20 % udenlandsk oksekød. Selv om både supermarkeder og grossister har oplyst, at de på trods af de stærke forbrugerpræferencer for dansk oksekød må importere, fordi der ikke er tilstrækkeligt dansk kvalitetsoksekød(20), og at det importerede oksekød sælges i supermarkedet til samme pris og i samme indpakning til forbrugerne. Det ser således ud til, at forbrugerne betragter disse produkter som alternativer.
(92) På baggrund af ovenstående må det relevante geografiske marked for fersk oksekød, der sælges gennem supermarkeder, betragtes som større end Danmark.
g) Fersk oksekød - Stalddørssalg og slagtere
(93) Disse markeder strækker sig ikke videre end Danmark, da der hovedsagelig er tale om forsyninger fra små lokale privatslagterier. Parterne driver ikke virksomhed på markedet for stalddørssalg.
h) Fersk øksekød - Cateringmarkedet
(94) Kødets oprindelse er ifølge grossisterne en relevant faktor, når cateringvirksomhederne køber oksekød, især til statsinstitutioner og hospitaler, hvor oprindelsen er meget vigtig. Deres import er dog større end supermarkedernes. Ingen af cateringvirksomhederne oplyste den endelige forbruger om kødets oprindelse, og de havde heller aldrig modtaget anmodninger fra forbrugerne derom. Det ser derfor ud til, at cateringmarkedet geografisk set er større end Danmark.
i) Salg af fersk kød til forarbejdningsindustrien
(95) Kommissionens undersøgelse viste, at kødforarbejdningsindustrien generelt kan indkøbe kød uden hensyn til dets oprindelse og også gør det. Det geografiske marked er derfor større end det nationale.
j) Forarbejdede kødprodukter
(96) Selv om kødets oprindelse er blevet nævnt som en valgfaktor for visse forarbejdede kødprodukter, synes forbrugerpræferencerne generelt at være af langt mindre betydning end for fersk kød. Produktets oprindelse er normalt heller ikke oplyst, og selv når det oplyses, f.eks. salg af dansk bacon i Det Forenede Kongerige, er det tilsyneladende muligt i vid udstrækning at udskifte det med f.eks. nederlandsk bacon. Også i Danmark sælger supermarkederne forarbejdede kødprodukter (på grundlag af svinekød), der leveres direkte af udenlandske forarbejdningsvirksomheder, samt forarbejdede kødprodukter, der leveres af danske forarbejdningsvirksomheder, og som indeholder udenlandsk kød. Det geografiske marked er derfor større end det nationale.
k) Indsamling af slagteriaffald
(97) Fællesskabsreglerne forbyder eksport af højrisikoaffald. Derimod kan lavrisikoaffald eksporteres, og der er også en vis import af lavrisikoaffald til Danmark.
(98) Med hensyn til højrisikoaffald kan det konkluderes, at det geografiske marked i den foreliggende sag højst omfatter Danmark.
l) Konklusion
(99) Det kan konkluderes, at markedet for slagtning af svin og markedet for højrisikoaffald højst omfatter Danmark. Markedet for fersk svinekød, der sælges gennem supermarkeder, er Danmark, medens markedet for fersk oksekød, der sælges gennem supermarkeder, anses for at strække sig videre end Danmark. For de øvrige produkter er det ikke nødvendigt at afgrænse det geografiske marked.
VI. FUSIONENS FORENELIGHED MED FÆLLESMARKEDET OG EØS-AFTALEN
A. MARKEDSSTRUKTUREN GENERELT
(100) I 1960 var der i Danmark 62 andelsslagterier. Antallet er faldet i årenes løb som følge af fusioner, og Danmark har nu fire andelssvineslagterier (nemlig Danish Crown, Vestjyske Slagterier, Steff-Houlberg og TiCan). Desuden har landet 127 mindre, private slagterier. De fire andelsselskaber tegner sig for 94 % af slagtningerne af danske slagtesvin, søer og orner (19153000 svin i 1997)(21).
(101) Danish Crown og Vestjyske Slagterier er langt de førende slagterier i Danmark. De har en samlet omsætning, der er næsten ti gange større end Steff-Houlbergs og mere end tredive gange større end TiCans. Når det gælder markedsandele for indkøb af levende svin, slagter parterne næsten seks gange flere svin end Steff-Houlberg og femten gange flere end TiCan. Danish Crown og Vestjyske Slagterier har henholdsvis tolv og syv slagterier, der er placeret i Danmarks vestlige del. Steff-Houlberg har to slagterier øst for Storebælt (Sjælland og Bornholm) og TiCan har et slagteri i den nordvestlige del af Danmark. Med hensyn til distribution har både Danish Crown, Vestjyske Slagterier og Steff-Houlberg deres egne distributionssystemer, der omfatter hele Danmark, medens TiCan ikke selv har noget distributionssystem.
(102) Desuden er Danish Crown og Vestjyske Slagterier vertikalt integrerede, når det gælder både svin- og oksekød, i den forstand at de også driver virksomhed på markederne i de efterfølgende omsætningsled, dvs. markederne for salg af fersk kød, kødforarbejdning og handel med kød. TiCan er langt mindre vertikalt integreret end parterne. Den vertikale integration i de private slagterier og NV-OX standser ved udskæringen af slagtekroppene.
(103) De to parter kontrollerer eller har en betydelig kapitalandel i en række salgsselskaber, som ud over deres egne produkter også sælger produkter fra andre konkurrerende danske svine- og kreaturslagterier, fortrinsvis til eksportmarkederne, såsom det øvrige Europa, Japan og USA.
(104) I denne forbindelse skal det bemærkes, at der før fusionen var to hovedkanaler for de danske andelssvinelagteriers betydelige eksportvirksomhed (ca. 85 % af svinekødet eksporteres). FOODANE er et salgsselskab, der ejes fuldt ud af Vestjyske Slagterier, og ESS-Food ejes af de tre øvrige andelsslagterier, Danish Crown (70 %), Steff-Houlberg (17 %) og TiCan (13 %). De to små andelsslagteriers eksport går foruden via ESS-Food igennem DAT-Schaub, Tulip International (en kødforædlingsvirksomhed, der ejes af Danish Crown) og deres datterselskaber. De to resterende andelsslagterier vil derfor være afhængige af det fusionerede selskab med hensyn til en betydelig del af deres eksport.
(105) Som nævnt ovenfor vil det andelsselskab, der opstår ved fusionen, desuden erhverve enekontrol med en række andre selskaber på tilknyttede markeder, som de andre andelssvineslagterier har betydelige forretningsforbindelser med: slagteriaffald (daka), tarme (DAT-Schaub) og emballagematerialer osv. (SFK). Steff-Houlberg er medejer af DAT-Schaub og SFK, medens TiCan er medejer af daka, DAT-Schaub og SFK.
(106) Endelig skal nævnes Danske Slagterier (DS), der er en brancheorganisation bestående af de fire danske andelssvineslagterier, hvis interesser den har til formål at tilgodese. Bestyrelsen har tolv medlemmer, hvoraf de fire er formændene for de fire andelsslagterier, og de øvrige otte vælges på grundlag af de enkelte andelsslagteriers antal slagtninger. I 1998 havde Danish Crown fem medlemmer (herunder formandsposten), Vestjyske Slagterier havde fire medlemmer (herunder posten som næstformand), Steff-Houlberg havde to medlemmer og TiCan et medlem. Efter fusionen vil parterne derfor få et klart flertal.
(107) Parterne oplyste i svaret, at der for alle medlemmer af Danske Slagterier er minoritetsbeskyttelse i organisationens vigtigste beslutningstagende organ, delegeretforsamlingen. Enhver beslutning kræver et flertal bestående af mindst to medlemmers delegerede.
(108) For det første skal det bemærkes, at der, uden at det påvirker ovennævnte regel, træffes beslutninger på delegeretforsamlingen med simpelt flertal. Da de delegerede udpeges af medlemmerne af Danske Slagterier, i forhold til det antal svin de slagtede i det foregående regnskabsår, vil parterne have et klart stemmeflertal og dermed mulighed for at blokere for vedtagelsen af ethvert forslag. For det andet er delegeretforsamlingens beføjelser begrænset til valg af revisor, godkendelse af årsregnskaberne, vedtagelse af ethvert fremsat forslag, ændring af vedtægterne samt likvidation, som dog kræver 2/3 flertal. Desuden kan delegeretforsamlingen vælge to bestyrelsesmedlemmer efter indstilling fra bestyrelsen. Hvis ikke der foreligger en sådan indstilling, udpeges samtlige bestyrelsesmedlemmer af DS' medlemmer efter faste regler, der giver parterne ovennævnte majoritet. Bestyrelsen kan træffe beslutning om alle spørgsmål, og beslutningerne træffes med simpelt flertal. Der er således ingen minoritetsbeskyttelse på dette niveau. Parterne kan derfor vedtage en hvilken som helst beslutning og samtidig sikre, at delegeretforsamlingen ikke vedtager en modstridende beslutning. På denne baggrund mener Kommissionen, at parterne vil få afgørende indflydelse på Danske Slagterier.
(109) Danske Slagteriers aktiviteter vedrører hele forsyningskæden fra den primære produktion til markedsføring. Disse aktiviteter omfatter et nationalt avlsprogram, som for øjeblikket er ved at blive undersøgt af de danske konkurrencemyndigheder, veterinær- og sundhedsprogrammer, forskningsarbejde under Slagteriernes Forskningsinstitut, handels- og forbrugerinformation og salgsfremstød for dansk svinekød på eksportmarkederne. Danske Slagterier finansieres ved tre hovedkilder: en lovfæstet produktionsafgift på alle slagtesvin, der produceres i Danmark, en delvis tilbageføring af jordskatter og kontingenter.
(110) Danske Slagterier udøver således væsentlige funktioner og udgør en meget vigtig og integreret del af hele den danske svinesektor. Desuden skaber disse aktiviteters art og omfang fælles interesser og nære forbindelser mellem de fire andelsslagterier. Efter fusionen vil Danish Crown og Vestjyske Slagterier kontrollere Danske Slagterier og dermed også de aktiviteter, som Danske Slagterier udøver for de største konkurrenter, Steff-Houlberg og TiCan, herunder salgsfremstød på eksportmarkederne.
(111) Desuden er der inden for Danske Slagterier oprettet en landsnoteringsordning. Et udvalg fastsætter således hver uge en kilopris, som de fire andelsslagterier ifølge aftalen skal betale til andelshaverne. Denne pris beregnes på grundlag af andelsslagteriernes faktiske salgspriser. Hver onsdag indberetter hvert selskab de priser, der er opnået for skinke, midterstykker og forender. Noteringen offentliggøres hver fredag med virkning for den følgende uge. Desuden fastsætter Danske Slagterier andre prisparametre, såsom fradrag for vægt over eller under et svins standardvægt på 67-78,9 kg og betaling for kødproducenten. Noteringsudvalget består af formanden og den administrerende direktør for hvert af de fire andelsslagterier.
(112) Danske Slagterier har anmeldt aftalen om oprettelse af landsnoteringsordningen til Kommissionen. Aftalen er omfattet af en særskilt procedure efter traktatens artikel 85, og der er i denne forbindelse blevet udsendt et "advarselsbrev".
(113) Da parterne efter fusionen vil være i stand til at kontrollere Danske Slagterier, vil de også få kontrol med noteringsordningen.
B. ANDELSSTRUKTUREN
(114) Ifølge parterne har landmændene kontrol med andelsslagteriet og kan derfor forhindre, at de udsættes for misbrug af dominerende stilling. Dette indebærer, at vurderingen af fusionens konkurrencemæssige virkninger på landmændene ikke burde være omfattet af denne sag. For at vurdere denne påstand skal der tages hensyn til den danske andelsstruktur.
(115) Danske andelsselskaber er normalt ikke undergivet nogen specifik selskabslovgivning, og alle relevante bestemmelser om andelsselskabernes virksomhed er derfor fastsat i de enkelte selskabers vedtægter. Det vigtigste træk ved et dansk andelsslagteri er, at landmanden både er slagteriets medejer og leverandør. De største andelshavere leverer betydeligt under 1 % af de samlede leverancer. En andelshaver er forpligtet til at levere alle slagtedyr udelukkende til det pågældende slagteri, medens slagteriet til gengæld er forpligtet til at aftage den pågældende andelshavers samlede produktion. Andelsslagterierne kan også købe dyr hos landmænd, der ikke er andelshavere, men dette er sjældent, når det drejer sig om svin(22).
(116) Enhver landmand kan blive andelshaver i et andelsslagteri for en bestemt dyreart blot ved at anmode derom, men det er vanskeligere at forlade andelsslagteriet. Ifølge både Danish Crowns og Vestjyske Slagteriers vedtægter kan andelshaverne uden at skulle betale bøder forlade andelsslagteriet med et års varsel pr. 1. april. En landmand, der ønsker at træde ud, skal derfor give meddelelse derom 12-24 måneder i forvejen. Landmanden kan trække sin opsigelse tilbage indtil tre måneder, før opsigelsesperioden udløber (1. april). Hvis landmanden tilslutter sig på ny, er han igen bundet til andelsslagteriet i en periode med fuldt opsigelsesvarsel.
(117) Alle andelshavere i et dansk andelsslagteri får udbetalt den samme basispris for deres leverancer, nemlig den pris, der fastsættes ved den ugentlige notering inden for Danske Slagterier (jf. betragtning 111). Ud over denne basispris får de også udbetalt en andel i andelsslagteriets samlede overskud en gang om året. Denne såkaldte "restbetaling" fastsættes af andelsslagteriet som et beløb på x danske kroner pr. kilo slagtevægt, landmanden har leveret i det pågældende år. Restbetalingen for svin i de senere år har for alle andelsslagteriers vedkommende udgjort mellem 4-8 % af den samlede kilopris, der blev udbetalt til landmanden.
(118) Selv om der er visse lighedspunkter mellem andelsstrukturen i Danmark og i andre lande, pålægger det danske system landmanden flere begrænsninger. For eksempel kræver et nederlandsk andelsslagteri ikke eksklusiv levering fra landmandens side, og der er heller ingen opsigelsesfrist for udtræden. Andelsslagteriet er dog forpligtet til at aftage, hvad andelshaverne ønsker at levere. Hvis en andelshaver leverer hele sin produktion til andelsslagteriet, har han ret til en årlig restbetaling. Denne betaling er dog kun en brøkdel af den restbetaling, som danske andelsslagterier udbetaler (0,40 NLG eller +- 0,18 EUR pr. svin, mod 0,50 DKK pr. kilo eller +- 5 EUR pr. svin), og begrænser derved landmandens leveringsfrihed i langt mindre grad.
(119) Det fusionerede selskab vil få i alt ca. 30000 andelshavere, hvilket betyder, at den enkelte landmands direkte indflydelse er begrænset. Andelshaverne er opdelt i lokalkredse, der blandt andet vælger i alt 509 medlemmer af repræsentantskabet. Hver landmand har en stemme. Repræsentantskabet er andelsslagteriets beslutningstagende organ, og det udpeger medlemmerne af bestyrelsen og træffer blandt andet afgørelse om fordeling af overskuddet. Hvert medlem af repræsentantskabet har en stemme. Beslutninger træffes med simpelt flertal, undtagen beslutninger om ændring af vedtægterne og fusion, der kræver 2/3 flertal. Derfor kan et medlems stemme ikke udnyttes direkte, men kun gennem et antal valgte repræsentanter. Det ser således ud til, at de enkelte landmænd ikke har nogen egentlig direkte indflydelse på andelsslagteriets forretningspolitik endsige kontrol med den.
(120) Andelsslagteriet ejer heller ikke den enkelte landmand eller påtager sig noget ansvar for hans drift. De enkelte landmænd og andelsslagteriet udgør derfor særskilte juridiske og økonomiske enheder, og som følge heraf er der ikke tale om koncerninternt salg og indkøb af svin og kvæg. Det er derfor nødvendigt også at tage hensyn til det fusionerede selskabs købekraft over for de danske svineproducenter, herunder andelshaverne, for at vurdere fusionens indvirkning på konkurrenceforholdene.
C. INDKØB AF SLAGTESVIN
a) Markedsandele
(121) Det nye selskab vil aftage 76 % af den danske produktion af (slagte)svin (søer og orner). Fusionen medfører således en betydelig samlet markedsandel, da Danish Crown for øjeblikket har en andel på 47 %, medens Vestjyske Slagterier har en andel på 29 %. Deres nærmeste konkurrenter, nemlig de to andre andelsslagterier, har henholdvis 13 % (Steff-Houlberg) og 5 % (TiCan) af markedet. Disse markedsandele har traditionelt set været meget stabile(23). De øvrige 127 private slagterier køber og slagter 4 % af den danske slagtesvin, medens 1,6 % af de danske svin eksporteres.
b) Faktisk konkurrence
(122) De danske privatslagterier er ikke realistiske alternativer til det nye selskab. De 118 små slagterier slagter i gennemsnit færre svin, end den typiske danske landmand producerer. Selv de ni eksportslagterier er for små til at udgøre noget reelt alternativ til det nye selskab, da det største af dem kun tegner sig for ca. 0,8 % af de samlede slagtninger. Steff-Houlberg og TiCan vil heller ikke kunne forhindre, at parterne i fremtiden opnår en dominerende stilling som aftalere på markedet. Begge selskaber udnytter deres kapacitet fuldt ud. TiCan har i flere år haft en venteliste og i betragtning af, at dets slagteri er placeret midt i en by, har det kun begrænsede udvidelsesmuligheder. Steff-Houlbergs optagelse af nye andelshavere efter parternes aftale om at fusionere har udtømt dette selskabs muligheder for at udvide kapaciteten yderligere med relativt beskedne investeringer.
(123) Parterne hævder, at kapaciteten kan udvides med begrænsede omkostninger (der er fremlagt omkostningsberegninger), og at kapaciteten vil blive udvidet, når der er råvareforsyninger til rådighed. Kommissionen benægter ikke, at kapaciteten er vokset i Danmark på linje med væksten i svineproduktionen. Der skal dog skelnes mellem andelsslagteriernes forpligtelse til at udvide deres kapacitet for at kunne aftage deres eksisterende andelshaveres øgede produktion, og en kapacitetsudvidelse, der skal gøre det muligt at indpasse nye andelshaveres leverancer. Sidstnævnte kapacitetsudvidelse vil kun finde sted, hvis slagteriet kan være sikker på at modtage øgede leverancer på kort til mellemlang sigt. Da potentielle nye andelshavere normalt er bundet af en opsigelsesperiode, hvis de tidligere har været andelshavere i et andet andelsslagteri, er det langt fra sikkert, at slagteriet ville modtage de pågældende leverancer, så snart kapaciteten er udvidet. En sådan investering ville indebære en stor risiko på grund af de betydelige omkostninger, den medfører (sunk costs). Det kan i denne forbindelse nævnes, at svineproduktionen på Sjælland, der er Steff-Houlbergs "hjemmebase", er faldet proportionalt sammenholdt med Danmark som helhed. Som nævnt ovenfor er dette fald nu blevet opvejet af de ca. 600000 svin, der produceres af andelshavere, som benyttede lejligheden til at forlade Danish Crown eller Vestjyske Slagterier i de to uger efter meddelelsen om fusionen og tilsluttede sig Steff-Houlberg. Disse yderligere leverancer har udtømt Steff-Houlbergs muligheder for at udvide kapaciteten med relativt beskedne investeringsomkostninger. Det er derfor usandsynligt, at Steff-Houlberg vil øge sin kapacitet yderligere i betydeligt omfang for at indpasse leverancer fra nye andelshavere.
(124) Det kan konkluderes, at de nuværende konkurrenter på markedet ikke vil kunne forhindre, at der skabes en dominerende stilling.
c) Potentiel konkurrence
(125) Den eksklusive leveringspligt, der pålægges landmænd, som er andelshavere i andelsslagterierne (og tegner sig for 94 % af den danske svineproduktion), bevirker blandt andet, at andre danske og udenlandske slagterier kan blive forhindret i at få leveret (flere) levende danske svin, fordi landmændene kun kan levere til deres respektive andelsslagterier. De skal træde ud af andelsselskabet for at kunne eksportere, levere til et af de private slagterier eller de andre danske andelsslagterier (forudsat at de har overskudskapacitet), og det tager mellem 12 og 24 måneder at melde sig ud.
(126) Desuden ville det medføre visse omkostninger for landmanden at skifte. Hvis landmanden leverer til et dansk andelsslagteri uden at være andelshaver, mister han den årlige andel i fortjenesten (4-8 % af de samlede udbetalinger til andelshaverne). I praksis står landmanden således over for valget mellem fortsat at være andelshaver i sit andelsslagteri eller at eksportere alt til Tyskland (andelsselskabet Swedish Meats, der tegner sig for 70 % af slagtningerne i Sverige, køber ikke importerede svin). Det er derfor ikke overraskende, at eksporten af slagtesvin fra Danmark er så begrænset til trods for de relativt lange perioder med vedvarende højere priser i Tyskland, hvor slagterierne ikke udnytter kapaciteten fuldt ud for øjeblikket. For langt størstedelen af de danske svineproducenter er der derfor ikke noget reelt alternativ til fortsat deltagelse som andelshavere i deres respektive slagterier.
(127) Parterne har oplyst, at danske svineproducenter, der er andelshavere i et andelsslagteri, er meget godt underrettet om priserne på levende svin i Tyskland, at der findes eksportinfrastruktur (transportselskaber, der også optræder som mellemmænd), og at der kan forhandles leveringskontrakter af længere varighed. Den underliggende tanke er derfor, at eksporten til Tyskland skal betragtes som en realistisk form for potentiel konkurrence. Det tyske marked er dog i meget stor udstrækning et "spot market". De tyske slagterier skal således konkurrere om leverancer med naboslagterier på grundlag af deres (ugentlige) priser, og landmændene vil på grundlag af disse priser afgøre, hvem de vil levere til. Dette system er helt anderledes end det danske, og det ville være en stor beslutning for en dansk landmand at træde ind i det tyske system. På grund af den usikkerhed og de risici, der er forbundet med en sådan beslutning, er det usandsynligt, at det tyske marked vil blive et attraktivt alternativ. Selv de landmænd, der er andelshavere i et andelsslagteri, men som ønsker at "afprøve" det tyske marked, har meget begrænsede muligheder for det i betragtning af deres eksklusive leveringspligt og den lange opsigelsesfrist.
d) Konklusion
(128) På baggrund af ovenstående mener Kommissionen, at fusionen vil medføre en dominerende stilling på det danske marked for indkøb af slagtesvin. Kommissionens betænkeligheder i forbindelse med en sådan dominerende stilling vedrører ikke parternes mulighed for at udnytte deres efterspørgselsmonopol til at opnå store indtægter fra leverandørerne, da disse indtægter kanaliseres tilbage til andelshaverne i form af "restbetaling". Derimod er Kommissionen betænkelig ved blandt andet (a) parternes kontrol med innovationen inden for den danske svineindustri, (b) landmændenes færre valgmuligheder og (c) parternes mulighed for at drive private slagterier ud af markedet. Sidstnævnte forhold ville give parterne mulighed for at overtage de private slagteriers markedsandele både på det danske marked for fersk svinekød, der sælges gennem supermarkeder, og på markedet for indkøb af levende svin.
(129) I de senere år har der været en tendens til mere innovation i produktudviklingen med hensyn til svineavl, dyrefoder osv. Dette skal ses på baggrund af, at forbrugerne kræver et langt større produktsortiment (f.eks. økologiske produkter) end tidligere. Parterne har oplyst, at de er langt fremme med produktinnovation i Danmark, når det gælder både eksportprodukter og produkter til hjemmemarkedet, og at der ikke er nogen grund til, at der skulle fravige denne strategi.
(130) Parterne vil dog opnå kontrol med innovationen inden for den danske svineindustri. Andelssvineslagterier, der ønsker at indføre særlige ordninger for produktion af specielle svin (økologiske svin, frilandssvin osv.) skal have prisreglerne for sådanne svin godkendt af Danske Slagteriers bestyrelse. Parternes flertal i bestyrelsen giver dem således mulighed for at opnå kontrol med innovation inden for den danske svineindustri. I betragtning af at de danske forbrugere foretrækker dansk kød (se nedenfor), kunne dette betyde mindre innovation for at tilgodese de særlige behov, der gør sig gældende på det danske marked. I denne forbindelse kan det nævnes, at nogle danske supermarkeder tidligere har indledt direkte kontakt med landmænd (der ikke er andelshavere i andelsslagterierne) for at få udviklet nye produkter efter supermarkedernes specifikationer.
(131) Desuden vil fusionen i væsentligt omfang indskrænke landmændenes valgmuligheder. Før fusionen havde en landmand i det mindste mulighed for at levere enten til Danish Crown eller Vestjyske Slagterier, begge i Jylland. Hvis et af andelsslagterierne skulle blive mindre rentabelt end de øvrige, eller hvis et (væsentligt) mindretal af andelshaverne var utilfredse med slagteriets forretningspolitik, ville de have mulighed for at træde ud og tilslutte sig et andet andelsslagteri. Efter fusionen vil et væsentligt mindretal af andelshaverne i det nye selskab slet ikke få noget alternativ. Som anført ovenfor udnytter de to resterende andelsslagterier, Steff-Houlberg og TiCan, deres kapacitet fuldt ud, ligesom de har ventelister, og de private slagterier er ikke noget realistisk alternativ. Efter fusionen ville de eksisterende andelshavere derfor i praksis være låst fast i de nye selskab.
(132) De 127 private slagterier, der tilsammen slagter 4 % af den danske svineproduktion, har en andel på under 40 % af det indenlandske marked for forbrug af fersk svinekød (detail- og cateringsektoren). De ni eksportslagterier, der tegner sig for 3/4 af de private slagteriers produktion, er afhængige af leverancer fra et meget begrænset antal landmænd. Ved at overtage en del af denne begrænsede produktmængde, vil det nye selskab både kunne forøge sin andel af det indenlandske marked for fersk svinekød væsentligt og øge sin markedsandel, når det gælder indkøb. Det skal bemærkes, at (a) sådanne leverandører udgør et andelsslagteris eneste mulighed for at få nye leverancer af danske svin på kort sigt, da alle andre landmænd er bundet til et andelsslagteri, og at (b) kapacitetsudnyttelsen er af stor betydning for rentabiliteten og gør de private slagterier langt mere sårbare, hvis en af deres få store leverandører falder væk. Ved at tilbyde kontrakter til udenforstående landmænd om produktion af specialsvin kan det nye selskab betale disse producenter en højere pris, uden at skulle forhøje sine købspriser generelt, og samtidig dække den stigende efterspørgsel på markedet efter sådanne produkter uden at ødelægge selskabets andelsstruktur. Det synes derfor at være en fornuftig strategi, hvis det nye selskab udnytter sin økonomiske styrke på markedet for indkøb af slagtesvin ved at tilbyde højere priser til landmænd, der for øjeblikket leverer til økonomisk dårligere stillede private slagterier, og dermed fjerne disse slagteriers kommercielle grundlag og drive dem ud af markedet.
(133) Parterne har i svaret fremført, at det ville være i strid med vedtægterne at tilbyde højere priser til landmænd, der for øjeblikket leverer til private svineslagterier, og at ingen af parternes andelshavere i virkeligheden ville acceptere, at man tilbød sådanne kontrakter til udenforstående. Parterne fremfører især, at andelsslagterier i henhold til Danske Slagteriers vedtægter er forpligtede til at følge afregningsreglerne, herunder den ugentlige prisnotering. Ifølge disse regler, der er vedtaget af Danske Slagteriers bestyrelse, skal alle andelshavere have udbetalt den ugentlige noteringspris, og udenforstående kan ikke få udbetalt mere end noteringsprisen.
(134) Kommissionen mener dog ikke, at afregningsreglerne nødvendigvis udelukker en prisdifferentiering over for landmændene i praksis. Som allerede nævnt er afregningsreglerne, herunder den ugentlige prisnotering, blevet anmeldt til Kommissionen efter traktatens artikel 85, og der er udsendt et "advarselsbrev". Det er derfor tvivlsomt, om disse regler kan betragtes som gyldigt grundlag for parternes argument. Desuden henviser parternes vedtægter blot til afregningsreglerne. Selve reglerne vedtages af Danske Slagteriers bestyrelse og kan ændres af bestyrelsen, uden at det kræver ændring af Danske Slagteriers vedtægter. Det skal erindres, at parterne udpeger et klart flertal af medlemmerne i bestyrelsen. De kan derfor ændre afregningsreglerne til enhver tid. Ifølge de nuværende afregningsregler kan et slagteri med Danske Slagteriers (bestyrelsens) godkendelse indgå særkontrakter om produktion af bestemte typer svin og betale en landmand et supplement i forhold til den ugentlige notering som kompensation for ekstraomkostningerne ved produktion af sådanne svin. Parterne hævder, at man ikke kan tilbyde udenforstående sådanne kontrakter, da de i så fald ville få en pris, der overstiger den ugentlige notering, og at supplementet således ikke blot dækker de faktiske omkostninger, men også omfatter et yderligere prisincitament. Selv om man accepterede denne fortolkning, kan de nuværende afregningsregler ændres, således at det bliver tilladt at tilbyde udenforstående sådanne kontrakter, hvis parterne mener, at dette er i deres kommercielle interesse. Endelig er det ikke indlysende, hvorfor det ikke skulle være i andelshavernes interesse at acceptere, at der betales et supplement til udenforstående på kort sigt, hvis andelsslagteriet på denne måde kunne øges sin andel af det danske marked til gavn for samtlige andelshavere.
D. INDKØB AF SLAGTEKVÆG
a) Markedsandele
(135) Som anført ovenfor vil fusionen ikke medføre en dominerende stilling, som begrænser den effektive konkurrence mærkbart inden for en væsentlig del af fællesmarkedet, selv om det relevante geografiske marked kun omfatter Danmark.
(136) Som følge af fusionen vil parterne købe 58 % af det danske slagtekvæg. Det fusionerede selskab vil få en betydelig markedsandel, da Vestjyske Slagterier for øjeblikket har en markedsandel på 36 %, og Danish Crown har en markedsandel på 22 %. Da Danish Crown får 45 % af sine kvægleverancer fra udenforstående, tegner parternes "garanterede" leverancer fra andelshaverne sig for 48 % af det danske slagtekvæg. De største konkurrenter slagter henholdsvis 9 % og 8 % af det danske slagtekvæg. Konkurrenten med 8 % er NV-OX, som parterne ligger i fusionsforhandlinger med. Hvis fusionen med NV-OX vedtages, vil parterne kunne øge deres markedsandel med yderligere 4-5 % gennem direkte leverancer til slagteriet fra andelshavere og udenforstående(24). De seks øvrige eksportslagterier har en markedsandel på mellem 1-3 %. De resterende 10 % af slagtningerne finder sted på andre slagterier end eksportslagterier og hos landmændene selv. Steff-Houlberg og TiCan slagter ikke kvæg.
b) Ingen væsentlig begrænsning af den effektive konkurrence selv på det danske marked
(137) Det erkendes, at de øvrige kreaturslagterier alle har markedsandele på under 10 %, og at de alle, undtagen NV-OX, er private slagterier(25) med det konkurrencemæssige handicap, at de har mindre forsyningssikkerhed end parterne, der har andelshavernes garanterede leverancer.
(138) Kvægproduktionen i Danmark er dog faldende og forventes fortsat at falde. Forbruget er derimod stabilt. De danske privatslagterier har adgang til halvdelen af den danske kvægproduktion, der varetages af landmænd, der ikke er knyttet til et andelsslagteri, mod kun 6 % af svineproduktionen. Set fra landmændenes synspunkt kan det konkluderes, at landmænd, der leverer kvæg til et andelsslagteri, men uden at være andelshavere, og de enkelte kvægproducerende andelshavere (eller et væsentligt mindretal(26)), har et realistisk alternativ, idet de kan sælge deres produktion på kvægmarkederne, hvor der i forvejen sælges 20 % (som typisk købes af private slagterier, supermarkeder og eventuelt eksportører)(27), eller direkte til privatslagterierne.
(139) Desuden driver et af de største danske supermarkeder også virksomhed på dette marked. Det opkøber selv dansk kvæg på kvægmarkederne og får det slagtet på kontrakt på de private slagterier. Det er også direkte involveret i kontraktproduktion af kalve.
(140) Det kan derfor konkluderes, at fusionen ikke vil medføre en dominerende stilling, der vil kunne begrænse den effektive konkurrence mærkbart, selv om det relevante geografiske marked er Danmark.
E. DET DANSKE MARKED FOR FERSK SVINEKØD, DER SÆLGES GENNEM SUPERMARKEDER
a) Markedsandele
(141) Parterne anslår, at det samlede danske marked for fersk svinekød (detail- og cateringsektoren) er på mindst 111000 tons. Kommissionen har forsøgt at efterprøve tallet og fastslå de vigtigste usikkerhedsfaktorer, der kan påvirke dette skøn. Kommissionens markedsundersøgelse bekræfter, at tallet på 111000 tons er et realistisk skøn over det samlede danske forbrug af fersk svinekød.
(142) Parterne har udtrykt tvivl om, hvorvidt dele af beregningen af salget af fersk svinekød til endeligt forbrug er pålidelige (jf. oversigten i bilaget), især når det gælder skønnet over supermarkedernes import på 1 %. De har især stillet spørgsmålstegn ved, om Kommissionen har fordelt den samlede anslåede import på 42000 tons svinekød til Danmark i 1997 korrekt på de forskellige markeder, og om Kommissionen i sin beregning har medtaget en række oplysninger, som parterne har fået fra flere supermarkedskæder.
(143) Kommissionens markedsundersøgelse bestod i at udsende spørgeskemaer til danske slagterier, til samtlige kødgrossister (herunder importører og såkaldte opskæringsvirksomheder), som parterne kender, og til alle de største supermarkedskæder plus en række mindre. Der blev også udsendt spørgeskemaer til et begrænset antal danske kødforarbejdningsvirksomheder og kødeksportører. På dette grundlag har Kommissionen kunnet anslå (a) den samlede afsætning af dansk svinekød på de forskellige detail- og cateringmarkeder, (b) supermarkedernes samlede indkøb (dansk og udenlandsk kød), og (c) salg gennem cateringvirksomheder og slagtere. Ifølge andelsslagterierne, slagteforeningens grossist (Mesterslagteren) og de private slagterier (baseret på ekstrapolering af de private slagteriers svar) afsættes der 20500 tons fersk svinekød til slagterne. Denne mængde er dog blevet halveret i oversigten i bilaget for at undgå, at den tæller dobbelt under posten Mesterslagteren, og fordi slagterne forarbejder en betydelig del af det kød, de køber. Det største overslag over slagternes salg er 10 % af det samlede detailsalg. Den samlede mængde på 111000 tons omfatter heller ikke de private slagteriers kontraktslagtninger for dyres ejer, når kødet forbruges af ejeren (eller sælges ved stalddørssalg) og andelsslagteriernes salg til deres ansatte.
(144) På grundlag af de svar, Kommissionen har modtaget fra parterne, de øvrige andelsslagterier, de private slagterier (ekstrapolering), grossister og supermarkeder, kan det konkluderes, at supermarkederne sælger mindst 76300 tons fersk svinekød. Ifølge supermarkedernes svar tegner salget af udenlandsk svinekød sig for under 1 % (mængde og værdi). Ud fra den antagelse, at det samlede marked udgør 111000 tons(28), at catering tegner sig for 15 %, og at slagterne tegner sig for ca. 10 % af detailsalget, sælger supermarkederne i alt 84350 tons. Kommissionen mener, at det er rimeligt at antage, at de "manglende" 8050 tons aftages af de supermarkeder og grossister, der ikke besvarede Kommissionens spørgeskemaer(29)
(145) Da Kommissionens markedsundersøgelse ikke fokuserede på kødforarbejdningsvirksomhedernes og kødeksportørernes import (eksportørerne geneksporterer også kød, som de har importeret), kan Kommissionen ikke fordele den samlede anslåede import af fersk svinekød i Danmark på de forskellige afsætningskanaler. De adspurgte supermarkeder, der omfatter små, mellemstore og store supermarkedskæder, importerer dog 1 % af deres samlede afsætning af fersk svinekød(30).
(146) På grundlag af ovennævnte metode anslås det, at de danske supermarkeder sælger ca. 84350 tons svinekød. Parterne har en markedsandel på ca. 40 % (direkte salg og salg via grossister). Fusionen medfører en betydelig forøgelse af markedsandelene: Danish Crown [20-25 %](31) og Vestjyske Slagterier [15-20 %](32).
b) Faktisk konkurrence
(147) Som følge af fusionen vil supermarkederne kun få en enkelt alternativ leverandør af betydning, nemlig det andet andelsslagteri, Steff-Houlberg, som i 1997 tegnede sig for under 30 % af deres indkøb. Det skal desuden bemærkes, at det tredjestørste andelsslagteri, TiCan, ikke er noget egentligt alternativ for supermarkederne (markedsandel på [under 5 %](33)). TiCan har kun et beskedent produktsortiment sammenholdt med de andre andelsslagterier og kan derfor kun konkurrere på det lokale marked i Nordvestjylland, og dets leverancer til "detailgrossister" er også begrænsede. De ca. 127 private slagterier tegner sig tilsammen for under 30 %. Selv om nogle af de største af disse slagterier i et vist omfang kan fungere som tredje, fjerde eller femte leverandør til en bestemt supermarkedskædes lokale afdelinger, har ingen af dem de nødvendige faciliteter (mængder, opskæring, emballering eller distribution) til, at de kan konkurrere med parterne på lige fod. Steff-Houlberg er således den eneste faktiske konkurrent. Fusionen vil derfor medføre, at der etableres et duopol bestående af parterne og Steff-Houlberg, der tilsammen vil få ca. 70 % af markedet.
(148) Kommissionen finder det usandsynligt, at Steff-Houlberg skulle kunne øge sin markedsandel som følge af fusionen, da der, så vidt Kommissionen har fået oplyst, ikke findes noget større supermarked, der tidligere kun har haft Danish Crown og Vestjyske Slagterier som hovedleverandører. Steff-Houlberg vil derfor ikke som følge af fusionen kunne få nye kunder, der fortsat ønsker at få produkter leveret fra forskellige leverandører. Desuden har Steff-Houlberg, i betragtning af sin samlede stilling inden for slagtninger (13 % af alle svineslagtninger), en meget stærk stilling på hjemmemarkedet. Det er også beliggende på Sjælland, nær ved Danmarks største befolkningsområde (København), hvor det har en meget stærk stilling.
(149) Kommissionen har undersøgt det sandsynlige fremtidige konkurrenceforhold mellem parterne og Steff-Houlberg. Som anført nedenfor vil fusionen ikke medføre et konkurrencepræget duopol, men en duopolistisk dominerende stilling, hvor parterne og Steff-Houlberg tilsammen har ca. 70 % af markedet.
c) Potentiel konkurrence
(150) Den danske slagterisektor har i de sidste 40 år gennemgået en konsolideringsproces, der fører til en stadig større koncentration. Der er kun i ganske ringe omfang kommet nye virksomheder til (en slagter, der har anmodet om slagtetilladelse). Som følge af fusionen vil parterne desuden effektivt kontrollere adgangen til de nødvendige råvarer på grund af andelsslagteriernes struktur (jf. markedet for indkøb af levende svin ovenfor) . Det er derfor usandsynligt, at der vil komme nye virksomheder på markedet i fremtiden.
(151) Importen er den vigtigste kilde til potentiel konkurrence. Kommissionen har derfor undersøgt tyske, nederlandske og svenske slagteriers muligheder for at eksportere svinekød til Danmark til salg gennem danske supermarkeder. Kommissionen konstaterede, at der var flere hindringer for en sådan import:
Tilpasning af svineleverancer og opskæring efter danske specifikationer
(152) For at kunne eksportere til Danmark skal udenlandske slagterier tilpasse deres svineleverancer til den type svinekød, der efterspørges på det danske marked. De skal også uddanne deres personale i opskæring efter danske specifikationer. Desuden vil opskæring efter danske specifikationer kræve, at udenlandske slagterier optimerer deres produktion, da en sådan opskæring vil få indvirkning på opskæringen af produkterne til andre formål og markeder(34).
(153) Parterne har fremført, at der ikke er nogen væsentlig forskel på danske svin og svin opdrættet i andre nordeuropæiske lande, og at det ikke er relevant at se på en eventuel forskel i slagtevægten mellem landene, fordi det er meget let for producenterne at tilpasse vægten ved at ændre opfedningsperioden med et par uger (svaret, s. 36). Desuden mener parterne, at udenlandske slagterier let kan begynde at sælge på det danske marked ved en beskeden, men permanent stigning i de danske priser på fersk svinekød, og at dette også er i overensstemmelse med de svar, som udenlandske slagterier, f.eks. Dumeco, har givet under Kommissionens markedsundersøgelse: opskæring efter danske specifikationer (og produktion af særlige svin til det britiske baconmarked) er ikke noget problem, hvis man kan nå op på den nødvendige mængde (svaret, s. 100).
(154) Kommissionen erkender, at svineproducenter kan tilpasse deres svineavl efter særlige krav på bestemte markeder, og at eksportorienterede virksomheder, som f.eks. Dumeco, kan tilpasse deres produktion efter danske specifikationer. For at dette er rentabelt, skal man dog afsætte den nødvendige mængde.
Distribution
(155) Svinekød, der sælges gennem supermarkeder, distribueres i Danmark, med få undtagelser, direkte fra slagterier til de enkelte forretninger gennem parternes distributionssystemer. FDB er for øjeblikket det eneste af de danske supermarkeder, der har logistiske faciliteter, såsom frysekapacitet og lastbiler til distribution af svinekød fra sine distributionscentre(35). Ifølge parterne distribuerer FDB selv ca. 40 % af det svinekød, der sælges i FDB's forretninger, via egne distributionscentre, medens den resterende del distribueres direkte fra slagterierne til de enkelte forretninger. Langt størstedelen af det svinekød, der sælges gennem supermarkeder i Danmark, distribueres derfor direkte fra de danske slagterier til de enkelte forretninger gennem slagteriernes distributionssystemer. Supermarkederne er således i vid udstrækning afhængige af slagterierne, når det gælder distribution af fersk svinekød.
(156) Det letteste for et udenlandsk slagteri ville være at få kødet distribueret i Danmark gennem de største danske supermarkedskæders distributionscentre. Man som nævnt ovenfor benytter de danske supermarkeder hovedsagelig et system med direkte levering fra slagteriet til de enkelte forretninger. Denne mulighed eksisterer derfor ikke i virkeligheden. Hvis importen skal få indvirkning på markedet, skal der sikres distribution. Dette indebærer, at der enten oprettes et distributionssystem, eller at supermarkederne etablerer supplerende distributionsfaciliteter.
(157) Parterne har fremført, at det ville være let for et udenlandsk slagteri enten at oprette et distributionssystem for det danske marked ved at indgå direkte kontrakter med selvstændige transportvirksomheder eller at få kødet distribueret gennem Hjemmemarkedsselskabet Danmark eller grossister med terminalfaciliteter, der også kunne være et rentabelt alternativ for nogle leverandører (svaret, s. 57). Hjemmemarkedsselskabet Danmark ejes dog af det største mejeriselskab MD Foods, og systemet er især beregnet til mejeriprodukter. Hvad grossisterne angår, er distributionsfaciliteterne mere spredte og begrænsede.
Kontrol med Salmonella DT 104
(158) Den supplerende veterinærkontrol for salmonella (DT 104) i importeret svinekød gør det mindre attraktivt for udenlandske slagterier at eksportere til Danmark. Desuden er de største potentielle eksportører, såsom Tyskland og Nederlandene, ikke så langt fremme med foranstaltninger til en generel reduktion(36) af alle salmonellatyper, og de har ikke nogen særlig veterinærkontrol for Salmonella DT 104. Dette forøger naturligvis omkostningerne ved eksport til Danmark i forhold til eksport til andre lande. Desuden indebærer det en øget økonomisk risiko i forhold til danske slagterier, hvor man er langt fremme med generelle planer for nedbringelse af salmonella, og hvor der rutinemæssigt foretages specialkontrol for DT 104. Importørerne løber således generelt en større risiko for, at kødet ikke godkendes ved denne kontrol, med det resultat, at en hel ladning svinekød, der måske allerede i en vis udstrækning er blevet distribueret til forretningerne, må trækkes tilbage.
(159) De svenske producenter er helt sikre på, at de har salmonella under kontrol i deres produktion. Den største svenske producent, Swedish Meats, oplyste dog under høringen, at en potentiel eksport til Danmark vil bestå af nicheprodukter, da dens produktionsomkostninger er højere end de danske producenters.
Forbrugerpræferencer for dansk kød
(160) Andre interesserede har anført, at de meget stærke danske forbrugerpræferencer for dansk svinekød er en vigtig hindring for salg af importeret svinekød. Ifølge parterne er forbrugerpræferencerne ikke så stærke. De har især fremlagt to undersøgelser, der viser, at der findes en gruppe forbrugere, som ikke lægger vægt på kødets oprindelsesland:
- Formålet med den første undersøgelse, "Den Danske Gris - forbrugerholdninger til svineproduktion og svinekød", der blev gennemført af GfK, var at analysere forbrugernes holdninger til dansk svinekød og især de faktorer, der lægger vægt på, når de køber økologisk svinekød. Undersøgelsen, der er baseret på oplysninger fra 1022 husholdninger, viser, at en gruppe forbrugere, der omfatter ca. 23 % af alle husholdninger, er mere prisbevidst og ikke tilfreds med det danske svinekød. Disse husholdninger er ikke storforbrugere af svinekød.
- Den anden undersøgelse "Consumer choice criteria when buying meat", der blev foretaget af AIM Nielsen, er baseret på interview med 929 personer. Formålet var at analysere, hvilke kriterier forbrugerne lægger vægt på, når de køber kød. Undersøgelsen blev gennemført i forbindelse med den igangværende procedure og er derfor ikke udarbejdet som led i virksomhedernes normale drift(37). Under alle omstændigheder lægger ca. 20-25 % af forbrugerne ikke eller kun i ringe grad vægt på svinekødets oprindelsesland.
(161) I klagepunktsmeddelelsen anførte Kommissionen, at det kan udledes af disse undersøgelser, at en gruppe danske forbrugere muligvis ikke lægger nogen større vægt på oprindelseslandet, når de køber svinekød.
(162) Parterne hævder i svaret (s. 63), at disse undersøgelser støtter det synspunkt, at en betydelig del af forbrugerne ikke har meget stærke nationale præferencer. Selv om man antager, at 20-25 % af forbrugerne ikke eller kun i ringe grad lægger vægt på svinekødets oprindelsesland, er det umuligt, som det også blev anført i klagepunktsmeddelelsen, at konkludere på dette grundlag, at det er rentabelt at importere svinekød til det danske marked. Det relevante spørgsmål i denne forbindelse er, om de danske forbrugeres præferencer er tilstrækkelig svage til, at det kan betale sig for en potentiel konkurrent at søge ind på det danske marked med import af udenlandsk svinekød. Ingen af undersøgelserne besvarer dette spørgsmål.
(163) De undersøgelser, som parterne har fremlagt, kan derfor ikke accepteres som bevis på, at det vil være enkelt og rentabelt at sælge importeret svinekød på det danske marked. Tværtimod viser faktiske markedsoplysninger fra de danske supermarkeder, at det er særdeles vanskeligt at sælge importeret fersk svinekød til de danske forbrugere. I de meget få tilfælde, hvor det har været forsøgt, har det næsten kun været muligt at sælge importeret svinekød til meget nedsat pris. Derfor er import ikke realistisk i tilfælde, hvor der indtræder en beskeden, men signifikant prisstigning. Desuden er forbrugerpræferencerne ifølge de danske supermarkeder så stærke, at man ikke engang vil overveje at reklamere for importeret svinekød. I denne forbindelse er det naturligvis klart, at en beslutning om at begynde at importere svinekød ikke kun skal baseres på, at nogle forbrugere måske ikke betragter oprindelseslandet som værende af betydning, når de køber svinekød. Kommercielt set vil et supermarked kun kunne forsvare en beslutning om at begynde at importere, hvis man mener, at der kan opnås et tilstrækkeligt salg, da en sådan beslutning kræver ekstra distributionslogistik, hyldeplads og reklamevirksomhed. Der forventes dog ikke nogen stigning i salget, selv hvis der indtræder en mindre, permanent, men signifikant prisstigning på dansk svinekød i forhold til det udenlandske.
(164) Parterne mener, at Kommissionen har lagt alt for stor vægt på supermarkedernes oplysninger og ikke opfylder sin forpligtelse til at være objektiv i sin bevisbyrde. Kommissionen har dog nøje undersøgt, hvilken vægt der skal lægges på supermarkedernes udtalelser, og den kan ikke se, hvorfor den ikke skulle tro på supermarkederne, når de udtaler, at tidligere forsøg på at importere svinekød har vist, at det er meget vanskeligt at sælge importeret svinekød, medmindre det er stærkt nedsat. Desuden mener Kommissionen, at parterne modsiger sig selv, når de hævder, at supermarkederne har en stærk interesse i at opretholde den nuværende uligevægt i forhandlingerne med leverandørerne (svaret s. 59). Der er ingen grund til, at supermarkederne skulle have interesse i at opretholde den nuværende udbudsstruktur, hvis de havde let tilgængelige alternativer til parterne.
(165) Parterne har fremført, at der er stor import af mørbrad til det danske marked. Dette forklares tilsyneladende med, at de danske eksportører foretrækker at sælge deres mørbrad på oversøiske markeder. Så vidt Kommissionen ved, er der ingen af de store supermarkedskæder, der sælger importeret mørbrad i større omfang.
(166) Desuden er parterne af den opfattelse, at hverken Dansk Supermarked eller FDB hidtil har gjort noget større forsøg på at markedsføre importeret svinekød (svaret s. 59). Endvidere har parterne fremført, at det forhold, at danske cateringvirksomheder importerer oksekød, fjerkrækød, lammekød og svinekød (svaret s. 62), er tegn på, at der også i tidens løb kan importeres svinekød. Kommissionen erkender, at det er teknisk muligt for importører at ændre svineavlen og opskæringsspecifikationerne, at opfylde kravene med hensyn til Salmonella DT 104, at sikre distribution og eventuelt også i tidens løb at ændre forbrugerpræferencerne tilstrækkeligt til, at det kan betale sig at importere svinekød. Kommissionen mener derfor også, at en resolut indsats fra importørernes og supermarkedernes side efterhånden kunne føre til mere import af svinekød. Kommissionen mener, at oksekød er et eksempel på, at dette er muligt. I denne forbindelse er det vigtigt at bemærke, at der kun importeres oksekød på grund af mangel på dansk oksekød på det danske marked. Selv om f.eks. supermarkederne besluttede at gøre en sådan indsats, ville det kun være muligt over en bestemt periode, ligesom det ville kræve betydelige omkostninger, der skal afholdes af supermarkederne og i sidste instans de danske forbrugere. Disse omkostninger er en direkte følge af nærværende fusions negative indvirkning på konkurrenceforholdene på det danske marked.
(167) Det kan konkluderes, at ingen af ovennævnte faktorer, hvis de betragtes hver for sig, udgør uovervindelige hindringer for adgang til det danske marked for fersk svinekød, der sælges gennem supermarkeder. Hindringernes kumulative virkning skaber dog en situation, der gør det usandsynligt, at der vil blive importeret kød ved en mindre, men signifikant, prisstigning i Danmark i forhold til de tilstødende geografiske markeder.
(168) Det skal især bemærkes, at en potentiel importør skal foretage betydelige investeringer for at kunne komme ind på det danske marked. En del af disse investeringer vil omfatte "sunk costs". For det første skal en potentiel importør investere i etablering af fysiske salgsanlæg på det danske marked. I denne forbindelse skal importøren oprette opskæringslinjer til danske specifikationer, og der skal etableres distributionsfaciliteter for det danske marked (enten af de danske supermarkeder eller importørerne), ligesom importøren i tidens løb skal tilpasse sine produktionssystemer for at opfylde kravene i forbindelse med Salmonella DT 104.
(169) For det andet vil en vis markedsføring være nødvendig for at overtale et tilstrækkeligt antal danske forbrugere til at købe importeret svinekød. Disse salgsfremstød skal foretages enten af supermarkederne eller den udenlandske leverandør eller af dem begge i forening, og en stor del af salgsfremstødene vil indebære "sunk costs". De må foretage disse salgsfremstød vel vidende, at langt størsteparten af de danske forbrugere foretrækker dansk svinekød, og at de eksisterende danske leverandører ville have interesse i at modvirke et sådant forsøg på at trænge ind på markedet, f.eks. ved at gennemføre målrettede salgsfremstød på det danske marked(38).
(170) Kommissionen finder det derfor usandsynligt, at der skulle komme udenlandsk kød på det danske marked som reaktion på en lille, men signifikant prisforskel mellem Danmark og de tilstødende lande. Derimod finder Kommissionen det sandsynligt, at supermarkederne blot ville vælte de højere priser over på forbrugerne, da efterspørgslen ikke er priselastisk.
d) Stærk købekraft
(171) Parterne har fremført, at supermarkederne har en stærk købekraft, der udligner leverandørernes styrke. Kommissionen erkender, at efterspørgselssiden er forholdsvis koncentreret på det danske marked for fersk svinekød, idet de to største supermarkedskæder, Dansk Supermarked og FDB, tegner sig for ca. 50 % af salget af fersk svinekød. Parterne hævder især, at supermarkederne opnår specialbetingelser uden for de normale kontraktforhold, såsom fradrag i listeprisen, og at dette er tegn på, at FDB og Dansk Supermarked har en købekraft, der udligner leverandørernes styrke.
(172) Kommissionen er klar over, at de to største supermarkedskæder kan købe ind på mere favorable vilkår end mindre kæder og forretninger. Men at de store kæder tilbydes gunstigere betingelser end de små kæder indebærer ikke nødvendigvis, at de har tilstrækkelig købekraft til at opveje en dominerende stilling på udbudssiden. I den foreliggende sag skal det især bemærkes, at parterne vil være langt mindre afhængige af supermarkederne end omvendt, da parterne har alternative afsætningsmuligheder for deres svinekød på eksportmarkederne, medens supermarkederne ikke har noget alternativ til dansk svinekød i det tilfælde, hvor der sker en lille, men signifikant prisstigning på svinekød. Parterne hævder, at de er afhængige af supermarkederne, der er vigtige salgskanaler for dem. I parternes samlede afsætning tegner supermarkederne sig dog for under 5 %, og det sker jævnligt, at parterne lægger mere vægt på ét geografisk marked end et andet afhængigt af, hvor de kan få den bedste pris (f.eks. eksport af mørbrad til Japan). Det er derfor klart, at parterne har alternative afsætningsmuligheder på eksportmarkederne, medens supermarkederne er nødt til at købe dansk svinekød. Desuden vil det styrke parternes stilling over for supermarkederne, at de bliver eneleverandører af både okse- og svinekød, ligesom det vil øge supermarkedernes afhængighed af parterne. Det er derfor ikke sandsynligt, at selv de største danske supermarkeder skulle have en købekraft, der udligner leverandørernes styrke. Der er snarere sandsynlighed for, at eventuelle prisstigninger væltes over på forbrugerne. På grund af konjunktursvingningerne i priserne på svinekød ville det være let at gennemføre sådanne prisforhøjelser.
(173) Sammenfattende erkender Kommissionen, at de store supermarkedskæder har større købekraft end de små. Men den mener ikke, at efterspørgselssiden har tilstrækkelig købekraft til at opveje den dominerende stilling på udbudssiden. Kommissionen mener især, at de danske supermarkeder er afhængige af leverancer af fersk dansk svinekød, som er et absolut nødvendigt produkt for et dansk supermarked, medens slagterierne har mulighed for at eksportere. Slagterierne er derfor ikke nær så afhængige af danske supermarkeder som omvendt.
e) Duopolisk dominans
(174) Der mangler potentiel konkurrence og en stærk købekraft, der kan opveje styrken på udbudssiden. Derfor vil den faktiske konkurrence på markedet mellem de eksisterende virksomheder være den eneste kilde til konkurrence. I denne forbindelse vil konkurrenceforholdet mellem Steff-Houlberg og parterne, der udgør duopolet, være af væsentlig betydning, da de øvrige leverandører er for små til at gøre andet end at følge trop.
(175) Efter Kommissionens opfattelse vil konkurrenceforholdet mellem parterne og Steff-Houlberg ikke blive præget af stærk konkurrence, men snarere af en konkurrencebegrænsende parallel adfærd, der vil medføre en duopolistisk dominerende stilling. Dominansen opstår ikke som resultat af en udtrykkelig aftale mellem duopoldeltagerne, men vil være en simpel følge af deres tilpasning til markedsvilkårene, hvilket ikke giver Steff-Houlberg og parterne noget incitament til at konkurrere med hinanden. Af nedenstående årsager ville det især ikke være i Steff-Houlbergs kommercielle interesse at konkurrere med parterne i et sådant omfang, at den duopolistiske dominans forsvinder:
(176) De strukturbestemte karakteristika ved svinekødsindustrien skaber kun i ringe omfang incitament til at konkurrere. Især skal følgende bemærkes:
- markedet for svinekød er et mættet marked. En vækst på markedet vil derfor ikke i sig selv gøre det mere dynamisk og dermed skabe et konkurrenceincitament
- den teknologi, der anvendes i slagterierne, er mættet. Ny teknologisk udvikling vil derfor ikke medføre konkurrencemæssige fordele og skabe mere konkurrence på markedet. Dette betyder naturligvis ikke, at Kommissionen mener, at der ikke kan indføres ny teknologi inden for slagterisektoren. Som det er tilfældet inden for alle andre industrier, indføres der jævnligt ny teknologi. Ændringerne sker dog kun gradvis og forholdsvis langsomt i forhold til f.eks. højteknologiske industrier som computerindustrien. Under alle omstændigheder vil parterne og Steff-Houlberg begge nyde godt af teknologiske forbedringer, da en stor del af den innovation, der foregår inden for den danske kødindustri, gennemføres af eller kanaliseres gennem Danske Slagterier, som det fusionerede selskab vil kontrollere
- der er færre muligheder for priskonkurrence mellem andelsslagterierne på grund af svinenoteringen. Som følge af denne ordning køber alle andelsslagterier levende svin til samme pris hos landmændene. Indkøb af råvarer kan derfor ikke skabe konkurrence mellem slagterierne
- markedet for fersk svinekød er gennemsigtigt. Det vil derfor ikke være muligt i noget større omfang at iværksætte en hemmelig rabatpolitik på det danske marked, da dette omgående ville blive afsløret af det fusionerede selskab via de ugentlige prisnoteringsmøder, der er baseret på salget af grovparteringer. Det fusionerede selskab er også klar over, at Steff-Houlberg er hjemmemarkedsorienteret. Steff-Houlberg driver heller ikke virksomhed på noget marked (uafhængigt eller via en organisation, som parterne kontrollerer), hvor parterne ikke også driver virksomhed.
(177) Desuden er Steff-Houlbergs konkurrencemæssige stilling over for parterne ikke stærk nok til at anspore Steff-Houlberg til at konkurrere med parterne på det danske marked:
- det fusionerede selskab vil have mulighed for at iværksætte repressalier på eksportmarkederne, hvis Steff-Houlberg begynder at konkurrere på det danske marked
- der er strukturbestemte forbindelser mellem Steff-Houlberg og parterne på eksportmarkederne. Især vil Steff-Houlberg i fremtiden fortsætte med at afsætte store mængder kød gennem selskaber, som parterne kontrollerer. Desuden har parterne opfordret Steff-Houlberg til at tilslutte sig fusionen. Parterne fremfører, at både TiCan og Steff-Houlberg for nylig har oprettet en række nye eksportselskaber. Ifølge parterne er denne udvikling et klart fingerpeg om, at det fusionerede selskabs konkurrenter er uafhængige. Kommissionen har noteret sig denne udvikling. Den mener dog, at Steff-Houlberg og TiCan fortsat vil være afhængige af parterne, når det gælder en betydelig del af deres eksport gennem selskabet ESS-Food
- Steff-Houlberg har ingen fordele, når det gælder omkostningsstrukturen. Det skal især bemærkes, at Steff-Houlberg køber sine råvarer til samme pris som parterne, at selskabet benytter den samme produktionsteknologi, og at det i vid udstrækning sælger sin produktion gennem de samme kanaler som parterne. Desuden har det kun ringe mulighed for at opnå fordele i fremtiden. Ifølge Gira-rapporten har Steff-Houlberg allerede opnået optimale stordriftsfordele med hensyn til driftsomkostningerne
- Steff-Houlberg har det konkurrencemæssige handicap i forhold til det fusionerede selskab, at det ikke kan tilbyde oksekød. Det fusionerede selskab har derfor mulighed for at tilbyde supermarkederne langt større omsætningsbetingede rabatter og kan i denne forbindelse bruge oksekød til at øge salget af svinekød
- det fusionerede selskab vil få en langt større økonomisk styrke end Steff-Houlberg. Det vil f.eks. modtage næsten seks gange så mange svin som Steff-Houlberg og få en omsætning, der er næsten ti gange større.
(178) Det kan konkluderes, at det på grund af markedsstrukturen og Steff-Houlbergs samlede markedsstilling over for parterne er usandsynligt, at Steff-Houlberg skulle have interesse i at konkurrere med parterne. På den anden side vil det fusionerede selskab ikke kunne handle uden at tage hensyn til Steff-Houlberg, især på grund af sidstnævntes samlede kapacitet og stærke markedsstilling på Sjælland. Det er derfor mest sandsynligt, at fusionen fører til konkurrencebegrænsende, parallel adfærd mellem Steff-Houlberg og parterne.
(179) Parterne afviser Kommissionens begrundelse. De har især fremsat følgende argumenter (svaret s. 127-128):
a) Konkurrencen skærpes, når markedet er mættet, da den eneste måde, hvorpå man kan øge afsætningen, er at overtage markedsandele fra konkurrenterne. Kommissionen har dog ikke sagt, at mættede markeder ikke kan være præget af konkurrence. I forbindelse med vurderingen af et oligopol er det et spørgsmål, om vækst på markedet vil være et konkurrenceincitament. Parterne har ikke benægtet, at markedet for svinekød er mættet. Det vigtigste spørgsmål, der skal tages stilling til, er derfor, om der skabes konkurrence på markedet af andre faktorer end vækst på markedet. Som anført ovenfor har Kommissionen ikke fundet det sandsynligt, at der vil være konkurrence på det danske marked for fersk svinekød efter fusionen.
b) Markedet er gennemsigtigt, fordi detailhandlere underretter leverandørerne, hvis de er for dyre. Gennemsigtigheden bidrager derfor til konkurrencen. Kommissionen noterer, at parterne erkender, at markedet er gennemsigtigt. Kommissionen har dog ikke benægtet, at der for øjeblikket er konkurrence på markedet, men den er af den opfattelse, at fusionen sandsynligvis vil føre til konkurrencebegrænsende, parallel adfærd og duopolistisk dominans af ovennævnte årsager.
c) Parterne fremfører, at Kommissionen nødvendigvis må påvise strukturforbindelserne mellem de selskaber, som den påstår vil få duopolistisk og kollektiv dominans, hvis den vil anvende fusionsforordningen (svaret s. 128). Kommissionen mener, at der kan være tale om kollektiv dominans både med og uden strukturforbindelse, og at begge typer situationer er omfattet af fusionsforordningen. Under alle omstændigheder mener Kommissionen, at der er stærke strukturforbindelser mellem parterne og Steff-Houlberg i den foreliggende sag, især gennem Danske Slagterier og ESS-Food. Det er korrekt, som parterne har anført, at Steff-Houlberg har taget vigtige skridt til at finde alternative eksportkanaler, men Steff-Houlberg vil stadig være afhængig af ESS-Food med hensyn til en betydelig del af sin omsætning.
d) Endelig har parterne fremlagt en tabel, der viser, at en stigning i svinekødsprisen på 1 DKK pr. kilo ville være til større gavn for Steff-Houlberg og TiCan end for parterne, fordi det danske marked udgør en forholdsvis større andel af Steff-Houlbergs og TiCans omsætning. Det fremgår især, at en stigning på 1 DKK på grundlag af tallene for 1996/1997 (svaret s. 90) ville øge afregningsprisen til landmanden med 0,04 DKK pr. kg for parterne, 0,09 DKK for Steff-Houlberg og 0,07 DKK for TiCan. Parterne mener derfor, at de vil have incitament til at konkurrere med Steff-Houlberg. Kommissionen finder det dog urealistisk, at parterne ikke skulle forsøge at maksimere deres fortjeneste på det danske marked, som de gør på alle andre markeder. Ifølge parterne skal salgsafdelingerne nemlig maksimere prisen på en hvilken som helst udskæring ved at sælge den på det marked, hvor prisen er højest(39).
(180) Parterne har ikke bestredet de øvrige elementer i Kommissionens begrundelse.
f) Konklusion
(181) Af ovennævnte årsager konkluderer Kommissionen, at fusionen vil føre til duopolistisk dominerende stilling på det danske marked for fersk svinekød, der sælges gennem supermarkeder.
F. FERSK SVINEKØD - CATERING
(182) På det danske marked for fersk svinekød til cateringvirksomheder anslås parterne at tegne sig for ca. 10 %, idet størstedelen af afsætningen på markedet (over 50 %) varetages af en lang række grossister, der køber kød hos private slagterier. På dette marked vil fusionen derfor ikke medføre en dominerende stilling, der mærkbart forhindrer den effektive konkurrence.
G. FERSK SVINEKØD - SLAGTERE
(183) På dette marked vil parterne indtage en førende stilling med ca. 20-25 % af markedet. Private slagterier vil dog tegne sig for over 50 % af leverancerne. Mange af de 118 private slagterier, der ikke er eksportslagterier, drives af slagtere eller lokale slagtersammenslutninger. Den største danske slagtermesterforening har desuden en grossist, der forsyner ca. 15 % af markedet. Denne forening køber en betydelig del af kødet hos private slagterier.
(184) På baggrund af ovenstående kan det konkluderes, at fusionen ikke vil medføre en dominerende stilling, der mærkbart forhindrer den effektive konkurrence.
H. MARKEDERNE FOR FERSK OKSEKØD, DER SÆLGES GENNEM SUPERMARKEDER, SLAGTERE OG CATERINGVIRKSOMHEDER
(185) Det har ikke været muligt på grundlag af markedsundersøgelsen at udarbejde et pålideligt skøn over markedsandelene for afsætning af oksekød i Danmark gennem supermarkeder, slagtere og cateringvirksomheder. Der foreligger heller ikke oplysninger for andre medlemsstater om fordelingen mellem disse markeder og markedet for salg af fersk oksekød til forarbejdning. Parternes samlede afsætning uden for Danmark er mere begrænset. På grund af parternes begrænsede markedsandele uden for Danmark kan det derfor konkluderes, at fusionen ikke vil medføre en dominerende stilling, der mærkbart forhindrer den effektive konkurrence.
I. LEVERING AF FERSK KØD TIL KØDFORARBEJDNINGSINDUSTRIEN SAMT FORARBEJDEDE KØDPRODUKTER
(186) I betragtning af, at disse to markeder strækker sig ud over Danmark, og at parterne kun har begrænsede markedsandele uden for Danmark, vil fusionen ikke medføre en dominerende stilling på disse markeder.
J. INDSAMLING AF SLAGTERIAFFALD (HØJRISIKOAFFALD)
(187) Som følge af fusionen vil parterne kontrollere den dominerende danske destruktionsvirksomhed daka, der indsamler 79 % af det danske højrisikoslagteriaffald. Kambas er den eneste konkurrent, der også modtager affald fra andre selskaber(40). Selskabet er datterselskab af Steff-Houlberg (markedsandel på 17 %).
(188) Parterne hævder, at Kambas kan øge kapaciteten, og at slagteriaffald kan transporteres billigt til Kambas fra områder vest for Storebælt. Kambas modtager ikke for øjeblikket slagteriaffald fra områder vest for Storebælt og udnytter sin kapacitet fuldt ud. I betragtning af destruktionens lave rentabilitet er det derfor tvivlsomt, om kapaciteten vil blive udvidet, for at virksomheden også kan modtage affald fra områder vest for Storebælt.
(189) Under Kommissionens undersøgelse oplyste en række private slagterier, at parterne ville være i stand til at udnytte deres kontrol over daka til skade for private slagterier. Parterne kunne yde en dårligere service ved f.eks. at standse indsamlingen på slagterierne eller indsamle affald mindre hyppigt. Parterne kunne også påvirke dakas prissætning over for leverandørerne (nedsætte prisen for affaldet eller opkræve gebyr for at modtage affaldet kombineret med en strategi, der går ud på ikke at fordele det overskud, der kan opnås herved, til dakas andelshavere).
(190) Før fusionen blev daka ikke kontrolleret af noget selskab. Som følge af fusionen vil overtagelsen af kontrollen med daka give parterne mulighed for, og incitament til, at udnytte dakas markedsstyrke. Ved at forhøje konkurrenternes omkostninger eller gøre indsamlingen af affald vanskeligere kunne parterne gøre små slagterier mindre konkurrencedygtige i forbindelse med opkøb af levende dyr hos landmændene. Dette ville presse de mindre slagterier og derved give færre alternativer til parterne, når det gælder indkøb af levende svin. Fusionen vil derfor medføre dominans på markedet for slagteriaffald. Efterhånden vil den også styrke parternes dominerende stilling på markedet for indkøb af levende svin og for fersk svinekød, der sælges gennem supermarkeder.
VII. GENEREL VURDERING
(191) Den planlagte fusion påvirker en række forskellige markeder. Den påvirker det danske marked for indkøb af levende svin (det foregående omsætningsled) og det danske marked for fersk svinekød og slagteriaffald (det efterfølgende omsætningsled).
Markedet for levende svin
(192) Med hensyn til markederne for indkøb af levende svin skal det bemærkes, at parterne vil opnå markedsandele på 76 %. Det kan konkluderes, at parterne vil kunne optræde som aftagere med dominerende stilling på dette marked. Det skal dog også bemærkes, at parterne ejes af andelshaverne, og at størstedelen af slagteriernes årlige overskud tidligere er blevet fordelt mellem andelshaverne i forhold til deres respektive leverancer. På grund af andelsstrukturen kan slagterierne derfor ikke som aftagere med dominerende stilling i traditionel forstand udnytte deres leverandører (andelshaverne). Fusionen kan dog få andre negative følger, og her skal bl.a. nævnes følgende:
- fusionen vil give landmanden færre slagterier at vælge imellem. I praksis vil landmændene være tvunget til at acceptere parternes forretningspolitik og indpasse deres produktion derefter. Hvis et væsentligt mindretal er uenigt i parternes ledelses- eller forretningsmetoder, vil det ikke have noget faktisk alternativ
- parterne vil gennem Danske Slagterier kontrollere innovationen inden for den danske svineindustri
- parterne kan tilbyde højere priser til landmænd, der for øjeblikket leverer til økonomisk svage privatsvineslagterier, og derved fjerne disse slagterier kommercielle grundlag og drive dem ud af markedet.
Markedet for fersk svinekød
(193) Med hensyn til markederne for fersk svinekød vil parterne opnå en andel på ca. 40 % af afsætningen til supermarkederne, der tegner sig for 76 % af det samlede salg af fersk svinekød i Danmark. Den eneste anden store leverandør på det danske marked er andelsslagteriet Steff-Houlberg, med næsten 30 % af markedet. Fusionen vil derfor medføre en duopolistisk markedsstruktur, hvor duopolet vil få 70 % af markedet. Duopolet vil snarere optræde som et dominerende end som et konkurrencepræget duopol. Det skal især bemærkes, at Steff-Houlberg ikke vil konkurrere med parterne i et sådant omfang, at det vil fjerne dominansen. Dette skyldes for det første, at parterne er langt større (med en næsten ti gange større omsætning), og for det andet af, Steff-Houlberg vil blive knyttet til parterne gennem de fælles eksportaktiviteter, der vil blive kontrolleret af parterne, og gennem aktiviteterne inden for brancheorganisationen Danske Slagterier, der i praksis også vil blive kontrolleret af parterne. Fusionen vil derfor ikke medføre konkurrence mellem det nye selskab og Steff-Houlberg, men i stedet føre til duopolistisk dominans.
(194) Den potentielle konkurrence vil ikke forhindre parterne i permanent at opretholde en lidt højere pris på det danske marked end på de tilstødende geografiske markeder. Dette skyldes hovedsagelig importørernes behov for et distributionssystem, supplerende veterinærkontrol for Salmonella DT 104 i importeret svinekød og stærke danske forbrugerpræferencer for dansk svinekød, hvilket har afholdt, og fortsat vil afholde, importører fra at søge ind på det danske marked. Kundernes styrke opvejer ikke leverandørernes på dette marked. For det første er danske supermarkedskæder nødt til at købe dansk svinekød på grund af de stærke forbrugerpræferencer. For det andet er der ikke nogen gensidig afhængighed, fordi danske supermarkedskæder vil være langt mere afhængige af slagterierne end omvendt, idet slagterierne har alternative afsætningsmuligheder på eksportmarkederne. Den danske supermarkedskæder vil derfor blot vælte en prisstigning over på den endelige forbruger. Som følge af fusionen vil der således ikke være nogen effektiv konkurrence på det danske marked for svinekød.
Slagteriaffald
(195) Med hensyn til slagteriaffald vil parterne opnå en markedsandel på 79 %. Slagterierne får i dag betaling for deres affaldsprodukter. Som følge af fusionen vil parterne dog kunne opkræve et gebyr for at indsamle affaldsprodukter. Desuden vil de kunne nedsætte serviceniveauet over for små selvstændige slagterier. Som følge heraf vil ændringen i kontrollen med daka øge mulighederne for misbrug på dette marked.
Konglomeratvirkninger
(196) Parterne vil være det eneste store slagteri, der sælger fersk okse- og svinekød på det danske marked. I forhold til andre slagterier, der kun driver virksomhed inden for enten fersk oksekød eller fersk svinekød, giver dette parterne en yderligere fordel over for supermarkederne, fordi de vil være de eneste, der kan tilbyde både okse- og svinekød. Parterne vil f.eks. kunne indføre rabatordninger for de samlede afsatte mængder okse- og svinekød og dermed kunne fremhjælpe salget af svinekød ved hjælp af oksekød og omvendt.
(197) Desuden vil parternes erhvervelse af kontrol med daka på markedet for slagteriaffald give parterne mulighed for at presse små selvstændige slagterier ved at opkræve et gebyr for indsamling af slagteriaffald eller nedsætte serviceniveauet. En anden måde, hvorpå de kan presse disse private slagterier, er at lokke de landmænd, der leverer til dem, med særlige kontrakter. Dette vil yderligere bidrage til, at parterne kan indtage en dominerende stilling på markedet for levende svin og markedet for fersk svinekød, der sælges gennem supermarkeder.
VIII. DEN ØKONOMISKE OG TEKNOLOGISKE UDVIKLING
(198) Ifølge parterne får fusionen tre store virkninger. For det første vil den medføre betydelige omkostningsbesparelser (gennemsnitlig ca. [...](41) af omsætningen om året betragtet over en periode på 3-5 år). For det andet vil fusionen få så stor en omsætning, at det vil være muligt at gå bort fra den nuværende indirekte afsætning af et snævert produktsortiment til detailsektoren og over til en direkte afsætning af et fuldt sortiment til detailhandlerne på nogle af de største europæiske markeder. For det tredje vil fusionens omsætning give parterne mulighed for at opretholde deres markedsstilling på det japanske marked over for konkurrencen fra producenter i USA. Med hensyn til effektiviteten skal det bemærkes, at fusionsforordningens artikel 2, stk. 1, litra b), kun giver Kommissionen mulighed for at tage hensyn til den økonomiske og tekniske udvikling i det omfang, den er til fordel for forbrugerne og ikke hindrer konkurrencen. Etableringen af en dominerende stilling på ovennævnte relevante markeder betyder derfor, at parternes effektivitetsargument ikke kan tages i betragtning ved vurderingen af nærværende fusion. Desuden skal det bemærkes, at de fleste af de omkostningsbesparelser, som parterne har anført, også vil kunne gennemføres, i hvert fald delvis, uden fusionen. Det er derfor Kommissionens opfattelse, at de synergirelaterede omkostningsbesparelser, der direkte skyldes fusionen, i virkeligheden vil være mindre end [...](42). Det er heller ikke klart, hvorfor det ikke skulle være muligt for Danish Crown og Vestjyske Slagterier hver især at indgå fusioner med andre partnere med de samme fordele som den foreliggende fusion.
IX. PARTERNES TILSAGN
(199) For at løse de konkurrencepolitiske problemer, som Kommissionen har påpeget, tilbød parterne i brev af 18. februar 1999(43) at afgive nedenstående tilsagn.
A. PARTERNES VEDTÆGTER
(200) Under forudsætning af, at Kommissionen vedtager en positiv beslutning, vil parterne ændre deres vedtægter, således at alle svineproducerende andelshavere senest den 1. oktober 2001 vil få mulighed for uden restriktioner at levere op til 15 % af deres ugentlige leverancer til det fusionerede selskabs konkurrenter. Alle andelshavere, der indsender en ansøgning med seks ugers varsel, vil få tilladelse til at fritage en mængde svin fra leveringspligten. Hvis det fusionerede selskab, på trods af at den enkelte andelshaver har tilladelse til at sælge svinene til en anden kunde, får disse svin leveret, er det ikke forpligtet til at foretage restbetalinger for dem. Hvis producenten ønsker det, kan han på ny med tre måneders varsel forpligte sig til at levere samtlige svin til det fusionerede selskab og vil så få restbetaling for alle svin. Det fusionerede selskab har dog pligt til med en frist på op til to uger og uden forskelsbehandling også at aftage de svin, der er fritaget for leveringspligten, i situationer, hvor kapaciteten er utilstrækkelig.
(201) Parterne vil med virkning fra den 1. oktober 1999 ændre punkt 9.1 i fusionsaftalen (og dermed vedtægterne) for at give andelshaverne mulighed for skriftligt at melde sig ud af andelsselskabet med en frist på tolv måneder, der udløber den sidste dag i måneden.
B. SALG AF SLAGTEKAPACITET
Kontraktslagtning
(202) Senest [...](44) efter, at Kommissionen har vedtaget en positiv beslutning, og i en periode på [...](45) vil parterne tilbyde følgende: på de vilkår, der er nødvendige for at bibeholde EU's, USDA's og andre sædvanlige eksporttilladelser vil de på deres danske slagterier slagte, nedkøle og grovpartere 5000 svin pr. fuld arbejdsuge for en nærmere angivet og af Kommissionen godkendt, eksisterende eller potentiel, rentabel konkurrent, som er fuldstændig uafhængig af parterne og Steff-Houlberg ("konkurrenten")(46), på det danske marked for salg af fersk svinekød gennem supermarkeder.
(203) I de første [...](47) af den [...](48) periode, der begynder senest [...](49) efter, at Kommissionen har vedtaget en positiv beslutning, aftaler parterne og konkurrenten prisen for kontraktslagtningerne. Hvis ikke der aftales nogen pris i de første [...](50), vil parterne i de resterende [...](51) af den [...](52) periode have ret til for hvert svin, de har slagtet, grovparteret eller skåret op i halve kroppe, at fastsætte en kilopris, der dækker alle deres dokumenterede omkostninger i forbindelse med slagtning og opskæring samt en rimelig fortjeneste på [...] %(53) af de samlede omkostninger. Hvis konkurrenten ønsker det, kan omkostningsberegningen revideres af det fusionerede selskabs autoriserede revisor eller på konkurrentens regning af en anden autoriseret revisor, der er godkendt af det fusionerede selskab og konkurrenten.
(204) Konkurrenten skal mindst seks uger før den kalenderuge, hvor slagtningen skal finde sted, meddele parterne, hvor mange svin der ønskes slagtet og opskåret, og om svinene skal opskæres i halve kroppe eller grovparteres. Parterne har dog ret til at afgøre, hvor slagtningen og opskæringen skal finde sted, idet de i videst muligt omfang skal bestræbe sig på at efterkomme konkurrentens ønske om, at slagtningen sker så tæt som muligt på konkurrentens egne anlæg. Konkurrenten er ansvarlig for transporten af levende svin til slagteriet og transporten af det ferske svinekød (halve eller grovparterede kroppe) fra slagteriet. Parterne betaler omkostningerne ved transport til et andet slagteri, hvis denne transport skyldes forhold, som parterne har indflydelse på.
(205) Hvis ingen konkurrenter har benyttet sig af tilbudet om kontraktslagtninger inden for en [...](54) periode, der indledes [...](55) fra det tidspunkt, hvor Kommissionen vedtager en positiv beslutning, er parterne ikke længere forpligtede til at lade deres tilbud stå ved magt.
Salg af et slagteri
(206) To uger efter, at Kommissionen har vedtaget en positiv beslutning, og i den periode på [...](56), hvor parterne tilbyder kontraktslagtninger, forpligter de sig desuden til at sætte et svineslagteri til salg på følgende betingelser:
a) Det fusionerede selskab vil to uger efter vedtagelsen af en positiv beslutning udpege en uafhængig administrator (der skal være en investeringsbank eller lignende), som skal handle på Kommissionens vegne. Administratoren anses for godkendt af Kommissionen, hvis den ikke skriftligt har underrettet parterne inden to uger efter at have fået meddelelse om udnævnelsen.
b) Hvis konkurrenten har besluttet at indgå en aftale om kontraktslagtning, har den pågældende konkurrent også forkøbsret til slagteriet. Hvis konkurrenten beslutter at købe slagteriet, er parterne ikke længere forpligtede til at lade deres tilbud om kontraktslagtning stå ved magt, og aftalen om kontraktslagtninger skal bringes til ophør ved salget af slagteriet. Hvis parterne ønsker at sælge slagteriet til tredjemand inden [...](57) efter, at Kommissionen har vedtaget en positiv beslutning, eller, hvis administratoren ønsker at sælge slagteriet til tredjemand (jf. betragtning 207) i den resterende [...](58) periode af den [...](59) periode, hvor der tilbydes kontraktslagtninger, skal konkurrenten have forkøbsret til slagteriet på de samme vilkår og til samme pris, som tredjemand har fået tilbudt. Konkurrenten skal reagere inden to uger efter, at han har fået tilbud om at benytte sin forkøbsret. Hvis konkurrenten beslutter ikke at gøre brug af sin forkøbsret, og parterne sælger slagteriet, skal aftalen om kontraktslagtninger i parternes lokaler bringes til ophør med tre måneders varsel.
c) Der skal være tale om et stort slagteri, som ligger i Danmark, og som er i drift på det tidspunkt, hvor ejendomsretten til det rent faktisk overdrages til konkurrenten. Slagteriet skal have en slagtekapacitet på ca. 5000 svin pr. fuld arbejdsuge ("slagteriet"). Parterne overvejer at sætte svineslagteriet i Allingåbro til salg, men kan også i stedet tilbyde et andet slagteri, som Kommisionen har godkendt.
d) Parterne sælger slagteriet til en rimelig markedspris, som de fastsætter under hensyn til alle de forhold, der er relevante for vurderingen af et dansk svineslagteri, og på normale og rimelige vilkår, som generelt anvendes inden for denne industri i forbindelse med salg af slagterier.
(207) Hvis ikke det lykkes parterne at sælge slagteriet inden udløbet af [...](60) efter Kommissionens positive beslutning, forpligter de sig til at give administratoren en uigenkaldelig fuldmagt til at sælge slagteriet til en konkurrent til en rimelig markedspris inden udløbet af den resterende [...](61) af den [...](62) periode, hvor der tilbydes kontraktslagtninger, som omhandlet i betragtning 202. Hvis der er rimelig grund til det, kan Kommissionen forlænge denne periode efter ansøgning fra parterne eller på eget initiativ. Parterne bistår administratoren i det fornødne omfang og udleverer alle de oplysninger, der er nødvendige for gennemførelsen af salget eller for udførelsen af administratorens øvrige opgaver.
(208) Hvis slagteriet ikke er blevet solgt til en rimelig pris ved denne periodes udløb, skal administratoren sælge slagteriet til enhver anden konkurrent end den, der har indgået en aftale om kontraktslagtninger som anført ovenfor (der fastsættes ikke nogen minimumspris). Ved salget af slagteriet bringes aftalen om kontraktslagtninger til ophør.
(209) Parterne eller administratoren underretter Kommissionen, når der sker en vigtig udvikling i sagen, og gør under alle omstændigheder status over salget af slagteriet hver tredje måned og underretter Kommissionen om eventuelle planer om at sælge slagteriet til en konkurrent. I denne forbindelse skal parterne give Kommissionen de oplysninger, der er nødvendige for, at den kan vurdere, om konkurrenten opfylder rentabilitetsbetingelserne. Senest to måneder efter, at Kommissionen har modtaget skriftlige oplysninger, underretter den parterne eller administratoren om, at den eventuelt ikke betragter den pågældende konkurrent som en rentabel konkurrent til parterne og Steff-Houlberg på det danske marked for salg af fersk svinekød gennem supermarkeder, og i så fald kan slagteriet ikke sælges til den pågældende. Hvis Kommissionen ikke reagerer inden to uger, kan parterne eller administratoren frit sælge slagteriet til den pågældende konkurrent.
(210) Parterne forpligter sig til ikke at købe slagteriet tilbage, medmindre Kommissionen godkender det.
Levering af levende dyr
(211) Fra det tidspunkt, hvor der indgås aftale om salg af ugentlig slagtekapacitet på 5000 svin i Danmark, og indtil den 1. oktober 2001 forpligter parterne sig til at sælge 5000 svin om ugen til køberen af slagtekapaciteten, hvis denne måtte ønske det. Der betales den fulde markedspris for svinene, dvs. den pris, som parterne har betalt, plus [...](63) DKK pr. kilo til dækning af restbetalingen og konsolideringsandelen til leverandørerne, eller den pris, som parterne har betalt for svinene, plus [...](64) DKK pr. kilo. Parterne er ikke ansvarlige for transporten af svinene fra landmændene til køberen og dækker heller ikke omkostningerne derved.
C. DANSKE SLAGTERIER
Fjernelse af parternes kontrol med Danske Slagterier
(212) Senest tre måneder efter, at Kommissionen har vedtaget en positiv beslutning, vil parterne foreslå og stemme for en ændring af punkt 7.10 i Danske Slagteriers vedtægter. Efter denne ændring træffes alle beslutninger med simpelt flertal. Beslutningerne er dog ikke gyldige, medmindre repræsentanterne for mindst to medlemmer under punkt 3.1.1 (for øjeblikket parterne, Steff-Houlberg og TiCan) har godkendt dem. Hvis parterne alene eller de øvrige medlemmer under punkt 3.1.1 i fællesskab to gange i løbet af tre måneder nedstemmer forslag på nedenstående områder, har forslagsstilleren ret til at sende sagen til voldgift: beslutninger om (a) forhøjelse eller nedsættelse af medlemsbidrag med over 1 % på grund af inflationen, (b) vedtagelse af driftsplaner, (c) vedtagelse af det årlige budget, (d) væsentlige ændringer i egenkapitalen, (e) godkendelse af nye medlemmer under punkt 3.1.1, (f) alle beslutninger i henhold til punkt 4.1, 4.2 og 4.3, (g) indstilling af bestyrelsesmedlemmer i "Svineafgiftsfonden" til fødevare- og fiskeriministeriet, (h) indstilling eller udnævnelse af medlemmer af andre eksterne bestyrelser, hvortil Danske Slagterier har ret til at indstille eller udpege bestyrelsesmedlemmer, (i) udnævnelse af medlemmer i de indbyrdes uafhængige selskaber, eller (j) beslutninger med betydelige finansielle og/eller kommercielle virkninger for mindst ét af medlemmerne under punkt 3.1.1.
(213) Hvis parterne ikke inden 14 dage efter den sidste af de to afstemninger har valgt en opmand, skal formanden for Sø- og Handelsretten i København fungere som sådan. Opmanden skal give parterne en retfærdig behandling, men har ret til at gennemføre voldgiften på den måde, han finder mest hensigtsmæssigt. Voldgiftskendelsen er endelig. De medlemmer under punkt 3.1.1, som voldgiftskendelsen går imod, kan trække sig ud af Danske Slagterier, forudsat at dette meddeles skriftligt senest 30 dage efter, at voldgiftskendelsen er afsagt. De udtrædende medlemmers særkonto I og II udbetales med hele saldoen, som hvis medlemskabet ophører ved nedlæggelse af Danske Slagterier. Desuden skal disse medlemmers andel af Danske Slagteriers Katastrofe- og Aktivitetsfond udbetales som fastsat i reglerne for denne fond.
(214) Hvis parterne vælger at trække sig ud af Danske Slagterier, kan de resterende medlemmer under punkt 3.1.1 senest 30 dage efter, at bestyrelsen har fået meddelelse om parternes udtræden, beslutte at opløse Danske Slagterier. Samtlige medlemmer modtager deres andel af likvidationsprovenuet beregnet efter Danske Slagteriers vedtægter, så snart likvidationen er gennemført.
Afskaffelse af landsnoteringsordningen
(215) Senest tre måneder efter, at Kommissionen har vedtaget en positiv beslutning, men inden der er truffet beslutning, om afskaffelse af parternes kontrol i Danske Slagterier, skal parterne foreslå og stemme for en beslutning om ændring af punkt 2.3 og 4.3 i Danske Slagteriers vedtægter med virkning fra regnskabsåret 1999/2000 for at afskaffe parternes forpligtelser til som medlemmer af Danske Slagterier at følge en fælles noteringsordning. For fremtiden vil parterne ikke på nogen måde samordne priserne, f.eks. den fælles prisordning. Så snart Danske Slagterier har besluttet at ændre sine vedtægter, skal bestyrelsen med virkning fra regnskabsåret 1999/2000 ændre afregningsreglerne for svin og søer i overensstemmelse hermed.
(216) Ændringerne i afregningsreglerne for svin kan kort sammenfattes således: Henvisninger til "noteringsudvalget" vil blive erstattet af "afregningsudvalget". Punkt 1.2, 3.5, 4.2, 4.7 og 7.0 udgår. I punkt 1.3 bortfalder ordene "og landsnoteringen". Punkt 3.4 ændres til: "Afregningsudvalget fastsætter vægtgrænser, grundlaget for afregning af kødprocent og alle andre objektive kriterier for afregningen af svin". Første afsnit i punkt 3.6 ændres til "Danske Slagteriers bestyrelse fastsætter det objektive grundlag for korrektion af afregningen i særlige forhold vedrørende kvalitet, afhentning og slagtning. For tiden er der fastsat sådanne kriterier for:". Punkt 5.2, andet punktum ændres til: "Medfører dette, at levering finder sted i den efterfølgende uge, skal afregning ske efter den afregning, der var højest i enten tilmeldings- og leveringsugen", og endelig ændres punkt 5.3 til: "Hvis slagteriet anmoder en producent om at fremrykke en leverance af svin mere end 1 dag, skal afregningsvægten forhøjes med det antal gram, der fastsættes af Afregningsudvalget. Svin, der fremrykkes fra en uge til en anden uge, skal afregnes efter den afregning, der var højest i enten tilmeldings- eller leveringsugen".
D. ESS-FOOD
(217) Efter Kommissionens vedtagelse af en positiv beslutning vil parterne indlede forhandlinger med Steff-Houlberg og TiCan om en aftale om afskaffelse af det fælles ejerskab i ESS-Food. Aftalen kan indebære salg af andele i ESS-Food til den ene af ejerne eller til tredjemand på vilkår, som aftales nærmere mellem parterne.
(218) Senest to uger efter Kommissionens vedtagelse af en positiv beslutning vil parterne fremlægge en liste over potentielle administratorer - investeringsbanker eller lignende - som skal godkendes af Steff-Houlberg og TiCan. Hvis Steff-Houlberg og TiCan ikke har godkendt udnævnelsen af de potentielle administratorer, som parterne har foreslået, inden otte dage efter modtagelsen af listen, har de otte dage til at udarbejde en liste med alternative forslag til en administrator og forelægge parterne listen til godkendelse, og denne godkendelse skal ske inden otte dage efter modtagelsen af listen.
(219) Hvis parterne, Steff-Houlberg og TiCan kan enes om en administrator, giver parterne Kommissionen meddelelse om, hvem de har udnævnt. Administratoren anses for godkendt af Kommissionen, hvis denne ikke underretter parterne skriftligt inden to uger efter, at den har fået meddelelse om udnævnelsen.
(220) Hvis parterne, Steff-Houlberg og TiCan ikke kan nå til enighed om det forslag til administrator, der er fremsat enten af parterne eller af Steff-Houlberg og TiCan, vil parterne forelægge Kommissionen listen over parternes og Steff-Houlbergs og TiCans forslag samt alle relevante oplysninger, herunder årsagerne til, at de ikke har kunnet nå til enighed. I så fald vil Kommissionen inden to uger udpege en administrator på grundlag af det materiale, den har fået forelagt. Samme procedure gælder for administratorens mandat.
(221) Administratoren vil handle på Kommissionens vegne i overensstemmelse med sit mandat, som Kommissionen har godkendt, og sikre, at parterne bestræber sig på at nå frem til en aftale med Steff-Houlberg og TiCan, som anført i betragtning 217, og at rimelige forslag i denne forbindelse fra Steff-Houlberg og TiCan og det fusionerede selskab ikke nedstemmes. Desuden skal administratoren sikre, at ESS-Foods ejere til enhver tid bevarer ESS-Foods værdi og opretholder virksomheden som en "going concern", i det omfang den er kommercielt levedygtig, indtil der er foretaget en endelig vurdering af den, jf. betragtning 223. Sikring af ESS-Foods værdi kan dog indebære [...](65). Desuden vil administratoren påse, at det fusionerede selskab ikke misbruger sin enekontrol til skade for minoritetsmedlemmerne. Parterne vil bistå administratoren og udlevere alle de oplysninger, der er nødvendige - herunder eventuelt oplysninger om ESS-Foods leverancer fra medlemmerne (mængder og priser) - for at administratoren kan udføre sine opgaver. Parterne eller administratoren vil mindst hver tredje måned underrette Kommissionen om udviklingen med hensyn til opløsningen af det fælles ejerskab i ESS-Food og senere salget af denne virksomhed.
(222) Hvis ESS-Foods ejere ikke indgår en aftale (jf. betragtning 217) inden [...](66) efter Kommissionens vedtagelse af en positiv beslutning - på anmodning af det fusionerede selskab kan denne periode forlænges af Kommissionen, hvis der foreligger rimelige grunde - forpligter parterne sig til at overtage Steff-Houlbergs og TiCans (resterende) kapitalandele i ESS-Food senest [...](67) efter udløbet af den første periode på [...](68) efter Kommissionens vedtagelse af en positiv beslutning.
(223) Salgsprisen skal være rimelig og baseret på en vurdering af ESS-Food som en "going concern" - bortset fra [...](69). Vurderingen af ESS-Food skal gennemføres af en uafhængig ekspert, udpeget af alle ESS-Foods ejere. Eksperten skal være undergivet administratoren i overensstemmelse med dennes mandat. ESS-Food skal vurderes som en "going concern" på grundlag af det pris/indtjeningsprincip, der anvendes i almindelig anerkendt internationalt vurderingspraksis, og hvis dette vurderingsprincip ikke kan anvendes, skal vurderingen foretages på grundlag af den bogførte nettoværdi, som fastsat i de regnskaber, der udarbejdes på salgstidspunktet. Eksperten kan være administratoren, forudsat at samtlige ejere kan tilslutte sig dette. Parterne og/eller Steff-Houlberg og/eller TiCan har hver især ret til at lade en dansk statsautoriseret revisor foretage en anden vurdering af ESS-Food. Hvis sidstnævnte vurdering afviger fra den første med over 10 %, skal der foretages en endelig og bindende vurdering ved en voldgiftsret bestående af en opmand, der skal være en uafhængig statsautoriseret revisor uden tilknytning til ESS-Foods ejere, og som skal være medlem af og udpeget af Foreningen af Statsautoriserede Revisorer i Danmark.
(224) I en periode på [...](70) efter at det fusionerede selskab har overtaget Steff-Houlbergs og TiCans (resterende) kapitalandele i ESS-Food, forpligter parterne sig til uden forskelsbehandling (det gælder også prissætningen) og under administratorens tilsyn at tilbyde at distribuere og sælge svinekød eller andre eksisterende produkter fra Steff-Houlberg og TiCan gennem ESS-Food på markeder, hvor ESS-Food opererer. På anmodning fra Steff-Houlberg og TiCan kan Kommissionen forlænge denne periode med yderligere [...](71), hvis der foreligger rimelige grunde.
E. DAT-SCHAUB
(225) Det fusionerede selskab vil foreslå og stemme for følgende ændring i DAT-Schaubs vedtægter: DAT-Schaubs egenkapital, minus A- og B-kapitalen pr. 30. september 1999, fordeles mellem A-deltagerne (for øjeblikket parterne, Steff-Houlberg og TiCan) og indbetales på medlemskonti til fordel for A-deltagerne. Fordelingen sker i forhold til A-deltagernes tarmleverancer i de tre regnskabsår 1996/1997, 1997/1998 og 1998/1999. Alle fremtidige kapitalforhøjelser eller -nedsættelser vil herefter hvert år blive fordelt på medlemskontiene afhængigt af andelshavernes tarmleverancer i det regnskabsår, hvor indtjeningen har fundet sted.
(226) A-deltagere, der trækker sig ud af DAT-Schaub, har ret til at kræve deres A-kapital udbetalt til pari samt udbetaling af deres medlemskonti, såfremt de er intakte ifølge de første regnskaber, der godkendes på generalforsamlingen efter deres udtræden. A-kapitalen udbetales fra udtrædelsesdagen. Saldoen på medlemskontoen afregnes i fem lige store årlige afdrag. Udtrædelsesbeløbet, der også betales i fem årlige afdrag, forrentes på grundlag af den indestående saldo med 50 % af den gennemsnitsrente, som DAT-Schaub betaler på sine kortfristede lån. DAT-Schaub har til enhver tid ret til at afregne alle udestående beløb som én betaling. En A-deltager, der træder ud af DAT-Schaub som anført ovenfor, har ret til at købe alle DAT-Schaubs maskiner og arbejdsredskaber, der anvendes i den pågældende A-deltagers slagteri, til markedsprisen, der fastsættes efter rimelige og objektive kriterier under hensyn til alle relevante forhold, herunder værdien af de intellektuelle ejendomsrettigheder, der er knyttet til ovennævnte maskiner og arbejdsredskaber. Vurderingen foretages af en ekspert, der skal være medlem af Foreningen af Statsautoriserede Revisorer i Danmark og udpeget af denne.
F. DAKA
(227) Efter at Kommissionen har vedtaget en positiv beslutning, vil parterne opfordre tredjemand til at købe en tilstrækkelig andel af parternes kapital i daka. Parterne vil således afhænde så mange andele, eller acceptere, at tredjemand tegner så mange nye andele i daka, at parterne på den ene side mister deres enekontrol over daka, men på den anden side har stemmeflertal sammen med de øvrige deltagende slagterier på dakas generalforsamling. Ved tredjemand forstås i denne forbindelse enhver, der er fuldstændig uafhængig af parterne.
(228) Senest to uger efter Kommissionens vedtagelse af en positiv beslutning, udpeger parterne en uafhængig administrator - med erfaring inden for slagteribranchen - som vil handle på Kommissionens vegne og sikre, dels at parternes ejerskab af daka ikke udnyttes til at reducere serviceniveauet eller ændre prisfastsættelsen for råvarerne til skade for parternes konkurrenter, dels at sikre at parterne bestræber sig på at afhænde en tilstrækkelig andel af selskabets kapital. Administratoren anses for godkendt af Kommisionen, hvis den ikke underretter parterne skriftligt inden to uger efter at have fået meddelelse om udnævnelsen.
(229) Administratoren har ret til at udnytte parternes stemmeret i dakas bestyrelse og på dakas generalforsamling, hvis det er nødvendigt for at fratage parterne deres enekontrol med daka. Parterne bistår administratoren og giver ham alle de oplysninger, der er nødvendige for, at han kan udføre sine opgaver. Parterne eller administratoren underretter Kommissionen skriftligt om udviklingen mindst hver tredje måned.
(230) Hvis ikke parterne inden [...](72) efter Kommissionens vedtagelse af en positiv beslutning har overdraget en tilstrækkelig stor andel af deres kapital i daka, giver parterne administratoren en uigenkaldelig fuldmagt til at overdrage en tilstrækkelig kapitalandel til tredjemand på rimelige vilkår [...](73) efter Kommissionens vedtagelse af en positiv beslutning. Kommissionen kan forlænge denne periode efter anmodning fra det fusionerede selskab, hvis der foreligger rimelige grunde.
(231) Hvis administratoren ikke har afhændet en tilstrækkelig stor kapitalandel i daka inden for den tidsfrist, der er fastsat i betragtning 230, skal administratoren sælge en tilstrækkelig andel af selskabernes kapital i daka på de bedst opnåelige vilkår. Denne afhændelse skal afsluttes inden [...](74) efter udløbet af den tidsfrist, der er fastsat i betragtning 230, og der fastsættes ikke nogen minimumspris.
(232) Parterne eller administratoren underretter Kommissionen om eventuelle planer om at afhænde en tilstrækkelig stor kapitalandel i daka til tredjemand. Parterne eller administratoren giver Kommissionen alle de oplysninger om en potentiel køber af kapitalandelene i daka, der er nødvendige for, at den kan vurdere, om den pågældende opfylder kriterierne med hensyn til uafhængighed, rentabilitet, kapital, administration og erfaringer. Kommissionen underretter senest to uger efter modtagelsen af skriftlige oplysninger parterne eller administratoren, hvis den ikke mener, at den pågældende køber opfylder kravet om, at han skal være uafhængig af parterne, og i så fald kan kapitalandelen ikke afhændes til den potentielle køber. Hvis Kommissionen ikke har reageret inden for tidsfristen, kan parternes kapitalandel overdrages til den potentielle køber. Parterne eller administratoren underretter Kommissionen om salget, når det er afsluttet.
(233) Det fusionerede selskab vil ikke på ny erhverve enekontrol med daka, så længe Kommissionen ikke kan fastslå med sikkerhed, om parterne opnår en dominerende markedsstilling.
X. VURDERING AF TILSAGNENE
A. DET DANSKE MARKED FOR INDKØB AF SLAGTESVIN
(234) Parternes tilsagn indebærer, at der ikke opstår en dominerende stilling på det danske marked for indkøb af slagtesvin.
- Da parternes andelshavere har mulighed for, med seks ugers varsel, at levere op til 15 %(75) af deres ugentlige leverancer til andre købere, vil det give danske og udenlandske slagterier større muligheder for at få tilført et betydeligt antal danske svin.
- Bindingsperioden på tolv måneder vil gøre det lettere for landmændene at skifte slagteri.
(235) Kommissionen mener derfor ikke, at fusionen vil afskærme det danske marked for indkøb af levende svin. Desuden vil tilsagnene fjerne parternes kontrol med innovationen inden for den danske svinesektor. Det vil især være muligt for alle interesserede, som f.eks. supermarkeder, at henvende sig direkte til landmændene og foreslå forskellige former for produktion. Desuden vil tilsagnene øge landmændenes valgmuligheder, når det gælder afsætningskanaler. Endelig vil det blive langt vanskeligere for parterne at presse de private slagterier ved at lokke en del af de 4 % (800000 svin) af den danske svineproduktion, som de private slagterier aftager for øjeblikket, til sig. Dette skyldes, at de private slagterier har en supplerende potentiel indkøbsmulighed på op til 2400000 svin som følge af de 15 %, der er fritaget for andelshavernes leveringspligt. Som følge af tilsagnene vil fusionen derfor ikke medføre en dominerende stilling på markedet for indkøb af slagtesvin.
B. DET DANSKE MARKED FOR SALG AF FERSK SVINEKØD GENNEM SUPERMARKEDER
(236) Kommissionen mener, at parternes tilsagn er tilstrækkelige til at sikre, at der ikke skabes duopolistisk dominans på det danske marked for fersk svinekød, som sælges gennem supermarkeder. Kommissionen har især bemærket følgende:
- Der vil være større muligheder for priskonkurrence, fordi afskaffelsen af svinenoteringen vil give andelsslagterierne større fleksibilitet, når det gælder prisfastsættelsen over for landmændene. Indkøb af råvarer kan derfor i fremtiden medføre konkurrence mellem andelsslagterierne.
- Markedet vil blive mindre gennemsigtigt på grund af afskaffelsen af svinenoteringen.
- Afskaffelsen af det fælles ejerskab i ESS-Food og muligheden for at træde ud af DAT-Schaub fjerner strukturforbindelserne mellem parterne og Steff-Houlberg. Det skal især bemærkes, at Steff-Houlberg herved bliver mindre afhængig af parterne. Kommissionen er dog klar over, at Steff-Houlberg er nødt til at finde alternative salgskanaler efter opløsningen af det fælles ejerskab af ESS-Food. Af hensyn til de investeringer, der er nødvendige for opbygning af nye salgskanaler, og dermed for at opretholde Steff-Houlberg som rentabel konkurrent, er det vigtigt, at opløsningen af det fælles ejerskab i ESS-Food ikke skader Steff-Houlberg. Kommissionen mener, at den procedure, der er fastsat i tilsagnene, giver Steff-Houlberg tilstrækkelig sikkerhed, især fordi Kommissionen skal godkende administratorens mandat.
- Der er større muligheder for forskelle i Steff-Houlbergs og parternes omkostningsstruktur på grund af de mere fleksible råvarepriser (se ovenfor) og den omstændighed, at Steff-Houlberg ikke i fremtiden vil sælge sine produkter gennem de samme kanaler som parterne.
- Endelig vil kontraktslagtningerne og salg af slagtekapacitet til en konkurrent give mulighed for at styrke de alternative leverandører på markedet i en sådan grad, at der kan skabes et tredje, vigtigt alternativ til parterne og Steff-Houlberg. I denne forbindelse skal det også bemærkes, at lempelsen af leveringspligten for levende svin vil bidrage til at sikre leverancerne af råvarer til et sådant tredje alternativ på markedet, og at parterne eventuelt forinden vil levere de levende dyr, der skal slagtes.
(237) Kommissionen konkluderer således, at de øgede muligheder for priskonkurrence, begrænsningen i prisgennemsigtigheden på markedet, afskaffelsen af strukturforbindelserne mellem parterne og Steff-Houlberg, de øgede muligheder for forskellige omkostningsstrukturer og styrkelsen af alternativer på markedet gennem salg af slagtekapacitet kombineret med lempelsen af landmændenes leveringspligt betyder, at fusionen ikke vil medføre duopolistisk dominerende stilling på markedet, som det ellers ville have været tilfældet.
C. DET DANSKE MARKED FOR HØJRISIKOAFFALD
(238) Tilsagnet indebærer, at parterne ikke erhverver enekontrol med daka. Der vil derfor ikke blive skabt en dominerende stilling på dette marked.
XI. KONKLUSION
(239) Af ovennævnte årsager er Kommissionen nået frem til den konklusion, at den anmeldte fusion, således som den er ændret ved parternes tilsagn, ikke på det danske marked for indkøb af slagtesvin, fersk svinekød, der sælges gennem supermarkeder, og slagteriaffald vil skabe en dominerende stilling, der bevirker, at den effektive konkurrence hæmmes betydeligt inden for fællesmarkedet eller en væsentlig del heraf. På betingelse af, at tilsagnene efterkommes, er fusionen derfor forenelig med fællesmarkedet og EØS-aftalen -
VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:
Artikel 1
Den transaktion, som parterne anmeldte den 5. oktober 1998, og som består i en fusion mellem Slagteriselskabet Danish Crown AmbA og Vestjyske Slagterier A.m.b.A. samt disse to selskabers erhvervelse af kontrol med daka a.m.b.a., Danske Andelsslagteriers Tarmsalg - Schaub & Co. a.m.b.a., Slagteriernes Fællesindkøbsforening a.m.b.a. og Scan-Hide a.m.b.a., erklæres forenelig med fællesmarkedet og EØS-aftalen under forudsætning af, at de tilsagn, der er omhandlet i betragtning 200-233, efterkommes fuldt ud.
Artikel 2
Denne beslutning er rettet til:
1) Slagteriselskabet Danish Crown AmbA Marsvej 43 DK - 8900 Randers
2) Vestjyske Slagterier A.m.b.A. Havnevej 8 DK - 7600 Struer
Udfærdiget i Bruxelles, den 9. marts 1999.
KOMISSION PÄÄTÖS,
tehty 9 päivänä maaliskuuta 1999,
neuvoston asetuksen (ETY) N:o 4064/89 soveltamisesta
(Asia IV/M.1313 - Danish Crown/Vestjyske Slagterier)
(tiedoksiannettu numerolla K(1999) 560)
(Ainoastaan englanninkielinen teksti on todistusvoimainen)
(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
(2000/42/EY)
EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,
ottaa huomioon Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 57 artiklan 2 kohdan a alakohdan,
ottaa huomioon yrityskeskittymien valvonnasta 21 päivänä joulukuuta 1989 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 4064/89(1), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 1310/97(2), ja erityisesti sen 8 artiklan 2 kohdan,
ottaa huomioon 6 päivänä marraskuuta 1998 tehdyn komission päätöksen aloittaa menettely tässä asiassa,
on antanut yrityksille, joita asia koskee, mahdollisuuden esittää huomautuksensa komission väitteistä,
ottaa huomioon keskittymiä käsittelevän neuvoa-antavan komitean lausunnon(3),
sekä katsoo seuraavaa:
1) Komissio vastaanotti 5 päivänä lokakuuta 1998 asetuksen (ETY) N:o 4064/89 (jäljempänä "sulautuma-asetus") 4 artiklan mukaisen ilmoituksen keskittymästä, joka muodostuu kahden tanskalaisen osuuskunnan, Slagteriselskabet Danish Crown AmbA:n (jäljempänä "Danish Crown") ja Vestjyske Slagterier A.m.b.A:n (jäljempänä "Vestjyske Slagterier"), sulautumisesta.
2) Komissio totesi 6 päivänä marraskuuta 1998 tehdyssä päätöksessään, että ilmoitetun toimenpiteen soveltuvuudesta yhteismarkkinoille oli vakavia epäilyjä. Sen vuoksi komissio aloitti tässä asiassa sulautuma-asetuksen 6 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaisen menettelyn.
I OSAPUOLET
3) Danish Crown on Tanskan suurin osuusteurastamo, jossa on 13122 jäsentä (maanviljelijöitä), jotka toimittavat osuuskunnalle raaka-aineita (sikoja ja nautoja). Danish Crown on vertikaalisesti integroitunut teurastuksen, lihanjalostuksen ja lihakaupan aloille. Sen päätoiminnot yhteisössä sijaitsevat Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Saksassa, Ranskassa, Tanskassa ja Italiassa.
4) Vestjyske Slagterier on Tanskan toiseksi suurin osuusteurastamo, jossa on 17722 jäsentä (maanviljelijöitä), jotka toimittavat sille raaka-aineita (sikoja ja nautoja). Vestjyske Slagterier on vertikaalisesti integroitunut teurastuksen, lihanjalostuksen ja lihakaupan aloille. Sen päätoiminnot yhteisössä sijaitsevat Tanskassa, Saksassa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Ranskassa ja Italiassa.
II TOIMENPIDE
5) Ilmoitettu toimenpide muodostuu Danish Crownin ja Vestjyske Slagterierin toimintojen yhdistämisestä vasta perustettuun osuuskuntaan, johon Danish Crown ja Vestjyske Slagterier (jäljempänä "osapuolet") siirtävät kaikki toimintonsa, varansa ja velkansa ja johon kaikki osapuolten jäsenet liittyvät yhdessä jäseninä. Osapuolet teurastavat noin 16 miljoonaa sikaa ja 500000 nautaa vuodessa. Yrityksestä tulee Euroopan suurin teurastamo(4) ja maailman suurin sianlihan viejä.
6) Lisäksi osapuolilla on osuuksia neljästä muusta tanskalaisesta osuuskunnasta, jotka ovat daka a.m.b.a. (jäljempänä "daka"), Danske Andelsslagteriers Tarmsalg - Schaub & Co. a.m.b.a. (jäljempänä "DAT-Schaub"), Slagteriernes Fællesindkøbsforening a.m.b.a. (jäljempänä "SFK") ja Scan-Hide a.m.b.a. (jäljempänä "Scan-Hide"). Sulautuman seurauksena osapuolet saavat määräysvallan jokaisessa näistä neljästä osuuskunnasta jäljempänä esitetyistä syistä.
7) Daka toimii renderoinnin alalla (teurastuksen sivutuotteet). Sen omistavat Danish Crown (43 prosenttia), Vestjyske Slagterier (34 prosenttia), TiCan (3,8 prosenttia) ja joukko muita teurastamoja ja vähittäiskauppiaita (12,5 prosenttia). Sulautuman jälkeen osapuolilla on viisi kymmenestä hallituksen jäsenestä. Työntekijät valitsevat kaksi jäsentä. Osuuskunnan säännöissä säädetään erityisestä hallituksen jäsenten valintamenettelystä, ja hallituksen enemmistö nimittää puheenjohtajan, jolla on ratkaiseva ääni. Hallitus vastaa yrityksen kaupallisen politiikan määrittelystä. Sulautuman jälkeen osapuolet pystyvät antamaan osuuskunnan kokouksessa noin 86 ääntä 114 äänestä. Osuuskunnan sääntöjen mukaan sääntöjä voidaan muuttaa ainoastaan toisen riippumattoman, vähintään kolme ääntä omistavan jäsenen suostumuksella.
8) Sulautuman seurauksena syntyvällä yrityksellä on mahdollisuus käyttää 75:tä prosenttia äänivallasta osuuskunnan kokouksessa ja se pystyy siten päättämään osuuskunnan strategisista kysymyksistä (budjetista, toimintasuunnitelmasta ja tärkeistä investoinneista). Lisäksi osapuolilla on hallituksessa puolet äänistä, eikä hallituksen puheenjohtajaa voida nimittää vastoin niiden tahtoa. Osapuolet saavat ratkaisevan vaikutusvallan ja siten sulautuma-asetuksen 3 artiklassa tarkoitetun yksinomaisen määräysvallan.
9) DAT-Schaub toimii perinteisesti tanskalaisissa osuusteurastamoissa teurastetuista eläimistä peräisin olevien luonnonsuolten jalostuksen ja myynnin alalla. Se myy myös mausteita sekä lihaa ja lihatuotteita (osapuolten päätoiminta). DAT-Schaubin omistavat Danish Crown (49,8 prosenttia), Vestjyske Slagterier (31 prosenttia), Steff-Houlberg (13,8 prosenttia) ja TiCan (5,5 prosenttia). Sulautuman jälkeen osapuolilla on kuusi yhdeksästä hallituksen jäsenestä ja osuuskunnan kokouksen 101 valtuutetusta noin 80. Osuuskunnan sääntöjen mukaan kaikki osuuskunnan kokouksessa tehdyt päätökset edellyttävät vähintään kahden riippumattoman jäsenen kannatusta. Jäsen, jolla on äänivallasta vähintään kaksi kolmasosaa, kuten sulautunut yritys, voi kuitenkin muuttaa osuuskunnan sääntöjä.
10) Sulautunut yritys pystyy käyttämään 80:tä prosenttia äänivallasta osuuskunnan kokouksessa, ja sillä on selvä enemmistö hallituksessa. Koska sillä on enemmistö osuuskunnan kokouksessa, se pystyy muuttamaan sitä osuuskunnan sääntöä, jonka mukaan osuuskunnan kokouksen päätöksille on saatava kahden riippumattoman jäsenen hyväksyntä. Sen vuoksi osapuolet saavat sulautuman seurauksena yksinomaisen määräysvallan DAT-Schaubissa.
11) SFK toimittaa lihanjalostus- ja elintarviketeollisuudelle pakkausmateriaaleja, mausteita ja elintarvikkeissa käytettäviä ainesosia, puhdistusaineita sekä lihanjalostusteollisuudessa käytettäviä vaatteita, työkaluja, koneita ja laitteita. SFK:n omistavat Danish Crown (42,6 prosenttia), Vestjyske Slagterier (24,7 prosenttia), Steff-Houlberg (17,4 prosenttia) ja muut teurastamot (14,4 prosenttia) sekä TiCan (1,1 prosenttia). Hallituksessa on enintään 12 jäsentä. Danske Slagterierin jäsenet nimittävät enintään kahdeksan jäsentä, joista osapuolet pystyisivät nimittämään viisi(5). Muut teurastamot nimittävät kaksi hallituksen jäsentä ja työntekijät toiset kaksi. Hallituksen päätökset tehdään yksinkertaisella enemmistöllä, ja puheenjohtajalla on ratkaiseva ääni. Hallitus määrittelee yrityksen kaupallisen politiikan. Osapuolet pystyvät käyttämään osuuskunnan kokouksessa 74:ää prosenttia äänivallasta. Osuuskunnan kokouksen päätökset tehdään yksinkertaisella enemmistöllä, mutta osuuskunnan sääntöjen muuttamista koskevat päätökset edellyttävät vähintään kahden riippumattoman jäsenen kannatusta.
12) Sulautuman seurauksena syntyvä yritys pystyy käyttämään 74:ää prosenttia äänivallasta osuuskunnan kokouksessa ja siten päättämään osuuskunnan strategisista kysymyksistä (budjetista, toimintasuunnitelmasta ja tärkeistä investoinneista). Siten osapuolet saavat ratkaisevan vaikutusvallan ja sulautuma-asetuksen 3 artiklassa tarkoitetun yksinomaisen määräysvallan.
13) Scan-Hide myy käsittelemättömiä, lajiteltuja ja suolattuja nautojen vuotia. Sen omistavat Vestjyske Slagterier (47,3 prosenttia), Danish Crown (33,2 prosenttia) ja muut teurastamot (19,5 prosenttia). Ennen toimenpidettä yksikään osapuolista ei pystynyt käyttämään määräysvaltaa Scan-Hidessa. Tosin Vestjyske Slagterier pystyisi tänä vuonna poikkeuksellisesti käyttämään osuuskunnan kokouksessa yli 50:tä prosenttia äänistä, koska se toimitti yli puolet vuodista edellisenä vuotena. Sulautuman jälkeen osapuolet nimittävät viisi hallituksen kahdeksasta jäsenestä ja käyttävät noin 82:ta osuuskunnan kokouksen 104 äänestä. Sen vuoksi osapuolet saavat sulautuman seurauksena yksinomaisen määräysvallan Scan-Hidessa.
III KESKITTYMÄ
14) Edellä esitetyn perusteella toimenpiteen voidaan katsoa johtavan keskittymään, joka käsittää Danish Crownin ja Vestjyske Slagterierin täydellisen sulautumisen sulautuma-asetuksen 3 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetulla tavalla ja määräysvallan siirtymisen osapuolille kaikissa neljässä osuuskunnassa (daka, DAT-Schaub, SFK ja Scan-Hide) sulautuma-asetuksen 3 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetulla tavalla.
IV YHTEISÖNLAAJUINEN ULOTTUVUUS
15) Toimenpiteellä on sulautuma-asetuksen 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu yhteisönlaajuinen ulottuvuus, koska keskittymään osallistuvien yritysten yhteenlaskettu kokonaisliikevaihto on yli 5000 miljoonaa euroa (Danish Crown: 3126 miljoonaa euroa; Vestjyske Slagterier: 1496 miljoonaa euroa; daka: 68 miljoonaa euroa; SFK: 116,8 miljoonaa euroa; Scan-Hide: 39,9 miljoonaa euroa ja DAT-Schaub: 589,3 miljoonaa euroa)(6). Lisäksi Danish Crownin (2053 miljoonaa euroa), Vestjyske Slagterierin (865,3 miljoonaa euroa) ja DAT-Schaubin (328,7 miljoonaa euroa) yhteenlaskettu yhteisön alueelta kertynyt liikevaihto on yli 250 miljoonaa euroa. Danish Crown, Vestjyske Slagterier, Scan-Hide ja DAT-Schaub eivät saavuta yli kahta kolmasosaa yhteenlasketusta yhteisön alueelta kertyvästä kokonaisliikevaihdostaan yhdestä ja samasta jäsenvaltiosta.
16) Toimenpide ei edellytä ETA-sopimuksen mukaista yhteistyötä Eftan valvontaviranomaisen kanssa.
V MERKITYKSELLISET MARKKINAT
17) Osapuolet ostavat eläviä teuraseläimiä, myyvät tuoretta lihaa loppukulutukseen ja teolliseen jalostukseen sekä myyvät lihajalosteita. Dakan, DAT-Schaubin, SFK:n ja Scan-Hiden toiminnot on kuvailtu edellä.
18) Ilmoituksessaan osapuolet määrittelivät merkityksellisten markkinoiden muodostuvan i) eläinten teurastuksen pohjoiseurooppalaisista (Tanska, Ruotsi, Saksa ja Benelux-maat) markkinoista (jaettuna lajeittain, toisin sanoen sikoihin, nautoihin ja lampaisiin), ii) yhteisönlaajuisista kaikkien lihalajien markkinoista ja iii) teurastuksen sivutuotteiden tanskalaisista keräys- ja jalostusmarkkinoista (renderointi).
19) Jäljempänä mainituista syistä komissio katsoo, että merkitykselliset markkinat olisi määriteltävä kapeammin. Komissio on kuitenkin sitä mieltä, että keskittymä ei aiheuta ongelmia karitsoiden ja lampaiden oston ja niiden lihan myynnin alalla riippumatta siitä, mikä markkinoiden määritelmä valitaan. DAT-Schaubin, SFK:n ja Scan-Hiden toiminnot muilla kuin jäljempänä kuvailluilla markkinoilla eivät myöskään aiheuta ongelmia.
A MERKITYKSELLISET TUOTEMARKKINAT
a) Elävien teurassikojen ja -nautojen osto
20) Eläinten teurastuksen osalta osapuolet toteavat, että teurastamoilla on eri teurastuslinjat kullekin eläinlajille eikä niitä voida muuttaa kohtuullisessa ajassa ilman huomattavia kustannuksia. Lisäksi tuottajan siirtyminen yhden eläinlajin kasvatuksesta toiseen (esimerkiksi nautojen kasvatukseen sikojen sijasta) vie aikaa ja aiheuttaa kustannuksia. Sen vuoksi teurastuksen tasolla eri lajit eivät ole korvattavissa keskenään tarjontapuolella. Komission tutkimukset ovat vahvistaneet tämän.
21) Elävien teurassikojen ja -nautojen osto muodostaa siten kahdet erilliset merkitykselliset tuotemarkkinat.
b) Tuoreen lihan markkinat
Sianliha ja naudanliha muodostavat erilliset merkitykselliset tuotemarkkinat
22) Osapuolet väittivät ilmoituksessaan, että kaikki lihalajit kuten sianliha, naudan- ja vasikanliha, karitsan- ja lampaanliha sekä siipikarjanliha ja lihajalosteet kuuluvat samoille tuotemarkkinoille, koska ne voidaan korvata helposti toisillaan ruokavaliossa.
23) Komissio on kuitenkin todennut aikaisemmissa kulutustavaroita koskevissa asioissa, että pelkkä toiminnallinen korvattavuus ei riitä määrittelemään merkityksellisiä tuotemarkkinoita(7). Samoin lihan ollessa kyseessä todisteet osoittavat, että eri lihalajeja ei pitäisi katsoa osaksi samoja merkityksellisiä tuotemarkkinoita arvioitaessa tämän keskittymän vaikutusta kilpailuun.
24) Ensinnäkin on huomattava, että tuoreen lihan eri lajit ovat eri hintaisia naudanlihan ollessa keskimäärin kalleinta, sianlihan keskimäärin 20-25 prosenttia halvempaa ja siipikarjanlihan keskimäärin noin puolet halvempaa kuin naudanlihan. Kuluttajat myös suhtautuvat eri tavalla eri lihalajeihin, minkä vuoksi lihalajien asema markkinoilla on erilainen. Esimerkiksi sellaisten lihan ominaisuuksien kuin aromin, maun, ravintoarvon, mureuden, hinnan ja helppokäyttöisyyden osalta komission käytettävissä olevat todisteet osoittavat, että siipikarjanliha saa Tanskassa korkeimmat kokonaisarvosanat, erityisesti mureudestaan ja helppokäyttöisyydestään, kun taas naudanliha saa korkeat arvosanat aromista ja mausta, mutta alhaiset hinnasta. Sianliha saa korkeat arvosanat helppokäyttöisyydestä, aromista ja mausta, mutta alhaiset keveydestä.
25) Kyseisiä näkökantoja tukevat tiedot, jotka on saatu tanskalaisilta lihan tukkukauppiailta ja valintamyymälöiltä, joiden mukaan kuluttajien perusteet eri lihalajien ostamiseen ovat pohjimmiltaan selvästi erilaiset. Erityinen maku ja mielikuva (sesonkimainen kulutus pääsiäisen aikaan) erottaa lampaanlihan muista lihalajeista. Tavanomainen peruste siipikarjanlihan ostamiseen on sen terveellisyys ja vähärasvaisuus. Tanskassa sianlihankulutukseen vaikuttavat paljon perinteet. Hintaerojen, kuluttajien mieltymysten ja kulutustapojen vuoksi voidaan päätellä, että eri lihalajit korvaavat toisensa ainoastaan vaillinaisesti.
26) Komissio kysyi ostajilta, johtaisiko heidän mielestään 5-10 prosentin korotus sianlihan tai naudanlihan hinnassa korvaamiseen toisilla lihalajeilla (naudanliha/sianliha, lampaanliha, siipikarjanliha ja lihajalosteet). Tanskalaiset catering-yritykset ovat todenneet, että tällainen hinnankorotus ei muuttaisi niiden kulutustapoja. Tanskalaisten tukkukauppiaiden mielestä siirtyminen naudanlihasta sianlihaan ja naudan- ja sianlihasta siipikarjanlihaan olisi mahdollista ainoastaan tietyssä määrin. Tanskalaisten valintamyymälöiden mielestä naudanlihan hinnan nouseminen tai laskeminen ei vaikuttaisi naudanlihan kysyntään. Joidenkin valintamyymälöiden mukaan kuluttajat vastaisivat naudanlihan hinnannousuun/-laskuun ennemminkin ostamalla halvempia/kalliimpia ruhonosia. Valintamyymälöiden mielestä sianlihan hinnannousu voisi johtaa jossain määrin siirtymiseen siipikarjanlihaan. Nämä markkinoita koskevat tiedot vahvistavat näin ollen sen, että eri lihalajit korvaavat toisensa ainoastaan vaillinaisesti, minkä vuoksi tuoreen lihan eri lajien välistä korvaamista on vain rajoitetusti.
27) Osapuolet ovat toimittaneet kaaviokuvan sianlihan suhteellisen hinnan ja sianlihan suhteellisen kulutuksen kehityksestä (ks. ilmoituksen liite 21). Tämä kaavio osoittaa, että sianlihan suhteelliset hinnat ovat vaihdelleet melko paljon johtamatta suuriin vaihteluihin sianlihan suhteellisessa kulutuksessa. Erityisesti huomataan, että neljän prosenttiyksikön muutos sianlihan suhteellisessa hinnassa vuosina 1986-1988 ja seitsemän prosenttiyksikön muutos vuosina 1992-1995 johtivat suhteessa pienempiin muutoksiin suhteellisessa kulutuksessa. Tämä kaavio tukee siten päätelmää, että sianlihan korvaaminen muilla lihalajeilla hinnanmuutosten seurauksena on ainoastaan rajoitettua.
28) Ilmoituksessa osapuolet ilmoittivat, että sianlihan hintajoustot ovat -0,35, -0,4 ja -0,53. Nämä luvut ovat peräisin OECD:ltä ja komission pääosastolta VI. OECD on erityisesti yhteisön osalta arvioinut naudanlihan hintajouston olevan -0,3, sianlihan -0,3 ja siipikarjanlihan -0,2 sekä näiden kolmen lihalajin väliset ristijoustot, jotka ovat pienempiä kuin 0,3. Osapuolten mukaan nämä joustot kuvaavat myös tilannetta Tanskan markkinoilla. Lisäksi osapuolten mukaan yleisesti tunnustetaan, että eri lihalajien välinen ristijousto on yhteisössä positiivinen (ks. ilmoituksen 6 osa, s. 5).
29) Komissio tunnustaa, että eri lihalajien välillä voi olla positiivista ristijoustoa. Tämä tarkoittaa myös sitä, että eri lihalajien hintojen kehitys on tietyssä määrin yhteydessä toisiinsa. Tämä ei kuitenkaan tarkoita sitä, että kaikkien lihalajien olisi katsottava kuuluvan samoille merkityksellisille tuotemarkkinoille arvioitaessa ehdotetun sulautuman vaikutusta kilpailuun. Päinvastoin naudanlihan, sianlihan ja siipikarjanlihan joustamaton hintajousto merkitsee sitä, että näiden lihalajien markkinahinnan nousu johtaisi ainoastaan vähäiseen myyntivolyymin pienentymiseen muihin lihalajeihin siirtymisen tai kulutuksen vähentämisen vuoksi. Nämä hintajoustot osoittavat siten, että naudan-, sian- ja siipikarjanliha muodostavat kukin erilliset merkitykselliset tuotemarkkinat.
30) Myös se, kuinka osapuolet ovat järjestäneet sian- ja naudanlihan markkinoinnin, vahvistaa sian- ja naudanlihan muodostavan erilliset merkitykselliset tuotemarkkinat. Osapuolten sianlihan ja naudanlihan myyntiorganisaatiot ovat täysin erilliset ja kyseisille lihalajeille on erilliset markkinointistrategiat. Paras esimerkki tästä ovat niin sanotut esilaskelmat (menetelmä, jonka avulla sianlihanmyynnistä vastaava henkilöstö voi arvioida optimaalisen hinnan tietylle lihapalalle), joissa ei viitata ollenkaan naudanlihan hintoihin tai tavoitehintoihin. Sulautuneen yrityksen (kuten aikaisemmin molempien osapuolten) organisaatiorakenne sisältää nautakarjakomitean, jossa käsitellään nautakarjayksikölle tärkeitä asioita, ja sianlihantuottajien komitean, jossa käsitellään sikayksikölle tärkeitä asioita.
31) Myös yhteisessä maatalouspolitiikassa naudan- ja sianlihan markkinaorganisaatiot erotetaan toisistaan. Sianlihan markkinaorganisaatiota kuvaillaan "erittäin vapaaksi", ja komission käytössä on erittäin vähän välineitä markkinoiden säätelemiseksi (ei taattuja vähimmäishintoja - vähän tukea yksityiseen varastointiin). Tämä johtaa siihen, että alle yksi prosentti EMOTR:n kokonaistakausbudjetista kohdistuu sianliha-alalle. Naudanliha-alalla tuottajien hinnat on taattu; näitä hintoja ollaan nyt laskemassa asteittain. Naudanlihan osuus EMOTR:n budjetista on 14 prosenttia ja vientitukien merkitys on paljon suurempi kuin sianliha-alalla. Se, että sianliha- ja naudanliha-aloille on eri säätelyjärjestelmät, osoittaa myös näiden tuotteiden kuuluvan eri markkinoille. Jos nämä kaksi tuotetta kuuluisivat samoille markkinoille, yhden säätelyjärjestelmän toimenpiteillä olisi merkittävä vaikutus toiseen tuotteeseen, jolloin niillä pitäisi olla joko sama tai hyvin samanlainen säätelyjärjestelmä.
32) Tarjontapuolen korvaamismahdollisuuksien osalta voidaan todeta, että naudanlihan paloittelulinjaa ei ole helppo muuttaa sianlihan paloittelulinjaksi. Tämä johtuu siitä, että teurastamoille toimitetut siat ovat paljon homogeenisempiä kuin naudat. Sen vuoksi sianlihan paloittelulinjat voidaan automatisoida paljon pidemmälle kuin naudanlihan paloittelulinjat. Naudanlihan paloittelussa saapuneet ruhot on lajiteltava paljon tarkemmin nautarotujen lukuisuuden ja niiden lihan ominaisuuksien vuoksi. Sen vuoksi naudanlihan paloitteluprosessia ei voida automatisoida yhtä pitkälle kuin sianlihan. Siten tarjontapuolella naudanliha ja sianliha eivät ole korvattavissa keskenään.
33) Kaikista edellä mainituista syistä voidaan siten päätellä, että tuoreen sianlihan ja tuoreen naudanlihan markkinat muodostavat erilliset merkitykselliset tuotemarkkinat arvioitaessa ehdotettua sulautumaa. Osapuolet eivät ole kiistäneet tätä päätelmää vastauksessaan (jäljempänä "vastaus") sulautuma-asetuksen 18 artiklan mukaiseen komission väitetiedoksiantoon (jäljempänä "väitetiedoksianto").
Tuoreen lihan myynti teolliseen jalostukseen ja tuoreen lihan myynti ihmisravinnoksi (vähittäiskauppa ja catering-ala) muodostavat erilliset merkitykselliset tuotemarkkinat
34) Teurastetuista eläimistä saatu liha myydään joko loppukuluttajille tuoreena lihana tai toimitetaan lihanjalostajille lihajalosteiden tuotantoon. "Tuore liha" tarkoittaa sitä, että lihaa ei ole käsitelty millään tavoin, toisin sanoen siihen ei ole lisätty muita ainesosia tai mausteita, sitä ei ole kypsytetty, savustettu tai kuivattu.
35) Useimmat teurastettujen eläinten eri osista myydään lihanjalostajille tai tuoreena lihana kulutukseen ostajien erityisten paloitteluvaatimusten mukaisesti. Komissio ei kiistä sitä, että paloittelumääritelmiä voidaan muuttaa suhteellisen helposti. Sen jälkeen kun liha on paloiteltu teurastamossa, nämä palat eivät kuitenkaan enää sovellu molemmille kanaville. Osapuolet ovat määritelleet rajoitetun määrän paloja, jotka voidaan myydä sekä jalostajille että tuorelihana. Sen vuoksi näiden kanavien välillä on teoriassa vähän korvausmahdollisuuksia. Ennen kuin nämä korvausmahdollisuudet voisivat vaikuttaa osapuolten kilpailukäyttäytymiseen valintamyymälöihin nähden (ks. jäljempänä), jalostajien olisi aloitettava tukkukauppa. Tämä ei ole ilmeistä markkinoilla, joilla lihan tuoreus on tärkeä tekijä. Jalostajien suuret hankintamäärät muista jäsenvaltioista osoittavat myös, että kilpailuedellytykset ovat näillä markkinoilla erilaiset. Sen vuoksi komissio katsoo, että tuoreen lihan myynti teolliseen jalostukseen muodostaa eri markkinat.
Catering-ala, valintamyymälät, lihakaupat ja maatilamyynti ovat erilliset merkitykselliset markkinat, mutta valintamyymälöitä ja lihakauppoja voidaan tarkastella yhdessä
36) Tuoreen sianlihan ja tuoreen naudanlihan myynti ihmisravinnoksi voidaan jakaa edelleen vähittäiskauppa- ja catering-markkinoihin. Vähittäiskauppamarkkinat voidaan edelleen jakaa tuoreen lihan myyntiin valintamyymälöissä, lihakaupoissa ja maatiloilta (maatilamyynti).
37) Osapuolet ovat kiistäneet tämän jaon. Niiden mukaan näiden myyntikanavien välinen tarjonta- ja kysyntäpuolen korvaavuus on täydellistä ja lisäksi hintarakenne on samanlainen, koska on olemassa yksi viikoittainen perushinnasto, jonka pohjalta hintaneuvottelut aloitetaan. Komissio katsoo kuitenkin, että perushinnaston olemassaolo ei välttämättä merkitse sitä, että näiden eri kanavien olisi katsottava muodostavan yhdet markkinat. Ensinnäkin perushinnastossa on jo eri sarakkeita, joilla näkyvät asiakas- tai ryhmäkohtaiset alennukset tai korotukset. Toiseksi osapuolet poikkeavat usein sarakkeissa ilmoitetuista hinnoista yksittäisten asiakkaiden kohdalla. Sen vuoksi perushinnaston olemassaolo ei osoita, että osapuolet eivät pystyisi harjoittamaan hintasyrjintää näiden kanavien välillä.
38) Catering-markkinat määritellään tuoreen lihan myynniksi ravintoloille, työpaikkaruokaloille, valtion laitoksille sekä laivojen ja lentokoneiden catering-palvelujen tarjoajille. Vähittäiskaupan ja catering-toiminnan välinen ero perustuu ensinnäkin siihen, että lihan alkuperä ei ole catering-yrityksille yhtä tärkeä kuin vähittäiskauppiaille. Catering-yritykset valmistavat lihan tarjotakseen sen loppukuluttajille osana valmisateriaa eivätkä ne myy lihaa sellaisenaan. Sen vuoksi lihan alkuperään liittyvät kuluttajien mieltymykset eivät ole yhtä tärkeitä. Tämä on johtanut siihen, että tuonnin osuus on catering-markkinoilla suurempi kuin vähittäiskaupan markkinoilla. Toiseksi näiden markkinoiden välillä ei ole realistista korvausmahdollisuutta, koska jakelutavat (erikoistunut jakelu suhteellisen pienten tukkukauppiaiden kautta catering-yrityksille - suorat toimitukset teurastamoilta vähittäiskaupalle) ja pakkaukset (valintamyymälöille toimitettu liha on pääosin esipakattu ja merkitty välttämättömillä myymäläkohtaisilla tiedoilla) ovat erilaisia. Kolmanneksi vähittäiskaupalle on toimitettava jatkuvasti täydellistä tuoreen sianlihan ja naudanlihan palavalikoimaa. Catering-yritykset tarvitsevat tavallisesti ainoastaan niitä paloja, joita käytetään niiden ruokalistalla olevissa aterioissa. Neljänneksi komission markkinatutkimus on osoittanut, että ne muutamat suuret catering-alan tukkukauppiaat, jotka ostavat lihansa [alle 10 prosenttia](8) halvemmalla kuin eräät vähittäiskauppa-asiakkaat, erityisesti pienemmät valintamyymälät ja lihakaupat, eivät myy yhtään kiloa sianlihaa vähittäiskaupan markkinoille.
39) Vähittäiskaupan alalla tuore liha myydään loppukuluttajille valintamyymälöiden ja lihakauppojen kautta. Nämä kanavat eroavat toisistaan siten, että huomattava osa lihakaupoista (noin 100 Tanskan noin 820 lihakaupasta(9)) teurastaa eläimet itse tai ostaa lihan yksityisiltä lihakauppojen omistamilta paikallisilta teurastamoilta. Ne ostavat valintamyymälöitä paljon useammin puolet tai neljänneksen ruhosta tai tärkeimmät ruhonosat, vaikka osapuolten mukaan lihakaupoille ja valintamyymälöille toimitetut tuoreet sianlihapalat ovat samanlaisia. Lisäksi teurastamot perivät lihakaupoilta tavallisesti [alle 10 prosenttia](10) korkeampia hintoja kuin valintamyymälöiltä, mukaan lukien pienet valintamyymälät. Osapuolten mukaan nämä hintaerot ovat seurausta siitä, että ostomäärät, kaupan rakenne (yksittäisiä kauppoja vai puitesopimus) ja kysyntävoima ovat erilaisia. Lihakaupoissa sian-, naudan- ja lampaanlihan vähittäishinnat ovat noin 20-25 prosenttia korkeammat kuin valintamyymälöissä ja siipikarjanlihan sekä lihajalosteiden vähittäishinnat jopa 50 prosenttia korkeammat.
40) Komissio katsoo, että edellä esitetyn perusteella voidaan päätellä, että lihakaupat ja valintamyymälät muodostavat erilliset markkinat. On kuitenkin syytä huomauttaa, että kilpailuarviointi olisi sama riippumatta siitä, katsotaanko valintamyymälöiden muodostavan erilliset markkinat vai molempien kuuluvan samoille vähittäiskaupan markkinoille, koska lihakauppojen osuus vähittäiskaupan kokonaismarkkinoista on vain noin 10 prosenttia(11).
41) Niin sanottu maatilamyynti, jossa maatilat myyvät eläimistään suuria osia aina ruhon puolikkaaseen tai neljännekseen asti suoraan loppukuluttajille, voidaan erottaa vähittäiskaupan markkinoista. Sekä valintamyymälät että lihakaupat myyvät erilaisia lihapaloja ja tarjoavat asiakkaille mahdollisuuden ostaa suhteellisen pieniä määriä (tavallisesti perheen yhteen ateriaan tarvittava määrä), mutta maatiloilta ostettu liha, paloiteltu tai paloittelematon, on varastoitava asiakkaan pakastimeen. Sen vuoksi maatilamyynti ei ole suora korvike tavallisille pienten määrien ostajille eikä varsinkaan kaupungeissa asuville kuluttajille(12).
42) Yhteenvetona voidaan todeta, että catering ja maatilamyynti muodostavat erilliset merkitykselliset markkinat. Sama päätelmä voidaan tehdä valintamyymälöistä ja lihakaupoista; tosin kilpailuarviointi olisi sama riippumatta siitä, katsotaanko valintamyymälöiden kuuluvan erillisille markkinoille vai vähittäiskaupan yhdistetyille markkinoille.
c) Lihajalosteet
43) Lihajalosteet voidaan määritellä nisäkkäistä tai linnuista saaduksi lihaksi, joka sisältää ulkoisia ainesosia kuten suolaa ja mausteita, on raakaa, kuivattua, savustettua tai kypsytettyä. Tämän lihan lisäkäsittelyn vuoksi, jossa jopa 20 prosenttia lopputuotteen painosta tulee ulkoisista ainesosista ja jossa eri lihalajeja usein sekoitetaan, komissio katsoo, että lihajalosteet on erotettava tuoreesta lihasta. Komission markkinatutkimus on vahvistanut tämän kannan. Tässä tutkimuksessa suurin osa lihan tukkukauppiaista, valintamyymälöistä, lihanjalostajista ja leikkaamoista ilmoitti, että 5-10 prosentin korotus tuoreen sianlihan tai tuoreen naudanlihan hinnassa ei saisi kuluttajia siirtymään lihajalosteisiin. Loppukuluttajat eivät myöskään yhdistä lihajalosteita mielessään teurastettuihin eläimiin eivätkä pysty lihajalosteiden osalta useimmiten havaitsemaan alkuperäisen lihan laatua (keveys, väri, mureus, rotulaji ja usein myös eläinlaji - sika/nauta/siipikarja).
44) Lihajalosteiden osalta osapuolten toimittamat tiedot osoittavat, että kaikki jalostajat pystyvät käsittelemään kaikkia lihalajeja kaikilla jalostustekniikoilla (kuivaus, savustus ja kypsytys). Tämä korvaamismahdollisuus tarjontapuolella näyttäisi tukevan päätelmää, että on yhdet lihajalosteiden markkinat. Tätä arviointia varten ei kuitenkaan ole tarpeen päättää näiden markkinoiden tarkasta laajuudesta, koska se ei vaikuta toimenpiteen arviointiin.
d) Teurastuksen sivutuotteiden keräys
45) Tämä toiminta käsittää syötäväksi kelpaamattomien eläinjätteiden/sivutuotteiden keräämisen maatiloilta ja teurastamoilta, niiden käsittelyn ja markkinoinnin sekä kuolleiden eläinten keräyksen ja hävittämisen. Nämä sivutuotteet jalostetaan lihajauhoksi, luujauhoksi, eläinrasvaksi, kuolleista eläimistä saataviksi vuodiksi ja verituotteiksi.
46) Teurastuksen sivutuotteiden keräyksen osalta yhteisön lainsäädännössä erotetaan toisistaan suuririskinen aines ja vähäriskinen aines. Voidakseen käsitellä suuririskistä ainesta renderointilaitoksella on oltava lisenssi siihen. Suuririskisen aineksen käsittelyyn lisensoidun laitoksen velvollisuutena on vastaanottaa ja käsitellä määriteltyjä riskimateriaaleja. Kaikki sellaiset teurastettujen eläinten osat, joita eläinlääkäri ei ole todennut vaarattomiksi teurastuksen jälkeen, ovat suuririskisiä. Suuririskistä ainesta ovat luonteeltaan esimerkiksi verijäte, itse kuolleet eläimet, sikojen karvat, lattiajäte ja hylätyt ruhot.
47) Vähäriskistä ainesta on sellainen erotettu aines, jonka eläinlääkäri on todennut vaarattomaksi. Mahdollista vähäriskistä ainesta ovat esimerkiksi sisälmykset, pää ja rasva, luut, nahka ja veri. Sitä ei tarvitse välttämättä toimittaa suuririskisen aineksen käsittelyyn lisensoituun renderointilaitokseen, vaan se voidaan toimittaa myös esimerkiksi lemmikkieläinruokien valmistajille. Jos tätä vähäriskistä ainesta ei ole erotettu tai eläinlääkäri ei ole todennut sitä vaarattomaksi, myös se on suuririskistä ainesta.
48) Koska suuririskistä ainesta voidaan toimittaa ainoastaan suuririskisen aineksen käsittelyyn lisensoidulle renderointilaitokselle, tämän asian kannalta merkitykselliset tuotemarkkinat ovat suuririskisen aineksen markkinat(13). Osapuolet hyväksyvät tämän päätelmän.
e) Päätelmä
49) Komissio päättelee edellä esitetyn perusteella, että on erilliset elävien teurassikojen ja -nautojen ostomarkkinat, tuoreen sianlihan markkinat ja tuoreen naudanlihan markkinat. Tuoreen sianlihan ja tuoreen naudanlihan markkinat voidaan kumpikin jakaa edelleen teolliseen jalostukseen myyntiin ja ihmisravinnoksi myyntiin. Jälkimmäisen osalta vähittäiskauppa ja catering muodostavat erilliset markkinat. Vähittäiskaupan alalla tuoretta lihaa myydään loppukuluttajille valintamyymälöissä, lihakaupoissa ja maatiloilta. Voidaan jättää avoimeksi, muodostavatko valintamyymälät ja lihakaupat erilliset markkinat, koska arviointi ei muuttuisi merkittävästi lihakauppojen pienen markkinaosuuden vuoksi. Teurastuksen sivutuotteiden osalta merkitykselliset tuotemarkkinat ovat suuririskisen aineksen markkinat. Muiden tuotteiden markkinoita ei tarvitse määritellä.
B MERKITYKSELLISET MAANTIETEELLISET MARKKINAT
a) Elävien teurassikojen osto
50) Osapuolet pitävät elävien sikojen teurastuksen markkinoina EY:n pohjoista aluetta, johon kuuluvat Tanska, Saksa, Benelux-maat ja Etelä-Ruotsi(14). Tämä maantieteellisten markkinoiden määritelmä perustuu elävien teuraseläinten kuljetusmahdollisuuksiin. Tässä yhteydessä osapuolet ovat väittäneet, että i) kuljetuskustannukset ovat vähäiset, koska kuljetuskustannukset 1000 kilometrin päästä olisivat vain 5-6 prosenttia tuotteen arvosta, ii) vaikka yhteisön lainsäädännössä säädetään, että eläinten on saatava levätä ja niitä on ruokittava ja juotettava, jos kuljetus kestää yli kahdeksan tuntia, erikoisrekat mahdollistavat 24 tunnin kuljetukset, mukaan lukien eläinten kuormaus ja kuormasta purkaminen, jolloin kuljetusmatkat voivat olla 1500-1600 kilometriä, ja iii) juuri sikojen kuormaus autoon ja kuormasta purkaminen aiheuttavat sioille stressiä, eikä itse kuljetus.
51) Osapuolet ovat myös viitanneet siihen, että elävien teurassikojen vienti Tanskasta pääasiassa Saksaan on kasvanut 188000 siasta vuonna 1996 noin 307000 sikaan vuonna 1998. On myös väitetty olevan kaupallisia syitä elävien eläinten kuljetukselle Tanskasta Saksaan, koska saksalaisilla teurastamoilla on paljon ylikapasiteettia (noin 30 prosenttia) ja saksalaiset teurastamot ja muut yhteisön teurastamot maksavat enemmän kuin tanskalaiset teurastamot, vaikka hinnanvaihtelut yhdessä jäsenvaltiossa johtavatkin samansuuntaisiin vaihteluihin muissa jäsenvaltioissa. On myös esitetty, että yli 5 miljoonaa teurassikaa viedään yhdestä jäsenvaltiosta toiseen. Näistä sioista vietiin vuonna 1996 noin 2,8 miljoonaa Alankomaista muihin maihin ja tästä määrästä lähes 2 miljoonaa vietiin Saksaan (suurin osa tästä viennistä suuntautui todennäköisesti teurastamoille, jotka sijaitsevat 50-80 kilometrin päässä Alankomaiden rajasta) ja noin 360000 Italiaan.
52) Komission tutkimuksessa on kuitenkin päädytty seuraaviin tuloksiin merkityksellisten maantieteellisten markkinoiden määritelmän osalta.
53) Ensimmäinen tekijä on hankinta-alue eli etäisyys, jolta teurastamot saavat sikansa. Komission tutkimus on osoittanut, että tanskalaiset ja ulkomaiset teurastamot ostavat 90 prosenttia elävistä sioistaan 120 kilometrin säteeltä teurastamoistaan.
54) Osapuolet ovat väittäneet vastauksessaan (s. 37-38), että tämä ei ole riittävä peruste päätellä, että on olemassa erilliset tanskalaiset markkinat eläville sioille kahdesta syystä. Ensinnäkin havaittu paikallinen hankintamalli ei ole ristiriidassa laajemmilla Pohjois-Euroopan markkinoilla esiintyvän korvaamisen kanssa kuljetuskustannusten alhaisuuden vuoksi. Toiseksi osapuolet väittävät, että tämä paikallinen hankintamalli heijastaa aikaisempia hankintajärjestelyjä eikä ole osoitus kilpailupaineiden puuttumisesta laajemmalla alueella. Komissio on kuitenkin sitä mieltä, että mahdollisuudet korvaamiseen ja siitä seuraavat kilpailupaineet laajemmalla alueella ovat rajalliset 94 prosentin osalta tanskalaisesta sikojen tuotannosta, koska siankasvattajilla on osuuskuntien asettamia velvollisuuksia (ks. jäljempänä). Vaikka hankinta-alue katsottaisiinkin 120 kilometrin suuruiseksi, tanskalaiset teurastamot hankkisivat vähän ulkomaisia sikoja ja ulkomaiset teurastamot vähän tanskalaisia sikoja, kuten ilmenee jäljempänä esitetyistä tuonti- ja vientiluvuista.
55) Toiseksi tanskalaisten teurassikojen vienti on vähäistä ja suuntautuu lähes yksinomaan Saksaan. Tämä vienti on lisäksi pysynyt melko vähäisenä huolimatta suhteellisen suurista hintaeroista Tanskan ja Saksan välillä vuosina 1996 ja 1997. Vuonna 1995 viennin osuus kokonaistuotannosta oli alle 1 prosenttia ja hintaero Saksaan verrattuna oli 0,57 prosenttia. Vuonna 1996 teurassikoja vietiin 188000, mikä vastaa alle 1 prosenttia Tanskan teurassikojen kokonaistuotannosta(15), ja hintaero oli 4,3 prosenttia. Vuonna 1997 sikoja vietiin 245000, mikä vastaa alle 1,3 prosenttia kokonaistuotannosta, ja hintaero oli 4,9 prosenttia(16). Vuonna 1998 vietiin yhteensä 307000 sikaa, mikä vastaa alle 1,6 prosenttia kokonaistuotannosta, ja hintaero oli 2,5 prosenttia ensimmäisen 37 viikon aikana (koko vuotta tarkasteltuna hinnat olivat Tanskassa 0,24 prosenttia korkeammat kuin Saksassa).
56) Osapuolet väittävät, että edellä mainitut luvut osoittavat Saksaan suuntautuvan viennin kasvaneen merkittävästi vuosina 1995-1998 ja kokonaismäärän kasvaneen edelleen vuonna 1998, jolloin hintaerot olivat huomattavasti pienemmät kuin vuosina 1996-1997, jolloin suuret hintaerot johtuivat pääasiassa odottamattomista erikoistekijöistä (BSE ja Alankomaiden sikarutto).
57) Komissio myöntää, että vienti on kasvanut edelleen. Se on kuitenkin yhä erittäin vähäistä verrattuna esimerkiksi hollantilaisten sikojen vientiin Saksaan. Esimerkiksi vuonna 1996 hinta oli Saksassa vain 1,5 prosenttia korkeampi kuin Alankomaissa (verrattuna Saksan ja Tanskan väliseen 4,3 prosentin hintaeroon), ja Alankomaista vietiin 1916201 teurassikaa Saksaan. Tämä vienti vastaa noin 15 prosenttia Alankomaiden teurassikojen tuotannosta, kun vienti Tanskasta vastaa alle 1 prosenttia tanskalaisesta tuotannosta. Siten voidaan päätellä, että kolmen vuoden ajan jatkuvasti korkeampi hintataso Saksassa ei ole vaikuttanut merkittävässä määrin vientiin Tanskasta.
58) Voidaan havaita, että teurassikoja tuodaan tuskin ollenkaan Tanskaan (alle 3000 sikaa vuonna 1997 ja vain 210 vuonna 1998 - kaikki Ruotsista). Tämä on luultavasti seurausta Danske Slagterierin säännöistä "tarttuvien sikatautien" välttämiseksi. Näissä säännöissä määrätään, että teurastamoilla on oltava tilat ulkomaisten sikojen erottelemiseksi kotimaisista sioista, sekä tuontisikoja koskevasta noin 20 prosentin hinnanalennuksesta. Osapuolet väittävät, että nämä säännöt eivät estä teurassikojen tuontia vaan pelkästään varmistavat, että esimerkiksi Yhdysvaltain maatalousministeriön USDA:n eläinlääkinnällisten hyväksyntien mukainen eläinlääkinnällinen taso voidaan säilyttää kyseisissä teurastamoissa. USDA:n eläinlääkinnällisten hyväksyntien mukaan tuonti Ruotsista, Yhdistyneestä kuningaskunnasta ja Irlannista olisi sallittua. Komissio myöntää, että nämä säännöt eivät teoriassa estä osuustoiminnallisia sikateurastamoja tuomasta sikoja, mutta käytännössä ne tekevät tuonnin erittäin vaikeaksi. Osapuolet toteavat myös, että yksityiset teurastamot, joista useimmilla ei ole USDA:n hyväksyntää, voivat vapaasti tuoda teuraseläimiä ilman hinnanalennuksia. Tällaista tuontia ei ole esiintynyt, koska suhteelliset hinnat eivät ole kannustaneet sikojen tuontiin. Komissio myöntää, että tuonti on mahdollista yksityisille teurastamoille, joita on 4 prosenttia Tanskan teurastamoista. Voidaan kuitenkin asettaa kyseenalaiseksi, onko näillä teurastamoilla, joista suurimmat teurastavat alle 200000 sikaa vuodessa, tuonnin aloittamiseen tarvittava organisaatiorakenne.
59) Kolmanneksi yksikään siankasvattaja ei ole liittynyt ulkomaiseen osuuskuntaan tai aloittanut vientiä, vaikka osapuolet antoivat jäsenilleen mahdollisuuden päättää jäsenyytensä ilmoittamalla siitä kahden viikon kuluessa osapuolten välisen sulautumissopimuksen tekopäivästä, joka oli 29 päivä syyskuuta 1998. Osapuolet ovat ilmoittaneet komissiolle, että Steff-Houlberg hyötyi tästä mahdollisuudesta hyväksymällä Jyllannissa ja Fynin saarella toimivia siankasvattajia jäseniksi. Näiden jäsenten odotetaan tuottavan yli 600000 sikaa.
60) Osapuolet väittävät, että tällä ilmiöllä ei ole merkitystä, koska sikojen hinnat olivat tuolloin Saksassa alhaisemmat kuin Tanskassa ja tuottajat ovat mahdollisesti jääneet seuraamaan tilanteen kehittymistä, varsinkin nykyisten heikkojen markkinaolosuhteiden vuoksi. Komissio katsoo, että tätä voitaisiin pitää lisäosoituksena tanskalaisten siankasvattajien mieltymyksestä pitkäaikaisten sopimusten (toisin sanoen osuuskuntajäsenyyden - ks. jäljempänä) tuomaan vakauteen verrattuna spot-markkinoiden (toisin sanoen ei jäsenyyttä) tuomiin mahdollisuuksiin ja niihin liittyviin riskeihin. Voidaan havaita, että jos osuuskunta ei ole menestynyt yhtä hyvin kuin muut, tämä asia on tähän mennessä ennemminkin ratkaistu aina (tanskalaisten) naapuriosuuskuntien sulautumisella eikä siten, että osuuskunnan siankasvattajat aloittaisivat toimitukset yksityisille teurastamoille tai vientimarkkinoille.
61) Komissio katsoo, että kaikki edellä esitetyt tekijät ovat osoitus siitä, kuinka tärkeä osuuskuntarakenne on sikojen teurastuksen alalla Tanskassa, ja että elävien sikojen oston kannalta merkitykselliset maantieteelliset markkinat ovat enintään kansalliset(17). Mainitut neljä tanskalaista osuuskuntaa teurastavat Tanskassa 94 prosenttia sioista, ja tämä luku on pysynyt suurin piirtein samana viimeisten viiden vuoden aikana. Osuuskunnan jäseninä siankasvattajat a) ovat velvollisia toimittamaan yksinomaan osuuskunnalleen, b) joutuvat noudattamaan 12-24 kuukauden irtisanomisaikaa ja c) saavat bonuksen, joka vastaa 4-8 prosenttia niiden sikatoimituksista saamasta kokonaismaksusta ja maksetaan vain kerran vuodessa (ks. jäljempänä). Näiden rakenteellisten yhteyksien lisäksi sikojen hinnat vaihtelevat paljon kausiluonteisesti. Sen vuoksi siankasvattajien on soviteltava yhteen osuuskuntajäsenyyden niille tänään tuoma asema ja asema, joka niillä olisi suhteellisen epävakaassa taloudellisessa ympäristössä ilman jäsenyyttä. Siten osuuskuntaan kuuluva siankasvattaja ei pysty vastaamaan välittömästi mahdolliseen hinnanmuutokseen markkinoilla. Se seikka, että jäsenyytensä irtisanonut siankasvattaja voi perua irtisanomisen viimeistään kolme kuukautta ennen sen voimaantuloa, ei muuta esitettyä päätelmää, koska siankasvattaja voi lähteä osuuskunnasta kuitenkin vain kerran vuodessa.
62) Suullisessa kuulemistilaisuudessa osapuolet esittivät tietoja, joiden mukaan elävien sikojen hinnat Tanskassa ovat seuranneet elävien sikojen hintoja muissa Pohjois-Euroopan maissa. Osapuolet esittivät kaavion elävien sikojen neljännesvuosittaisesta hinnankehityksestä Tanskassa, Saksassa, Ranskassa, Alankomaissa ja Ruotsissa, kaavion elävien sikojen suhteellisista hinnoista Saksassa suhteessa Tanskan hintoihin ja laskelman neljännesvuosittaisten elävien sikojen keskimääräisten hintojen korrelaatiokertoimista Tanskan ja Saksan välillä (0,97), Tanskan ja Alankomaiden välillä (0,98) sekä Tanskan ja Ruotsin välillä (0,93). Osapuolten mukaan tämä hintakehitys ja korrelaatiokertoimet todistavat, että sikojen hinnoilla on taipumus kehittyä eri maissa samalla tavalla ajan mittaan, mikä viittaa siihen, että kilpailupaine pitää hinnat samanlaisina.
63) Komissio on tutkinut nämä tiedot ja päätellyt, että osapuolten esittämä hintojen kehitys ja korrelaatiokertoimet eivät osoita, että osapuolet kohtaavat kilpailupainetta elävien sikojen ostomarkkinoilla Tanskassa. Ensinnäkin on huomattava, että saattaa olla rehuhintojen kehityksen kaltaisia yhteisiä tekijöitä, jotka voivat jossain määrin aiheuttaa korrelaatiota. Vielä tärkeämpää on se, että sikojen vienti Tanskasta on ollut vain 0-2 prosentin luokkaa, kuten edellä johdanto-osan 55 kappaleessa mainittiin. Viennin vähäisyys jopa aikoina, jolloin Tanskan ja Saksan hintojen välillä on ollut eroja, johtuu pääasiassa siankasvattajien sopimusvelvoitteista, joiden mukaan niiden on toimitettava sikansa sille osuusteurastamolle, jonka jäseniä ne ovat. Sen vuoksi siankasvattajilla ei todellisuudessa ole mahdollisuuksia viedä eläviä sikoja vastauksena lyhytaikaisiin hintaeroihin. Niinpä elävien sikojen vienti ei vaikuta elävien sikojen hintoihin Tanskassa. Tämä tarkoittaa erityisesti sitä, että jos hinnat ovat esimerkiksi Saksassa korkeammat kuin Tanskassa, Tanskan hinnat eivät nouse Saksaan suuntautuvan elävien sikojen viennin lisääntymisen seurauksena siankasvattajia koskevien rajoitusten vuoksi, jotka estävät tällaisen viennin.
64) Komissio havaitsi, että elävien sikojen Tanskan hintojen ja muiden maiden hintojen väliset korrelaatiot voidaan ennemminkin selittää Tanskan hintojen laskentatavalla kuin kilpailupaineilla. On erityisesti huomattava, että Tanskan viikoittainen hinta on niiden hintojen painotettu keskiarvo, jotka teurastamot saavat lihasta eri vientimarkkinoillaan. Tanskan hinta riippuu siten suuren vientiosuuden vuoksi pääasiassa vientihinnoista eikä kotimaan hinnoista. Tanskan elävien sikojen hinta on siten automaattisesti yhteydessä elävien sikojen vientimarkkinahintoihin. Toisin sanoen elävien sikojen Tanskan markkinoiden hintamuutokset saavat alkunsa hintamuutoksista tuoreen lihan ulkomaisilla markkinoilla, josta ne siirtyvät Tanskan elävien sikojen markkinoille Danske Slagterierin viikoittaisten hintailmoitusten kautta. Tämä yhteys selittää hintakorrelaatiot. Se tarkoittaa kuitenkin myös sitä, että osapuolten hintakorrelaatioita ei voida pitää todisteena siitä, että elävien sikojen Tanskan markkinat ovat osa laajempia elävien sikojen Pohjois-Euroopan markkinoita.
65) Edellä esitetyn perusteella voidaan päätellä, että elävien teurassikojen ostaminen rajoittuu enintään Tanskaan.
b) Elävien teurasnautojen osto
66) Osapuolet ovat väittäneet myös, että elävien teurasnautojen oston merkitykselliset maantieteelliset markkinat ovat Pohjois-Euroopan markkinat samoista syistä kuin edellä kuvailtiin sikojen teurastuksen osalta. Osapuolten mukaan nautojen kuljetuskustannukset ovat hieman korkeammat, mutta niiden kuljettaminen on helpompaa. Osapuolet arvioivat myös, että kokonaismarkkinat jatkavat pienenemistään yhteisön maitokiintiörajoitusten ja tanskalaisten sonnivasikoiden Alankomaihin viennin lisääntymisen vuoksi.
67) Komissio on tutkinut nautojen osalta samat tekijät kuin sikojen ja päätellyt, että kansallisia maantieteellisiä markkinoita puoltavat merkit eivät ole yhtä selviä.
68) Ensinnäkin nautojen hankinta-alue voi olla jonkin verran suurempi (enintään 200 kilometriä). Muut teurastamot ovat todenneet, että kuljetus voisi olla kannattavaa 300-350 kilometrin päästä.
69) Toiseksi kolmen tanskalaisen nautojen osuusteurastamon (osapuolet ja NV-OX(18)) jäsenet tuottavat vain puolet Tanskan teurasnaudoista. Sen vuoksi osuuskuntasäännöt (toimitusvelvollisuus ja irtisanomisaika) eivät koske puolta Tanskan nautojen tuotannosta verrattuna vain 6 prosenttiin sikojen tuotannosta.
70) Kolmanneksi hintaerot Saksaan verrattuna ovat olleet pienempiä nautojen osalta kuin sikojen. Tästä huolimatta rajat ylittävää kauppaa on hieman enemmän. Elävien nautojen vienti Tanskasta oli noin 9000 nautaa vuonna 1997, mikä vastaa noin 1,2 prosenttia teurasnautojen kokonaismäärästä Tanskassa (731600 vuonna 1997), ja tuonti Tanskaan vastasi noin 1,5 prosenttia vuosina 1995 ja 1996. Muutamaa poikkeusta lukuun ottamatta hinnat ovat yleensä ottaen olleet korkeampia Tanskassa kuin Saksassa.
71) Lisäksi molemmat osapuolet harjoittavat toimintaa Pohjois-Saksassa, jossa Vestjyske Slagterierilla on teurastamo ja Danish Crown teurastuttaa muilla merkittävän määrän nautoja.
72) Toisin kuin siankasvattajien tanskalaisten naudankasvattajien ei tarvitse itse luoda yhteyksiä ulkomaisiin ostajiin. He voivat myydä nautansa elävän nautakarjan (Tanskan) markkinoilla, joilla tällä hetkellä myydään noin 20 prosenttia tanskalaisesta nautakarjasta. Näillä markkinoilla ulkomaiset ostajat (samoin kuin yksityiset teurastamot ja valintamyymälät) voivat ostaa nautoja.
73) Tätä asiaa arvioitaessa ei kuitenkaan ole tarpeen määritellä lopullisesti merkityksellisiä maantieteellisiä markkinoita, koska edes kapeimmin määritellyillä markkinoilla eli Tanskan markkinoilla sulautuma ei johtaisi määräävään markkina-asemaan, jonka seurauksena tehokas kilpailu estyisi huomattavasti yhteismarkkinoilla.
c) Tuore sianliha - valintamyymälät
74) Osapuolten mukaan tuoreen sianlihan maantieteelliset markkinat käsittävät jäsenvaltioiden välisten sianlihan kauppavirtojen (24 prosenttia) ja yhteisen maatalouspolitiikan perusteella vähintään yhteisön, ja suuntaus kehittyy kohti maailmanmarkkinoita. Muutama vuosi sitten yhteisössä, Japanissa, Yhdysvalloissa tai Itä-Euroopassa ostetut tuotteet erosivat toisistaan enemmän. Tänään useimpien näistä eroista sanotaan olevan pienempiä. Kaikilla näillä markkinoilla sianlihaa ostetaan erilaisina paloina, jotka ovat ainoastaan muunnelmia samasta perustuotteesta.
75) Osapuolet vähättelevät kansallisia tai maantieteellisiä kuluttajien mieltymyksiä tiettyyn lihaan sillä, että nämä mieltymykset voivat olla yhteydessä seuraaviin seikkoihin:
a) kuluttajien aikomus tukea kotimaista tuotantoa: osapuolet myöntävät, että maatalouden kriisitilanteissa kansalaisia voidaan kannustaa tukemaan kotimaista tuotantoa, mutta tällainen tukeminen on yleensä lyhytaikaista, koska nykyajan kuluttajien ja paikallisen maatalouden sosiaaliset yhteydet ovat katoamassa;
b) perinteet: vähittäiskaupan ammattiostajat ovat yhä kansainvälisempiä. Lisäksi osapuolet lisäävät omaa myyntiään Saksassa ja viittaavat naudanlihan ja lihajalosteiden tuonnin suureen määrään Tanskassa; ja
c) kuluttajien luottamus tuotteen turvallisuuteen tai laatuun: tämä tekijä ei ole enää yhtä paljon yhteydessä maantieteellisiin mieltymyksiin (lihan alkuperä), vaan yhdistetään yhä enemmän puolueettomiin laadunvarmistusjärjestelmiin, jollaisia on esimerkiksi Yhdistyneen kuningaskunnan vähittäiskaupassa.
76) Osapuolten mukaan Tanskan markkinoille pääsyn esteitä ei ole. Ne väittävät varsinkin, että tukkuhintojen kehitys on samanlaista jäsenvaltioissa, eläinlääkärintarkastukset yksittäisissä jäsenvaltioissa perustuvat yhteisön lainsäädäntöön eivätkä syrji ketään ja että sianlihaa voitaisiin tuoda Tanskan markkinoille toimittamalla tuoretta lihaa yksinkertaisesti valintamyymälöiden jakelukeskuksiin, joista se jaettaisiin yksittäisille kaupoille. Tämän vuoksi Tanskaa ei pitäisi katsoa erillisiksi maantieteellisiksi markkinoiksi vaan sianlihan markkinat ovat ennemminkin yhteisön laajuiset.
77) Komission tutkimus ei ole vahvistanut osapuolten kantaa. Tanskalaisen sianlihan osuus on ollut aikaisemmin 99 prosenttia valintamyymälöistä myydyn tuoreen sianlihan kokonaismäärästä. Tämä osuus ei ole muuttunut edes silloin, kun hintojen lyhytaikainen kehitys esimerkiksi 3-6 kuukauden ajanjaksolla on ollut selvästi erilaista maantieteellisillä lähimarkkinoilla. Todella integroituneilla maantieteellisillä markkinoilla voitaisiin odottaa, että hinnanvaihtelut aiheuttaisivat ainakin jonkin verran kauppavirtoja vastauksena lyhytaikaisiin hintaeroihin. Näin ei kuitenkaan ole käynyt. Osapuolet ovat myös toimittaneet hintatietoja, jotka perustuvat tärkeimpien ruhonosien laskutushintoihin esimerkiksi Tanskassa, Ruotsissa, Saksassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Osapuolten mukaan nämä luvut osoittavat, että hinnat ovat kehittyneet samansuuntaisesti näillä markkinoilla. Niiden mukaan tietty tuote pyritään aina myymään tietyllä viikolla niillä markkinoilla, joilla saadaan korkein hinta. Sen vuoksi hinnat kehittyvät samansuuntaisesti. Komissio tunnustaa tämän järjestelmän olemassaolon. Ei kuitenkaan ole mahdotonta, että sianlihamarkkinoilla Tanskassa määräävässä asemassa oleva yritys voisi pitää yllä pientä mutta merkityksellistä hintaeroa Tanskan markkinoiden ja vientimarkkinoiden välillä, jos markkinoilla on tuonnin esteitä (ks. jäljempänä). Sen vuoksi on vaikea hyväksyä näitä hintatietoja todisteena Tanskaa laajemmista markkinoista.
78) Näyttää myös aivan selvältä, että kuluttajien mieltymykset vaihtelevat eri maissa. Eroja on kaikilla tasoilla: a) suosituin sianlihalaji (kevyt/rasvainen), johon liittyy ero sikojen tavallisessa teurastuspainossa (siat ovat kevyempiä Tanskassa kuin esimerkiksi Saksassa), b) erot siinä, mitä lihapaloja tavallisesti kulutetaan ja c) erot saman ruhonosan paloittelussa.
79) Lisäksi on muitakin syitä, jotka selittävät, miksi sianlihan tuonti Tanskaan on ollut lähes olematonta:
80) Ensinnäkään ei ole mahdollista jaella tuontilihaa yksinkertaisesti valintamyymälöiden jakelukeskusten kautta kuten osapuolet väittävät. Komission tutkimuksen mukaan tämä olisi mahdollista vain suurimmalle valintamyymäläketjulle, ja silloinkin kyseessä olisi vain osa volyymista. Käytännöllisesti katsoen kaikki tanskalaisissa valintamyymälöissä myyty tuore sianliha tulee kauppoihin suoraan teurastamoista joko tanskalaisten teurastamojen tai valintamyymälöiden palkkaamien kuljetusliikkeiden kuljettamana. Sen vuoksi tanskalaisten valintamyymälöiden olisi investoitava kylmävarastointi- ja jakelutiloihin voidakseen tuoda tuoretta sianlihaa.
81) Toiseksi kaikki (kotimainen ja ulkomainen) Tanskassa myyty tuore sianliha on tarkistettava tietyn salmonellalajin, salmonella DT 104:n toteamiseksi. Osapuolet ovat korostaneet, että tämä testi ei aiheuta syrjintää. Kuitenkaan muut maat eivät tee nimenomaan tämän lajin salmonellakoetta. Ainoastaan Tanskassa ja Ruotsissa on kansalliset ohjelmat, joilla valvotaan sianlihan salmonellatasoja (ohjelma koskee maatiloja ja teurastamoja). Sen vuoksi (muilla kuin ruotsalaisilla) tuojilla on tanskalaisiin tuottajiin verrattuna suurempi riski jäädä kiinni salmonella DT 104 -testistä, koska niillä ei ole tapana tehdä tätä testiä koko tuotannolleen eikä niillä ole yleistä ohjelmaa salmonellan vähentämiseksi. Siten salmonella DT 104 -testi on este tuoreen sianlihan tuonnille.
82) Tanskalaisten kuluttajien mieltymys tanskalaiseen sianlihaan on myös erittäin voimakas. Tanskalaiset valintamyymälät ilmoittavat lihan alkuperän tuotepakkauksessa, koska ne pitävät tätä tietoa tärkeänä asiakkailleen. Tämä kuluttajien mieltymys, joka perustuu muun muassa luottamukseen Tanskan tiukkoihin eläinlääkintäalan sääntöihin, tekee erittäin vaikeaksi saada kuluttajat ostamaan tuoretta tuontilihaa. Selvä enemmistö Tanskan valintamyymälöistä on sitä mieltä, että enemmän kuin muiden lihalajien kohdalla sianlihan alkuperä vaikuttaa suhteellisen tai erittäin paljon keskivertokuluttajan ostopäätökseen (ks. VI jakson E kohdan c alakohta jäljempänä).
83) Suullisessa kuulemistilaisuudessa osapuolet esittivät Danish Crownilta saatuja tietoja, joiden mukaan tuoreen sianlihan hinnat ovat aikaisemmin kehittyneet samansuuntaisesti esimerkiksi Tanskassa, Saksassa, Ruotsissa ja Ranskassa. Osapuolet esittivät kaavioita ruhon keskiosien, kinkkujen, etuosien ja sisäfileiden hintojen kehityksestä neljännesvuosittain Saksassa, Tanskassa, Ruotsissa ja Ranskassa ja lisäksi kaaviot niskaosien, lapaosien ja selkäosien hintojen kehityksestä kuukausittain Tanskassa ja Saksassa. Lopuksi ne esittivät näiden osien korrelaatiokertoimet Tanskan hintojen sekä Saksan, Ruotsin ja Ranskan hintojen välillä. Nämä korrelaatiokertoimet olivat useimmissa tapauksissa yli 0,9. Nämä tiedot osoittavat osapuolten mukaan, että tuoreen sianlihan tukkuhinnat näyttävät selvästi kehittyvän ajan mittaan samansuuntaisesti eri maissa. Osapuolten mukaan tämä viittaa siihen, että kilpailupaine pitää hinnat samanlaisina eri maissa.
84) Komissio ei ole sitä mieltä, että osapuolten esittämät tiedot osoittavat valintamyymälöiden kautta myydyn tuoreen sianlihan Tanskan markkinoiden olevan osa laajempia Pohjois-Euroopan tai yhteisön sianlihamarkkinoita. Ensinnäkin tiedot ovat peräisin ainoastaan Danish Crownilta eivätkä sen vuoksi välttämättä edusta markkinoiden kokonaistilannetta. Toiseksi korrelaatiot heijastavat todennäköisesti ainakin osittain yhteisten tuotantotekijöiden kuten rehun hintojen kehitystä eri maissa. Kolmanneksi hinnat perustuvat jossain määrin sekä jalostajille myyntiin ja ihmisravinnoksi myyntiin (vähittäiskauppa ja catering). Koska jalostajille myynnin markkinat ovat Tanskaa laajemmat, tämä selittää myös osittain, miksi tanskalaiset hinnat ovat yhteydessä muiden maiden hintoihin. Neljänneksi erityisen tärkeää on, että Tanskan hinnat ovat jossain määrin automaattisesti yhteydessä vientihintoihin, koska tanskalaiset teurastamot optimoivat tulovirtansa tietyllä tavalla. Osapuolten mukaan teurastamon myyntiosasto myy aina tietyn lihamäärän sinne, mistä se saa parhaan hinnan. Tämä kannustaa teurastamoja olemaan myymättä Tanskassa halvemmalla kuin vientimarkkinoilla. Sen vuoksi hintojen odotetaan kehittyvän samansuuntaisesti Tanskassa ja vientimarkkinoilla.
85) Tässä asiassa hintojen aikaisempaa kehitystä ei kuitenkaan voida pitää todisteena siitä, että maantieteelliset markkinat ovat Tanskaa laajemmat arvioitaessa ehdotetun sulautuman kilpailuvaikutusta. Kaupan esteitä on olemassa kuten edellä todettiin. Sen vuoksi tuonti on ollut vain noin 1 prosenttia eivätkä Tanskan ja muiden maiden väliset lyhytaikaiset hintaerot ole saaneet aikaan tuontia. Olemassa olevien kaupan esteiden vuoksi ei ole uskottavaa, että tuoreen sianlihan korkeampi hinta Tanskassa kuin esimerkiksi Saksassa johtaisi tuontiin, joka yhdenmukaistaisi Tanskan ja Saksan hinnat lyhyellä aikavälillä. Sen vuoksi on asianmukaisempaa arvioida tuonnin vaikutusta mahdollisen kilpailun yhteydessä. On syytä huomauttaa, että komissio ei pidä todennäköisenä, että tuonnista olisi uhkaa Tanskan markkinoilla määräävässä asemassa olevalle yritykselle, jos se yrittäisi pitää hintatason Tanskan markkinoilla korkeampana kuin vientimarkkinoillaan (ks. VI jakson E kohdan c alakohta jäljempänä).
86) Yhteenvetona voidaan todeta, että komissio tunnustaa, että tuoreen sianlihan kuljetus ja kauppa ovat kansainvälistä toimintaa. Sen vuoksi tuoretta sianlihaa muista jäsenvaltioista voitaisiin periaatteessa tarjota tanskalaisille kuluttajille tanskalaisten valintamyymälöiden kautta. Yleisesti kuitenkin tunnustetaan, kuten edellä todetaan, että on olemassa tuonnin esteitä, joiden vuoksi ei ole todennäköistä, että tuonti voisi lyhyellä aikavälillä vaikuttaa kilpailuun valintamyymälöiden kautta myydyn tuoreen sianlihan Tanskan markkinoilla. Tämä ilmenee myös siitä, että kansainväliset hintojen vaihtelut eivät ole johtaneet tuontiin Tanskan markkinoille. Sen sijaan, että sianlihamarkkinat määriteltäisiin yhteisön laajuisiksi, on ennemminkin asianmukaista katsoa, että valintamyymälöiden kautta myydyn tuoreen sianlihan Tanskan markkinat muodostavat erilliset maantieteelliset markkinat, ja arvioida tuonnin mahdollista vaikutusta mahdollisen kilpailun yhteydessä (ks. jäljempänä).
d) Tuore sianliha - maatilamyynti ja lihakaupat
87) Nämä markkinat eivät ole Tanskaa laajemmat, koska niiden toimittajat ovat pääasiassa yksityisessä omistuksessa olevia pieniä paikallisia teurastamoja. Osapuolet eivät harjoita toimintaa maatilamyynnin markkinoilla.
e) Tuore sianliha - catering-markkinat
88) Kilpailevien tanskalaisten teurastamojen mukaan vähintään 85 prosenttia catering-yrityksille myydystä sianlihasta on tanskalaista. Suurimmat catering-yritykset ilmoittivat, että niiden ostamasta lihasta enintään 20 prosenttia on tuontilihaa, pienemmät catering-yritykset ostavat sitä hieman vähemmän (komission markkinatutkimuksessa käytetyt vuoden 1997 luvut). Osapuolet väittävät oman myyntihenkilöstönsä tekemän arvion ja niiden yhteyksien perusteella, joita niillä on ollut joihinkin suurempiin catering-alan tukkukauppiaisiin, että vuoden 1998 lopussa tuonnin osuus oli noin 50 prosenttia kokonaismyynnistä(19). Lihan alkuperä on tukkukauppiaiden mielestä tärkeä catering-yritysten sianlihan ostamista koskeviin päätöksiin vaikuttava tekijä, ja erityisen tärkeä tekijä se on varsinkin valtion laitoksille ja sairaaloille. Yksikään catering-yrityksistä ei kuitenkaan ilmoittanut lihan alkuperää loppukuluttajille, eivätkä niiden asiakkaat ole vaatineet sitä niiltä.
89) Tämän asian arviointia varten ei ole välttämätöntä määritellä merkityksellisiä maantieteellisiä markkinoita lopullisesti, koska sulautuma ei johda määräävään markkina-asemaan edes kaikkein kapeimmin määritellyillä markkinoilla, nimittäin Tanskan markkinoilla.
f) Tuore naudanliha - valintamyymälät
90) Komission tutkimuksen mukaan kuluttajat suosivat Tanskassa voimakkaasti tanskalaista naudanlihaa. Selvä enemmistö vastanneista tanskalaisista valintamyymälöistä, mukaan lukien kaksi suurinta valintamyymälää, joiden osuus myynnistä on noin puolet, pitävät lihan alkuperää suhteellisen tai erittäin tärkeänä tekijänä, kun keskivertokuluttaja tekee ostopäätöksensä. Tämä kuluttajien mieltymys tulee esille myös osapuolten toimittamissa tutkimuksissa. Lisäksi BSE-kriisi ei vaikuttanut juuri ollenkaan naudanlihan kulutukseen Tanskassa. Tämän voidaan katsoa johtuvan myös tanskalaisten kuluttajien suuresta luottamuksesta Tanskan eläinlääkintäalan järjestelmään.
91) Komission tutkimus on kuitenkin osoittanut, että noin 24 prosenttia tuoreen naudanlihan kulutuksesta (vähittäiskauppa ja catering) on maahantuotua lihaa ja kyselyyn vastanneiden valintamyymälöiden myymästä naudanlihasta noin 20 prosenttia on ulkomaista. Vaikka valintamyymälät ja tukkukauppiaat ovat ilmoittaneet, että huolimatta siitä, että kuluttajien mieltymys tanskalaiseen naudanlihaan on voimakas, niiden on tuotava naudanlihaa, koska korkealaatuista tanskalaista naudanlihaa ei ole tarpeeksi(20). Tuontiliha myydään valintamyymälöissä kuluttajille samalla hinnalla ja samassa muodossa. Tämä näyttäisi osoittavan, että kuluttajilla on vaihtoehtoja.
92) Edellä esitetyn perusteella on asianmukaista katsoa, että valintamyymälöiden kautta myydyn tuoreen naudanlihan merkitykselliset maantieteelliset markkinat ovat Tanskaa laajemmat.
g) Tuore naudanliha - maatilamyynti ja lihakaupat
93) Nämä markkinat eivät ole Tanskaa laajemmat, koska toimittajat ovat pääasiassa yksityisessä omistuksessa olevia pieniä paikallisia teurastamoja. Osapuolet eivät harjoita toimintaa maatilamyynnin markkinoilla.
h) Tuore naudanliha - catering-markkinat
94) Tukkukauppiaiden mukaan lihan alkuperä on tärkeä catering-yritysten naudanlihan ostamista koskeviin päätöksiin vaikuttava tekijä, ja erityisen tärkeä tekijä se on varsinkin valtion laitoksille ja sairaaloille. Tuonnin osuus on kuitenkin suurempi kuin valintamyymälöissä. Lisäksi yksikään catering-yrityksistä ei ilmoittanut lihan alkuperää loppukuluttajille, jotka eivät ole vaatineetkaan sitä. Sen vuoksi näyttää siltä, että catering-markkinat ovat maantieteellisesti Tanskaa laajemmat.
i) Tuoreen lihan myynti jalostajille
95) Komission tutkimus osoitti, että yleensä lihanjalostajat voivat hankkia ja myös hankkivat lihaa välittämättä sen alkuperästä. Sen vuoksi maantieteelliset markkinat ovat kansallisia markkinoita laajemmat.
j) Lihajalosteet
96) Vaikka lihajalosteiden alkuperän onkin sanottu olevan valintaan vaikuttava tekijä joidenkin lihajalosteiden kohdalla, kuluttajien mieltymykset eivät yleensä ottaen ole läheskään yhtä tärkeitä kuin tuoreen lihan kohdalla. Tuotteen alkuperää ei myöskään yleensä ilmoiteta, ja vaikka se ilmoitettaisiinkin, olisi todennäköisesti mahdollista korvata esimerkiksi Yhdistyneessä kuningaskunnassa myytävä tanskalaista alkuperää oleva pekoni esimerkiksi hollantilaisella pekonilla. Myös Tanskassa valintamyymälät myyvät ulkomaisten jalostajien toimittamia (sianlihasta valmistettuja) lihajalosteita ja tanskalaisten jalostajien valmistamia lihajalosteita, jotka sisältävät ulkomaista lihaa. Sen vuoksi maantieteelliset markkinat ovat kansallisia markkinoita laajemmat.
k) Teurastuksen sivutuotteiden keräys
97) Yhteisön lainsäädännössä kielletään suuririskisen aineksen vienti. Sitä vastoin vähäriskistä ainesta saa viedä, ja Tanskaan tuodaan jonkin verran vähäriskistä ainesta.
98) Suuririskisen aineksen osalta voidaan päätellä, että tämän asian arvioinnissa maantieteelliset markkinat ovat enintään Tanskan laajuiset.
l) Päätelmä
99) Voidaan päätellä, että elävien sikojen teurastuksen markkinat ja suuririskisen aineksen markkinat ovat enintään Tanskan laajuiset. Valintamyymälöiden kautta myydyn tuoreen sianlihan markkinat ovat Tanskan laajuiset, kun taas valintamyymälöiden kautta myydyn tuoreen naudanlihan markkinat ovat Tanskaa laajemmat. Muiden tuotteiden osalta maantieteellisiä markkinoita ei tarvitse määritellä.
VI SOVELTUVUUS YHTEISMARKKINOILLE JA ETA-SOPIMUKSEN TOIMINTAAN
A MARKKINOIDEN KOKONAISRAKENNE
100) Vuonna 1960 Tanskassa oli 62 osuusteurastamoa. Vuosien aikana osuusteurastamojen lukumäärä on vähentynyt sulautumien johdosta, ja nykyisin Tanskassa on neljä osuustoiminnallista sikateurastamoa (Danish Crown, Vestjyske Slagterier, Steff-Houlberg ja TiCan). Lisäksi on 127 pienempää yksityistä teurastamoa. Neljän osuusteurastamon osuus tanskalaisperäisten teurassikojen, emakoiden ja karjujen teurastuksista on 94 prosenttia (19153000 sikaa vuonna 1997)(21).
101) Danish Crown ja Vestjyske Slagterier ovat selvästi Tanskan johtavat teurastamot. Niiden yhteenlaskettu liikevaihto on lähes 10 kertaa suurempi kuin Steff-Houlbergin ja yli 30 kertaa suurempi kuin TiCanin liikevaihto. Elävien sikojen oston markkinaosuudella mitattuna osapuolet teurastavat lähes kuusi kertaa enemmän sikoja kuin Steff-Houlberg ja 15 kertaa enemmän kuin TiCan. Danish Crownilla on 12 teurastamoa ja Vestjyske Slagterierilla seitsemän teurastamoa, jotka kaikki sijaitsevat Tanskan länsiosassa. Steff-Houlbergilla on kaksi teurastamoa Ison-Beltin itäpuolella (Sjælland ja Bornholm) ja TiCanilla yksi teurastamo Luoteis-Tanskassa. Sekä Danish Crownilla että Vestjyske Slagterierilla samoin kuin Steff-Houlbergilla on omat Tanskan kattavat jakelujärjestelmät, kun taas TiCanilla ei ole omaa jakelujärjestelmää.
102) Lisäksi Danish Crown ja Vestjyske Slagterier ovat vertikaalisesti integroituneet sian- ja naudanlihan osalta siten, että ne toimivat aktiivisesti myös loppukäyttäjiä lähempänä olevilla tuoreen lihan myynnin, lihanjalostuksen ja lihakaupan markkinoilla. Tähän verrattuna TiCan on integroitunut vertikaalisesti huomattavasti vähemmän kuin osapuolet. Yksityisten teurastamojen ja NV-OX:n vertikaalinen integroituminen rajoittuu teurastettujen eläinten ruhojen paloitteluun.
103) Molemmilla osapuolilla on määräävä asema tai tärkeä osakeomistus monissa myyntiyrityksissä, jotka omien tuotteidensa lisäksi myyvät myös muiden kilpailevien tanskalaisten sika- ja nautateurastamojen tuotteita ensi sijassa vientimarkkinoille, kuten muualle Eurooppaan, Japaniin ja Yhdysvaltoihin.
104) Tässä yhteydessä on huomattava, että ennen sulautumaa tanskalaisten sikaosuuskuntien tärkeälle vientitoiminnalle oli kaksi pääkanavaa (noin 85 prosenttia sianlihasta viedään ulkomaille). FOODANE on Vestjyske Slagterierin kokonaan omistama myyntiyritys, ja ESS-Foodin omistavat kolme muuta osuusteurastamoa eli Danish Crown (70 prosenttia), Steff-Houlberg (17 prosenttia) ja TiCan (13 prosenttia). ESS-Foodin lisäksi kaksi pientä osuuskuntaa käyttää vientikanavinaan DAT-Schaubia, Tulip Internationalia (Danish Crownin omistama lihanjalostusyritys) ja niiden tytäryhtiöitä. Näin ollen kahden jäljellä olevan osuusteurastamon vienti on suuresti riippuvainen sulautuneesta yrityksestä.
105) Kuten edellä mainittiin, sulautumasta syntyvä osuuskunta saa teurastamotoimintaan liittyvillä markkinoilla yksinomaisen määräysvallan monissa muissa yrityksissä, joiden kanssa muilla (osuustoiminnallisilla) sikateurastamoilla on merkittäviä kaupallisia suhteita: teurastuksen sivutuotteet (daka), luonnonsuolet (DAT-Schaub) ja pakkausmateriaalit jne. (SFK). Steff-Houlberg on DAT-Schaubin ja SFK:n jäsen, kun taas TiCan on dakan, DAT-Schaubin ja SFK:n jäsen.
106) Lopuksi Danske Slagterier (Danish Bacon & Meat Council) on yhdistys, jonka jäseninä on neljä tanskalaista osuustoiminnallista sikateurastamoa ja jonka tavoitteena on suojella osuustoiminnallisten sikateurastamojen etuja. Yhdistyksen hallitukseen kuuluu 12 jäsentä, joista neljä on neljän osuuskunnan hallituksen puheenjohtajia ja muut kahdeksan valitaan kunkin osuuskunnan teurastusmäärien perusteella. Vuonna 1998 Danish Crownilla oli viisi jäsentä (puheenjohtaja mukaan luettuna), Vestjyske Slagterierilla oli neljä jäsentä (varapuheenjohtaja mukaan luettuna), Steff-Houlbergilla oli kaksi jäsentä ja TiCanilla yksi jäsen. Tämän perusteella osapuolilla on selvä jäsenenemmistö sulautuman jälkeen.
107) Osapuolet ovat vastauksessaan todenneet, että kaikilla Danske Slagterierin jäsenillä on vähemmistöoikeudet yhdistyksen tärkeimmässä päätöksentekoelimessä eli valtuutettujen kokouksessa. Päätöstä ei voida hyväksyä ilman, että vähintään kahden jäsenen valtuutettujen enemmistö on hyväksynyt sen.
108) Ensiksikin on huomattava, sanotun kuitenkaan rajoittamatta kyseisen säännön soveltamista, että valtuutettujen kokouksen päätökset hyväksytään yksinkertaisella ääntenenemmistöllä. Koska Danske Slagterierin jäsenet nimittävät valtuutetut edellisenä tilivuonna teurastettujen sikojen lukumäärän perusteella, osapuolilla on selvä enemmistö äänistä ja ne voivat siten estää minkä tahansa ehdotuksen hyväksymisen. Toiseksi valtuutettujen kokouksen toimivalta on rajoittunut tilintarkastajan valintaan, tilinpäätöksen hyväksymiseen, tehtyjen esitysten hyväksymiseen ja sääntöjen muuttamiseen sekä yhdistyksen toiminnan lopettamiseen, johon vaaditaan kahden kolmasosan ääntenenemmistö. Valtuutettujen kokous voi lisäksi hallituksen esityksestä valita kaksi hallituksen jäsentä. Jos tällaista esitystä ei tehdä, jäsenet valitsevat kaikki hallituksen jäsenet tiettyjen sääntöjen mukaan, jolloin osapuolet saavat edellä mainitun enemmistön. Hallitus voi tehdä päätöksiä kaikista asioista. Päätökset hyväksytään yksinkertaisella ääntenenemmistöllä. Tällä tasolla ei siis ole vähemmistösuojaa. Osapuolilla on siten valta hyväksyä mikä tahansa päätös ja samalla varmistaa, ettei valtuutettujen kokous tee sen kanssa ristiriidassa olevaa päätöstä. Tämän perusteella komissio katsoo, että osapuolet voivat käyttää ratkaisevaa vaikutusvaltaa Danske Slagterierissa.
109) Danske Slagterierin toiminta kattaa koko toimitusketjun alkutuotannosta markkinointiin. Toimintaan sisältyy kansallinen jalostusohjelma, joka on parhaillaan Tanskan kilpailuviraston tarkistettavana, eläinlääkintä- ja terveysohjelmat, lihateollisuuden tutkimus Tanskan lihatutkimuslaitoksen kanssa, kaupalle ja kuluttajille suunnattu tiedotus sekä tanskalaisen sianlihan myynninedistäminen vientimarkkinoilla. Danske Slagterierin toimintaa rahoitetaan kolmella tavalla: kaikista Tanskassa tuotetuista teurassioista perittävällä lakisääteisellä tuotantoverolla, vapautuksella Tanskan maaverosta ja jäsenmaksuilla.
110) Danske Slagterier tarjoaa siten olennaisia toimintoja ja muodostaa hyvin tärkeän ja kiinteän osan Tanskan koko sika-alasta. Lisäksi näiden toimintojen luonne ja laajuus luovat vahvoja yhteyksiä ja yhteisiä etuja neljän osuuskunnan välille. Sulautuman jälkeen Danish Crownilla ja Vestjyske Slagterierilla on määräysvalta Danske Slagterierissa ja ne määräävät myös tärkeimpien kilpailijoidensa, Steff-Houlbergin ja TiCanin niistä toiminnoista, jotka Danske Slagterier suorittaa, kuten myynninedistämisestä vientimarkkinoilla.
111) Lisäksi Danske Slagterierin piirissä on otettu käyttöön kansallinen hintanoteerausjärjestelmä. Sen mukaan hintatoimikunta määrää joka viikko kilohinnan, jonka neljän osuuskunnan on sopimuksen mukaan maksettava jäsenilleen. Hinta lasketaan osuuskuntien saamien varsinaisten myyntihintojen perusteella. Joka keskiviikko kukin yritys ilmoittaa kinkun sekä keski- ja etupalojen hinnat. Hintanoteeraus julkaistaan joka perjantai seuraavaksi viikoksi. Lisäksi Danske Slagterier määrää muut hintaparametrit, kuten vähennyksen painosta, joka ylittää tai alittaa sian vakiopainon (67-78,9 kg), ja maksun lihapitoisuudesta. Hintatoimikuntaan kuuluu kunkin neljän osuuskunnan hallituksen puheenjohtaja sekä toimitusjohtaja.
112) Danske Slagterier on ilmoittanut kansallista hintanoteerausjärjestelmää koskevan sopimuksen komissiolle. Sopimusta tutkitaan parhaillaan erillisessä, EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan mukaisessa menettelyssä. Menettelyn yhteydessä on lähetetty varoituskirje.
113) Kun otetaan huomioon, että sulautuman jälkeen osapuolilla on määräysvalta Danske Slagterierissa, ne määräävät myös hintanoteerausjärjestelmästä.
B OSUUSKUNTARAKENNE
114) Osapuolten mukaan tuottajilla on päätösvalta osuuskunnassa, ja ne voivat siten estää osapuolia käyttämästä väärin määräävää asemaansa. Tämän mukaan toimenpiteen tuottajiin kohdistuvan kilpailuvaikutuksen arviointi olisi suljettava pois tästä arvioinnista. Tämän väitteen arvioimiseksi on otettava huomioon Tanskan osuuskuntarakenne.
115) Tanskalaisiin osuuskuntiin ei yleensä sovelleta mitään erityistä yhtiölainsäädäntöä ja siten osuuskuntien toiminnasta määrätään kunkin osuuskunnan säännöissä. Tanskalaisen osuuskunnan tärkein piirre on se, että tuottaja on sekä osuuskunnan omistaja että toimittaja. Suurimmat jäsenet toimittavat huomattavasti vähemmän kuin 1 prosentin kaikista toimituksista. Jäsenen on toimitettava kaikki teuraaksi tarkoitetut eläimet yksinomaan osuusteurastamolle, ja teurastamon on ostettava jäsenten koko tuotanto. Osuusteurastamot voivat ostaa eläimiä myös muilta kuin jäseniltä, mutta tämä on erittäin harvinaista sikojen kohdalla(22).
116) Jokainen viljelijä voi liittyä tietyn lajin osuuskunnan jäseneksi omasta pyynnöstään. Jäsen ei kuitenkaan voi erota osuuskunnasta yhtä helposti. Danish Crownin ja Vestjyske Slagterierin osuuskunnan sääntöjen mukaan jäsen voi erota osuuskunnasta ilman sakkomaksuja yhden vuoden irtisanomisajalla, joka päättyy 1 päivänä huhtikuuta. Viljelijän on siten annettava irtisanomisilmoitus 12-24 kuukautta ennen kuin ero on mahdollinen. Viljelijä voi perua irtisanomisilmoituksen kolme kuukautta ennen irtisanomisajan päättymistä (1 päivänä huhtikuuta). Jos viljelijä liittyy uudestaan osuuskunnan jäseneksi, hän sitoutuu osuuskuntaan jälleen toiseksi täydeksi irtisanomiskaudeksi.
117) Kaikki tanskalaisen osuuskunnan jäsenet saavat saman perushinnan toimituksistaan, eli hinnan joka määräytyy Danske Slagterierin antaman hintanoteerauksen perusteella (katso johdanto-osan 111 kappale). Perushinnan lisäksi jäsen saa myös osuuden osuuskunnan kokonaisvoitosta, joka maksetaan kerran vuodessa. Tämän "jäännösmaksun" tai "bonuksen" määrää osuuskunta Tanskan kruunuina tuottajan kyseisenä vuonna toimittamien ruhojen jokaiselta painokilolta. Jäännösmaksu sioista on ollut viime vuosina kaikissa osuuskunnissa 4-8 prosenttia tuottajalle kilolta maksetusta kokonaishinnasta.
118) Vaikka Tanskan osuuskuntarakenteen ja muissa maissa olevien osuuskuntarakenteiden välillä on joitain samankaltaisuuksia, Tanskan järjestelmä näyttää asettavan tuottajalle enemmän rajoituksia. Esimerkiksi hollantilaisella teurastamo-osuuskunnalla ei ole yksinoikeuteen perustuvia toimituksia ja osuuskunnan jäsenyydestä voi erota ilman irtisanomisaikaa. Osuuskunnalla on kuitenkin velvollisuus ostaa se, mitä jäsenet toimittavat. Jos jäsen toimittaa koko tuotantonsa osuuskunnalle, hänellä on oikeus vuosibonukseen. Tämä maksu on kuitenkin vain murto-osa tanskalaisten osuuskuntien maksamasta bonuksesta (0,40 Alankomaiden guldenia tai noin 0,18 euroa sialta verrattuna 0,50 Tanskan kruunuun kilolta tai noin 5 euroon sialta), ja siten se rajoittaa tuottajan toimitusvapautta huomattavasti vähemmän.
119) Sulautuneella yrityksellä olisi 30000 jäsentä, minkä vuoksi yksittäisen tuottajan suora vaikutusvalta on rajoitettu. Jäsenet kuuluvat yhteen useista alueellisista valtuuskunnista, jotka muun muassa valitsevat yhteensä 509 jäsentä valtuutettujen toimikuntaan. Kullakin tuottajalla on yksi ääni. Valtuutettujen toimikunta on osuuskunnan päätöksentekoelin, joka nimittää hallituksen jäsenet ja päättää muun muassa voitonjaosta. Kullakin toimikunnan jäsenellä on yksi ääni. Päätökset tehdään yksinkertaisella ääntenenemmistöllä, paitsi osuuskunnan sääntöjen muutoksia ja sulautumista koskevat päätökset, joihin vaaditaan kahden kolmasosan ääntenenemmistö. Siten jäsenet eivät voi äänestää suoraan, vaan ainoastaan valittujen edustajien kautta. Näyttäisi siltä, että yksittäisellä tuottajalla ei ole todellista suoraa vaikutusvaltaa osuuskunnan kaupalliseen toimintaan, saati päätösvaltaa osuuskunnassa.
120) Osuuskunta ei myöskään omista yksityistä tuottajaa eikä ole vastuussa tuottajan toiminnasta. Täten yksittäiset tuottajat ja osuuskunta ovat erillisiä oikeudellisia ja taloudellisia yksiköitä, eikä sikojen ja nautojen myynti ja osto tapahdu yhden ryhmän sisällä. Tämän vuoksi on välttämätöntä ottaa huomioon myös sulautuneen yrityksen asema ostajana suhteessa tanskalaisiin siankasvattajiin, osuuskunnan jäsenet mukaan luettuina, arvioitaessa toimenpiteen kilpailuvaikutusta.
C ELÄVIEN TEURASSIKOJEN OSTO
a) Markkinaosuudet
121) Uusi yritys ostaa 76 prosenttia Tanskan elävien (teuras-)sikojen (emakot ja karjut) tuotannosta. Markkinaosuuksien kasvu on merkittävä, sillä Danish Crownin nykyinen markkinaosuus on 47 prosenttia ja Vestjyske Slagterierin osuus 29 prosenttia. Niiden lähimpien kilpailijoiden, kahden muun osuusteurastamon, markkinaosuudet ovat 13 prosenttia (Steff-Houlberg) ja 5 prosenttia (TiCan). Markkinaosuudet ovat vuosien aikana olleet hyvin vakaat(23). Jäljellä olevat 127 yksityistä teurastamoa ostavat ja teurastavat 4 prosenttia Tanskan teurassioista, ja ulkomaille viedään 1,6 prosenttia tanskalaisista sioista.
b) Todellinen kilpailu
122) Yksityiset tanskalaiset teurastamot eivät ole uuden yrityksen todellinen vaihtoehto. Pienet teurastamot, joita on 118, teurastavat keskimäärin vähemmän sikoja kuin tanskalainen siankasvattaja yleensä tuottaa. Myös yhdeksän vientilisenssin omaavaa teurastamoa ovat liian pieniä ollakseen vakava vaihtoehto uudelle yritykselle, sillä niistä suurimman osuus teurastusten kokonaismäärästä on vain noin 0,8 prosenttia. Steff-Houlberg ja TiCan eivät tarjoa riittävää vaihtoehtoa osapuolille, jotta vältettäisiin määräävän ostoaseman muodostuminen. Molemmat yritykset toimivat täydellä kapasiteetilla. TiCanilla on ollut monta vuotta jonotuslista, ja koska sen teurastamo sijaitsee kaupungin keskustassa, sen laajentumismahdollisuudet ovat rajalliset. Osapuolten päätettyä sulautua Steff-Houlberg on ottanut uusia jäseniä, minkä vuoksi yritys ei voi enää laajentaa kapasiteettiaan suhteellisen kohtuullisin investoinnein.
123) Osapuolet väittävät, että kapasiteettia voidaan lisätä rajoitetuin kustannuksin (osapuolet ovat toimittaneet kustannuslaskelmat) ja että kapasiteettia lisätään, kun raaka-ainetta on saatavilla. Komissio ei kiistä sitä, etteikö kapasiteetti olisi lisääntynyt Tanskassa suhteessa siankasvatuksen kasvuun. On kuitenkin erotettava toisistaan osuusteurastamojen velvollisuus lisätä kapasiteettia ottaakseen vastaan nykyisten jäseniensä lisääntynyt tuotanto ja kapasiteetin lisääminen uusien jäsenten tuotannon vuoksi. Viime mainittu lisäys toteutuu ainoastaan, jos teurastamo voi olla varma toimitusten kasvusta lyhyellä ja keskipitkällä aikavälillä. Kun otetaan huomioon, että mahdollisia uusia jäseniä sitoo yleensä irtisanomisaika, jos he ovat olleet aikaisemmin toisen osuuskunnan jäseniä, on vähemmän varmaa, saisiko teurastamo kyseiset toimitukset kapasiteetin lisäämisen jälkeen. Tällainen investointi muodostaisi kohtuullisen suuren riskin, sillä siihen liittyisi huomattavia uponneita kustannuksia. Tässä suhteessa voidaan huomauttaa, että Sjællandin, joka on Steff-Houlbergin "kotitanner", sianlihantuotanto on laskenut suhteessa Tanskan kokonaistuotantoon. Kuten edellä on mainittu, vähennyksen ovat nyt korvanneet noin 600000 sikaa, joiden tuottajat käyttivät hyväkseen mahdollisuutta jättää Danish Crown tai Vestjyske Slagterier kahden viikon kuluessa sulautumailmoituksen jälkeen ja liittyivät Steff-Houlbergiin. Näiden ylimääräisten toimitusten vuoksi Steff-Houlberg ei voi lisätä kapasiteettiaan suhteellisen kohtuullisin kustannuksin. Siten on epätodennäköistä, että Steff-Houlberg lisää enää kapasiteettiaan huomattavasti voidakseen ottaa vastaan uusien jäsenten toimituksia.
124) Tästä voidaan päätellä, että nykyisin markkinoilla olevat kilpailijat eivät pysty estämään määräävän aseman muodostumista.
c) Mahdollinen kilpailu
125) Osuuskuntien (joiden osuus on 94 prosenttia Tanskan sianlihantuotannosta) tuottajajäseniin kohdistuvan ja yksinoikeuteen perustuvan toimitusvelvollisuuden yksi vaikutus on, että muiden tanskalaisten samoin kuin ulkomaisten teurastamojen on mahdotonta saada tanskalaisia sikoja tai nostaa niille nykyisin toimitettavien sikojen määrää, koska tuottajat voivat toimittaa sikoja ainoastaan omalle osuuskunnalleen. Tuottajat voivat viedä ulkomaille, toimittaa yksityisille teurastamoille tai toimittaa muille tanskalaisille osuuskunnille (edellyttäen, että niillä on ylimääräistä kapasiteettia) ainoastaan, jos he irtisanovat oman osuuskuntansa jäsenyyden. Lisäksi jäsenyyden irtisanominen kestää 12-24 kuukautta.
126) Osuuskunnan vaihtamisesta aiheutuisi myös kuluja. Tuottaja, joka toimittaa tanskalaiselle osuuskunnalle olematta sen jäsen, menettää vuosittaisen voitto- osuuden (4-8 prosenttia jäsenille suoritetuista kokonaismaksuista). Tuottajan on siten joko jäätävä osuuskuntansa jäseneksi tai vietävä koko tuotantonsa Saksaan (osuuskunta Swedish Meats, jonka osuus on 70 prosenttia Ruotsin teurastamotoiminnasta, ei osta maahantuotuja sikoja). Siten ei ole yllättävää, että elävien teurassikojen vienti Tanskasta on rajoitettua, vaikka Saksan hinnat ovat olleet suhteellisen kauan jatkuvasti korkeampia ja vaikka Saksan teurastamot eivät nykyisin toimi täydellä kapasiteetilla. Näin ollen suurimmalla osalla tanskalaisista siankasvattajista ei ole muuta todellista vaihtoehtoa kuin jäädä osuuskuntansa jäseneksi.
127) Osapuolet ovat esittäneet, että Tanskan osuuskuntien siankasvattajat ovat hyvin tietoisia sikojen hinnoista Saksassa, että vienti-infrastruktuuri (kuljetusliikkeet, jotka toimivat myös välittäjinä) on paikoillaan ja että pitempiaikaisista toimitussopimuksista voidaan neuvotella. Taustalla on ajatus, että vienti Saksaan olisi katsottava mahdollisen kilpailun realistiseksi muodoksi. Saksan markkinat ovat kuitenkin hyvin suurelta osin spot-markkinat. Saksan teurastamojen on siten kilpailtava toimituksista (viikoittaisilla) hinnoilla naapuriteurastamojen kanssa ja tuottajat voivat päättää hintojen perusteella kenelle toimittaa. Tämä on täysin erilainen järjestelmä kuin Tanskassa. Tanskalaisen tuottajan kannalta olisi suuri päätös lähteä mukaan Saksan järjestelmään. Tällaiseen päätökseen liittyvien epävarmuustekijöiden ja riskien vuoksi on epätodennäköistä, että Saksan markkinoista tulee houkutteleva vaihtoehto. Myös niiden osuuskuntatuottajien, jotka haluaisivat kokeilla Saksan markkinoita, mahdollisuudet ovat melko rajoitetut yksinoikeuteen perustuvan toimitusvelvollisuuden ja pitkän irtisanomisajan vuoksi.
d) Päätelmä
128) Edellä esitetyn perusteella komissio katsoo, että sulautuma johtaisi määräävän aseman muodostumiseen elävien teurassikojen ostomarkkinoilla Tanskassa. Komission havaitsemat huolenaiheet määräävän aseman muodostumisesta eivät liity osapuolten mahdollisuuteen saada ostajamonopoliasemaan perustuvia voittoja toimittajilta, koska kyseiset voitot jaetaan takaisin tuottajajäsenille "jäännösmaksuna" tai "bonuksena". Komission huolenaiheet liittyvät varsinaisesti muun muassa a) osapuolten päätösvaltaan Tanskan sika-alaa koskevissa innovaatioissa, b) tuottajien vaihtoehtojen vähenemiseen ja c) osapuolten mahdollisuuteen ajaa yksityiset teurastamot pois alalta. Viimeksi mainittu strategia antaisi osapuolille mahdollisuuden vallata yksityisten teurastamojen markkinaosuudet sekä valintamyymälöissä myytävän tuoreen sianlihan Tanskan markkinoilla että elävien sikojen ostomarkkinoilla.
129) Viime vuosina suuntauksena on ollut tuotekehityksen innovaatiot, jotka liittyvät sikojen jalostukseen, eläinten rehuihin jne. Tätä olisi tarkasteltava siltä pohjalta, että kuluttajat vaativat suurempaa tuotevalikoimaa (esimerkiksi luonnonmukaisesti tuotettuja tuotteita) aikaisempaa enemmän. Osapuolet ovat esittäneet, että ne ovat Tanskan tuoteinnovaatiossa edelläkävijöitä sekä vientiin että kotimaahan tarkoitetuissa tuotteissa ja että ei ole mitään syytä, miksi ne poikkeaisivat tästä strategiasta.
130) Osapuolet saisivat kuitenkin päätösvallan Tanskan sika-alaa koskevissa innovaatioissa. Sikaosuuskunnat, jotka haluavat ottaa käyttöön erikoissikoja (luonnonmukaisesti tai vapaasti kasvatetut siat jne.) koskevia erityisjärjestelmiä, tarvitsevat kyseisten sikojen maksuun hintasäännöt, jotka Danske Slagterierin hallitus on hyväksynyt. Osapuolten päätösvalta tämän yhdistyksen hallituksessa antaa niille siten mahdollisuuden päättää Tanskan sika-alan innovaatioista. Koska tanskalaiset kuluttajat suosivat mielellään tanskalaista lihaa (katso jäljempänä), tämä voisi johtaa Tanskan markkinoiden erityistarpeita koskevien innovaatioiden vähenemiseen. Tässä suhteessa on huomattava, että eräät tanskalaiset valintamyymälät ovat aikaisempina vuosina ottaneet suoraan yhteyttä (osuuskuntien ulkopuolisiin) tuottajiin kehittääkseen valintamyymälöiden omien vaatimusten mukaisia uusia tuotteita.
131) Lisäksi sulautuma vähentää tuottajien vaihtoehtoja huomattavasti. Ennen sulautumaa tuottaja pystyi ainakin valitsemaan, toimittiko Danish Crownille vai Vestjyskelle, jotka molemmat sijaitsevat Jyllannissa. Jos jonkin osuuskunnan kannattavuus olisi heikentynyt muihin verrattuna tai jos (merkittävä) vähemmistö jäsenistä olisi muuten ollut tyytymätön osuuskunnan kaupalliseen strategiaan, ne olisivat voineet irtisanoa jäsenyytensä ja liittyä toisen osuuskunnan jäseniksi. Sulautuman jälkeen uuden yrityksen merkittävällä jäsenvähemmistöllä ei olisi todellista vaihtoehtoa. Kuten edellä mainittiin, kaksi jäljellä olevaa osuuskuntaa, Steff-Houlberg ja TiCan, jotka molemmat toimivat täydellä kapasiteetilla ja joilla on jonotuslista, sekä yksityiset teurastamot eivät ole todellisia vaihtoehtoja. Sulautuman jälkeen nykyiset jäsenet olisivat siten käytännössä sidottuja uuteen yritykseen.
132) Yksityisillä teurastamoilla, joita on 127 ja jotka yhteensä teurastavat 4 prosenttia sikojen tuotannosta Tanskassa, on alle 40 prosentin osuus tuoreen porsaanlihan kulutuksen (vähittäis- ja catering-myynti) kotimaisista markkinoista. Yhdeksän vientilisenssin omistavan teurastamon osuus yksityisten teurastamojen tuotannosta on kolme neljäsosaa, ja niille toimittavien tuottajien määrä on hyvin rajoitettu. Valtaamalla osan tästä rajoitetusta tuotemäärästä uusi yritys voisi sekä nostaa huomattavasti osuuttaan tuoreen sianlihan kotimaan markkinoilla että kasvattaa markkinaosuuttaan ostotasolla. On huomattava, että a) kyseisten toimittajien toimitukset ovat ainoa tapa, jolla osuuskunta pystyy hankkimaan uusia tanskalaisten sikojen toimituksia lyhyellä aikavälillä, sillä kaikki muut tuottajat ovat sidoksissa johonkin osuuskuntaan, ja että b) kapasiteetin käyttöaste on hyvin tärkeä kannattavuuden kannalta. Siten yksityiset teurastamot ovat hyvin haavoittuvia, jos ne menettävät jonkin niiden muutamasta tärkeästä toimittajasta. Tarjoamalla erikoissikojen kasvatusta koskevia sopimuksia muille kuin omille jäsenilleen uusi yritys pystyisi maksamaan korkeampaa hintaa näille tuottajille ilman, että sen tarvitsisi nostaa yleistä hintatasoa, ja samalla se voisi täyttää kyseisten tuotteiden kasvavan erityiskysynnän markkinoilla vaarantamatta yrityksen osuuskuntarakenteen vakautta. Uuden yrityksen kannalta olisi siten järkevää omaksua strategia, jonka mukaan se käyttäisi taloudellista valtaa elävien teurassikojen ostomarkkinoilla tarjoamalla korkeampia hintoja tuottajille, jotka nykyisin toimittavat taloudellisesti heikoille yksityisille teurastamoille, ja heikentämällä niiden kaupallisen pohjan ja ajamalla ne siten alalta.
133) Vastauksessaan osapuolet ovat esittäneet, että olisi osuuskunnan sääntöjen vastaista tarjota korkeampia hintoja tuottajille, jotka nyt toimittavat sikoja yksityisille teurastamoille, ja että yksikään osapuolten jäsenistä ei hyväksyisi kyseisten sopimusten tarjoamista muille kuin osuuskunnan jäsenille. Osapuolet väittävät erityisesti, että Danske Slagterierin sääntöjen mukaan osuuskunnilla on velvollisuus noudattaa sen maksusääntöjä, viikoittainen hintanoteeraus mukaan lukien. Näissä Danske Slagterierin hallituksen hyväksymissä säännöissä määrätään, että kaikille jäsenille maksetaan viikkonoteerauksen mukaan ja että osuuskunnan ulkopuolisille tuottajille ei voida maksaa noteerausta enemmän.
134) Komissio ei kuitenkaan katso, että maksusäännöt välttämättä estävät erilaisten hintojen maksamisen tuottajille. Kuten edellä mainittiin, maksusäännöistä ja viikoittaisesta hintanoteerauksesta on ilmoitettu komissiolle EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan mukaisesti ja komissio on lähettänyt asiaa koskevan varoituskirjeen. On siten kyseenalaista, voivatko nämä säännöt muodostaa pätevän perustan osapuolten esittämälle väitteelle. Lisäksi osapuolten osuuskunnan säännöissä ainoastaan viitataan näihin maksusääntöihin. Danske Slagterierin hallitus hyväksyy maksusäännöt ja voi muuttaa niitä ilman, että sen sääntöjä on muutettava. On muistettava, että osapuolet nimittävät selvän enemmistön hallituksen jäsenistä. Osapuolet voivat siten muuttaa maksusääntöjä koska tahansa. Nykyisten maksusääntöjen mukaan teurastamo voi Danske Slagterierin (hallituksen) suostumuksella tehdä erityissopimuksia tietyntyyppisten sikojen tuotannosta ja maksaa siankasvattajalle viikoittaisen noteerauksen lisäksi hintalisän korvatakseen kyseisten sikojen tuottamisesta aiheutuvat ylimääräiset kustannukset. Osapuolet väittävät, ettei kyseisiä sopimuksia voi tarjota muille kuin jäsenille, koska muutoin ne saisivat hintanoteerausta korkeamman hinnan. Tämä merkitsee sitä, että hintalisä ei kata ainoastaan varsinaisia kustannuksia, vaan sisältää myös ylimääräisen hintakannusteen. Vaikka kyseinen tulkinta olisi oikea, nykyisiä maksusääntöjä voitaisiin muuttaa, jolloin kyseisiä sopimuksia voitaisiin tehdä muiden kuin jäsenten kanssa, jos osapuolet katsovat sen olevan niiden kaupallisen edun mukaista. Ei ole myöskään selvää, miksi jäsenten edun mukaista ei olisi hyväksyä hintalisän maksamista muille kuin jäsenille lyhyellä aikavälillä, jos osuuskunta voisi siten nostaa osuuttaan Tanskan markkinoilla, mikä hyödyttäisi kaikkia jäseniä.
D ELÄVIEN TEURASNAUTOJEN OSTO
a) Markkinaosuudet
135) Kuten edellä mainittiin, vaikka merkitykselliset maantieteelliset markkinat rajoittuvat Tanskaan, sulautuma ei johtaisi sellaiseen määräävään asemaan, jonka seurauksena tehokas kilpailu rajoittuisi huomattavasti yhteismarkkinoiden merkittävällä osalla.
136) Sulautuman seurauksena osapuolet ostavat 58 prosenttia tanskalaisesta elävästä teuraskarjasta. Markkinaosuuksien kasvu on merkittävä, kun otetaan huomioon, että Vestjyske Slagterierilla on nykyisin 36 prosenttia markkinoista, kun taas Danish Crownin markkinaosuus on 22 prosenttia. Koska osuuskunnan ulkopuoliset karjankasvattajat toimittavat 45 prosenttia Danish Crownille toimitettavasta karjasta, osuuskunnan jäsenten "takaamat" toimitukset osapuolille ovat 48 prosenttia tanskalaisesta elävästä teuraskarjasta. Seuraavaksi suurimmat kilpailijat teurastavat 9 ja 8 prosenttia tanskalaisesta elävästä teuraskarjasta. Osapuolet käyvät sulautumaneuvotteluja NV-OX:n kanssa, jonka osuus on edellä mainittu 8 prosenttia. Jos sulautuma NV-OX:n kanssa toteutuu, osapuolten markkinaosuus kasvaa edelleen 4-5 prosenttia, joka koostuu osuuskunnan jäsenten ja ulkopuolisten suorista toimituksista teurastamolle(24). Muiden kuuden teurastamon, joilla on vientilisenssi, markkinaosuus on 1-3 prosenttia. Loput 10 prosenttia teurastuksista suoritetaan teurastamoissa, joilla ei ole vientilisenssiä, sekä maatiloilla. Steff-Houlberg ja TiCan eivät teurasta nautakarjaa.
b) Tehokasta kilpailua ei rajoiteta merkittävästi edes Tanskan markkinoilla
137) Komissio myöntää, että muiden nautateurastamoiden markkinaosuudet ovat alle 10 prosenttia ja että kaikki, NV-OX:ia lukuun ottamatta, ovat yksityisiä teurastamoja(25), joiden kilpailukykyä haittaa se, että niille tulevat toimitukset ovat epävarmempia kuin osapuolille tulevat toimitukset, jotka perustuvat laajalti jäsenten takaamiin toimituksiin.
138) Tanskan nautakarjantuotanto on kuitenkin vähenemässä ja sen odotetaan vähenevän edelleen. Toisaalta kulutus on vakaa. Yksityiset tanskalaiset teurastamot saavat puolet osuuskuntien ulkopuolisten karjankasvattajien Tanskan tuotannosta verrattuna niiden osuuteen siantuotannosta, joka on vain 6 prosenttia. Karjankasvattajien näkökulmasta voidaan päätellä, että osuuskunnalle nautoja toimittaville ulkopuolisille ja yksittäisille osuuskunnan karjankasvattajille (tai niiden merkittävälle vähemmistölle(26)) tuotannon myynti nautakarjamarkkinoilla, joilla myydään jo 20 prosenttia naudoista (ostajat ovat yleensä yksityisiä teurastamoja, valintamyymälöitä ja mahdollisesti viejiä)(27), tai suoraan yksityisille teurastamoille, on todellinen vaihtoehto.
139) Lisäksi yksi Tanskan suurista valintamyymälöistä toimii aktiivisesti näillä markkinoilla. Se ostaa itse tanskalaista karjaa karjamarkkinoilta ja sillä on teurastussopimus yksityisten teurastamojen kanssa. Se toimii myös suoraan vasikoiden sopimustuotannossa.
140) Tämän vuoksi komissio päättelee, että vaikka Tanska muodostaa merkitykselliset maantieteelliset markkinat, sulautuma ei johtaisi sellaiseen määräävään asemaan, jonka seurauksena tehokas kilpailu estyisi merkittävästi.
E VALINTAMYYMÄLÖISSÄ MYYDYN TUOREEN SIANLIHAN TANSKALAISET MARKKINAT
a) Markkinaosuudet
141) Osapuolet arvioivat, että Tanskan tuoreen sianlihan kokonaismarkkinat (vähittäis- ja catering-myynti) ovat ainakin 111000 tonnia. Komissio on sen vuoksi pyrkinyt todentamaan tämän luvun ja selvittämään arvioon vaikuttavat tärkeimmät epävarmuustekijät. Komission markkinatutkimus vahvistaa, että 111000 tonnia on realistinen arvio tuoreen sianlihan kokonaiskulutuksesta Tanskassa.
142) Osapuolet ovat epäilleet niiden laskelmien luotettavuutta, jotka koskevat loppukulutukseen myytävän tuoreen sianlihan myyntilukuja (katso liitteessä oleva taulukko), ja erityisesti arviota, jonka mukaan tuonnin osuus valintamyymälöissä on vain 1 prosentti. Osapuolet kysyivät erityisesti, onko komissio jakanut oikein vuonna 1997 Tanskan sianlihantuonnin määräksi arvioidut 42000 tonnia eri markkinoille ja onko komissio ottanut laskelmassaan huomioon osapuolten useilta valintamyymäläketjuilta saamat tietyt tiedot.
143) Komission markkinatutkimuksessa lähetettiin kyselylomakkeet kaikille tanskalaisille teurastamoille, kaikille osapuolten tuntemille lihan tukkumyyjille (tuojat ja lihanleikkaajat) ja kaikille suurimmille valintamyymäläketjuille sekä eräille pienemmille valintamyymäläketjuille. Pieni määrä kyselylomakkeita lähetettiin tanskalaisille lihanjalostajille ja lihanviejille. Komissio on voinut näin arvioida a) tanskalaisperäisen sianlihan kokonaismyynnin vähittäis- ja catering-alan eri markkinoilla, b) valintamyymälöiden kokonaisostot (tanskalainen ja tuontiliha) sekä c) catering-yritysten ja lihakauppojen myynnin. Osuusteurastamot, lihakauppiaiden liiton tukkumyyjä (Mesterslagteren) ja yksityiset teurastamot ovat ilmoittaneet, että lihakaupoille on myyty 20500 tonnia tuoretta sianlihaa (luku perustuu yksityisten teurastamojen vastausten ekstrapoloimiseen). Kyseinen luku (20500 tonnia) on kuitenkin puolitettu liitteen taulukossa, koska Mesterslagterenin myynti on laskettu kahdesti ja koska lihakaupat jalostavat merkittävän osan niille myydystä lihasta. Korkein arvio lihakauppojen myynnistä on 10 prosenttia kokonaisvähittäismyynnistä. Kokonaismäärästä (111000 tonnia) on vähennetty myös lihamäärä, joka on kertynyt yksityisteurastamojen eläimen omistajalle suorittamista sopimusteurastuksista, silloin kun liha on tarkoitettu omistajan omaan käyttöön (tai myytäväksi maatilalla), samoin kuin osuusteurastamojen myynti työntekijöilleen.
144) Osapuolten, muiden osuusteurastamojen, yksityisteurastamojen (ekstrapolointi), tukkumyyjien ja valintamyymälöiden vastausten perusteella voidaan päätellä, että valintamyymälät myyvät vähintään noin 76300 tonnia tuoretta sianlihaa. Ulkomaisen sianlihan myynnin osuus on tanskalaisten valintamyymälöiden vastausten perusteella alle 1 prosenttia (määrältään ja arvoltaan). Jos oletetaan, että kokonaismarkkinoiden suuruus on 110000 tonnia(28) ja että catering-yritysten osuus on 15 prosenttia ja lihakauppojen osuus on 10 prosenttia vähittäismyynnistä, niin valintamyymälöiden kokonaismyynnin osuus olisi 84350 tonnia. Komissio katsoo, että on kohtuullista olettaa, että niiden valintamyymälöiden ostot ja ostot niiltä tukkumyyjiltä, jotka eivät vastanneet komission kyselyihin, vastaavat jäljelle jäävää 8050 tonnia(29).
145) Koska komission markkinatutkimus ei keskittynyt lihanjalostajien ja lihanviejien (jotka myös vievät maahan tuomaansa lihaa) tuontiin, komissio ei voi jakaa tuoreen sianlihan arvioitua kokonaistuontia eri kauppakanavien kesken. Kyselyihin vastanneiden valintamyymälöiden (pienet, keskikokoiset ja suuret valintamyymäläketjut) tuonti on kuitenkin 1 prosentti niiden tuoreen sianlihan kokonaismyynnistä(30).
146) Edellä mainitun menetelmän perusteella on arvioitu, että tanskalaiset valintamyymälät myyvät noin 84350 tonnia sianlihaa. Osapuolten markkinaosuus on noin 40 prosenttia (myynti suoraan ja tukkumyyjien kautta). Markkinaosuuksien kasvu on merkittävää: Danish Crown [20-25 prosenttia] [...](31) ja Vestjyske Slagterier [15-20 prosenttia] [...](32).
b) Todellinen kilpailu
147) Sulautuman seurauksena valintamyymälöillä on ainoastaan yksi pääasiallinen vaihtoehtoinen toimittaja, toinen osuuskunta eli Steff-Houlberg, jonka osuus oli alle 30 prosenttia niiden ostoista vuonna 1997. Lisäksi on huomattava, että kolmanneksi suurin osuusteurastamo TiCan ei ole todellinen vaihtoehtoinen toimittaja valintamyymälöiden kannalta (markkinaosuus [alle 5 prosenttia] [...](33)). TiCanin tuotevalikoima on pieni muihin osuuskuntiin verrattuna, minkä vuoksi se voi kilpailla Tanskassa ainoastaan Luoteis-Jyllannin paikallismarkkinoilla ja sen toimitukset "vähittäis-tukkumyyjille" ovat myös rajoitetut. Yksityisten teurastamoiden, joita on 127, osuus on alle 30 prosenttia. Vaikka näistä muutamat suuremmat voivat tietyssä määrin toimia jonkin valintamyymäläketjun paikallisten myymälöiden kolmantena, neljäntenä tai viidentenä toimittajana, yhdelläkään niistä ei ole riittävää volyymia tai leikkaus- tai pakkaustiloja taikka jakelujärjestelmää, jotta ne voisivat kilpailla osapuolten kanssa tasavertaisesti. Ainoa todellinen kilpailija on siten Steff-Houlberg. Sulautuma luo siten duopolin, joka koostuu osapuolista ja Steff-Houlbergista, joilla on yhteensä noin 70 prosentin markkinaosuus.
148) Komissio katsoo, että on epätodennäköistä, että Steff-Houlberg pystyy vielä kasvattamaan markkinaosuuttaan sulautuman johdosta, sillä komission tietojen mukaan Danish Crown ja Vestjyske Slagterier eivät ole aikaisemmin olleet yhdenkään suuren valintamyymälän ainoat tärkeimmät toimittajat. Näin ollen Steff-Houlberg ei pysty hankkimaan sellaisia uusia asiakkaita, jotka sulautuman vuoksi haluavat edelleen hankkia tuotteita useista hankintalähteistä. Steff-Houlbergilla on lisäksi sen teurastusosuuden (13 prosenttia kaikista teurastetuista sioista) perusteella hyvin vahva asema kotimarkkinoillaan. Yritys toimii Sjællandissa, Tanskan väkirikkaimmalla alueella (Kööpenhamina), missä sillä on hyvin vahva asema.
149) Komissio on tutkinut osapuolten ja Steff-Houlbergin todennäköistä tulevaa kilpailusuhdetta. Kuten jäljempänä mainitaan, toimenpide johtaa pikemminkin duopolistiseen määräävään asemaan kilpailevan duopolin sijaan siten, että duopolisteilla on noin 70 prosentin markkinaosuus.
c) Mahdollinen kilpailu
150) Tanskan teurastamoala on käynyt läpi konsolidointiprosessin viimeisten 40 vuoden aikana, minkä johdosta ala on keskittynyt entistä enemmän. Uudet alalle tulijat eivät ole olleet merkittäviä, vaan pieniä yrityksiä (esimerkiksi lihakauppa, joka pyytää teurastuslupaa). Toimenpiteen johdosta osapuolet voivat valvoa tehokkaasti tarvittavien raaka-aineiden saantia osuuskuntien rakenteen vuoksi (katso edellä elävien sikojen ostomarkkinoita koskeva kohta). Siten on epätodennäköistä, että alalle tulee uusia yrittäjiä.
151) Mahdollisen kilpailun tärkein lähde on tuonti. Komissio on siksi tutkinut esimerkiksi Saksan, Alankomaiden ja Ruotsin teurastamojen mahdollisuutta aloittaa sianlihan vienti Tanskaan tanskalaisten valintamyymälöiden myytäväksi. Komissio on havainnut, että tällaiselle tuonnille on lukuisia esteitä.
Sikojen toimitusten ja lihanleikkauksen mukauttaminen tanskalaisiin vaatimuksiin
152) Tuotannon osalta ulkomaisten teurastamojen olisi mukautettava sikojen toimitus Tanskan markkinoilla kysytyn sianlihalajin mukaan, jotta vienti voitaisiin aloittaa Tanskaan. Teurastamojen olisi myös koulutettava henkilökuntansa leikkaamaan liha tanskalaisten vaatimusten mukaan. Lihan leikkaaminen kyseisten vaatimusten mukaan edellyttäisi, että ulkomaiset teurastamot optimoisivat uudelleen tuotantonsa, sillä lihan leikkaaminen tanskalaisten vaatimusten mukaan vaikuttaa jonkin verran muihin tarkoituksiin ja muille markkinoille suunnattujen tuotteiden leikkaamiseen(34).
153) Osapuolet ovat väittäneet, että "tanskalaisten sikojen ja muualla Pohjois-Euroopassa kasvatettujen sikojen välillä ei ole merkittäviä eroja. Ei ole olennaista tarkastella maiden välisiä eroja teurastuspainossa, sillä tuottajien on erittäin helppo muunnella painoa muuttamalla lihotuskauden pituutta muutamalla viikolla." (vastaus, s. 36). Osapuolet ovat lisäksi väittäneet, että "ulkomaiset teurastamot voivat nopeasti suunnata myyntinsä tanskalaisille markkinoille, jos tuoreen sianlihan hinta Tanskassa nousee vähän mutta pysyvästi". Osapuolten mukaan tämä näkemys on myös ulkomaisten teurastamojen, kuten Dumecon, komissiolle markkinatutkimuksen aikana antamien vastausten mukainen: "lihan leikkaaminen tanskalaisten vaatimusten mukaan (ja erikoissikojen kasvattaminen Yhdistyneen kuningaskunnan pekonimarkkinoille) ei ole ongelma, jos tarvittava volyymi saavutetaan." (vastaus, s.100).
154) Komissio myöntää, että siankasvattajat voivat muuttaa siankasvatusta tiettyjen markkinoiden vaatimusten mukaiseksi. Komissio myöntää myös, että Dumecon kaltaiset vientiyritykset voisivat muuntaa tuotantoaan Tanskan vaatimusten mukaiseksi. Jotta tämä oli taloudellisesti kannattavaa, volyymin on oltava tarpeeksi suuri.
Jakelu
155) Tanskassa valintamyymälöiden kautta myytävä sianliha toimitetaan muutamia poikkeuksia lukuun ottamatta suoraan teurastamoista yksittäisille myymälöille osapuolten jakelujärjestelmien kautta. Tanskalaisista valintamyymälöistä vain FDB:llä on nykyisin käytössään tarvittava kylmäsäilytyskapasiteetti ja kuorma-autot sianlihan jakelemiseksi omista jakelukeskuksistaan(35). Osapuolten mukaan FDB jakelee itse noin 40 prosenttia FDB:n myymälöissä myydystä sianlihasta omien jakelukeskustensa kautta, ja loput toimitetaan teurastamoista suoraan myymälöille. Siten ylivoimaisesti suurin osa tanskalaisissa valintamyymälöissä myydystä sianlihasta toimitetaan suoraan teurastamoista myymälöille teurastamojen jakelujärjestelmien kautta. Valintamyymälät ovat siten suurelta osin riippuvaisia teurastamoista tuoreen sianlihan jakelun suhteen.
156) Jakelun osalta ulkomaisten teurastamojen ilmeisin mahdollisuus saada sianliha jakeluun Tanskassa olisi toimittaa se suurten tanskalaisten valintamyymäläketjujen jakelukeskuksiin. Kuten edellä mainittiin, tanskalaiset teurastamot toimittavat tuotteet valintamyymälöille pääasiassa suoraan. Siten tämä vaihtoehto ei ole käytännössä mahdollinen. Jotta tuonnilla olisi vaikutusta markkinoihin, olisi järjestettävä jakelu. Tämä tarkoittaisi joko jakelujärjestelmän tai valintamyymälöiden ylimääräisten jakelujärjestelmien luomista.
157) Osapuolet ovat väittäneet, että ulkomainen teurastamo voisi helposti luoda jakelujärjestelmän tanskalaisille markkinoille tekemällä sopimuksen suoraan itsenäisten kuljetusliikkeiden kanssa tai järjestämällä jakelun Hjemmemarkedsselskabet Danmarkin kautta tai "sellaisten tukkumyyjien kautta, joilla on terminaalitilat ja jotka voivat myös tarjota käyttökelpoisen vaihtoehdon eräille toimittajille" (vastaus, s. 57). Hjemmemarkedsselskabet Danmarkin omistaa kuitenkin suurin osuusmeijeri, MD Foods, ja sen järjestelmä keskittyy ensi sijassa meijerituotteisiin. Tukkumyyjien osalta voidaan taas todeta, että niiden jakelujärjestelmät ovat hajanaisempia ja rajallisempia.
Salmonella DT 104:n valvonta
158) Maahantuodun sianlihan ylimääräinen eläinlääkinnällinen valvonta salmonellan (DT 104) toteamiseksi vaikeuttaa ulkomaisten teurastamojen vientiä Tanskaan. Suurimmilla mahdollisilla viejillä, kuten Saksalla ja Alankomailla, ei ole nykyisin yhtä kehittyneitä toimenpiteitä, joiden tarkoituksena on vähentää yleisesti(36) kaikkia salmonellatyyppejä eikä niillä ole erityistä eläinlääkinnällistä valvontaa salmonella DT 104:ää varten. On ilmeistä, että tämä nostaa Tanskaan suuntautuvan viennin kustannuksia muiden maiden viejiin verrattuna. Viejillä on lisäksi suurempi taloudellinen riski kuin tanskalaisilla teurastamoilla, joilla on kehittyneet yleiset salmonellan vähentämissuunnitelmat ja joissa tehdään säännöllisesti erityisiä DT 104 -testejä. Tuojilla on siten yleensä suurempi riski, etteivät ne läpäise tätä valvontaa, minkä johdosta koko sianlihalähetys, josta osa on voitu jo toimittaa myymälöihin, on vedettävä takaisin.
159) Ruotsalaiset tuottajat ovat suhteellisen varmoja siitä, että salmonella on hallinnassa heidän tuotannossaan. Ruotsin suurin tuottaja, Swedish Meats, on kuitenkin todennut suullisessa kuulemistilaisuudessa, että sen mahdollinen vienti Tanskaan koostuu tuotteista, joissa hyödynnetään markkinarakoja, koska sen tuotantokustannukset ovat tanskalaisten tuottajien kustannuksia korkeammat.
Kuluttajat suosivat tanskalaista lihaa
160) Kolmannet osapuolet ovat todenneet, että tanskalaiset suosivat hyvin vahvasti tanskalaista sianlihaa ja että tämä on tärkeä este maahantuodun sianlihan myynnille. Osapuolten mukaan kuluttajien mieltymykset eivät kuitenkaan ole niin vahvoja. Osapuolet ovat esitelleet kaksi tutkimusta, joiden mukaan on ryhmä kuluttajia, jotka eivät korosta tuotteen alkuperämaata ostopäätöstä tehdessään.
- Ensimmäisen, GfK:n tekemän tutkimuksen "Den Danske Gris - forbrugerholdninger til svineproduktion of svinekød" tavoite oli analysoida kuluttajien asennetta tanskalaiseen sianlihaan ja erityisesti tekijöitä, joita kuluttajat painottavat ostaessaan ekologisesti tuotettua sianlihaa. Tutkimus perustui 1022 kotitaloudesta kerättyihin tietoihin. Tutkimuksen mukaan osa kuluttajista, jotka muodostavat noin 23 prosenttia kotitalouksista, on hintatietoisempia ja tyytymättömiä tanskalaiseen sianlihaan. Nämä kotitaloudet eivät käytä kovinkaan paljon sianlihaa.
- Toinen, AIM Nielsenin tekemä tutkimus "Consumer choice criteria, when buying meat" perustuu 929 ihmisen haastatteluihin. Tutkimuksen tavoitteena oli analysoida kriteereitä, joita kuluttajat painottavat ostaessaan lihaa. Tutkimus tehtiin nyt käynnissä olevaa menettelyä varten, ei osana normaalia liiketoimintaa liiketoiminnallisten päätösten tekemiseksi(37). Joka tapauksessa tämän tutkimuksen mukaan noin 20-25 prosenttia kuluttajista katsoo, että sianlihan alkuperämaa ei ole ollenkaan tärkeä tai että sillä on hyvin vähän merkitystä.
161) Väitetiedoksiannossa komissio totesi, että näistä tutkimuksista voidaan päätellä, että on mahdollista, että osa tanskalaisista kuluttajista ei katso alkuperämaata kovin tärkeäksi tehdessään sianlihaa koskevia ostopäätöksiä.
162) Vastauksessaan (s. 63) osapuolet totesivat, että nämä tutkimukset tukevat näkemystä, "että on olemassa huomattava määrä kuluttajia, joiden kansalliset mieltymykset eivät ole kovin vahvoja". Jos oletetaan, että 20-25 prosenttia kuluttajista katsoo, ettei porsaanlihan alkuperämaa ole tärkeä tai että sillä on hyvin vähän merkitystä, sen perusteella ei kuitenkaan voida päätellä, kuten väitetiedoksiannossa mainittiin, että porsaanlihan tuonti Tanskan markkinoille on taloudellisesti kannattavaa. Olennaista on se, ovatko tanskalaisten kuluttajien kulutusmieltymykset yleensä riittävän heikkoja niin, että mahdollisen kilpailijan kannattaa tulla Tanskan markkinoille tuomalla ulkomaista sianlihaa. Kumpikaan näistä tutkimuksista ei vastaa tähän kysymykseen.
163) Osapuolten esittämiä tutkimuksia ei siten voida hyväksyä todisteena siitä, että olisi yksinkertaista myydä maahantuotua sianlihaa kannattavasti Tanskan markkinoilla. Päinvastoin Tanskan valintamyymälöistä saatujen todellisten markkinatodisteiden mukaan on erittäin vaikeaa myydä maahantuotua tuoretta sianlihaa tanskalaisille kuluttajille. Niinä muutamina kertoina, jolloin tätä on yritetty, maahantuodun sianlihan myynti on ollut mahdollista melkein aina ainoastaan alentamalla hintaa rajusti. Näin ollen tuonti ei ole realistista, jos hinnannousu on pieni mutta merkittävä. Tanskalaisten valintamyymälöiden mukaan kuluttajamieltymykset ovat niin voimakkaita, että ne eivät edes harkitsisi ulkomaisen sianlihan mainostamista. Tässä suhteessa on tietenkin ilmiselvää, että päätös aloittaa sianlihan tuonti ei voi perustua ainoastaan siihen, että eräiden kuluttajien mielestä alkuperämaa ei ole tärkeä ostopäätöstä tehtäessä. Valintamyymälä voi puolustaa taloudellisesti päätöstään aloittaa tuonti, johon vaaditaan lisää jakeluresursseja, hyllytilaa ja mainontaa, ainoastaan, jos se uskoo, että myynti on riittävää. Näin ei oleteta olevan asianlaita, vaikka tanskalaisen sianlihan hinnassa tapahtuisi pieni ja pysyvä, vaikkakin merkittävä hinnankorotus ulkomaiseen sianlihaan verrattuna.
164) Osapuolet katsovat, että komissio on painottanut suhteettomasti valintamyymälöiden vastauksia ja että komissio ei ole noudattanut velvollisuutta olla objektiivinen todistetaakkansa suhteen. Komissio on kuitenkin tutkinut huolellisesti, kuinka paljon painoa on annettava valintamyymälöiden lausumille. Tässä suhteessa komissio ei näe syytä siihen, miksi se ei voisi uskoa valintamyymälöitä, kun ne sanovat, että aikaisemmat yritykset tuoda maahan sianlihaa ovat osoittaneet, että on hyvin vaikeaa myydä maahantuotua sianlihaa muuten kuin hyvin suuresti alennettuna. Komissio katsoo lisäksi, että on ristiriitaista, että osapuolet väittävät, että "valintamyymälöillä on omat etunsa säilyttää nykyinen epätasapaino neuvoteltaessa toimitustason kanssa" (vastaus, s. 59). Ei ole mitään syytä, miksi olisi valintamyymälöiden edun mukaista säilyttää nykyinen toimitusrakenne, jos niillä olisi valmis vaihtoehto osapuolille.
165) Osapuolet ovat väittäneet, että Tanskan markkinoille tuodaan runsaasti sisäfileetä. Ilmeisesti tämä selittyy sillä, että tanskalaiset viejät myyvät mielellään sisäfileen ulkomaille. Komission tietojen mukaan yksikään suurista valintamyymäläketjuista ei myy maahantuotua sisäfileetä suuressa määrin.
166) Osapuolet uskovat lisäksi, ettei Dansk Supermarked tai FDB ole ennen tätä yrittänyt markkinoida maahantuotua sianlihaa tosissaan (vastaus, s. 59). Osapuolet ovat lisäksi väittäneet, että se, että Tanskaan tuodaan naudan-, siipikarjan-, lampaan- ja sianlihaa catering-yrityksille (vastaus, s. 62), todistaa, että ajan mittaan myös sianlihaa voitaisiin tuoda maahan. Komissio myöntää, että on teknisesti mahdollista, että tuojat muuttavat sikojen jalostusta ja lihanleikkausvaatimuksia salmonella DT 104:n testin noudattamisen varmistamiseksi, järjestävät jakelun ja mahdollisesti ajan mittaan muuttavat myös kuluttajien mieltymyksiä tarpeeksi niin, että sianlihan tuonti on kaupallisesti kannattavaa. Komissio uskoo siten, että tuojien tai valintamyymälöiden jatkuvat pyrkimykset voisivat ajan mittaan johtaa sianlihan maahantuonnin lisääntymiseen. Komissio uskoo, että naudanlihan esimerkki osoittaa, että näin voi tapahtua. Tässä suhteessa on tärkeää huomata, että naudanlihaa on tuotu ainoastaan, koska tanskalaisilla markkinoilla on pulaa tanskalaisesta naudanlihasta. Vaikka esimerkiksi valintamyymälät päättäisivät aloittaa tuonnin, tämä voitaisiin tehdä vain ajan mittaan ja huomattavin kustannuksin, jotka myymälöiden ja lopulta kuluttajien olisi maksettava. Kyseiset kustannukset johtuvat suoraan tämän sulautuman kielteisestä vaikutuksesta Tanskan markkinoilla käytävään kilpailuun.
167) Päätelmänä on, ettei yksikään edellä mainituista tekijöistä erikseen muodosta voittamatonta estettä valintamyymälöissä myytävän tuoreen sianlihan markkinoille Tanskassa. Esteiden kumulatiivinen vaikutus luo kuitenkin tilanteen, jolloin tuonti on epätodennäköistä, koska Tanskassa hinta olisi hieman, mutta kuitenkin merkittävästi korkeampi kuin lähellä olevilla maantieteellisillä markkinoilla.
168) Erityisesti on huomattava, että mahdollisen tuojan olisi tehtävä huomattavia investointeja päästäkseen Tanskan markkinoille. Osa näistä investoinneista olisi uponneita kustannuksia. Ensiksikin mahdollisen tuojan olisi investoitava fyysisiin tiloihin myydäkseen tuotteita Tanskan markkinoilla. Tuojan olisi rakennettava tanskalaisia vaatimuksia vastaavat lihanleikkauslinjat, järjestettävä jakelu Tanskan markkinoilla (joko tanskalaisten valintamyymälöiden tai tuojien kautta) ja ajan mittaan tuojan olisi mukautettava tuotantojärjestelmänsä vähentääkseen vaaraa olla läpäisemättä salmonella DT 104 -testiä.
169) Toiseksi tarvittaisiin jonkinlaisia markkinointitoimenpiteitä, jotta saataisiin riittävä määrä tanskalaisia kuluttajia ostamaan maahantuotua sianlihaa. Markkinoinnin hoitaisivat joko valintamyymälät tai ulkomainen toimittaja tai molemmat yhdessä. Suuri osa näistä markkinointitoimenpiteistä olisi uponneita kustannuksia. Tällaisiin markkinointitoimenpiteisiin olisi ryhdyttävä tietäen, että suurin osa tanskalaisista kuluttajista suosii tanskalaista sianlihaa ja tietäen, että nykyiset tanskalaiset toimittajat olisivat kiinnostuneita vastaamaan tällaiseen markkinoilletulon yritykseen esimerkiksi kohdennettujen myynninedistämistoimenpiteiden avulla Tanskan markkinoilla(38).
170) Näin ollen komissio katsoo, että on epätodennäköistä, että ulkomaista lihaa tuotaisiin tanskalaisille markkinoille Tanskan ja naapurimaiden hintaeron ollessa vähäinen mutta kuitenkin merkittävä. Komissio katsoo, että on päinvastoin todennäköistä, että valintamyymälät siirtäisivät hinnankorotuksen kuluttajien maksettavaksi joustamattoman kysynnän vuoksi.
d) Tasapainottava kysyntävoima
171) Osapuolten mukaan valintamyymälöillä on tasapainottavaa kysyntävoimaa. Komissio myöntää, että kysyntäpuoli on tuoreen sianlihan markkinoilla Tanskassa melko keskittynyt; kaksi suurinta valintamyymäläketjua Dansk Supermarked ja FDB myyvät yhteensä noin puolet tuoreesta sianlihasta. Osapuolet väittävät ennen kaikkea, että valintamyymälöille tavanomaisten sopimussuhteiden lisäksi myönnettävät erityisehdot kuten alennukset luettelohinnoista ovat todiste siitä, että FDB:llä ja Dansk Supermarkedilla on tasapainottavaa kysyntävoimaa.
172) Komissio on tietoinen siitä, että kyseiset kaksi suurinta valintamyymäläketjua pystyvät ostamaan sianlihaa pienempiä ketjuja ja liikkeitä edullisemmilla ehdoilla. Se, että suuret ketjut saavat pieniä ketjuja edullisemmat ostoehdot, ei kuitenkaan välttämättä tarkoita, että suurilla ketjuilla olisi tarpeeksi tasapainottavaa kysyntävoimaa määräävän markkina-aseman poistamiseksi. Käsiteltävänä olevassa asiassa on havaittavissa erityisesti, että osapuolet ovat jatkossa huomattavasti vähemmän riippuvaisia valintamyymälöistä kuin valintamyymälät osapuolista, sillä osapuolilla on sianlihalleen vaihtoehtoisia myyntimahdollisuuksia vientimarkkinoilla, kun taas valintamyymälöillä ei ole vaihtoehtoa tanskalaiselle sianlihalle, vaikka sen hintaa korotettaisiin vähän mutta merkittävästi. Osapuolet väittävät olevansa riippuvaisia valintamyymälöistä, koska ne ovat teurastamoille merkittävä myyntikanava. Kuitenkin osapuolten kokonaismyynnistä tanskalaisten valintamyymälöiden osuus on alle 5 prosenttia, ja osapuolet siirtävät säännöllisin väliajoin myyntinsä painopistettä eri maantieteellisten markkinoiden välillä sen mukaan, mistä ne saavat kulloinkin parhaan hinnan (esim. sisäfileen myynti Japaniin). Näin ollen osapuolilla on selvästikin vaihtoehtoisia myyntimahdollisuuksia vientimarkkinoilla, kun taas valintamyymälöiden on ostettava tanskalaista sianlihaa. Lisäksi osapuolista tulee ainoa yritys, joka toimittaa sekä naudan- että sianlihaa, mikä vahvistaa niiden asemaa valintamyymälöihin nähden ja lisää valintamyymälöiden riippuvuutta osapuolista. Näin ollen ei ole uskottavaa, että edes Tanskan suurimmilla valintamyymälöillä olisi tasapainottavaa kysyntävoimaa. Pikemminkin kaikki hinnankorotukset siirretään todennäköisesti kuluttajien maksettaviksi. Sianlihan hinnan jaksottaisen vaihtelun vuoksi tällaisten hinnankorotusten toimeenpano on helppoa.
173) Lyhyesti sanottuna komissio myöntää suurilla valintamyymäläketjuilla olevan enemmän kysyntävoimaa kuin pienillä valintamyymäläketjuilla. Komission mielestä ostajapuolella ei kuitenkaan ole tarpeeksi kysyntävoimaa määräävän markkina-aseman kumoamiseksi. Ennen kaikkea komissio katsoo, että Tanskan valintamyymälät ovat riippuvaisia tanskalaisen tuoreen sianlihan toimituksista, sillä kyseessä on tanskalaisille valintamyymälöille tavara, jota on välttämättä pidettävä myytävänä, kun taas teurastamot voivat turvautua vientiin. Näin ollen teurastamot eivät ole läheskään yhtä riippuvaisia tanskalaisista valintamyymälöistä kuin valintamyymälät teurastamoista.
e) Duopolistinen määräävä asema
174) Vallitsevalle tilanteelle ominaista on mahdollisen kilpailun ja tasapainottavan kysyntävoiman puuttuminen. Näin ollen kilpailua syntyy ainoastaan todellisesta kilpailusta markkinoilla toimivien toimijoiden välillä. Tässä yhteydessä duopolistien, Steff-Houlbergin ja osapuolten, välinen kilpailusuhde on olennainen, sillä muut lihantoimittajat ovat niin pieniä, että niiden asemaksi jää pelkästään duopolin toimintaan mukautuminen.
175) Komissio katsoo, että osapuolten ja Steff-Houlbergin väliselle kilpailusuhteelle luonteenomaista ei tule olemaan ankara kilpailu, vaan ennemminkin kilpailua rajoittava rinnakkainen toiminta, joka johtaa duopolistisen määräävän aseman syntymiseen. Määräävän aseman syynä ei ole varsinainen duopolin osapuolten välinen salainen yhteistyö, vaan se syntyy yksinkertaisesti niiden sopeutumisesta markkinaolosuhteisiin, jotka eivät lainkaan edistä Steff-Houlbergin ja osapuolten välistä kilpailua. Ei olisi Steff-Houlbergin liiketoiminnallisen edun mukaista ryhtyä kilpailemaan osapuolten kanssa siinä määrin, että duopolistinen määräävä asema menetettäisiin. Tämä johtuu erityisesti seuraavista syistä:
176) Sianliha-alan rakenteelliset piirteet eivät kannusta kilpailemaan. Erityistä huomiota voidaan kiinnittää seuraaviin tekijöihin:
- Sianlihan markkinat ovat kypsät markkinat. Markkinoiden kasvu ei sen vuoksi itsessään tuo markkinoille kilpailudynamiikkaa, joka puolestaan saattaisi kannustaa kilpailemaan.
- Teurastamoissa käytetty teknologia on pitkälle kehittynyttä. Sen vuoksi ei ole odotettavissa, että teknologian kehitys tuottaisi kilpailuetua, joka toisi markkinoille kilpailudynamiikkaa. Tämä ei luonnollisestikaan tarkoita sitä, että komission käsityksen mukaan teurastamoteollisuuden alalla ei otettaisi käyttöön uutta teknologiaa. Kuten kaikilla aloilla, myös teurastamoissa uutta teknologiaa otetaan käyttöön jatkuvasti. Muutokset ovat tällä alalla kuitenkin asteittaisia ja melko verkkaisia verrattuna vaikkapa huipputeknologian aloihin kuten tietokonealaan. Joka tapauksessa monet teknologian kehityksen tulokset päätyvät sekä osapuolten että Steff-Houlbergin käyttöön, koska suurin osa Tanskan lihateollisuuden innovaatioista joko kehitetään Danske Slagterierissa tai saatetaan käyttöön sen kautta, ja se tulee olemaan sulautuneen yrityksen määräysvallassa.
- Sikojen hintanoteerausjärjestelmän vuoksi osuuskunnilla on vähemmän mahdollisuuksia hintakilpailuun. Järjestelmän tuloksena kaikki osuuskunnat ostavat elävät siat siankasvattajilta samaan hintaan. Sen vuoksi teurastamoiden välille ei voi syntyä kilpailua raaka-aineen hankinnasta.
- Tuoreen sianlihan markkinat ovat avoimet. Näin ollen Tanskan markkinoilla ei ole mahdollista ryhtyä laajamittaisiin salaisiin hinnanalennuksiin, sillä sulautunut yritys havaitsisi aikeet välittömästi viikoittaisissa hintanoteerauskokouksissa, jotka perustuvat yhteenvetoon tärkeimpien ruhonosien myynnistä saatavista tuloista. Sulautuneen yrityksen tiedossa on myös, että Steff-Houlberg on enemmän kotimarkkinoille suuntautunut. Sitä paitsi osapuolet toimivat kaikilla markkinoilla, joilla Steff-Houlbergkin toimii (itsenäisesti tai osapuolten hallinnassa olevan organisaation kautta).
177) Lisäksi Steff-Houlbergin kilpailuasema suhteessa osapuoliin ei ole niin vahva, että se kannustaisi Steff-Houlbergia ryhtymään kilpailuun osapuolten kanssa Tanskan markkinoilla:
- Sulautunut yritys voisi toteuttaa vastatoimenpiteitä vientimarkkinoilla, jos Steff-Houlberg ryhtyy kilpailemaan Tanskan markkinoilla.
- Steff-Houlbergin ja osapuolten välillä on rakenteellisia yhteyksiä vientimarkkinoilla. Erityisen merkittävää on, että Steff-Houlberg jatkaa suurten lihamäärien ohjaamista osapuolten määräysvallassa olevien yritysten kautta. Lisäksi osapuolet ovat pyytäneet Steff-Houlbergia liittymään sulautumaan. Osapuolet väittävät sekä TiCanin että Steff-Houlbergin perustaneen viime aikoina uusia vientiyhtiöitä. Osapuolten mukaan tällainen kehitys on selvä merkki sulautuneen yrityksen kilpailijoiden riippumattomuudesta. Komissio on tietoinen tästä kehityksestä. Komissio on kuitenkin päätellyt, että Steff-Houlberg ja TiCan ovat jatkossakin riippuvaisia osapuolista, sillä huomattava osa niiden viennistä tapahtuu ESS-Food-yhtiön kautta.
- Steff-Houlbergilla ei ole kustannusrakenteeseen liittyviä etuja. Erityisen merkittävää on, että Steff-Houlberg ostaa raaka-aineensa samaan hintaan, käyttää samaa tuotantoteknologiaa ja myy suuren osan tuotannostaan samojen kanavien kautta kuin osapuolet. Lisäksi sillä ei ole paljoakaan mahdollisuuksia saavuttaa tällaisia etuja tulevaisuudessa. Gira-raportin mukaan Steff-Houlberg on käyttökustannusten osalta jo saavuttanut parhaat mahdolliset mittakaavaedut.
- Steff-Houlberg on kilpailullisesti sulautunutta yritystä huonommassa asemassa, koska se ei pysty tarjoamaan naudanlihaa. Sulautuneella yrityksellä on sen vuoksi mahdollisuus tarjota huomattavasti suurempia liikevaihtoon liittyviä alennuksia asiakkainaan oleville valintamyymälöille, ja se voi käyttää naudanlihaa sianlihan myynnin vauhdittamiseen.
- Sulautunut yritys tulee olemaan taloudellisesti ylivoimaisesti Steff-Houlbergia voimakkaampi. Se esimerkiksi vastaanottaa lähes kuusi kertaa niin paljon sikoja kuin Steff-Houlberg ja sen liikevaihto tulee olemaan lähes kymmenen kertaa suurempi.
178) Edellä esitetystä seuraa, että ottaen huomioon markkinarakenteen ja Steff-Houlbergin kokonaismarkkina-aseman osapuoliin nähden ei ole todennäköistä, että Steff-Houlberg olisi lainkaan kiinnostunut aloittamaan kilpailua osapuolten kanssa. Toisaalta sulautuneen yrityksen on omassa toiminnassaan otettava huomioon Steff-Houlbergin toiminta, erityisesti sen kokonaiskapasiteetin ja sillä Sjællannissa olevan vahvan markkina-aseman takia. Sen vuoksi toimenpide todennäköisemmin johtaa Steff-Houlbergin ja osapuolten rinnakkaiseen kilpailua rajoittavaan käyttäytymiseen.
179) Osapuolet kiistävät komission perustelut. Ne ovat esittäneet ennen kaikkea seuraavat näkökohdat (vastaus, s. 127-128):
a) Markkinoiden ollessa kypsät kilpailu kiihtyy, koska ainoa tapa kasvattaa myyntiä on vallata markkinaosuuksia kilpailijoilta. Komissio ei ole kuitenkaan väittänyt, etteikö kypsillä markkinoilla voisi olla kilpailua. Oligopolia arvioitaessa kysymys on siitä, kannustaako markkinoiden kasvu kilpailemaan. Osapuolet eivät ole kiistäneet sianlihan markkinoiden kypsyyttä. Arvioinnin on sen vuoksi kohdistuttava ennen muuta siihen, tuleeko markkinoilla olemaan kilpailua muista syistä kuin markkinoiden kasvun vuoksi. Kuten edellä on esitetty, komissio ei pidä todennäköisenä, että tuoreen sianlihan markkinoilla Tanskassa olisi sulautuman jälkeen enää kilpailua.
b) Markkinat ovat avoimet siitä syystä, että vähittäiskauppiaat ilmoittavat lihantoimittajille, jos näiden hinnat ovat muita kalliimmat. Näin ollen avoimuus edistää kilpailua. Komissio panee merkille, että osapuolet tunnustavat markkinoiden avoimuuden. Komissio ei kuitenkaan ole kiistänyt kilpailun olemassaoloa tällä hetkellä, mutta katsoo, että toimenpide todennäköisesti johtaa kilpailua rajoittavaan rinnakkaiseen käyttäytymiseen sekä duopolistiseen määräävään asemaan edellä esitetyistä syistä.
c) Osapuolten näkemyksen mukaan komission on todistettava, että duopolistisiksi ja yhteisessä määräävässä markkina-asemassa oleviksi väitettyjen yhtiöiden välillä on rakenteellisia yhteyksiä, jos se aikoo soveltaa sulautuma-asetusta (vastaus, s. 128). Komissio katsoo, että yhteinen määräävä markkina-asema voi olla kyseessä, olipa rakenteellisia yhteyksiä olemassa tai ei, ja että sulautuma-asetus kattaa tilanteen kummassakin tapauksessa. Joka tapauksessa komissio katsoo, että tässä tapauksessa osapuolten ja Steff-Houlbergin välillä on voimakkaita rakenteellisia yhteyksiä erityisesti Danske Slagterierin ja ESS-Foodin kautta. Osapuolten väite, että Steff-Houlberg on pyrkinyt voimakkaasti löytämään vaihtoehtoisia vientikanavia, pitää kyllä paikkansa. Kuitenkin huomattava osa Steff-Houlbergin liikevaihdosta jää edelleen riippuvaiseksi ESS-Foodista.
d) Lisäksi osapuolet ovat esittäneet taulukon, josta käy ilmi, että sianlihan hinnannousu yhdellä Tanskan kruunulla kilolta hyödyttäisi Steff-Houlbergia ja TiCania enemmän kuin osapuolia, koska Steff-Houlberg ja TiCan saavat suhteellisesti suuremman osuuden liikevaihdostaan Tanskan markkinoilta. Ennen kaikkea tiedoista käy ilmi, että yhden Tanskan kruunun hinnannousu vuosien 1996-1997 hinnoista (vastaus, s. 90) olisi lisännyt osapuolten maksuja siankasvattajille 0,04 Tanskan kruunulla, Steff-Houlbergin maksuja 0,09 kruunulla ja TiCanin maksuja 0,07 kruunulla kilolta. Näin ollen osapuolilla olisi oman näkemyksensä mukaan kannustin kilpailla Steff-Houlbergin kanssa. Komissio ei kuitenkaan pidä uskottavana, etteivät osapuolet yrittäisi saada mahdollisimman suuria voittoja Tanskan markkinoilta aivan kuten kaikilta muiltakin markkinoilta. Itse asiassa osapuolten mukaan myyntiosastoja kehotetaan maksimoimaan kaikista ruhonosista saatavat hinnat myymällä markkinoille, joilla on saatavissa paras hinta(39).
180) Muilta osin osapuolet eivät ole kiistäneet komission perusteluja.
f) Päätelmä
181) Edellä esitettyjen syiden vuoksi komissio päättelee, että toimenpide johtaisi duopolistisen määräävän aseman syntymiseen valintamyymälöiden kautta myytävän tuoreen sianlihan markkinoilla Tanskassa.
F TUORE SIANLIHA - CATERING-ALA
182) Tanskassa catering-alalle myytävän tuoreen sianlihan markkinoilla osapuolten osuuden arvioidaan olevan noin 10 prosenttia, kun suurin markkinaosuus (yli 50 prosenttia) on eri tukkumyyjillä, jotka hankkivat lihan yksityisiltä teurastamoilta. Näillä markkinoilla sulautuma ei siis johda määräävän markkina-aseman syntymiseen, jonka tuloksena tehokas kilpailu estyisi tuntuvasti.
G TUORE SIANLIHA - LIHAKAUPAT
183) Näillä markkinoilla osapuolista tulee markkinajohtajia 20-25 prosentin markkinaosuudellaan. Kuitenkin yksityiset teurastamot toimittavat jatkossa yli 50 prosenttia sianlihasta näille markkinoille. Monia 118:sta yksityisestä teurastamosta, joilla ei ole vientilisenssiä, hoitavat lihakaupat tai paikallisten lihakauppojen ryhmittymä. Lisäksi Tanskan suurimmalla lihakauppiaiden liitolla on myös tukkukauppias, joka toimittaa näille markkinoille noin 15 prosenttia lihasta. Kyseinen liitto ostaa huomattavan osan lihasta yksityisiltä teurastamoilta.
184) Edellä esitetyistä syistä voidaan päätellä, että sulautuma ei johda määräävän markkina-aseman syntymiseen, jonka tuloksena tehokas kilpailu estyisi tuntuvasti.
H VALINTAMYYMÄLÖIDEN, LIHAKAUPPOJEN JA CATERING-YRITYSTEN KAUTTA MYYTÄVÄN TUOREEN NAUDANLIHAN MARKKINAT
185) Valintamyymälöiden, lihakauppojen ja catering-yritysten kautta myytävän naudanlihan myynnin markkinaosuuksia Tanskassa ei ole voitu arvioida markkinatutkimuksen perusteella luotettavasti. Saatavilla ei ole myöskään tietoja muiden jäsenvaltioiden osalta kyseisten tuotemarkkinoiden jakautumisesta tai jalostajille myydystä tuoreesta naudanlihasta. Osapuolten kokonaismyynti Tanskan ulkopuolella on kuitenkin paljon vähäisempää. Näin ollen osapuolilla Tanskan ulkopuolella olevien pienten markkinaosuuksien vuoksi voidaan päätellä, ettei sulautuma johda määräävän markkina-aseman syntymiseen, jonka tuloksena tehokas kilpailu estyisi tuntuvasti.
I TUOREEN LIHAN TOIMITUKSET LIHANJALOSTAJILLE JA LIHAJALOSTEET
186) Koska molemmat näistä markkinoista ovat Tanskan aluetta laajempia ja ottaen huomioon osapuolten vähäiset markkinaosuudet Tanskan ulkopuolella, sulautuma ei johda määräävän markkina-aseman syntymiseen näillä markkinoilla.
J TEURASTUKSEN SIVUTUOTTEIDEN KERÄÄMINEN TANSKASSA (SUURIRISKISET SIVUTUOTTEET)
187) Sulautuman tuloksena osapuolet saavat määräysvaltaansa Tanskan johtavan renderointiyrityksen dakan, joka kerää 79 prosenttia Tanskan suuririskisistä teurastuksen sivutuotteista. Ainoa kilpailija, joka ottaa vastaan raaka-ainetta muilta yrityksiltä, on Kambas(40). Se on Steff-Houlbergin tytäryhtiö (markkinaosuus 17 prosenttia).
188) Osapuolet väittävät, että Kambas voi lisätä kapasiteettiaan ja että teurastuksen sivutuotteet voidaan kuljettaa Ison-Beltin länsipuolelta Kambasille alhaisin kustannuksin. Tällä hetkellä Kambas ei vastaanota teurastuksen sivutuotteita Ison-Beltin länsipuolelta ja toimii täydellä kapasiteetilla. Rendering-toiminnan heikko kannattavuus huomioon ottaen voidaan sen vuoksi epäillä, lisäisikö Kambas kapasiteettiaan voidakseen vastaanottaa toimituksia Ison-Beltin länsipuolelta.
189) Komission tutkimusten aikana useat yksityiset teurastamot ovat maininneet, että osapuolet voisivat hyödyntää määräysvaltaansa dakassa yksityisten teurastamojen haitaksi. Osapuolet voisivat esimerkiksi heikentää palvelua lopettamalla sivutuotteiden keräämisen teurastamojen tiloista tai harventamalla keräystiheyttä. Osapuolet voisivat myös vaikuttaa dakan tuloihin suhteessa sen raaka-aineen toimittajiin (alentaa eläinjätteestä maksettavaa hintaa tai pyytää maksua jätteen vastaanottamisesta ja lopettaa dakan saavuttaman voiton jakaminen jäsenille).
190) Ennen sulautumaa millään yhtiöllä ei ollut määräysvaltaa dakassa. Se, että osapuolet sulautuman tuloksena saavat dakan määräysvaltaansa, antaa niille sekä mahdollisuuden että kannustimen käyttää dakan markkinavoimaa. Ennen kaikkea osapuolet voivat kasvattaa kilpailijoidensa kustannuksia tai vaikeuttaa jätteen keräämistä, minkä seurauksena pienemmät teurastamot menettäisivät kilpailukykyään elävien eläinten ostajina siankasvattajilta. Tämä saattaisi pienemmät teurastamot tukalaan asemaan ja sen myötä elävien sikojen ostomarkkinoilla ei osapuolten lisäksi enää olisi vaihtoehtoja. Sulautuma johtaa näin ollen määräävän aseman syntymiseen teurastuksen sivutuotteiden markkinoilla. Ajan mittaan tämä johtaisi myös osapuolten määräävän aseman vahvistumiseen elävien sikojen ostomarkkinoilla sekä valintamyymälöiden kautta myytävän tuoreen sianlihan markkinoilla.
VII KOKONAISARVIOINTI
191) Suunniteltu sulautuma vaikuttaa useisiin eri markkinoihin. Tuotantoketjun alkupään tasolla se vaikuttaa elävien sikojen ostomarkkinoihin Tanskassa. Tuotantoketjun loppupään tasolla se vaikuttaa tuoreen sianlihan sekä teurastuksen sivutuotteiden markkinoihin Tanskassa.
Elävien sikojen markkinat
192) Tuotantoketjun alkupään markkinoihin kuuluvien elävien sikojen ostomarkkinoiden osalta on huomattava, että osapuolten markkinaosuudeksi ostajina tulee 76 prosenttia. Tästä voidaan päätellä, että osapuolet voivat toimia markkinoilla määräävässä asemassa olevina ostajina. On kuitenkin kiinnitettävä huomiota myös siihen, että osapuolten omistajia ovat niiden jäsenet ja että aikaisemmin pääosa teurastamojen vuosittaisista voitoista on jaettu jäsenille suhteessa näiden toimitusmääriin. Näin ollen teurastamot eivät voi osuuskunnallisen rakenteensa vuoksi käyttää jäseniään eli tavarantoimittajiaan hyväkseen siinä mielessä kuin määräävässä asemassa oleva ostaja tavanomaisesti ymmärrettynä. Sulautumalla voi kuitenkin olla muita kielteisiä vaikutuksia. Erityistä huomiota on kiinnitettävä seuraaviin näkökohtiin:
- Sulautuman myötä siankasvattajan mahdollisuus valita teurastamo pienenee. Käytännössä siankasvattajat joutuvat hyväksymään osapuolten liikeideat ja valtavirtaistamaan eläintuotantonsa niiden mukaiseksi. Huomattavalle enemmistölle siankasvattajista ei jää mitään todellisia vaihtoehtoja, jos ne eivät halua mukautua osapuolten tapaan toimia tai niiden liiketoimintafilosofiaan.
- Tanskan sianlihateollisuuden innovaatiotoiminta on osapuolten valvonnassa Danske Slagterierin kautta.
- Osapuolet voivat tarjota korkeampia hintoja siankasvattajille, jotka tällä hetkellä toimittavat sikoja heikommassa taloudellisessa tilanteessa oleville yksityisille sikateurastamoille ja näin murtaa näiden teurastamojen liiketoiminnan perustan ja aiheuttaa niiden markkinoilta häviämisen.
Tuoreen sianlihan markkinat
193) Sianlihan tuotantoketjun loppupään markkinoilla osapuolet saavat noin 40 prosentin markkinaosuuden valintamyymälöille myynnistä, joka vastaa 76 prosenttia tuoreen sianlihan kokonaismyynnistä Tanskassa. Tanskan markkinoilla on vain yksi muu suuri tuoreen sianlihan toimittaja: osuuskunta Steff-Houlberg, jonka markkinaosuus on vajaat 30 prosenttia. Sulautuman tuloksena syntyy sen vuoksi duopolistinen markkinarakenne, jossa duopolin hallussa on 70 prosenttia markkinoista. Duopoli tulee käyttäytymään pikemminkin kuin määräävässä asemassa oleva, ei kuten kilpailua edistävä duopoli. Ennen kaikkea voidaan todeta, että Steff-Houlberg ei kilpaile osapuolten kanssa siinä määrin, että se poistaisi määräävän aseman. Tilanteen taustalla on ensinnäkin osapuolten muita suurempi koko (lähes 10-kertainen liikevaihto). Toiseksi Steff-Houlberg tulee olemaan kytköksissä osapuoliin yhteisen vientitoiminnan kautta, joka on osapuolten määräysvallassa, sekä Danske Slagterier-kauppiasyhdistyksen kautta, joka sekin on käytännössä osapuolten määräysvallassa. Näin ollen sulautuma johtaa uuden yrityksen ja Steff-Houlbergin välisen kilpailun sijaan pikemminkin duopolistiseen määräävään asemaan.
194) Mahdollinen kilpailu ei estä osapuolia pitämästä hintoja Tanskan markkinoilla hieman, mutta merkittävästi ja pysyvästi korkeammalla kuin maantieteellisillä naapurimarkkinoilla. Tähän on pääasiassa seuraavia syitä: maahantuojien on luotava jakelujärjestelmä, maahantuodulle sianlihalle on tehtävä ylimääräisiä eläinlääkärintarkastuksia salmonella DT 104:n toteamiseksi sekä tanskalaisten kuluttajien voimakas mieltymys tanskalaiseen sianlihaan, mikä on estänyt ja estää jatkossakin maahantuojia pääsemästä Tanskan markkinoille. Näillä markkinoilla ei ole tasapainottavaa kysyntävoimaa. Ensinnäkin tanskalaisten valintamyymäläketjujen on ostettava tanskalaista sianlihaa kuluttajien voimakkaiden mieltymysten vuoksi. Toiseksi markkinoilla ei ole keskinäistä riippuvuutta, koska tanskalaiset valintamyymälät ovat paljon riippuvaisempia teurastamoista kuin teurastamot valintamyymälöistä, koska teurastamoilla on vaihtoehtoisia myyntikanavia vientimarkkinoilla. Niinpä Tanskan valintamyymäläketjut tulevat yksinkertaisesti siirtämään hinnankorotukset loppukäyttäjien maksettaviksi. Näin ollen sulautuman jälkeen sianlihan markkinoilla Tanskassa ei tule olemaan tehokasta kilpailua.
Teurastuksen sivutuotteet
195) Teurastuksen sivutuotteiden markkinoilla osapuolet saavat 79 prosentin markkinaosuuden. Nykyään teurastamoille maksetaan renderointituotteista. Sulautuman tuloksena osapuolet voisivat kuitenkin ryhtyä vaatimaan maksua renderointituotteiden keräämisestä. Lisäksi osapuolet voisivat supistaa pienille itsenäisille teurastamoille tarjotun palvelun tasoa. Niinpä muutos dakan määräysvallassa lisää mahdollisuuksia aseman väärinkäyttöön näillä markkinoilla.
Laaja-alaiset vaikutukset
196) Osapuolet tulevat olemaan ainoa tuoretta naudan- ja sianlihaa myyvä suuri teurastamo Tanskan markkinoilla. Suhteessa muihin teurastamoihin, jotka toimivat vain joko tuoreen naudanlihan tai tuoreen sianlihan alalla, osapuolet saavat lisäedun valintamyymälöihin nähden, ovathan ne ainoa toimittaja, joka myy sekä naudan- että sianlihaa. Osapuolet voivat esimerkiksi ottaa käyttöön myydyn naudan- ja sianlihan kokonaismäärän mukaan määritettyjä alennusjärjestelyjä, mikä antaa niille mahdollisuuden edistää sianlihan myyntiä käyttämällä apuna naudanlihaa ja päinvastoin.
197) Kun lisäksi teurastuksen sivutuotteiden markkinoilla daka siirtyy osapuolten määräysvaltaan, ne saavat mahdollisuuden painostaa pieniä itsenäisiä teurastamoja vaatimalla niiltä maksun teurastuksen sivutuotteiden keräämisestä tai alentamalla niille tarjotun palvelun tasoa. Toinen menetelmä saattaa nämä yksityiset teurastamot ahdinkoon on houkutella niille eläimiä toimittavia siankasvattajia erityissopimuksin. Tämä edistäisi edelleen määräävän markkina-aseman syntymistä osapuolille elävien sikojen markkinoilla sekä valintamyymälöiden kautta myytävän tuoreen sianlihan markkinoilla.
VIII TALOUDELLINEN JA TEKNINEN EDISTYS
198) Osapuolten mukaan keskittymällä on kolme päävaikutusta. Ensiksikin se johtaa huomattaviin kustannussäästöihin (keskimäärin noin [...](41) prosenttia liikevaihdosta vuodessa tarkasteltuna kolmen-viiden vuoden aikajaksolla). Toiseksi keskittymällä saavutetaan myyntivolyymi, joka mahdollistaa siirtymisen tämänhetkisestä välillisestä, lajitelmaltaan kapeasta myynnistä vähittäiskaupoille täydelliseen lajitelmaan ja suoriin toimituksiin vähittäiskaupoille eräillä Euroopan suurimmilla markkinoilla. Kolmanneksi keskittymällä saavutetaan myyntivolyymi, jonka ansiosta osapuolet voivat säilyttää Japanin markkinoilla hankitun markkina-aseman huolimatta yhdysvaltalaisten tuottajien aiheuttamasta kilpailusta. Tehokkuuden osalta on huomattava, että sulautuma-asetuksen 2 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaan komissio voi ottaa huomioon kehityksen teknisessä ja taloudellisessa edistyksessä vain, jos se on kuluttajille eduksi eikä estä kilpailua. Määräävän aseman syntyminen edellä kuvatuilla asian kannalta merkityksellisillä markkinoilla merkitsee näin ollen sitä, että osapuolten esittämää tehokkuutta koskevaa perustelua ei voida ottaa huomioon tätä sulautumaa arvioitaessa. On myös huomattava, että suurin osa osapuolten luettelemista säästöistä näyttäisi olevan ainakin osittain saavutettavissa ilman sulautumaakin siten, että synergiaetuihin liittyvät välittömästi sulautumasta johtuvat kustannussäästöt jäävät komission mielestä todennäköisesti alle [...](42) prosenttiin. Ei myöskään ole selvää, miksi Danish Crown ja Vestjyske Slagterier eivät voisi kumpikin suunnitella sulautumista eri kumppanien kanssa. Silloin saavutettaisiin nyt käsiteltävää sulautumaa vastaavia etuja.
IX OSAPUOLTEN EHDOTTAMAT SITOUMUKSET
199) Komission esittämien kilpailua koskevien epäilyjen poistamiseksi osapuolet tarjoutuivat 18. helmikuuta 1999 saapuneella kirjeellä(43) tekemään seuraavat sitoumukset.
A OSAPUOLTEN OSUUSKUNNAN SÄÄNNÖT
200) Sillä edellytyksellä, että komissio tekee myönteisen päätöksen, osapuolet muuttavat sääntöjään siten, että viimeistään 1. lokakuuta 2001 kaikki siankasvattajajäsenet voivat omasta ilmoituksestaan toimittaa enintään 15 prosenttia kyseisen jäsenen viikkotoimituksista sulautuneen yrityksen kilpailijoille ilman rajoituksia. Lupa jättää osa sioista yksinoikeuteen perustuvan toimitusvelvollisuuden ulkopuolelle annetaan kaikille jäsenille, jotka tekevät sitä koskevan hakemuksen kuusi viikkoa aikaisemmin. Jos sulautunut yritys vastaanottaa kyseiset siat huolimatta kyseiselle jäsenelle annetusta luvasta myydä sikoja toiselle ostajalle, sulautuneella yrityksellä ei ole velvollisuutta maksaa jäännösmaksuja kyseisistä sioista. Jos siankasvattaja niin haluaa, hän voi sitoutua toimitusvelvollisuuteen uudestaan ilmoittamalla siitä kolme kuukautta aikaisemmin, jolloin hän toimittaa kaikki siat yritykselle ja saa jäännösmaksut kaikista sioista. Sulautuneella yrityksellä on velvollisuus vastaanottaa myös toimitusvelvollisuuden ulkopuolelle jätetyt siat, mutta jos kapasiteetti on riittämätön, vastaanotto tapahtuu korkeintaan kahden viikon viiveellä, joka ei ole syrjivä.
201) Osapuolet sitoutuvat 1. lokakuuta 1999 lähtien muuttamaan sulautumissopimuksen 9.1 kohdan (ja siten osuuskunnan säännöt), jotta jäsenet voivat erota osuuskunnasta ilmoittamalla siitä kirjallisesti 12 kuukautta aikaisemmin siten, että jäsenyys päättyy minkä tahansa kuukauden viimeisenä päivänä.
B TEURASTUSKAPASITEETTIA KOSKEVA EHTO
Teurastussopimus
202) Säilyttääkseen täydet EU:n, USDA:n ja muut tavanomaiset vientilisenssit osapuolten Tanskassa sijaitsevissa teurastamoissa osapuolet tarjoutuvat viimeistään [...](44) siitä kun komissio on tehnyt myönteisen päätöksen ja [...](45) ajan teurastamaan, jäähdyttämään ja paloittelemaan ruhonosiin tarpeellisin ehdoin enintään 5000 sikaa täyden työviikon aikana määritellyn ja komission hyväksymän, osapuolten ja Steff-Houlbergin nykyisen tai mahdollisen, valintamyymälöiden kautta myytävän tuoreen sianlihan Tanskan markkinoilla toimivan ja osapuolista ja Steff-Houlbergista riippumattoman elinkelpoisen kilpailijan puolesta(46) (jäljempänä "kilpailija").
203) Kun komissio on tehnyt myönteisen päätöksen, viimeistään [...](47) alkavan [...](48) ajanjakson ensimmäisten [...](49) aikana osapuolet ja kilpailija sopivat teurastussopimukseen sisältyvästä hinnoittelusta. Jos asiasta ei sovita ensimmäisten [...](50) aikana, osapuolilla on [...](51) ajanjaksosta jäljellä olevien [...](52) ajan oikeus asettaa kunkin teurastetun ja ruhonosiin tai puoliruhoksi paloitellun sian kilohinnaksi hinnan, joka kattaa kaikki teurastukseen ja lihan paloitteluun liittyvät todelliset kustannukset sekä [...](53) prosentin kohtuullisen voiton kokonaiskustannuksista. Jos kilpailija niin haluaa, sulautuneen yrityksen virallisesti hyväksytty tilintarkastaja tai kilpailijan kustannuksella muu sulautuneen yrityksen ja kilpailijan hyväksymä virallisesti hyväksytty tilintarkastaja voi tarkastaa kustannusten laskennan.
204) Kilpailijan on ilmoitettava osapuolille vähintään kuusi viikkoa ennen kalenteriviikkoa, jolloin siat on tarkoitus teurastaa, kuinka monta sikaa kilpailija haluaa teurastettavan ja paloiteltavan ja paloitellaanko siat puoliruhoiksi vai ruhonosiin. Osapuolilla on oikeus päättää, missä teurastus ja paloittelu suoritetaan, mutta niiden on kuitenkin kaikin tavoin pyrittävä täyttämään kilpailijan toivomus siitä, että teurastus suoritetaan mahdollisimman lähellä kilpailijan omaa toimipaikkaa. Kilpailija vastaa elävien sikojen kuljetuksesta teurastamoon ja tuoreiden puoliruhojen tai ruhonosien kuljetuksesta teurastamosta. Osapuolet maksavat kuljetuksesta toiseen teurastamoon aiheutuvat kulut, jos kyseinen kuljetus johtuu osapuolista aiheutuvasta syystä.
205) Jos yksikään kilpailija ei ole hyödyntänyt teurastussopimustarjousta [...](54) aikana alkaen [...](55) sen jälkeen kun komissio on tehnyt myönteisen päätöksen, osapuolilla ei ole enää velvollisuutta pitää tätä teurastussopimusta voimassa.
Teurastamon myynti
206) Kaksi viikkoa sen jälkeen kun komissio on tehnyt myönteisen päätöksen ja [...](56) aikana, jolloin osapuolet tarjoavat teurastussopimusta, osapuolet sitoutuvat myös tarjoamaan myytäväksi sikateurastamon seuraavin ehdoin:
a) Sulautunut yritys nimittää kaksi viikkoa myönteisen päätöksen tekemisen jälkeen riippumattoman edunvalvojan (jonka on oltava investointipankin edustaja, investointipankki tai vastaava laitos) (jäljempänä "edunvalvoja"), joka toimii komission puolesta. Komission katsotaan hyväksyneen edunvalvojan, jos komissio ei ole vastannut osapuolille kirjallisesti kahden viikon kuluessa siitä, kun nimityksestä ilmoitettiin komissiolle.
b) Jos kilpailija on päättänyt tehdä teurastussopimuksen, kilpailijalla on myös mahdollisuus ostaa teurastamo. Jos kilpailija päättää ostaa teurastamon, osapuolilla ei ole enää velvollisuutta tarjota sopimusteurastusta ja teurastussopimus päättyy teurastamon siirtyessä kilpailijalle. Jos osapuolet haluavat myydä teurastamon kolmannelle osapuolelle [...](57) kuluessa siitä, kun komissio on tehnyt myönteisen päätöksen tai jos edunvalvoja haluaa myydä teurastamon kolmannelle osapuolelle johdanto-osan 207 kappaleen mukaisesti sen [...](58) ajanjakson jäljellä olevien [...](59) kuluessa, jolloin sopimusteurastusta tarjotaan, kilpailijalla on etuoikeus ostaa teurastamo samoin ehdoin ja samalla hinnalla kuin mitä kolmas osapuoli on tarjonnut. Kilpailijan on vastattava kahden viikon kuluessa siitä, kun sille on tarjottu etuosto-oikeutta. Jos kilpailija kieltäytyy käyttämästä etuosto-oikeuttaan ja osapuolet myyvät teurastamon, sopimus teurastuksesta osapuolten tiloissa päättyy kolmen kuukauden irtisanomisajalla.
c) Teurastamon on oltava Tanskassa sijaitseva sikateurastamo ja toimintakunnossa, kun teurastamon tosiasiallinen omistus siirtyy kilpailijalle. Teurastamon teurastuskapasiteetin on oltava noin 5000 sikaa täyden työviikon aikana (jäljempänä "teurastamo"). Osapuolet harkitsevat myyvänsä Allingåbron sikateurastamon mutta voivat tarjota myös muuta komission hyväksymää teurastamoa.
d) Osapuolet myyvät teurastamon asettamaansa käypään ja kohtuulliseen markkinahintaan ottaen huomioon kaikki tanskalaisen sikateurastamon arvioinnissa merkitykselliset seikat, ja teurastamon omistusoikeus siirretään alalla yleisesti sovellettavin tavanomaisin ehdoin.
207) Jos osapuolet eivät ole onnistuneet myymään teurastamoa ennen kuin [...](60) on kulunut komission myönteisen päätöksen tekemisestä, osapuolet sitoutuvat antamaan edunvalvojalle peruuttamattoman valtakirjan teurastamon myymiseksi kilpailijalle osapuolten kannalta käypään ja kohtuulliseen markkinahintaan ennen sen [...](61) ajanjakson jäljellä olevan [...](62) loppua, jolloin teurastuskapasiteettia tarjotaan sopimuksen perusteella kuten johdanto-osan 202 kappaleessa esitetään. Komissio voi pidentää tätä aikaa pätevistä syistä osapuolten hakemuksesta tai komission pyynnöstä. Osapuolet auttavat edunvalvojaa kaikin tavoin ja antavat tälle tarpeelliset tiedot myynnin toteuttamiseksi tai muun erityistehtävän suorittamiseksi.
208) Jos teurastamoa ei ole myyty ennen kyseisen ajan loppua käypään ja kohtuulliseen hintaan, edunvalvojalla on [...](63) aikaa myydä teurastamo ilman erityistä vähimmäishintaa mille tahansa kilpailijalle paitsi sille kilpailijalle, joka on tehnyt teurastussopimuksen kuten edellä on mainittu. Teurastamon omistusoikeuden siirtyessä teurastussopimuksen voimassaolo päättyy.
209) Osapuolet ilmoittavat tai edunvalvoja ilmoittaa komissiolle kaikista olennaisista tapahtumista ja joka tapauksessa teurastamon myyntiä koskevasta tilanteesta kolmen kuukauden välein sekä suunnitelmista myydä teurastamo jollekin kilpailijalle. Tässä yhteydessä osapuolten on toimitettava komissiolle tiedot, joita se tarvitsee arvioidessaan, täyttääkö kilpailija elinkelpoisen kilpailijan edellytykset. Viimeistään kahden viikon kuluessa kirjallisten tietojen saamisesta komissio ilmoittaa osapuolille tai edunvalvojalle, jos se katsoo, että kilpailija ei ole osapuolten ja Steff-Houlbergin elinkelpoinen kilpailija valintamyymälöiden kautta myytävän tuoreen sianlihan Tanskan markkinoilla, jolloin teurastamoa ei voida myydä kyseiselle kilpailijalle. Jos komissio ei ole vastannut kahden viikon kuluessa, osapuolet voivat tai edunvalvoja voi myydä teurastamon vapaasti kyseiselle kilpailijalle.
210) Osapuolet sitoutuvat olemaan ostamatta takaisin myytyä teurastamoa ilman komission lupaa.
Elävien eläinten toimitus
211) Sinä aikana, joka alkaa 5000 sian viikkoteurastuskapasiteetin siirtämistä Tanskassa koskevan sopimuksen tekemisestä ja päättyy 1. lokakuuta 2001, osapuolet sitoutuvat myymään teurastuskapasiteetin ostajalle tämän niin halutessa 5000 sikaa viikossa. Sikojen hinta on täysi markkinahinta, toisin sanoen se vastaa hintaa, jonka osapuolet ovat maksaneet sioista lisättynä [...](64) Tanskan kruunulla kilolta siankasvattajille maksettavan jäännösmaksun ja konsolidointiosuuden suorittamiseksi, tai hintaa, jonka osapuolet ovat maksaneet sioista lisättynä [...](65) Tanskan kruunulla kilolta. Osapuolet eivät vastaa kuluista, jotka aiheutuvat sikojen kuljettamisesta siankasvattajalta ostajalle.
C DANSKE SLAGTERIER
Danske Slagterieria koskevan määräysvallan poistaminen
212) Viimeistään kolme kuukautta komission myönteisen päätöksen tekemisen jälkeen osapuolet ehdottavat ja puoltavat päätöstä, jolla muutetaan Danske Slagterierin sääntöjen 7.10 kohtaa. Muutetun määräyksen mukaan kaikki asiat päätetään yksinkertaisella enemmistöllä. Kaikkien päätösten voimaantulon edellytyksenä on kuitenkin se, että vähintään kaksi 3.1.1 kohdassa mainituista hallituksen jäsenistä (tällä hetkellä osapuolet, Steff-Houlberg ja TiCan) hyväksyy päätöksen. Jos yksistään osapuolet tai muut 3.1.1 kohdassa mainitut jäsenet yhdessä ovat kolmen kuukauden aikana hylänneet kahdesti päätöksen, joka koskee a) jäsenmaksujen korottamista tai alentamista enemmän kuin inflaatioasteen mukaisella prosenttiosuudella, b) liiketoimintasuunnitelman hyväksymistä, c) vuositalousarvion hyväksymistä, d) oman pääoman olennaisia muutoksia, e) uusien 3.1.1 kohdan mukaisten jäsenten hyväksymistä, f) päätöstä joka tehdään 4.1, 4.2 ja 4.3 kohdan mukaan, g) suositusta maatalous- ja kalastusministeriölle sioista perittävää veroa koskevan rahaston hallituksen jäseniksi, h) muun sellaisen ulkopuolisen hallituksen jäseniksi suosittamista tai jäsenten nimittämistä, jossa Danske Slagterierilla on oikeus suosittaa tai nimittää hallituksen jäseniä, i) riippumattomien yritysten hallituksen jäsenten nimittämistä tai j) päätöstä, jolla on merkittäviä taloudellisia ja/tai kaupallisia seurauksia ainakin yhdelle 3.1.1 kohdassa mainitulle jäsenelle, esityksen tehneellä jäsenellä on oikeus saattaa asia sovitteluun.
213) Jos osapuolet eivät ole kyseisestä kahdesta äänestyksestä jälkimmäisen jälkeen 14 päivän kuluessa sopineet sovittelijasta, Kööpenhaminassa sijaitsevan meri- ja kauppaoikeuden presidentti toimii sovittelijana. Sovittelija antaa osapuolille mahdollisuuden tulla kuulluksi oikeudenmukaisesti, mutta hänellä on oikeus toimittaa sovittelu parhaaksi katsomallaan tavalla. Sovittelun päätös on lopullinen. Sääntöjen 3.1.1 kohdan mukaiset jäsenet, joita vastaan sovittelun päätös on tehty, voivat erota Danske Slagterierista ilmoittamalla siitä kirjallisesti viimeistään 30 päivää sovittelijan päätöksen tekemisestä. Eroavien jäsenten erikoistilien I ja II saldot maksetaan kokonaisuudessaan aivan kuin jäsenyys olisi päättynyt Danske Slagterierin purkamisen johdosta. Eroavien jäsenten osuus Danske Slagterierin katastrofi- ja toimintavarannosta maksetaan varantoa koskevien sääntöjen mukaisesti.
214) Jos osapuolet eroavat Danske Slagterierista, jäljelle jääneet 3.1.1 kohdan mukaiset jäsenet voivat päättää viimeistään 30 päivän kuluessa siitä kun hallitus on saanut eroilmoituksen, että Danske Slagterier puretaan. Kaikki jäsenet saavat osuuden yhdistyksen lakkauttamisesta aiheutuvista tuotoista, jotka lasketaan yhdistyksen sääntöjen mukaisesti kun yhdistys on lakkautettu.
Kansallisen hintanoteerausjärjestelmän lakkauttaminen
215) Viimeistään kolmen kuukauden kuluttua komission myönteisen päätöksen tekemisestä, mutta ennen kuin tehdään päätös osapuolten Danske Slagterieria koskevan määräysvallan lopettamisesta, osapuolet sitoutuvat ehdottamaan ja puoltamaan päätöstä, jolla muutetaan tilivuoden 1999/2000 alusta Danske Slagterierin sääntöjen 2.3 ja 4.3 kohtaa ja poistetaan siten osapuolten sitoumus Danske Slagterierin jäseninä noudattaa yhteistä hintanoteerausta. Tulevaisuudessa osapuolet eivät sovita hintoja yhteen esimerkiksi yleisen hintataulukon muodossa. Heti kun Danske Slagterier on päättänyt muuttaa sääntöjään sen hallintoneuvosto muuttaa tilivuoden 1999/2000 alusta sioista maksettavia maksuja sekä emakoista maksettavia maksuja koskevia sääntöjä.
216) Sioista maksettavia maksuja koskevien sääntöjen muutokset voidaan tiivistää seuraavasti: Viittaukset "kansalliseen hintanoteerauskomiteaan" korvataan viittauksilla "maksukomiteaan". Sääntöjen 1.2, 3.5, 4.2, 4.7 ja 7.0 kohta poistetaan. Sääntöjen 1.3 kohdan sanonta "ja kansallinen noteeraus" poistetaan. Sääntöjen 3.4 kohta muutetaan kuulumaan seuraavasti: "Maksukomitea määrittää painorajat, vähärasvaisen lihan pitoisuuden perusteen ja kaikki muut sioista maksettavia korvauksia koskevat puolueettomat kriteerit". Sääntöjen 3.6 kohdan ensimmäinen kappale muutetaan kuulumaan seuraavasti: "Danske Slagterierin hallintoneuvosto määrittää puolueettoman perusteen sioista maksettavan korvauksen tarkistamiseksi laatua, noutoa ja teurastusta koskevissa erityistapauksissa. Näitä ovat tällä hetkellä:". Sääntöjen 5.2 kohdan toinen lause muutetaan kuulumaan seuraavasti: "Jos tämän seurauksena toimitus tapahtuu seuraavalla viikolla, maksu suoritetaan ilmoitusviikolla tai toimitusviikolla jäsenelle maksettavan korkeimman hinnan mukaan" ja 5.3 kohta muutetaan kuulumaan seuraavasti: "Jos sikojen toimitusta aikaistetaan enemmän kuin yhdellä päivällä teurastamon pyynnöstä, painoa korotetaan maksukomitean määrittelemällä grammamäärällä. Jos toimitus siirretään edeltävälle viikolle, maksu suoritetaan ilmoitus- tai toimitusviikolla jäsenelle maksettavan korkeimman hinnan mukaan."
D ESS-FOOD
217) Komission tehtyä myönteisen päätöksen osapuolet sitoutuvat neuvottelemaan Steff-Houlbergin ja TiCanin kanssa tavoitteenaan sopia ESS-Foodin yhteisomistuksen purkamisesta. Sopimus voi sisältää ESS-Foodin osien myynnin jollekin sen omistajista tai kolmannelle osapuolelle osapuolten hyväksymin ehdoin.
218) Viimeistään kahden viikon kuluttua komission myönteisen päätöksen tekemisestä osapuolet toimittavat Steff-Houlbergin ja TiCanin hyväksyttäväksi luettelon mahdollisista edunvalvojista, joiden on oltava investointipankkien edustajia, investointipankkeja tai vastaavia laitoksia (jäljempänä "edunvalvoja"). Jos Steff-Houlberg ja TiCan eivät ole hyväksyneet ketään osapuolten ehdottamista edunvalvojista kahdeksan päivän kuluessa luettelon vastaanottamisesta, Steff-Houlbergin ja TiCanin on kahdeksan päivän kuluessa laadittava luettelo ehdottamistaan vaihtoehtoisista edunvalvojista ja toimitettava luettelo osapuolille hyväksyttäväksi kahdeksan päivän kuluessa luettelon vastaanottamisesta.
219) Jos osapuolet ja Steff-Houlberg ja TiCan sopivat edunsaajan nimittämisestä, osapuolet ilmoittavat nimitetyn edunvalvojan komissiolle. Komission katsotaan hyväksyneen edunvalvojan, jos komissio ei ole vastannut osapuolille kirjallisesti kahden viikon kuluessa siitä, kun osapuolet ilmoittivat nimityksestä komissiolle.
220) Jos osapuolet ja Steff-Houlberg ja TiCan eivät pääse sopimukseen edunvalvojan nimittämisestä osapuolten tai Steff-Houlbergin ja TiCanin ehdottamista edunvalvojista, osapuolet toimittavat komissiolle itse laatimansa ja Steff-Houlbergin ja TiCanin laatimat ehdokaslistat sekä asiaankuuluvan aineiston, mukaan lukien syyt siihen, miksi osapuolet ja Steff-Houlberg ja TiCan eivät ole pystyneet sopimaan edunvalvojan nimittämisestä. Tässä tapauksessa komissio nimittää edunvalvojan kahden viikon kuluessa sille toimitetun aineiston perusteella. Samaa menettelyä sovelletaan soveltuvin osin edunvalvojan toimeksiannon sisältöön.
221) Edunvalvoja toimii komission puolesta komission hyväksymän toimeksiannon mukaisesti ja varmistaa, että osapuolet pyrkivät kaikin mahdollisin tavoin sopimaan Steff-Houlbergin ja TiCanin kanssa kuten johdanto-osan 217 kappaleessa esitetään, ja että Steff-Houlbergin ja TiCanin ja sulautuneen yrityksen tässä yhteydessä tekemiä kohtuullisia ehdotuksia ei hylätä. Edunvalvojan on varmistettava, että ESS-Foodin omistajat säilyttävät aina ESS-Foodin arvon ja turvaavat yrityksen toiminnan jatkuvuuden, sikäli kuin tämä on taloudellisesti kannattavaa, kunnes lopullinen arviointi ESS-Foodista on tehty, katso johdanto-osan 223 kappale. Arvon säilyttäminen voi kuitenkin merkitä [...](66). Edunvalvojan on myös varmistettava, että sulautunut yritys ei käytä väärin yksinomaista määräysvaltaansa vähemmistöjäseniä haittaavalla tavalla. Osapuolet antavat edunvalvojalle kaiken tämän tehtävien suorittamisessa tarvittavan avun ja tiedon, mukaan lukien tiedot ESS-Foodin jäsenten ESS-Foodille toimittamista määristä ja hinnoista. Osapuolet ilmoittavat tai edunvalvoja ilmoittaa komissiolle vähintään kolmen kuukauden välein kaikista olennaisista tapahtumista, jotka liittyvät ESS-Foodin yhteisomistuksen purkamiseen ja myöhemmin ESS-Foodin myyntiin.
222) Jos johdanto-osan 217 kappaleen mukaista ESS-Foodin omistajien sopimusta ei ole tehty ennen [...](67) komission myönteisen päätöksen tekemisen jälkeen johdanto-osan 217 kappaleen mukaisesti, jota aikaa komissio voi pidentää sulautuneen yrityksen pyynnöstä pätevistä syistä, osapuolet sitoutuvat hankkimaan Steff-Houlbergilla ja TiCanilla (jäljellä olevat) ESS-Foodin osakkeet viimeistään [...](68) ensimmäisen [...](69) ajan päätyttyä komission myönteisen päätöksen tekemisen jälkeen.
223) Ostohinnan on oltava käypä ja kohtuullinen hinta, joka perustuu arvioon ESS-Foodista toimivana liikeyrityksenä - lukuun ottamatta [...](70). ESS-Foodin arvioinnin suorittaa riippumaton asiantuntija, josta ESS-Foodin kaikki omistajat sopivat. Asiantuntija toimii edunvalvojan valvonnassa edunvalvojan toimeksiannon mukaisesti. ESS-Foodin osien arviointi toimivana yrityksenä perustuu hinta/voitto -periaatteeseen, jota sovelletaan yleisesti hyväksytyn kansainvälisen arviointikäytännön mukaisesti. Jos tätä arviointimenetelmää on mahdoton soveltaa, arviointi suoritetaan omistuksen siirtohetkellä laaditun tilinpäätöksen nettokirjanpitoarvon mukaan. Edunvalvoja voi toimia asiantuntijana, jos kaikki omistajat suostuvat tähän. Osapuolilla ja/tai Steff-Houlbergilla ja/tai TiCanilla on oikeus ESS-Foodin toiseen arviointiin, jonka suorittaa asiantunteva, virallisesti hyväksytty tanskalainen tilintarkastaja. Jos tämän asiantuntijan (näiden asiantuntijoiden) arvio poikkeaa ensimmäisestä arviosta enemmän kuin 10 prosenttia, arvioinnin ratkaisee lopullisesti ja sitovasti välitystuomioistuin, johon kuuluu yksi sovittelija, jonka on oltava ESS-Foodin omistajista riippumaton virallisesti hyväksytty tilintarkastaja ja joka on Tanskan Foreningen af Statsautoriserede Revisorer -yhdistyksen tehtävään nimittämä jäsen.
224) Kun sulautunut yritys on hankkinut omistukseensa Steff-Houlbergin ja TiCanin omistamat (jäljellä olevat) ESS-Foodin osakkeet, osapuolet sitoutuvat siihen, että ne tarjoutuvat [...](71) ajan hoitamaan ESS-Foodin kautta syrjimättömin ehdoin (hinta mukaan luettuna) ja edunvalvojan valvonnassa Steff-Houlbergin ja TiCanin sianlihan tai muiden tuotteiden jakelun ja myynnin markkinoilla, joilla ESS-Food toimii. Komissio voi jatkaa tätä aikaa [...](72) Steff-Houlbergin ja TiCanin pyynnöstä pätevistä syistä.
E DAT-SCHAUB
225) Sulautunut yritys ehdottaa ja puoltaa päätöstä, jolla muutetaan DAT-Schaubin osuuskunnan sääntöjä seuraavasti: DAT-Schaubin oma pääoma vähennettynä A- ja B-osuuksien 30. syyskuuta 1999 edustamalla pääomalla jaetaan A-osuuksien haltijoiden kesken (joita ovat nykyisin osapuolet, Steff-Houlberg ja TiCan) ja maksetaan A-osuuksien haltijoiden omille tileille. Pääoman jakaminen tapahtuu suhteessa A-osuuksien haltijoiden toimittamien luonnonsuolien määrään tilivuosina 1996/1997, 1997/1998 ja 1998/1999. Kaikki pääoman korotukset tai alentamiset jaetaan tulevaisuudessa jäsenkohtaisille tileille suhteessa jäsenten toimittamien luonnonsuolien määrään sinä tilivuonna, jolta voitto on kertynyt.
226) DAT-Schaubista eroavilla A-osuuksien haltijoilla on oikeus A-osuuspääoman maksuun nimellisarvoon sekä jäsenkohtaisiin tileihinsä, sikäli kuin niiltä ei ole nostettu varoja ensimmäisen eroamisen jälkeen pidetyssä osuuskunnan kokouksessa hyväksytyn tilinpäätöksen mukaisesti. A-osuuspääoma maksetaan eroamispäivänä. Jäsenen tilin saldo maksetaan viitenä vuosittaisena tasasuorituksena. Viitenä vuosieränä maksettavan eromaksun maksamattomalle saldolle maksetaan korkoa, joka vastaa 50 prosenttia DAT-Schaubin lyhytaikaisista lainoista maksamasta keskimääräisestä korosta. DAT-Schaubilla on kuitenkin aina oikeus suorittaa jäljellä oleva määrä yhtenä eränä. A-osuuden haltijalla, joka eroaa DAT-Schaubista edellä esitetyllä tavalla, on oikeus ostaa kaikki DAT-Schaubin koneet ja työkalut, joita käytetään kyseisen A-osuuden haltijan teurastamo(i)ssa markkinahintaan, joka määritetään kohtuullisin ja puolueettomin ehdoin ottaen huomioon kaikki asiaan liittyvät seikat kuten kyseisiin koneisiin ja työkaluihin liittyvien teollis- ja tekijänoikeuksien arvo. Arvioinnin suorittaa asiantuntija, jonka on oltava Tanskan Foreningen af Statsautoriserede Revisorer -yhdistyksen nimittämä tilintarkastajajäsen.
F DAKA
227) Kun komissio on tehnyt myönteisen päätöksen, osapuolet pyytävät kolmansia osapuolia ostamaan riittävän osuuden osapuolten daka-omistuksesta. Osapuolet siirtävät niin monta osuutta tai hyväksyvät, että kolmas osapuoli merkitsee niin monta uutta dakan osuutta, että osapuolten yksinomainen määräysvalta dakassa päättyy, mutta että niillä on yhdessä muiden osuuskunnan teurastamojäsenten kanssa ääntenenemmistö dakan osuuskunnan kokouksessa. Kolmannella osapuolella tarkoitetaan tässä yhteydessä mitä tahansa osapuoliin liittymätöntä riippumatonta tahoa.
228) Viimeistään kahden viikon kuluessa siitä, kun komissio on tehnyt myönteisen päätöksen, osapuolet nimittävät riippumattoman edunvalvojan, jolla täytyy olla kokemusta teurastamoalalta (jäljempänä "edunvalvoja"). Edunvalvoja toimii komission puolesta ja varmistaa, että osapuolten daka-omistusta ei käytetä alentamaan palvelutasoa tai muuttamaan raaka-aineiden hinnoittelujärjestelmiä osapuolten kilpailijoita haittaavalla tavalla ja varmistaa, että osapuolet siirtävät kaikin mahdollisin keinoin riittävän osuuden omistuksestaan. Komission katsotaan hyväksyneen edunvalvojan, jos komissio ei ole vastannut osapuolille kirjallisesti kahden viikon kuluessa nimityksen ilmoittamisesta komissiolle.
229) Edunvalvojalla on oikeus käyttää osapuolten äänioikeutta dakan hallituksessa ja osuuskunnan kokouksessa siinä määrin kuin on tarpeellista osapuolten yksinomaisen määräysvallan poistamiseksi dakassa. Osapuolet antavat edunvalvojalle kaiken tämän tehtävän suorittamisessa tarvittavan avun ja tiedon. Osapuolet ilmoittavat tai edunvalvoja ilmoittaa komissiolle kirjallisesti kaikista olennaisista tapahtumista vähintään kolmen kuukauden väliajoin.
230) Jos osapuolten daka-omistuksesta ei ole siirretty riittävää osuutta ennen [...](73) komission myönteisen päätöksen tekemisen jälkeen, osapuolet antavat edunvalvojalle peruuttamattoman valtakirjan siirtää riittävä osuus omistuksesta yhdelle tai useammalle kolmannelle osapuolelle käyvin ja kohtuullisin ehdoin sen jälkeen kun komissio on tehnyt myönteisen päätöksen. Komissio voi pidentää tätä aikaa sulautuneen yrityksen hakemuksesta pätevistä syistä.
231) Jos edunvalvoja ei ole siirtänyt riittävää osuutta daka-omistuksesta ennen johdanto-osan 230 kappaleessa asetettua määräaikaa, edunvalvojan on myytävä riittävä osuus osapuolten omistuksesta parhain mahdollisin ehdoin. Siirto on toteutettava ennen [...](74) johdanto-osan 230 kappaleessa asetetun määräajan päättymisen jälkeen ja kyseisen ajan lopussa ilman vähimmäishintaa.
232) Osapuolet ilmoittavat tai edunvalvoja ilmoittaa komissiolle mahdollisista suunnitelmista siirtää riittävä osuus daka-omistuksesta kolmannelle osapuolelle. Osapuolet antavat tai edunvalvoja antaa komissiolle kaikki tarvittavat tiedot ehdotetusta daka-osuuksien ostajasta, jotta komissio voi arvioida, täyttääkö ehdotettu ostaja riippumattomuutta, elinkelpoisuutta, pääomaa, hallintoa ja kokemusta koskevat edellytykset. Viimeistään kaksi viikkoa tietojen vastaanottamisesta kirjallisesti komissio ilmoittaa osapuolille tai edunvalvojalle, jos se katsoo, että ehdotettu ostaja ei täytä vaatimusta olla osapuolista riippumaton, minkä johdosta omistusosuutta ei voida siirtää ehdotetulle ostajalle. Jos komissio ei ole vastannut määräajassa, osapuolten omistusosuus voidaan siirtää ehdotetulle kolmannelle osapuolelle. Osapuolet ilmoittavat tai edunvalvoja ilmoittaa komissiolle siirron toteutumisesta.
233) Sulautunut yritys pidättäytyy hankkimasta uudelleen yksinomaista määräysvaltaa dakassa niin kauan kuin komissio katsoo, että se muuten saisi määräävän markkina-aseman.
X SITOUMUSTEN ARVIOINTI
A ELÄVIEN TEURASSIKOJEN OSTOMARKKINAT TANSKASSA
234) Osapuolten antamat sitoumukset estävät määräävän aseman syntymisen elävien teurassikojen ostomarkkinoilla Tanskassa.
- Jäsenten mahdollisuus toimittaa enintään 15 prosenttia(75) viikkotoimituksestaan muille ostajille ilmoittamalla siitä kuusi viikkoa aikaisemmin antaa tanskalaisille ja ulkomaisille teurastamoille lisämahdollisuuden saada merkittäviä määriä (tanskalaista alkuperää olevia) sikoja.
- Irtisanomisajan asettaminen 12 kuukaudeksi helpottaa teurastamon vaihtoa siankasvattajien kannalta.
235) Komissio katsoo siten, että toimenpide ei johda elävien sikojen ostomarkkinoiden sulkeutumiseen Tanskassa. Sitoumuksilla poistetaan lisäksi osapuolten Tanskan sika-alan innovaatioita koskeva määräysvalta. Erityisesti kolmannet osapuolet kuten valintamyymälät voivat ottaa siankasvattajiin yhteyttä suoraan ja tehdä tuotannon muutoksia koskevia ehdotuksia. Sitoumukset lisäävät siankasvattajien mahdollisuuksia valita toimituskohde. Osapuolten olisi myös hyvin vaikeaa saattaa yksityiset teurastamot hankalaan asemaan hankkimalla osa yksityisten teurastamoiden nykyisin ostamasta 4 prosentista (800000 sikaa) Tanskan sikatuotantoa. Tämä on seurausta siitä, että yksityisillä teurastamoilla olisi ylimääräinen 2400000 sian varanto, koska myyntirajoitukset eivät koskisi 15 prosenttia tuotetuista sioista. Sitoumusten johdosta toimenpide ei siten johda määräävän aseman syntymiseen elävien teurassikojen ostomarkkinoilla.
B VALINTAMYYMÄLÖIDEN KAUTTA MYYTÄVÄN TUOREEN SIANLIHAN TANSKAN MARKKINAT
236) Komissio katsoo, että osapuolten tarjoamat sitoumukset riittävät estämään duopolistisen määräävän aseman syntymisen valintamyymälöiden kautta myytävän tuoreen sianlihan Tanskan markkinoilla. Komissio toteaa erityisesti seuraavaa:
- Hintakilpailulle on enemmän tilaa, sillä hintanoteerausjärjestelmän poistaminen antaa osuustoiminnallisille teurastamoille enemmän joustavuutta niiden ja siankasvattajien välisessä hinnoittelussa. Raaka-aineen hankinta voi siten olla tulevaisuudessa osuustoiminnallisten teurastamoiden kilpailun aihe.
- Markkinoiden avoimuus vähenee hintanoteerausjärjestelmän lakkaamisen myötä.
- ESS-Foodin yhteisomistuksen purkaminen ja mahdollisuus erota DAT-Schaubista poistaa osapuolten ja Steff-Houlbergin väliset rakenteelliset yhteydet. On huomattava erityisesti, että Steff-Houlbergin riippumattomuus osapuolista kasvaa. Komissio on kuitenkin tietoinen siitä, että Steff-Houlbergin on kehitettävä vaihtoehtoisia myyntikanavia ESS-Foodin yhteisomistuksen purkamisen jälkeen. Uusien myyntikanavien kehittämisessä tarvittavien investointien tekemiseksi ja jotta Steff-Houlberg säilyisi siten elinkelpoisena kilpailijana on tärkeää, että ESS-Foodin yhteisomistuksen purkaminen ei vahingoita Steff-Houlbergia. Komissio katsoo, että sitoumuksissa esitetty menettely riittää turvaamaan Steff-Houlbergin varsinkin, koska komission on hyväksyttävä edunvalvojan toimeksianto.
- Steff-Houlbergin ja osapuolten kustannusrakenteessa voi olla suurempia eroja panoshintojen (katso edellä) kasvaneen jouston vuoksi ja koska tulevaisuudessa Steff-Houlberg ei myy samojen kanavien kautta kuin osapuolet.
- Sitoumus sopimusteurastuksista ja sitoumus myydä teurastuskapasiteettia kilpailijalle tekee mahdolliseksi vahvistaa markkinoiden vaihtoehtoisia toimittajia riittävästi tärkeän kolmannen vaihtoehdon luomiseksi osapuolten ja Steff-Houlbergin rinnalle. Tässä yhteydessä on myös huomattava, että toimitusvelvollisuuden pienentäminen elävien sikojen tuotantoketjun alkupään markkinoilla auttaa varmistamaan raaka-ainetoimitukset tällaiselle markkinoiden kolmannelle vaihtoehdolle ja ennen toimitusvelvollisuuden pienentämistä osapuolet toimittavat tarvittaessa eläviä teuraseläimiä.
237) Komissio katsoo päätelmänään, että hintakilpailun mahdollisuuden laajeneminen, hinnoittelun avoimuuden väheneminen markkinoilla, osapuolten ja Steff-Houlbergin välisten rakenteellisten yhteyksien poistaminen, kustannusrakenne-erojen mahdollistaminen ja markkinavaihtoehtojen vahvistaminen tarjoamalla teurastuskapasiteettia yhdessä siankasvattajien toimitusvelvollisuuden pienentämisen kanssa riittävät torjumaan toimenpiteen seurauksena muuten syntyvän duopolistisen määräävän aseman.
C TEURASTUKSEN SUURIRISKISTEN SIVUTUOTTEIDEN TANSKAN MARKKINAT
238) Sitoumus merkitsee, että osapuolet eivät hanki yksinomaista määräysvaltaa dakassa. Sulautuma ei siten johda määräävään asemaan näillä markkinoilla.
XI PÄÄTELMÄ
239) Edellä esitetyistä syistä komissio on päätellyt, että ilmoitettu keskittymä, sellaisena kuin se on sitoumuksilla muutettuna, ei luo elävien teurassikojen oston, valintamyymälöiden kautta myytävän tuoreen sianlihan ja teurastuksen sivutuotteiden Tanskan markkinoille määräävää markkina-asemaa, jonka seurauksena tehokas kilpailu yhteismarkkinoilla tai niiden merkittävällä osalla estyisi. Toimenpide soveltuu siten yhteismarkkinoille ja ETA-sopimuksen toimintaan edellyttäen, että sitoumuksia noudatetaan,
ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
1 artikla
Keskittymä, josta osapuolet ilmoittivat 5 päivänä lokakuuta 1998 ja joka käsittää Slagteriselskabet Danish Crown AmbA:n ja Vestjyske Slagterier A.m.b.A:n sulautumisen sekä daka a.m.b.a:n, Danske Andelsslagteriers Tarmsalg - Schaub & Co a.m.b.a:n, Slagteriernes Fællesindkøbsforening a.m.b.a:n ja Scan-Hide a.m.b.a:n siirtymisen Slagteriselskabet Danish Crown AmbA:n ja Vestjyske Slagterier A.m.b.A:n määräysvaltaan, julistetaan yhteismarkkinoille ja ETA-sopimuksen toimintaan soveltuvaksi sillä edellytyksellä, että johdanto-osan 200-233 kappaleessa annettuja sitoumuksia noudatetaan täysin.
2 artikla
Tämä päätös on osoitettu seuraaville yrityksille:
1. Slagteriselskabet Danish Crown AmbA Marsvej 43 DK - 8900 Randers
2. Vestjyske Slagterier A.m.b.A. Havnevej 8 DK - 7600 Struer
Tehty Brysselissä 9 päivänä maaliskuuta 1999.