KOMMISSIONENS FORORDNING (EF) Nr. 206/2005
af 4. februar 2005
om indførelse af endelige beskyttelsesforanstaltninger mod importen af opdrættede laks
KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -
under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 3285/94 af 22. december 1994 om den fælles importordning og om ophævelse af forordning (EF) nr. 518/94 (1), som senest ændret ved forordning (EF) nr. 2474/2000 (2), særlig artikel 16,
under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 519/94 af 7. marts 1994 om den fælles ordning for indførsel fra visse tredjelande og om ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 1765/82, (EØF) nr. 1766/82 og (EØF) nr. 3420/83 (3), som senest ændret ved forordning (EF) nr. 427/2003 (4), særlig artikel 15,
efter konsultationer i det rådgivende udvalg, der er nedsat i henhold til artikel 4 i henholdsvis forordning (EF) nr. 3285/94 og forordning (EF) nr. 519/94, og
ud fra følgende betragtninger:
1. PROCEDURE
(1)
Den 6. februar 2004 underrettede Irland og Det Forenede Kongerige Kommissionen om, at udviklingen i importen af opdrættede atlanterhavslaks synes at kræve beskyttelsesforanstaltninger i henhold til forordning (EF) nr. 3285/94 og (EF) nr. 519/94; de afgav oplysninger, der indeholder de foreliggende beviser som fastsat på grundlag af artikel 10 i forordning (EF) nr. 3285/94 og artikel 8 i forordning (EF) nr. 519/94, og anmodede Kommissionen om at træffe beskyttelsesforanstaltninger i henhold til disse instrumenter.
(2)
Irland og Det Forenede Kongerige fremlagde bevis for, at importen til Det Europæiske Fællesskab af opdrættede atlanterhavslaks er stærkt stigende både i absolutte tal og i forhold til produktionen og forbruget i Fællesskabet.
(3)
De hævdede, at væksten i importen af opdrættede atlanterhavslaks blandt andet har haft negative følger for priserne på tilsvarende og direkte konkurrerende varer i Fællesskabet og for EF-producenternes markedsandel, hvilket har ført til skade for producenterne i Fællesskabet.
(4)
Irland og Det Forenede Kongerige advarede endvidere om, at der ifølge oplysninger fra producenterne i Fællesskabet vil blive forvoldt skade, som vil være vanskelig at afhjælpe, hvis Det Europæiske Fællesskab tøver med at indføre beskyttelsesforanstaltninger, og at der derfor bør vedtages sådanne foranstaltninger hurtigst muligt.
(5)
Kommissionen underrettede alle medlemsstaterne om situationen og konsulterede dem vedrørende vilkårene og betingelserne for importen, udviklingen i importen og beviserne for, at der forelå alvorlig skade, samt om de forskellige aspekter af den økonomiske og handelsmæssige situation med hensyn til den pågældende fællesskabsvare.
(6)
Den 6. marts 2004 indledte Kommissionen en undersøgelse af, hvorvidt der forekom alvorlig skade eller trussel herom for fællesskabsproducenterne af varer, der svarer til eller direkte konkurrerer med den importerede vare, der er defineret som opdrættede laks, også som filet, fersk, kølet eller frosset (»den pågældende vare«) (5), jævnfør nedenstående. Undersøgelsesperioden er 2003, og den undersøgte periode løber fra begyndelsen af 2000 til udgangen af 2003.
(7)
Kommissionen underrettede officielt de eksporterende producenter, importørerne og de repræsentative sammenslutninger af importører eller eksportører, som den vidste var berørt af sagen, samt repræsentanterne for eksportlandene og producenterne i Fællesskabet om undersøgelsen. Kommissionen sendte spørgeskemaer til alle disse parter, til repræsentative sammenslutninger af lakseopdrættere i Fællesskabet samt til de parter, som gav sig til kende inden for de frister, der var fastsat i indledningsmeddelelsen. I overensstemmelse med artikel 5 i Rådets forordning (EF) nr. 519/94 og artikel 6 i Rådets forordning (EF) nr. 3285/94 gav Kommissionen også de direkte berørte parter lejlighed til at tilkendegive deres synspunkter skriftligt og til at anmode om at blive hørt.
(8)
Den 13. august 2004 indførte Kommissionen midlertidige beskyttelsesforanstaltninger. Disse blev forelagt for Rådet i henhold til artikel 15, stk. 5, i Rådets forordning (EF) nr. 519/94 og artikel 16, stk. 7, i Rådets forordning (EF) nr. 3285/94 og udløb den 6. december 2004.
(9)
Efter offentliggørelsen af de midlertidige foranstaltninger fortsatte Kommissionen sin undersøgelse med henblik på endelige resultater. Visse regeringer, visse eksporterende producenter og deres repræsentative sammenslutninger samt producenterne, leverandørerne, forarbejdningsvirksomhederne og importørerne i Fællesskabet og deres repræsentative sammenslutninger fremsatte skriftlige bemærkninger. Parternes mundtlige og skriftlige bemærkninger blev overvejet og taget i betragtning ved de endelige undersøgelsesresultater. Kommissionen indhentede og efterprøvede alle de oplysninger, den fandt nødvendige med henblik på en endelig afgørelse. Der blev aflagt kontrolbesøg hos otte producenter i Fællesskabet.
(10)
Alle samarbejdsvillige parter blev underrettet om de vigtigste kendsgerninger og overvejelser, på grundlag af hvilke det påtænktes at indføre endelige beskyttelsesforanstaltninger, og om formen af de foreslåede foranstaltninger. De fik mulighed for at fremsætte bemærkninger, og hvor det var relevant, blev der taget hensyn til disse bemærkninger i de endelige konklusioner.
2. LISTE OVER SAMARBEJDSVILLIGE PARTER
3. DEN PÅGÆLDENDE VARE
(11)
Den vare, for hvilken der ifølge meddelelsen til Kommissionen er sket en udvikling i importen, der synes at gøre beskyttelsesforanstaltninger nødvendige, er opdrættede atlanterhavslaks, også som filet, fersk, kølet eller frosset.
(12)
Det er imidlertid opfattelsen, at den pågældende vare bør omfatte alle opdrættede laks. En begrænsning af den pågældende vare til opdrættede atlanterhavslaks vil være en for snæver definition af den pågældende vare. På grundlag af de fysiske egenskaber ved forskellige laksearter (størrelse, form, smag osv.), produktionsprocessen og det forhold, at kunderne anser alle former for opdrættede laks for at være indbyrdes udskiftelige, betragtes alle opdrættede laks som en enkelt vare. Selv om opdrættede laks sælges i forskellige fremtrædelsesformer (hele rensede fisk, hele rensede fisk uden hoved, fileter), har alle disse fremtrædelsesformer også samme endelige anvendelsesformål og kan let udskiftes indbyrdes.
(13)
Flere parter fremførte, at frosset laks er en anden vare end fersk laks og ikke bør betragtes som en del af den pågældende vare. En part bemærkede, at frosset laks har en anden tarifering for toldmæssige formål, og hævdede, at denne vare er bestemt til og foretrækkes af industrielle fødevareforarbejdningsvirksomheder og røgerier, mens forbrugerne foretrækker fersk laks. En anden hævdede, at varen ikke egner sig som råmateriale for røget laks. Forarbejdningsvirksomhederne skulle også have behov for forskellig infrastruktur svarende til forskellen mellem fersk og frosset laks. Det blev også påstået, at der var helt adskilte markeder for fersk og frosset laks, hvilket fremgik af den manglende sammenhæng mellem priserne på fersk og frosset laks, og der blev fremført eksempler på særlige tilfælde med detailhandlere, forarbejdningsvirksomheder og forbrugerprofiler, som krævede den ene fremtrædelsesform, men ikke den anden. En part hævdede, at de normale fremtrædelsesformer for frosset laks (dvs. hel fisk, fileter osv.) var forskellige fra dem for fersk laks.
(14)
Det blev imidlertid fastslået, at disse påstande ikke var underbygget. Forskellig tarifering for toldmæssige formål er en enkelt faktor blandt andre, som skal tages i betragtning, men som ikke er afgørende i sig selv. Forarbejdningsvirksomhederne bruger både fersk og frosset laks. Både ferske og frosne fremtrædelsesformer sælges almindeligvis i detailhandelen og normalt i samme forretninger (selv om nogle forretninger kun sælger enten fersk eller frosset laks), også selv om der foreligger bevis for mindre prisforskelle. Både fersk og frosset laks er til rådighed i forskellige fremtrædelsesformer og anvendes direkte af forbrugerne. Selv om nogle forbrugere måske foretrækker varen i fersk/kølet stand og andre i frosset stand, og nogle fremtrædelsesformer opfattes som værende af højere kvalitet end andre, har disse præferencer og opfattelser ingen betydning. Begge fremtrædelsesformer har samme endelige anvendelsesformål og konkurrerer på samme marked.
(15)
En part hævdede, at der ikke er nogen gensidig elasticitet i forbindelse med efterspørgslen efter fersk og frosset laks, og henviste til resultaterne i Rådets forordning (EF) nr. 930/2003 som støtte for sin påstand. Imidlertid fastslås det faktisk i den pågældende forordning, at der er priskonkurrence mellem de to varer.
(16)
Påstanden om, at frosset laks er en anden vare end fersk laks, måtte derfor afvises.
(17)
Opdrættede (ikke vilde) laks (både fersk, kølet eller frosset) i forskellige fremtrædelsesformer anses derfor for at være en enkelt vare. Den tariferes i øjeblikket under KN kode ex 0302 12 00, ex 0303 11 00, ex 0303 19 00, ex 0303 22 00, ex 0304 10 13 og ex 0304 20 13.
4. TILSVARENDE ELLER DIREKTE KONKURRERENDE VARER
(18)
Der er foretaget en undersøgelse for at fastslå, om den vare, der fremstilles af producenterne i Fællesskabet, dvs. opdrættede laks (i det følgende benævnt »tilsvarende vare«), svarer til eller konkurrerer direkte med den pågældende importerede vare.
(19)
Med henblik på en afgørelse blev der især taget hensyn til følgende resultater af undersøgelsen.
a)
Den importerede vare og fællesskabsvaren har samme internationale tarifering for toldmæssige formål (den sekscifrede HS-kode). Endvidere har de samme eller tilsvarende fysiske egenskaber, såsom smag, størrelse, form og konsistens. Den indenlandske vare markedsføres ofte som en vare af høj kvalitet og har ofte en højere pris i detailleddet. »Tilsvarende« varer behøver imidlertid ikke at være fuldstændig identiske, og disse mindre kvalitetsmæssige variationer er ikke tilstrækkelige til at ændre den overordnede konklusion om, at den importerede vare og fællesskabsvaren er tilsvarende varer.
b)
Den importerede vare og fællesskabsvaren blev solgt gennem tilsvarende eller identiske salgskanaler, køberne havde adgang til oplysninger om priserne, og den pågældende vare og EF-producenternes vare konkurrerede hovedsagelig på prisen.
c)
Den importerede vare og fællesskabsvaren har samme eller tilsvarende endelige brugere, og de var derfor alternative eller substituerbare varer, der let var indbyrdes udskiftelige.
d)
Både den importerede vare og fællesskabsvaren blev af kunderne anset for at være alternativer med hensyn til at dække en bestemt efterspørgsel eller et bestemt behov, og de forskelle, som visse eksportører og importører havde angivet, var i denne forbindelse blot mindre variationer.
(20)
Det konkluderes derfor, at den importerede vare og fællesskabsvaren er »tilsvarende eller direkte konkurrerende varer«.
5. IMPORT
5.1. Stigning i importen
5.1.1. Indledning
(21)
På grundlag af importen i den seneste periode, for hvilken der foreligger pålidelige oplysninger, og data for perioden 2000 til 2003 er der foretaget en undersøgelse af, hvorvidt den pågældende vare importeres til Fællesskabet i så væsentligt øgede mængder (i absolutte tal eller i forhold til den samlede produktion i Fællesskabet) og/eller på vilkår eller betingelser, der forvolder eller truer med at forvolde alvorlig skade for producenterne i Fællesskabet. En part hævdede, at stigningen i importen skyldtes, at importen af vildlaks var medtaget i de pågældende tal. Undersøgelsen viste imidlertid, at selv om der ikke skelnes mellem vildlaks og opdrætslaks i Eurostat, fremgår det af de foreliggende oplysninger (eksportstatistikker fra USA og Canada), at importen af vildlaks til Fællesskabet faktisk er faldet siden 2001. Importstigningen i de pågældende oplysninger skyldtes således ikke, at Eurostat medtog alle laks. En part hævdede også, at 2000 ikke var et egnet basisår til undersøgelsen, fordi laksepriserne var usædvanligt høje netop det år. Analysen fokuserer imidlertid på den vigtigste udvikling i den seneste periode, og en ændring af basisåret til 1999 eller 2001 ville ikke ændre resultatet af den pågældende analyse.
(22)
De nedenstående endelige undersøgelsesresultater er således baseret på oplysningerne fra 2000 til 2003.
5.1.2. Den importerede mængde
(23)
Importen steg fra 372 789 tons i 2000 til 455 948 tons i 2003, svarende til 22 %. Mellem 2002 og 2003 steg importen med 15 %.
(24)
I forhold til produktionen i Fællesskabet faldt importen fra 254 % i 2000 til 235 % i 2001, men er derefter igen steget til 239 % i 2003. Dette udgør et fald i sammenligning med 2000, men efter et dyk i 2001 har der hvert år siden været en stigning i importen i forhold til produktionen. I 2003 var der endvidere en absolut stigning i importen på 15 %, en meget større stigning end i tidligere år.
(25)
Kvartalstal for 2002 og 2003 viser, at den kvartalsvise import i 2003 var højere end i samme kvartal i 2002, og at de største stigninger (op til 20,8 %) fandt sted i anden halvdel af 2003.
1. kvartal 2002
2. kvartal 2002
3. kvartal 2002
4. kvartal 2002
Mængde (tons)
86 753
96 988
93 375
119 657
1. kvartal 2003
2. kvartal 2003
3. kvartal 2003
4. kvartal 2003
Mængde (tons)
92 667
108 655
112 862
141 763
Stigning i % i forhold til året i forvejen
6,8 %
12,0 %
20,8 %
18,5 %
Kilde: Eurostat.
5.1.3. Konklusion
(26)
På grundlag af oplysningerne om importen fra 2000 til 2003 konkluderes det, at importen for nylig er steget pludseligt, kraftigt og betydeligt, både i absolutte tal og i forhold til produktionen.
5.2. Importens priser
(27)
De forhold, hvorunder importen har fundet sted, er også blevet taget i betragtning under henvisning til Eurostat-oplysninger. Selv om oplysningerne omfatter en lille mængde vildlaks, anses det for ikke at have haft nogen særlig indflydelse på priserne.
(28)
I denne forbindelse skal det bemærkes, at en betydelig del af importen af opdrættede atlanterhavslaks fra Norge (der tegner sig for omkring 55 % af fællesskabsmarkedet) mellem september 1997 og maj 2003 var genstand for tilsagn vedrørende de antidumping- og antisubsidieforanstaltninger, der fandtes på det pågældende tidspunkt. I løbet af 2002 begyndte visse norske eksporterende producenters misligholdelse af disse pristilsagn at undergrave dette instruments effektivitet, hvilket forvoldte prisfald. I december 2002 blev der derefter givet meddelelse om den foreslåede ophævelse af antidumping- og udligningsforanstaltningerne mod importen fra Norge, og disse foranstaltninger blev ophævet i maj 2003. Importpriserne faldt i 2002 og første halvdel af 2003, til en vis grad fordi nogle norske eksportører misligholdt pristilsagnene eller trak sig tilbage fra disse.
(29)
Importpriserne faldt med 28,5 % mellem 2000 og 2003. Dette anses for at ligge uden for det normale prisudsving på markedet på grund af faldets størrelse i absolutte tal, og fordi eksporterende producenter ikke havde større fortjeneste end normalt i 2000, og produktionsomkostningerne ikke er faldet væsentligt mellem 2000 og 2003.
2000
2001
2002
2003
Importpris
3,55
2,99
2,87
2,54
Kilde: Eurostat.
(30)
Prisudviklingen i den seneste tid fremgår klarere af kvartalsvise oplysninger. Importpriserne, der i 2002 lå forholdsvis stabilt mellem 2,83 EUR og 2,93 EUR, faldt fra 2,87 EUR i første kvartal 2003 til 2,24 EUR i tredje kvartal 2003, før de igen steg til 2,48 EUR i fjerde kvartal 2003.
1. kvartal 2002
2. kvartal 2002
3. kvartal 2002
4. kvartal 2002
Importpris
2,83
2,93
2,86
2,85
1. kvartal 2003
2. kvartal 2003
3. kvartal 2003
4. kvartal 2003
Importpris
2,87
2,62
2,24
2,48
Kilde: Eurostat.
(31)
Eurostat-oplysninger for første kvartal 2004 viser, at priserne først var stigende, men alligevel stadig lå under gennemsnittet i 2003, og så fulgte en faldende tendens. De seneste foreliggende oplysninger tyder på, at priserne fortsætter med at falde og er meget lave. Til trods for at nogle hævder, at der vil ske prisstigninger, er dette ikke underbygget, og de aktuelle meget lave priser bekræftes af industrielle kilder i eksportlandene.
5.3. Importens markedsandel
(32)
Importens markedsandel faldt fra 73,5 % i 2000 til 71,9 % i 2001 og lå nogenlunde stabilt på dette niveau i 2002 (72 %). I 2003 øgedes importens markedsandel fra 72,0 % i 2002 til 73,9 %, hvilket var en stigning på 1,9 procentpoint til det højeste niveau i den betragtede periode.
2000
2001
2002
2003
Import
73,5 %
71,9 %
72,0 %
73,9 %
6. DEFINITION AF PRODUCENTERNE I FÆLLESSKABET
(33)
Næsten hele produktionen af den pågældende vare i Fællesskabet fandt sted i Skotland og Irland, idet der dog også er to producenter i Frankrig og mindst en i Letland.
(34)
I 2003 udgjorde den samlede produktion i Fællesskabet af den pågældende vare 190 903 tons, hvoraf de producenter, som samarbejdede fuldt ud i undersøgelsens foreløbige fase, tegnede sig for 85 231 tons, svarende til 47 % af den samlede produktion i Fællesskabet. De tegner sig derfor for hovedparten af den samlede produktion i Fællesskabet, jf. artikel 5, stk. 3, litra c), i Rådets forordning (EF) nr. 3285/94 og artikel 15, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 519/94. De betragtes derfor som producenter i Fællesskabet.
7. UFORUDSET UDVIKLING
(35)
Mod slutningen af 2002 var de norske prognoser for den samlede lakseproduktion i 2003 på omkring 446 000 tons. I februar 2003 forudså Kontali Analyse (et informationsinstitut for erhvervslivet) en fiskehøst på 475 000 tons. Dette var 30 000 tons over den norske produktion i 2002, men det forventedes, at hovedparten af denne stigning ville gå til nye markeder såsom Rusland og Polen og til markeder i Fjernøsten, f.eks. Japan, Hongkong, Taiwan og Kina. Væksten i Fjernøsten havde været negativ siden 2000, men Norge forventede, at dette fald ville blive vendt i 2003 gennem åbning af det kinesiske marked.
(36)
Den faktiske norske produktion i 2003 lå på 509 000 tons (ca. 63 000 højere end forventet af den norske regering), og fiskehøsten var 6 % højere end Kontalis prognose. Produktionen var også 64 000 tons (eller 14 %) større end den norske produktion i 2002. Samtidig blev faldet i salget i Fjernøsten langtfra vendt; tværtimod voksede faldet faktisk til - 6,0 %. Desuden faldt væksten på de nye markeder også, nemlig fra 47 % til 32 % for Rusland og fra 50 % til 30 % for europæiske lande uden for Fællesskabet. Det samlede globale forbrug steg kun med 6 % mod 9 % i 2002 og 14 % i 2001. Denne - som det viste sig - fejlagtige produktionsprognose kombineret med udviklingen i forbruget på verdensplan var uforudset.
(37)
Norge havde derfor alvorlige problemer med overproduktion, hvilket landet syntes at erkende. I august 2003 overvejede visse norske producenter faktisk at fryse 30 000 tons opdrættede laks i et forsøg på at fjerne overskudsvarer fra markedet. Denne ide blev imidlertid opgivet, og markedet vedblev med at være overforsynet.
(38)
Desuden havde Kommissionen i december 2002 bekendtgjort sit forslag om at afskaffe antidumping- og antisubsidieforanstaltningerne mod Norge. De blev efterfølgende ophævet i maj 2003. Foranstaltningerne havde i vidt omfang haft form af mindsteimportpriser, der garanterede mindstepriser for eksporterende producenter. Efter meddelelsen om den foreslåede ophævelse af foranstaltningerne trak mange norske eksporterende producenter enten frivilligt deres tilsagn tilbage eller ophørte simpelthen med at overholde dem. De norske lakseproducenter er som helhed stærkt gældssatte hos de norske banker. Da priserne faldt og mindstepristilsagnene forsvandt, begyndte de banker, der havde lånt de norske producenter penge, at tage skridt til at reducere deres risiko ved at anmode om tilbagebetaling. Dette skabte en ond cirkel, der førte til stigende fiskehøst, yderligere pristryk og øget pres for at eksportere. Selv om en vis midlertidig og mindre justering af importpriserne kunne forventes som følge af ophævelsen af foranstaltningerne mod Norge, var størrelsen af prisfaldet (forværret af problemet med overproduktion) og den onde cirkel, der fulgte af det ovenfor beskrevne banksystems funktionsmåde, uforudset.
(39)
I 2003 faldt den norske krones værdi med 13 % i forhold til euroen, med 12 % i forhold til den danske krone og med 14 % i forhold til den svenske krone. Selv om valutabevægelser kan forventes, var der her tale om forholdsvis store og vedvarende udsving, der lå uden for det normale interval for sådanne valutabevægelser. Selv om euroen også blev stærkere i forhold til det britiske pund, faldt pundet med kun 6 %, hvilket gjorde opdrættede laks fremstillet i Det Forenede Kongerige dyrere i eurozonen i forhold til den fra Norge importerede vare, end de havde været ved årets begyndelse. De vigtigste importører af norske opdrættede laks i Fællesskabet er Danmark, Sverige, Tyskland og Polen. En stor del af denne import videresendes imidlertid direkte i Fællesskabet til lande i eurozonen såsom Frankrig og Spanien. Desuden videresælges over halvdelen af de opdrættede laks, der importeres til Danmark, og næsten hele den del af varen, der importeres til Polen og andre nye medlemsstater, i eurozonen efter forarbejdning. Faldet i den norske krones værdi i forhold til euroen havde derfor ikke blot følger for den norske import direkte til eurozonen, men også for importen til de lande, såsom Danmark og Polen, der forarbejder opdrættede laks med henblik på salg til eurozonen. Disse valutabevægelser havde til virkning, at fællesskabsmarkedet som helhed blev mere attraktivt for norske eksporterende producenter, der til en vis grad blev beskyttet mod virkningerne af et fald i deres priser i euro og kroner og hjulpet til at bevare deres eksportindtægter i deres egen valuta. Ikke desto mindre faldt enhedspriserne også i norske kroner. Samtidig gjorde disse valutabevægelser importeret laks billigere i Det Europæiske Fællesskab og gjorde import mere tiltrækkende for importørerne og brugerne, f.eks. forarbejdningsindustrien. En stor del af den norske overproduktion blev følgelig eksporteret til Det Europæiske Fællesskab.
(40)
En part hævdede, at overproduktion i udlandet ikke nødvendigvis fører til øget import til Fællesskabet. Dette er rigtigt teoretisk set, men undersøgelsen viser, at overproduktionen i dette særlige tilfælde førte til en stigning i importen til Fællesskabet.
(41)
Det blev også fremført, at både ophævelse af handelsforanstaltninger og valutakursudsving er faktorer, der kan forventes. Det var imidlertid ikke muligt at have forudset de stærke følger af handelsforanstaltningernes ophævelse kombineret med forholdsvis store og vedvarende udsving i valutakurserne.
(42)
Det konkluderes derfor, at den uforudsete udvikling, der forårsagede stigningen i importen, var en betydelig overproduktion i Norge (trods lavere produktionsprognoser), forværret af den norske erhvervsgrens manglende evne til at opnå den forventede vækst i eksporten til markeder uden for Fællesskabet, de uventede følger af ophævelsen af handelsforsvarsforanstaltningerne mod Norge og det norske banksystems reaktion som beskrevet ovenfor, sammen med en stigning i euroens værdi, hvilket gjorde fællesskabsmarkedet til et usædvanligt tiltrækkende bestemmelsessted for norsk eksport.
8. ALVORLIG SKADE
8.1. Indledning
(43)
For at afgøre, om der er forvoldt fællesskabsproducenterne af den tilsvarende vare alvorlig skade, er der foretaget en evaluering af alle relevante objektive og målelige faktorer, der har indvirkning på deres situation. Navnlig er der for den pågældende vare foretaget en undersøgelse af udviklingen i de samlede oplysninger for Fællesskabet vedrørende forbrug, produktionskapacitet, produktion, kapacitetsudnyttelse, beskæftigelse, produktivitet, samlet salg og markedsandel. Disse samlede oplysninger er baseret på statistiske oplysninger, der er indhentet af Det Forenede Kongerige og Irland gennem omfattende undersøgelser i erhvervsgrenen. De selskabsspecifikke oplysninger er baseret på oplysninger fra de samarbejdsvillige EF-producenter om likviditet, afkast af den anvendte kapital, lagre, priser, underbud og rentabilitet for årene fra 2000 til 2003.
(44)
Det skal først bemærkes, at lakseopdrætsindustri i Fællesskabet og andre steder har en lang og forholdsvis ufleksibel produktionscyklus, indtil fiskene indfanges, og at de opdrættede laks skal sælges omgående, når de først er indfanget, da de kun kan oplagres i få dage, hvis de ikke fryses ned. Nedfrysning er dyrt, og der er under alle omstændigheder kun begrænset frysningskapacitet i Fællesskabet. Produktionsniveauet må derfor planlægges mindst to år i forvejen og kan derefter kun ændres marginalt. Overforsyning har derfor en forsinket virkning på produktionen, men en umiddelbar og alvorlig effekt på priserne.
8.2. Analyse af fællesskabsproducenternes situation
8.2.1. Forbrug
(45)
Forbruget af den pågældende vare i Fællesskabet blev fastsat på grundlag af det samlede salg for alle producenter i Fællesskabet og den samlede import af den pågældende vare til Fællesskabet som oplyst af Eurostat minus eksporten fra Fællesskabet.
(46)
Mellem 2000 og 2003 steg forbruget i Fællesskabet med 21,7 % fra 507 705 tons til 618 038 tons.
(47)
Det skal bemærkes, at laks har en forholdsvis høj priselasticitet, og den markant højere stigning i forbruget i 2003 kan derfor i det mindste delvist forklares ved prisfaldet i engrosleddet.
8.2.2. Fællesskabsproducenternes produktionskapacitet og kapacitetsudnyttelse
(48)
Produktionen af opdrættede laks i Fællesskabet er reelt begrænset af statslige licenser, der angiver det maksimale antal levende fisk, der på ethvert tidspunkt og ethvert sted kan findes i vandet. De opgivne kapacitetstal er baseret på den samlede mængde i licenserne og ikke på den fysiske kapacitet for fiskehold i de bassiner, der benyttes af producenterne i Fællesskabet. Omkostningerne ved at ansøge om og opretholde licenser er ret små, og omkostningerne til at bevare en overskydende kapacitet er derfor også lave.
(49)
Det fremgik af undersøgelsen, at den teoretiske produktionskapacitet efter at have været stabil mellem 2000 and 2002 steg med 2,2 % mellem 2002 og 2003.
(50)
Kapacitetsudnyttelsen (dvs. mængden af fisk i vandet i forhold til den mængde, hvortil der var givet licens) steg fra 43 % i 2000 til 48 % i 2001 og steg derefter yderligere i 2003, hvor den nåede 55 %. Dette afspejler, at produktionen mellem 2000 og 2003 steg hurtigere end licenskapaciteten, som kun steg med 2,2 %.
8.2.3. Fællesskabsproducenternes produktion
(51)
Produktionen (set som indfangede fisk) voksede med 30 % fra 146 664 tons i 2000 til 190 903 tons i 2003 efter en stigning på 13,7 % i et enkelt år.
(52)
Det skal bemærkes, at produktionen planlægges mindst to år i forvejen på grund af den lange produktionscyklus, og at produktionsniveauet kun kan justeres marginalt, når først produktionsprocessen er indledt.
8.2.4. Beskæftigelse
(53)
Beskæftigelsen i forbindelse med den pågældende vare faldt med 6 % fra 1 269 ansatte i 2000 til 1 193 ansatte i 2003, skønt tendensen var ujævn med en delvis stigning i 2002.
8.2.5. Produktivitet
(54)
Produktiviteten er løbende steget i den betragtede periode, nemlig fra 115 tons i 2000 til 160 tons i 2003. Dette afspejler den øgede brug af automatiske fodringssystemer og andre arbejdskraftbesparende anordninger og det stærke pres for at nedbringe omkostningerne i en situation med voksende finansielle tab.
8.2.6. Salgsmængde
(55)
Mellem 2000 og 2002 steg fællesskabsproducenternes salg af den tilsvarende vare med 14,3 % fra 134 916 tons til 154 171 tons. Denne stigning fandt sted på baggrund af en stigning i forbruget på 8,5 % i samme periode. Mellem 2002 og 2003 øgedes fællesskabsproducenternes salg med 5,1 % fra 154 171 tons til 162 090 tons, til trods for en stigning i forbruget på 10,3 % mellem 2002 og 2003.
8.2.7. Markedsandel
(56)
Fællesskabsproducenternes markedsandel steg fra 26,5 % i 2000 til 28,1 % i 2001 og forblev stort set på dette niveau i 2002, men faldt derefter med 1,9 procentpoint (eller 6,7 %) til 26,1 % i 2003, hvilket var det laveste niveau i den betragtede periode. Dette afspejler det forhold, at importen i 2003 ikke blot steg i absolutte tal, men også i forhold til forbruget.
8.2.8. Likviditet
(57)
Likviditeten kunne kun undersøges for de samarbejdsvillige selskaber, der fremstillede den pågældende vare, og ikke for selve den pågældende vare. Denne indikator blev derfor opfattet som mindre relevant end de øvrige angivne indikatorer. Det kan dog ses, at der var en stærkt negativ likviditet i 2001, 2002 og 2003.
8.2.9. Afkast af anvendt kapital
(58)
Afkastet af den anvendte kapital kunne også kun undersøges for de samarbejdsvillige selskaber, der fremstillede den pågældende vare, og ikke for selve den pågældende vare. Denne indikator blev derfor også opfattet som mindre relevant end de øvrige indikatorer. Det kan dog ses, at afkastet af den anvendte kapital faldt fra 34 % i 2000 til næsten nul i 2001 og 2002, før det faldt til - 20 % i 2003.
8.2.10. Prisen på den tilsvarende vare
(59)
Gennemsnitsprisen på den tilsvarende vare faldt med 20,3 % mellem 2000 og 2003, idet priserne faldt støt i løbet af denne periode. Priserne nåede deres laveste niveau (2,79 EUR/kg) i 2003.
(60)
I første halvår 2004 tyder de foreliggende oplysninger på, at den gennemsnitlige enhedspris for fællesskabsproducenternes salg steg svagt på linje med den svage stigning i de gennemsnitlige importpriser, men fulgte så en nedadgående tendens. De seneste oplysninger tyder på, at priserne nu igen er på vej nedad, og at de er meget lave.
(61)
En part hævdede (under henvisning til gennemsnittet af de årlige valutakurser), at prisfaldene ikke var så store i britiske pund. Det er imidlertid Kommissionens faste praksis at anvende euro som valutaenhed i handelsbeskyttelsessager.
8.2.11. Omkostninger
(62)
Ud over prisudviklingen er omkostningsudviklingen også blevet taget i betragtning. Omkostningerne har svinget mellem 3,0 EUR/kg og 3,2 EUR/kg i perioden fra 2000 til 2003.
8.2.12. Rentabilitet
(63)
Rentabiliteten af fællesskabsproducenternes salg i Fællesskabet faldt fra 7,3 % i 2000 til - 3,3 % i 2001. Tabene blev mindre udtalte i 2002 (- 2,5 %), men steg derefter til - 17,1 % i 2003. I 2003, hvor importen nåede sit højeste niveau og dens gennemsnitspris faldt til sit laveste niveau (2,54 EUR/kg), faldt gennemsnitsprisen på fællesskabsvaren også til sit laveste niveau (2,79 EUR/kg). Faldet i fællesskabsproducenternes rentabilitet mellem 2000 og 2003 fandt sted samtidig med, at kiloprisen på deres vare faldt fra 3,50 EUR til 2,79 EUR.
8.2.13. Lagre
(64)
Ved lagre forstås i denne forbindelse levende fisk i vandet. Fællesskabsproducenterne har i lighed med alle andre producenter kun ubetydelige lagre af fangede fisk, da de skal sælges omgående. Et fald i ultimolagrene er derfor tegn på et fald i mængden af levende fisk, der opdrættes med henblik på fremtidig fangst. Faldende lagerbeholdninger er derfor i dette tilfælde et tegn på voksende skade.
(65)
Lagerbeholdningerne steg fra 36 332 tons i 2000 til 53 178 tons i 2002 og faldt derefter til 43 024 tons i 2003. Dette repræsenterer et fald i lagerbeholdningerne på 19,1 % mellem 2002 og 2003.
8.2.14. Konklusion
(66)
Det fremgår af undersøgelsen, at der mellem 2000 og 2003 - og især mellem 2002 og 2003 - er sket en stigning i importmængden af den pågældende vare til fællesskabsmarkedet.
(67)
For så vidt angår fællesskabsproducenternes situation var den teoretiske produktionskapacitet stort set stabil mellem 2000 og 2002, mens produktionen steg med 14,8 %. Kapacitetsudnyttelsen voksede derfor fra 43 % til 50 % i denne periode. Beholdningerne af levende fisk i vandet steg også. Der var et vist tab af arbejdspladser, mens produktiviteten steg, hovedsagelig som følge af øget automatisering.
(68)
Salgsmængden steg med 14,3 % mellem 2000 og 2002 (sammenlignet med en vækst på 8,5 % i forbruget), og fællesskabsproducenternes markedsandel steg fra 26,5 % til 28,0 %.
(69)
Selv i denne periode faldt priserne imidlertid med 13,7 % mellem 2000 og 2002, og til trods for et mindre fald i omkostningerne i 2002 (delvis som følge af højere kapacitetsudnyttelse og bedre produktivitet) synes dette at have ført til et fald i rentabiliteten fra 7,3 % i 2000 til tab på 3,3 % og 2,5 % i 2001 og 2002. Afkastet af den anvendte kapital og likviditeten udviklede sig også negativt i denne periode.
(70)
Fællesskabsproducenternes situation forværredes betydeligt mellem 2002 og 2003. Selv om produktionskapaciteten og produktionen steg, var stigningen i produktionskapaciteten ikke særlig stor (2,2 %) sammenlignet med stigningen i forbruget det pågældende år. I betragtning af den lange produktionscyklus fastsættes produktionsniveauet mindst to år forinden, og produktionsstigningen var i overensstemmelse med tidligere udarbejdede produktionsplaner. Den øgede produktion skal således ikke betragtes som et tegn på, at fællesskabsproducenterne befandt sig i en gunstig situation i 2003. Større produktion førte til højere kapacitetsudnyttelse og forbedret produktivitet.
(71)
Alle andre indikatorer udviklede sig negativt. Lagrene af fisk i vandet faldt med 19,1 %. Trods en stigning i forbruget på 10,3 % steg fællesskabsproducenternes salg kun med 5,1 %, og de tabte markedsandele, som faldt med 6,7 %. Desuden skete dette tab af markedsandele på baggrund af faldende priser, hvor fællesskabsproducenterne var tvunget til at sænke priserne for at sælge deres varer. Priserne faldt yderligere med 7,6 % sammenlignet med 2002 (og var 20,3 % lavere end i 2000), mens omkostningerne steg til det gennemsnitlige niveau for fireårsperioden. Dette førte til et kraftigt fald i rentabiliteten, og fællesskabsproducenterne havde tab på 17,1 %. Disse tab afspejledes i et samlet afkast af den anvendte kapital på - 20 %. Likviditeten forbedredes tilsyneladende, men dette var i virkeligheden udtryk for en reduktion af lagrene af fisk i vandet og manglende evne til at foretage geninvesteringer.
(72)
Det er blevet fremført, at de større producenter ikke led skade. Det skal dog nævnes, at flere store producenter er blandt de fællesskabsproducenter, i forbindelse med hvilke der er fastslået alvorlig skade.
(73)
Under hensyntagen til alle disse faktorer konkluderes det, at producenterne i Fællesskabet har lidt alvorlig skade, idet deres samlede situation er blevet væsentligt forværret.
9. ÅRSAGSSAMMENHÆNG
(74)
For at undersøge, om der er en årsagssammenhæng mellem den øgede import og den alvorlige skade, og for at sikre, at skade forvoldt af andre faktorer ikke tilskrives den forøgede import, er de skadelige virkninger af skadevoldende faktorer blevet isoleret fra hinanden, og de skadelige virkninger er blevet tilskrevet de faktorer, der har forvoldt dem, hvorefter det er blevet afgjort, om den forøgede import er en »reel og betydelig« årsag til alvorlig skade.
9.1. Analyse af årsagsfaktorer
9.1.1. Den øgede imports følgevirkninger
(75)
Som det fremgår af ovenstående, er den pågældende vare blevet importeret til Fællesskabet i øgede og store mængder mellem 2000 og 2003, og især mellem 2002 og 2003.
(76)
Opdrættede laks er hovedsagelig en råvare, og den pågældende vare og den tilsvarende vare konkurrerer især på prisen. Selv om en part hævdede, at importen fra Chile er prisførende, er det generelt accepteret, at særlig importen fra Norge har en markeds- og prisførende position. Selv et mindre underbud fører derfor til pres på fællesskabsproducenternes priser.
(77)
I dette tilfælde var den vigtigste skadelige følge af den øgede import fællesskabsproducenternes store finansielle tab. På grund af importens markeds- og prisførende rolle tvang den øgede import priserne ned i hele Fællesskabet. Hvis importen var steget mindre, ville dette pristryk også have været mindre. Hvis efterspørgselen på fællesskabsmarkedet havde kunnet bære en sådan vækst i importen til væsentligt højere priser, er det muligt, at fællesskabsproducenterne ikke ville have lidt alvorlig skade, selv om en sådan stigning ville have ført til lavere salg og markedsandel for disse producenter.
(78)
Mellem 2000 og 2002 faldt prisen på den importerede vare med 19 %, hvilket nøje fulgtes af fællesskabsproducenternes priser. Selv om fællesskabsproducenternes markedsandel i Fællesskabet steg i denne periode, afspejlede dette produktionsbeslutninger truffet i tidligere år, og både i 2001 og 2002 fandt fællesskabsproducenternes salg sted til tabsgivende priser.
(79)
Mellem 2002 og 2003 steg importen med 15 %. Importens markedsandel steg fra 72 % til 73,9 %, mens fællesskabsproducenternes markedsandel faldt fra 28 % til 26,1 %. I samme periode voksede importen fra 236 % til 239 % af produktionen i Fællesskabet. Importen synes således at være steget i forhold til både produktionen og forbruget i Fællesskabet på fællesskabsproducenternes bekostning.
(80)
Det vigtigste aspekt i forbindelse med stigningen i importen var imidlertid dens virkning på fællesskabsproducenternes priser og rentabilitet. Som ovenfor nævnt er det generelt accepteret, at importen (især fra Norge) er prisførende på fællesskabsmarkedet for opdrættede laks. For at fastslå, om lavprisimporten rent faktisk har trykket fællesskabsproducenternes priser, er det blevet undersøgt, om der forekommer underbud.
(81)
Med henblik på en afgørelse med hensyn til underbuddets størrelse blev der undersøgt prisoplysninger for sammenlignelige tidsperioder, på samme handelstrin og for salg til tilsvarende kunder. Det fremgik af en sammenligning af fællesskabsproducenternes gennemsnitlige priser ab Glasgow og de eksporterende producenters gennemsnitlige priser ved salg til importørerne i Fællesskabet (cif, Fællesskabets grænse, fortoldet), at hjemmemarkedspriserne i de tre seneste år er blevet underbudt med mellem 3,1 % og 7,1 %. Dette synes at have ført til et pristryk for fællesskabsproducenterne, fordi importen som følge af dens store markedsandel er prisfastsættende. Navnlig kan det ses, at stigningen i importen til endnu lavere priser indtil tredje kvartal 2003 tvang fællesskabsproducenterne til løbende at sænke deres priser indtil dette kvartal, hvilket førte til de tab, de pådrog sig i det pågældende år.
(82)
En direkte sammenligning mellem importpriserne og fællesskabsproducenternes priser bekræfter denne analyse. Importpriserne faldt med 28,5 % mellem 2000 og 2003, nemlig fra 3,62 EUR/kg til 2,59 EUR/kg inklusive told. I samme periode faldt gennemsnitsprisen på den tilsvarende vare støt med 20 % fra 3,50 EUR/kg til 2,79 EUR/kg.
(83)
Mellem 2002 og 2003 faldt den gennemsnitlige enhedspris på den importerede vare fra 2,93 EUR/kg til 2,59 EUR/kg inklusive told. Idet importen steg til dens højeste niveau og dens gennemsnitspriser faldt til det laveste niveau (2,59 EUR/kg inklusive told), førte importpriserne fællesskabsproducenternes priser nedad, og fællesskabsvarens gennemsnitspris faldt til det laveste niveau (2,79 EUR/kg). Fællesskabsvarens gennemsnitlige enhedspris (ab Glasgow) faldt fra 3,02 EUR/kg til 2,79 EUR/kg, dvs. med 8 %.
2000
2001
2002
2003
Enhedspriser på salget i Fællesskabet (1 000 EUR/ton) (7)
3,50
3,23
3,02
2,79
Enhedspriser på de importerede varer inkl. told (1 000 EUR/ton) (8)
3,62
3,05
2,93
2,59
(84)
Faldet i fællesskabsproducenternes priser synes at have været den vigtigste årsag til et betydeligt fald i deres rentabilitet. I 2002, hvor deres omkostninger pr. kg udgjorde 3,1 EUR, og deres salgspris (justeret til niveauet ab Glasgow) var 3,50 EUR, havde fællesskabsproducenterne en fortjeneste på 7,3 %. Selv om deres kapacitetsudnyttelse, produktion, produktivitet, lagre af levende fisk, salg og markedsandel alle steg, havde de i 2001 og 2002 finansielle tab, et samlet faldende afkast af den anvendte kapital og en samlet negativ likviditet, idet deres salgspriser (ab Glasgow) faldt til henholdsvis 3,23 EUR og 3,02 EUR, og deres omkostninger først steg svagt og derefter faldt til 3,2 EUR i 2001 og 3,0 EUR i 2002. Beskæftigelsen faldt også.
(85)
I 2003, hvor priserne (ab Glasgow) faldt til 2,79 EUR under pres fra lavprisimporten, og hvor omkostningerne lå på 2000-niveauet på 3,1 EUR, havde fællesskabsproducenterne et tab på 17,1 %. Dette afspejledes i det samlede afkast af den anvendte kapital og likviditeten, der var negativ. Samtidig steg deres salgsmængde kun med 5,1 % sammenlignet med en stigning i forbruget på 10,3 %, og deres markedsandel faldt med 1,9 procentpoint, samtidig med at importens mængde og markedsandel steg. Selv om kapaciteten, kapacitetsudnyttelsen, produktionen og produktiviteten steg, og beskæftigelsen forblev stabil, er virkningen af stigningen i lavprisimporten på kapacitetsudnyttelsen, produktionen og beskæftigelsen forsinket. At produktionen kan forventes at falde som følge af væksten i importen, fremgår af faldet i beholdningerne af levende fisk i 2003.
(86)
Af ovenstående årsager konkluderes det, at der er en forbindelse mellem væksten i importen og den alvorlige skade, som fællesskabsproducenterne har lidt, og at stigningen i lavprisimporten har haft skadelige følger for fællesskabsproducenterne, især i form af trykkede priser på fællesskabsmarkedet, hvilket har ført til store finansielle tab for producenterne i Fællesskabet.
9.1.2. Virkninger af ændringer i forbruget i Det Forenede Kongerige
(87)
En part fremførte, at der angiveligt havde været et fald i forbruget i Det Forenede Kongerige i 2003, og at dette havde forvoldt fællesskabsproducenterne skade. Markedet i Det Forenede Kongerige kan imidlertid ikke adskilles fra det samlede fællesskabsmarked, og forbruget i Det Europæiske Fællesskab steg med 21,7 % mellem 2000 og 2003 og med 12,2 % mellem 2002 og 2003. Den vigtigste årsag til fællesskabsproducenternes betydelige tab i 2003 er derfor snarere de lave priser og ikke et påstået fald i forbruget.
9.1.3. Virkninger af ændringer i eksportresultaterne
(88)
Virkningerne af udsving i eksporten er også blevet undersøgt. Eksporten steg i hele den betragtede periode og fordobledes endda mellem 2002 og 2003, idet fællesskabsproducenterne forsøgte at øge eksporten på baggrund af den dårlige situation på markedet i Fællesskabet. Det konkluderes derfor trods påstand fra en part om det modsatte, at ændringerne i eksportens størrelse ikke var en årsag til den alvorlige skade, som fællesskabsproducenterne har lidt. Under alle omstændigheder er oplysninger vedrørende rentabiliteten kun baseret på oplysninger vedrørende salget i Fællesskabet.
9.1.4. Virkninger af overskudskapacitet
(89)
Det blev også undersøgt, om en overskudskapacitet hos fællesskabsproducenterne kan have haft skadelige virkninger. Den teoretiske kapacitet steg i den af undersøgelsen omfattede periode med 2,2 % mellem 2000 og 2003, hvilket var betydeligt mindre end produktionen og forbruget. Desuden er den teoretiske kapacitet som tidligere nævnt den samlede mængde levende fisk, for hvilke der er udstedt statslige licenser. Omkostningerne til at ansøge om og opretholde licenser er lave. De vigtigste omkostningsfaktorer er omkostningerne til unglaks, foder og arbejdskraft. Det konkluderes derfor, at stigningen i den teoretiske kapacitet ikke forvoldte fællesskabsproducenterne alvorlig skade.
9.1.5. Virkninger af konkurrence blandt fællesskabsproducenterne
(90)
Nogle eksportører fremførte, at årsagen til faldet i laksepriserne på fællesskabsmarkedet var overforsyning fra fællesskabsproducenternes side. Importen steg imidlertid med 15 % i 2003, hvorimod fællesskabsproducenternes salg i Fællesskabet kun steg med 5,1 %. Endvidere er det importen, der bestemmer priserne på dette marked, og ikke producenterne i Fællesskabet. En undersøgelse af alle parters prisadfærd i 2002 og 2003 viser faktisk klart, at importerede varer konsekvent solgtes til lavere priser end EF-producenternes varer, og at fællesskabsproducenternes priser fulgte de importerede varers priser nedad. Virkningerne af konkurrencen mellem fællesskabsproducenterne udligner sig selv blandt disse producenter indbyrdes - tab hos en virksomhed opvejes alt andet lige af gevinst hos en anden. Det konkluderes derfor, at konkurrencen blandt fællesskabsproducenterne ikke var en af årsagerne til den konstaterede alvorlige skade.
9.1.6. Virkninger af øget dødelighed på produktionsomkostningerne
(91)
En part fremførte, at en højere fiskedødelighed end normalt i Irland og udbrud af sygdomme i Det Forenede Kongerige og Irland i 2002 og 2003 kunne have øget produktionsomkostningerne og forstyrret den normale produktionscyklus for visse producenter. Disse fænomener var imidlertid begrænset til et lille antal brug. Som det fremgår af nedenstående tabel, faldt fællesskabsproducenternes produktionsomkostninger desuden i 2002 og lå tæt på fireårsgennemsnittet i 2003. Det konkluderes derfor, at en højere fiskedødelighed end normalt ikke var årsag til væsentlige skade.
2000
2001
2002
2003
Gennemsnitlige produktionsomkostninger (1 000 EUR/ton)
3,1
3,2
3,0
3,1
9.1.7. Virkninger af højere produktionsomkostninger generelt
(92)
Det blev fremført, at den norske erhvervsgren har lavere produktionsomkostninger end fællesskabsproducenterne, og at dette - og fællesskabsproducenternes manglende nedsættelse af deres produktionsomkostninger - er en årsag til øget import og alvorlig skade. De foreliggende oplysninger tyder på, at selv om Norge har fordele med hensyn til visse omkostninger, har fællesskabsproducenterne fordele i forbindelse med andre omkostninger. Overordnet set bemærkes det, at selv om fællesskabsproducenterne har betydelige tab på det nuværende markedet, er dette også tilfældet for de norske producenter. Som bemærket i afsnit 8.2.12 havde fællesskabsproducenterne et tab på 17,1 % i 2003. Oplysninger fra den norske regering viser, at tabene i 2003 udgjorde 12,1 % for en stikprøve på 148 opdrættere af laks og regnbueørred. Desuden havde de norske producenter en stor gældsbyrde, der repræsenterede en betydelig andel af deres samlede omkostninger. Deres samlede gæld (eksklusive egenkapital og hensættelser) udgjorde 6,3 mia. NOK, hvilket skal sammenlignes med en samlet omsætning på 5,6 mia. NOK (9) (lig med henholdsvis ca. 750 mio. EUR og 670 mio. EUR). Denne situation har i flere tilfælde ført til, at norske banker reelt har overtaget norske producenter. Det konkluderes derfor, at selv om der kan være små forskelle, var en forskel mellem fællesskabsproducenternes og de norske producenters gennemsnitlige produktionsomkostninger ikke en væsentlig årsag til den konstaterede alvorlige skade.
9.1.8. Højere transportomkostninger i Skotland
(93)
En part fremførte, at der er en mindre veludviklet infrastruktur i afsides egne af Skotland, og at dette øger omkostningerne og kan forvolde skade for fællesskabsproducenterne. I denne forbindelse bemærkes det, at fiskeopdrætning i Norge, der er førende på fællesskabsmarkedet, ofte finder sted i afsides lokaliteter med forholdsvis dårlig transportinfrastruktur.
(94)
Transportomkostningerne udgør ikke en større del af de samlede omkostninger ved produktion af opdrættede laks og varierer efter varernes oprindelsessted og det sted, hvortil de skal leveres. Samlet set er det Kommissionens opfattelse, at der ikke er væsentlige forskelle mellem Norge, Det Forenede Kongerige og Irland med hensyn til omkostningerne til transport til fællesskabsmarkedet. Endvidere har eksporterende producenter (der pr. definition er beliggende uden for Det Europæiske Fællesskab) generelt sandsynligvis højere transportomkostninger, når de sælger til fællesskabsmarkedet. Kommissionen finder derfor ikke, at højere transportomkostninger i Skotland har bidraget til den skade, der er forvoldt fællesskabsproducenterne.
(95)
Desuden fandtes der under alle omstændigheder ingen beviser for, at transportomkostningerne i Skotland er steget i de seneste år, og højere transportomkostninger kan derfor ikke forklare fællesskabsproducenternes nylige øgede finansielle tab.
9.1.9. Andre faktorer
(96)
Det blev fremført, at strengere miljø- og sundhedsmæssige bestemmelser i Fællesskabet, importrestriktioner i tredjelande, videnskabelige rapporter om laks og negativ omtale i pressen havde bidraget til den skade, som fællesskabsproducenterne har lidt. Der blev imidlertid ikke forelagt bevis for disse påstande, og de blev heller ikke udbygget. Under disse omstændigheder er det således ikke muligt at tage betragte disse faktorer som relevante årsagsfaktorer i forbindelse med den alvorlige skade, der er forvoldt producenterne i Fællesskabet. Der blev ikke konstateret andre relevante årsagsfaktorer i undersøgelsens endelige fase.
9.2. Fordeling af skadelige virkninger
(97)
Stigningen i importen havde kun en begrænset negativ effekt på de mængder, der solgtes af EF-producenterne, selv om deres salg og markedsandel faldt noget i 2003. Det vigtigste er imidlertid, at den betydelige stigning i importen tilsyneladende havde en katastrofal effekt på fællesskabsproducenternes rentabilitet i betragtning af det dermed forbundne fald i priserne. Da importen (med omkring 70 % til 75 % af markedet) er prisdannende, havde faldet i importpriserne en betydelig pristrykkende virkning på fællesskabsproducenternes priser. Dette førte til betydelige tab for producenterne i Fællesskabet. Der blev i denne fase ikke identificeret andre faktorer end væksten i lavprisimporten, der kunne have bidraget til skaden.
9.3. Konklusion
(98)
Efter at have fastslået, at de øvrige kendte faktorer ikke havde væsentlige skadelige følger, konkluderes det, at der er en reel og betydelig forbindelse mellem den forøgede lavprisimport og den alvorlige skade, der er forvoldt producenterne i Fællesskabet.
10. BESKYTTELSESFORANSTALTNINGER
(99)
En analyse af undersøgelsesresultaterne bekræfter, at der forekommer alvorlig skade, og at der er behov for endelige beskyttelsesforanstaltninger til at afhjælpe den alvorlige skade, fællesskabsproducenterne har lidt, og til at forhindre, at disse producenter lider yderligere skade.
10.1. De endelige beskyttelsesforanstaltningers form og størrelse
(100)
Produktionen i Fællesskabet af opdrættede laks er ikke tilstrækkelig stor til at dække efterspørgslen, og det er derfor nødvendigt at sikre, at de trufne foranstaltninger ikke er af en sådan art, at de hindrer eksporterende producenter i at få adgang til fællesskabsmarkedet. Da den vigtigste årsag til skade for fællesskabsproducenterne er den store importmængde, som fører til lave priser og skaber pristryk, skal foranstaltningerne have en sådan form, at de afhjælper den alvorlige skade og letter tilpasningen. For at opnå dette skal foranstaltningerne føre til midlertidig prisstabilitet, som ikke begrænser udbuddet unødvendigt, og skabe en periode, hvori fællesskabsproducenterne har mulighed for at tilpasse sig til fremtidige omstændigheder med øget konkurrence fra billige importerede varer.
(101)
De midlertidige beskyttelsesforanstaltninger havde form af toldkontingenter. Selv i den periode, hvor de midlertidige foranstaltninger var gældende, fortsatte importen af opdrættede laks til Fællesskabet til priser, som lå langt under fællesskabsproducenternes produktionsomkostninger. Det er derfor nødvendigt at træffe foranstaltninger, som bevirker, at priserne stiger til et niveau, hvor fællesskabsproducenterne mindst kan opnå fuld dækning for deres omkostninger. Dette skulle gøre tilpasningen lettere og sikre, at fællesskabsproducenterne ikke fortsat lider tab i perioden med foranstaltninger, da dette ville hindre dem i at rejse kapital til de nødvendige tilpasnings- og omstruktureringsforanstaltninger. For at skabe en opadgående tendens i priserne blev det vurderet, om der bør indføres toldkontingenter, men med meget små toldfrie mængder. Mens dette angiveligt ville påvirke priserne, blev en sådan fremgangsmåde imidlertid betragtet som uegnet for ikke at begrænse det voksende marked for opdrættede laks unødvendigt. Der fastsættes derfor et priselement for al import af opdrættede laks til Fællesskabet. Fællesskabsproducenternes gennemsnitlige produktionsomkostninger blev fastsat til 3,10 EUR pr. kg i 2003. Fællesskabsproducenternes vare kræver normalt en pris, som er omkring 10 % højere, end den importerede vare. Det konkluderes derfor, at importprisen skal fastsættes til 2 850 EUR pr. ton fersk laks. Det vil give fællesskabsproducenterne mulighed for at sælge til priser omkring omkostningsnulpunktet, trods lavpriselementet. Det blev nævnt, at tilsagnene om mindstepriser ikke var blevet overholdt i tidligere tilfælde. Det er muligt, men disse foranstaltninger omfatter ikke tilsagn, men fastsættelse af et niveau for importpriser, hvor der skal betales told, hvis priserne ligger under niveauet, og der er tale om svig, hvis niveauet omgås. Desuden gav flere parter udtryk for, at de foretrak en specifik told eller en værditold i stedet for en mindsteimportpris. Men hvis der indføres en sådan told, vil der blive trukket penge ud af markedet, og fastsættelse af en mindsteimportpris anses derfor for at være en bedre løsning på mellemlang sigt. For at gøre tilpasningen lettere anses det dog for bedst at anvende en specifik told i den indkøringsperiode, der er beskrevet nedenfor.
(102)
Det er fremført, at frosset laks vil blive holdt ude fra fællesskabsmarkedet, hvis der anvendes samme importprisniveau for de to varer, idet frosset laks sælges til en lavere pris end fersk laks på grund af en mindre forskel i produktionsomkostningernes struktur. Der bør derfor fastsættes et lavere importprisniveau for frosset laks under hensyntagen til disse forskellige omkostningselementer, og ethvert priselement skal være lavere for frosset laks end for fersk laks. Da der tilsyneladende er en prisforskel på omkring 4 % på markedet, skal der fastsættes et lavere importprisniveau for frosset laks, som afspejler denne forskel. Importprisniveauet for frosset opdrættet laks fastsættes derfor til 2 736 EUR.
(103)
En part hævdede, at to prisniveauer ville give myndighederne vanskeligheder og øge sandsynligheden for svig ved import, men disse påstande er ikke understøttet med praksis, da der findes sanktioner for toldsvig. På den anden side blev det fremført, at der burde gælde forskellige prisordninger for opdrættede laks afhængigt af varens endelige anvendelsesformål (forarbejdning eller detailhandel). Dette ville være endnu vanskeligere at kontrollere, og af praktiske grunde blev det derfor anset for ikke at være muligt under de foreliggende omstændigheder.
(104)
Markedspriserne er lave i øjeblikket, og for at forhindre forstyrrelser på markedet, særlig for forarbejdningsindustrien, skal priselementet indkøres over en bestemt periode. Markedet vil således få mulighed for at tilpasse sig gradvist til den importpris, der bliver fastsat. Det blev fremført, at det var nødvendigt både at fastsætte en lang periode for at give forarbejdningsvirksomhederne mulighed for at tilpasse sig til prisstigningen og en kort periode på grund af fællesskabsproducenternes vanskelige situation. Indkøringsperioden skal derfor løbe fra datoen for de endelige beskyttelsesforanstaltningers ikrafttræden indtil 15. april 2005, og i den periode skal der anvendes en mindsteimportpris på 2 700 EUR pr. ton for fersk laks og på 2 592 EUR pr. ton for frosset laks.
(105)
Priselementet skal i den endelige fase have form af en variabel told. Hvis varen importeres til en cif-pris, frit Fællesskabets grænse, som er lig med eller højere end den fastsatte importpris, skal der ikke betales told. Hvis varen importeres til en lavere pris, skal der betales told svarende til forskellen mellem den faktiske pris og den fastsatte importpris. Dette mindstepriselement skal gælde i alle tilfælde, både inden for toldkontingentet som anført nedenfor, og når tærskelen for toldkontingentet er nået.
(106)
For at sikre, at importørerne overholder priselementet, skal de inden for en bestemt frist for de nationale toldmyndigheder forelægge tilfredsstillende bevis for den importpris pr. ton, der faktisk er betalt for importen af opdrættede laks. For at sikre, at alle importører overholder betingelsen om forelæggelse af tilfredsstillende bevis, og dette inden for fristen, kræves det, at de stiller tilstrækkelig sikkerhed hos de nationale toldmyndigheder ved importen af opdrættede laks. For fersk og frosset laks anses i betragtning af det foreslåede priselements niveau både i indkøringsfasen og endeligt en sikkerhed på 290 EUR pr. ton (hele fiskeækvivalenter) importerede opdrættede laks (gruppe 1 - 320 EUR pr. ton, gruppe 2 - 450 EUR pr. ton) for passende. Det hævdes, at et sådant niveau for sikkerhedsstillelse er for dyrt og for besværligt for importørerne. Et lavere niveau vil imidlertid ikke opfylde sit formål i betragtning af forskellen mellem de løbende markedspriser og det importprisniveau, der skal fastsættes. På baggrund af arten af de oplysninger, der skal indgives, og af hensyn til administrationen bør fristen for forelæggelse af tilfredsstillende bevis fastsættes til 1 år fra den dato, hvor den relevante toldangivelse er antaget. Den stillede sikkerhed frigives det øjeblik, hvor importøren forelægger tilfredsstillende bevis for, at dette er gjort inden for den fastsatte frist. Hvis en importør ikke indgiver tilfredsstillende bevis inden for den fastsatte frist, opkræves den stillede sikkerhed endeligt som importtold.
(107)
For at sikre, at fællesskabsproducenterne i forbindelse med import ud over det traditionelle omfang kan drive virksomhed med en rimelig rentabilitet, og samtidig holde Fællesskabets marked åbent og sikre, at udbuddet kan dække efterspørgslen, anses det også for nødvendigt at fastsætte toldkontingenter, som afspejler de traditionelle importniveauer. Overstiges disse kontingenter, skal importen pålægges en tillægstold. Importen af opdrættede laks, som overholder det fastsatte priselement, kan derefter fortsætte i traditionelt omfang uden betaling af tillægstold, og der kan importeres ubegrænsede mængder, om end efter betaling af tillægstolden.
(108)
For at bevare traditionelle handelsstrømme og sikre, at fællesskabsmarkedet også forbliver åbent for mindre aktører, bør toldkontingentet fordeles mellem de lande og regioner, der har en væsentlig interesse i at levere den pågældende vare, og der bør afsættes en del til andre lande. Efter konsultationer med Norge, Chile og Færøerne, der har en sådan væsentlig interesse og tegner sig for betydelige andele af importen, findes det passende at tildele hvert af disse lande et specifikt toldkontingent. I princippet bør toldkontingentet fordeles på grundlag af de andele af den samlede mængde af varen, som blev leveret af det pågældende land i treårsperioden fra 2001 til 2003. Importen fra Chile faldt imidlertid betydeligt (til under 3 % af importen til Fællesskabet) i andet halvår af 2003 af tekniske årsager i forbindelse med grænsekontrol, og det er ca. halvdelen af landets normale andel af importen til Fællesskabet. Derfor er importen fra Chile i 2003 ikke repræsentativ, og det specifikke kontingent for Chile skal i stedet fastsættes på grundlag af den gennemsnitlige import i 2001, 2002 og et justeret tal for 2003 (baseret på 2002 plus gennemsnitlige importvækstrater i 2003 eksklusive Chile) for ikke at forstyrre den traditionelle handelsstrøm. For at undgå unødvendige administrative byrder bør toldkontingenterne forvaltes efter »først til mølle«-princippet.
(109)
Under normale omstændigheder øgedes forbruget i Fællesskabet af opdrættede laks med mellem 4 % og 5 % om året, idet der er taget hensyn til vækstraterne i de nye medlemsstater. Af oplysninger om første halvår 2004 fremgår det imidlertid, at væksten på fællesskabsmarkedet for laks faktisk var stigende, og at mens markedet i de nye medlemsstater ikke er stort i forhold til markedet i EU-15, er der bevis for, at den årlige vækst i de nye medlemsstater (af en størrelsesorden på 30 %) er steget som følge af udvidelsen, og nu er væsentlig højere (ca. 50 %). For at tage hensyn til denne vækst skal toldkontingenterne (der er baseret på den gennemsnitlige import i 2001 til 2003) forhøjes med 10 %. Da laksemarkedet er sæsonpræget med højere import og salg i andet halvår end i første halvår, bør toldkontingenterne sæsonjusteres. Kontingenterne er blevet beregnet på grundlag af hele fiskeækvivalenter, og omregningssatserne for fileter og ikke-fileteret fisk, der rent faktisk importeres, er henholdsvis 1:0,65 og 1:0,9. Hvis det i den periode, hvor foranstaltningerne anvendes, viser sig, at omregningssatserne for ikke-fileteret fisk ikke længere er passende i betragtning af fremtrædelsesformen af importeret opdrættet laks, der i øjeblikket fortrinsvis er renset fisk, med hoved, kan foranstaltningerne tages op til ny overvejelse.
(110)
Tillægstolden skal fastsættes på et niveau, der lemper fællesskabsproducenternes situation tilstrækkeligt, men som samtidig ikke udgør en unødvendig stor byrde for importører og brugere. En værditold anses for uegnet, da den vil tilskynde til lavere ufortoldede importpriser, og da den vil stige i reelle tal, hvis priserne stiger. Der bør derfor fastsættes et fast toldbeløb.
(111)
En mindstepris som skitseret ovenfor vil altid være gældende for at sætte fællesskabsproducenterne i stand til at sælge til omkostningsdækkende priser. Som nævnt ovenfor fastsættes mindsteprisen til et niveau under fællesskabsproducenternes produktionsomkostninger, men da de tidligere har været i stand til at sælge med en forhøjelse på omkring 10 %, forventes det, at de fortsat vil være i stand til dette og således få dækning for deres produktionsomkostninger. Hvis det traditionelle handelsniveau bliver overskredet, og der således skal betales tillægstold, fastsættes denne tillægstold efter EF-institutionernes traditionelle praksis med »målprisunderbud« på grundlag af forskellen mellem fællesskabsproducenternes ikke-skadevoldende målpris og mindsteprisen. Denne forskel, der er udtryk for den udstrækning, hvori prisen på den importerede vare er lavere end den pris, som fællesskabsproducenterne kunne forvente at opnå i en situation uden skade, anses efter justering for prisforskelle mellem den importerede vare og fællesskabsvaren således for at være et rimeligt grundlag for fastsættelsen af toldens størrelse. Denne forskel blev beregnet på grundlag af den vejede gennemsnitlige ikke-skadevoldende pris pr. ton af fællesskabsvaren, baseret på denne vares produktionsomkostninger plus en fortjeneste af omsætningen på 14 %. Dette er i overensstemmelse med det niveau for fortjeneste, der er fastslået som nødvendigt i tidligere handelsbeskyttelsessager vedrørende laks og afspejler de meteorologiske, biologiske og udslipsmæssige risici, som erhvervsgrenen løber. Denne ikke-skadevoldende pris blev sammenlignet med mindsteprisen. Forskellen mellem disse to priser giver en oprindelig told på 330 EUR pr. ton (hele fiskeækvivalenter); ved anvendelse af de ovennævnte omregningssatser svarer dette til 366 EUR pr. ton for anden fisk end fileter og 508 EUR pr. ton for fileter.
(112)
Der bør fastlægges bestemmelser om, at Kommissionen kan revidere foranstaltningerne, hvis omstændighederne ændrer sig. For at tage hensyn til markedsudviklingen efter indførelsen af beskyttelsesforanstaltninger skal der foretages en overvågning af markedet og prisudviklingen. Hvis data eller andre oplysninger tyder på, at en endelig importpris på 2 850 EUR eller 2 736 EUR ikke er egnet, vil der blive foretaget en tidlig revision for at ændre denne endelige importpris, inden den træder i kraft. Der skal afholdes regelmæssige møder med interesserede parter hvert halve år eller som ønsket af interesserede parter på basis af relevant dokumentation.
(113)
I overensstemmelse med fællesskabslovgivningen og Fællesskabets internationale forpligtelser bør de endelige beskyttelsesforanstaltninger ikke finde anvendelse på nogen vare med oprindelse i et udviklingsland, så længe dets andel af importen af den pågældende vare til Fællesskabet ikke overstiger 3 %. I denne forbindelse er der i forordning (EF) nr. 1447/2004 taget specielt hensyn til Chiles særlige situation som et udviklingsland, idet import fra Chile ikke var omfattet af de midlertidige foranstaltninger, da importen af varer med oprindelse i Chile i andet halvår af 2003 ikke oversteg tærskelen på 3 %. I henhold til forordningen blev det fastslået, at udviklingen i denne import skulle følges nøje for at sikre, om den konstaterede nedadgående tendens viste sig at være et varigt fænomen. Efter en yderligere undersøgelse viser det sig imidlertid, at importen fra Chile nu igen ligger på omkring 6 % af Fællesskabets import, og at det lavere importniveau i andet halvår af 2003 kun var et midlertidigt fænomen. Af den grund og under hensyntagen til, at den samlede import af varer med oprindelse i Chile i 2003 oversteg nævnte niveau på 3 %, skal beskyttelsesforanstaltninger også gælde for import fra Chile. De udviklingslande, for hvilke de endelige foranstaltninger ikke finder anvendelse, er specificeret i bilag 2.
10.2. Varighed
(114)
De endelige foranstaltninger bør ikke vare mere end fire år, heri medregnet perioden med midlertidige foranstaltninger. Foranstaltningerne bør træde i kraft 6. februar 2005 og vare indtil 13. august 2008.
10.3. Liberalisering
(115)
For at anspore til tilpasning skal foranstaltningerne, når de først er indført, regelmæssigt liberaliseres for at sikre fællesskabsproducenterne et stærkt incitament til gradvis at fortage den nødvendige omstrukturering og tilpasning. Liberaliseringen skal starte et år efter indførelsen af midlertidige foranstaltninger og foretages hvert år derefter.
(116)
Foranstaltningerne liberaliseres på en sådan måde, at der er mulighed for importere stigende mængder opdrættede laks, som overholder priselementet uden betaling af tillægstold, og derved øge konkurrencepresset på fællesskabsproducenterne, så længe foranstaltningerne gælder. På samme måde skal tillægstoldsatsen gradvis sættes ned, således at tolden for al import over toldkontingentniveauet efterhånden bliver lavere. Liberaliseringen skal også tage hensyn til den forventede vækst på markedet. Liberaliseringen skal derfor have form af en forhøjelse af toldkontingentet sammen med et fald i niveauet for den tillægstold, der skal betales for import ud over toldkontingentniveauet. Hver gang skal toldkontingentet forhøjes med 10 % og tillægstolden nedsættes med 5 %, men dette kan tages op til ny overvejelse, hvis omstændighederne skulle ændre sig.
10.4. Omstrukturering
(117)
Formålet med beskyttelsesforanstaltninger er at give fællesskabsproducenterne en begrænset periode til omstrukturering, så de kan konkurrere mere effektivt med de importerede varer. I den forbindelse henvises der til artikel 20, stk. 2, i Kommissionens forordning (EF) nr. 3285/94, som forbyder enhver form for forlængelse af foranstaltningerne, medmindre det findes godtgjort, at fællesskabsproducenterne tilpasser sig.
(118)
Fællesskabsproducenterne befinder sig allerede i en proces med omstrukturering efter kraftige tab, som har betydet, at flere aktører har forladt erhvervet, såvel som konkurser og bobehandlinger, der har tvunget andre til at lukke. Der er også foretaget omfattende forbedringer i produktivitet og effektivitet i de senere år. Men hvis erhvervsgrenen skal kunne udvikle sig og være så konkurrencedygtig og effektiv som muligt, både nu og i fremtiden, kræver det en periode, hvor den har mulighed for at gennemføre en fastlagt plan for omstrukturering.
(119)
De vigtigste elementer i den omstruktureringsstrategi, som de relevante nationale myndigheder har udformet i samarbejde med erhvervsgrenen, er 1) bedre planer for beliggenhed med henblik på at flytte fiskebrug eller slå dem sammen for at øge deres størrelse i løbet af de næste to-tre år og således øge effektiviteten og reducere omkostningerne, 2) diversificering i andre arter med fiskeopdræt af torsk og hellefisk på steder med bestande af hvide fiskearter og øget opdræt af skaldyr (sådanne ændringer hæmmes alvorligt på grund af producenternes nuværende finansielle situation), 3) udvikling af mere sofistikerede miljørigtige redskaber, som giver mulighed for bedre at vurdere det maksimale niveau af tilladt biomasse i fiskeopdræt, samtidig med at man bevarer et sundt marint økosystem, og derved lette udviklingen henimod større enkeltbrug og større stordriftsfordele, 4) større anvendelse af sammenfaldende braklægning i fiskebrug inden for hydrologisk forbundne områder sammen med samordnet behandling af fiskelus, hvorved opdrætsfisk beskyttes bedre mod inficering med fiskelus og sygdomme, overlevelsesraterne for unglaks øges, og omkostningerne reduceres, og 5) koordinering mellem producentorganisationer i Irland, Det Forenede Kongerige og Norge med henblik på at undgå problemer med alvorlig overproduktion i fremtiden.
(120)
Der er allerede gjort visse fremskridt med at gennemføre dele af denne strategi, navnlig i forbindelse med sammenfaldende braklægning og samordnet behandling af fiskelus, og der forventes yderligere store fremskridt i perioden med disse foranstaltninger. Hvis der ikke sker en tilstrækkelig udvikling i tilpasningen i den periode, hvor disse foranstaltninger gælder, kan Kommissionen betragte det som en ændring i omstændighederne som omhandlet i artikel 1, stk. 6, i denne forordning og kræve en fornyet undersøgelse af, om der fortsat er behov for foranstaltningerne.
11. FÆLLESSKABETS INTERESSER
11.1. Indledende bemærkninger
(121)
Ud over spørgsmålene om en uforudset udvikling, øget import, alvorlig skade, årsagssammenhæng og kritiske omstændigheder er det blevet undersøgt, om der fandtes tvingende årsager til at konkludere, at det ikke er i Fællesskabets interesse at indføre endelige foranstaltninger. Med henblik herpå blev virkningerne af endelige foranstaltninger på alle parter, der var berørt af proceduren, og de sandsynlige konsekvenser af en eventuel indførelse af sådanne foranstaltninger overvejet på grundlag af de foreliggende faktiske kendsgerninger, efter at der var taget kontakt med fællesskabsproducenterne, andre producenter af opdrættede laks i Fællesskabet, importører og forarbejdningsvirksomheder.
11.2. EF-producenternes interesser
(122)
Fællesskabsproducenterne har en samlet årlig omsætning på over 500 mio. EUR og beskæftiger direkte 1 450 personer, hvortil kommer, at de skønnes indirekte at støtte yderligere 8 000 arbejdspladser i forarbejdningssektoren og andre sektorer. De er en del af en vigtig vækstindustri, hvis produktion er fordoblet mellem 1995 og 2001. De har en stadig mere effektiv produktion af en vare, for hvilken der er et voksende marked både i Fællesskabet og på verdensplan. De er levedygtige og konkurrencedygtige under normale markedsvilkår og udviser stigende produktivitet.
(123)
Fællesskabsproducenternes stilling er klart i fare, medmindre omfanget af den nuværende lavprisimport ændres. Dette er bevist ved vedvarende rapportering om konkurser. De foreslåede foranstaltninger vil finde anvendelse på al import af den pågældende vare undtagen varer fra udviklingslande, hvis eksport til Det Europæiske Fællesskab ikke overstiger 3 % af importen til dette. De vil derfor finde anvendelse på omkring 95 % af denne import. Selv om det er fremført, at det kan blive vanskeligt at håndhæve priselementet i foranstaltningerne på baggrund af tidligere erfaringer med pristilsagn i forbindelse med opdrættede laks, skal det nævnes, at priselementet ikke er baseret på tilsagn, men på en variabel told, som opkræves af de nationale myndigheder. Det kan derfor forventes, at foranstaltningerne vil være effektive og gøre det muligt for fællesskabsproducenternes priser at stige til et rimeligt niveau.
11.3. De afhængige erhvervsgrenes interesser
(124)
De områder, hvor der foretages lakseopdrætning, er som regel afsides beliggende - hovedsagelig i kystområderne ved Vest- og Nordskotland og på Irlands vestkyst. Der er begrænsede beskæftigelsesmuligheder, og den økonomiske aktivitet, der tilvejebringes af lakseopdrætning, udgør en vigtigt bidrag til disse lokale økonomier. Uden dette bidrag ville mange af de små lokale virksomheder, der leverer varer og tjenesteydelser til fællesskabsproducenterne og deres ansatte, ikke længere være levedygtige. Det er derfor i de afhængige erhvervsgrenes interesse, at der træffes effektive endelige foranstaltninger.
11.4. Unglakse- og foderproducenternes interesser
(125)
Selv om en part hævdede det modsatte, er det klart at fællesskabsproducenternes vigtigste leverandører (såsom producenter af unglaks og foder) har en interesse i at have en stærk og forudsigelig efterspørgsel efter deres varer til en pris, der gør det muligt for dem at opnå en rimelig fortjeneste.
11.5. EF-brugernes, -forarbejdningsvirksomhedernes og -importørernes interesser
(126)
Med henblik på at vurdere virkningerne for importørerne, forarbejdningsvirksomhederne og brugerne af, om der indføres eller ikke indføres foranstaltninger, blev der sendt spørgeskemaer til de kendte importører, forarbejdningsvirksomheder og brugere på markedet i Fællesskabet. Importører, forarbejdningsvirksomheder og brugere er normalt samme virksomhed, og mange er faktisk forretningsmæssigt forbundet med eksporterende producenter uden for Fællesskabet, særlig i Norge. Der blev modtager svar fra 6 importører, forarbejdningsvirksomheder og brugere og fra en sammenslutning af forarbejdningsvirksomheder. Desuden fremsatte en række sammenslutninger af forarbejdningsvirksomheder bemærkninger til Kommissionen, og der blev taget kontakt til visse forarbejdningsvirksomheder og deres sammenslutninger.
(127)
Nogle fremførte, at der ikke burde træffes foranstaltninger, da der kun havde været et kortvarigt midlertidigt fald i priserne på opdrættede laks i to til tre måneder efter ophævelsen af antidumpingforanstaltningerne mod Norge i maj 2003, og priserne var siden vendt tilbage til det normale niveau. Forarbejdningsvirksomhederne understregede, at enhver prisstigning ville øge deres omkostningsgrundlag, reducere deres salg og rentabilitet og muligvis føre til tab af arbejdspladser og endda udflytning, og de fremhævede, at beskæftigelsen i fiskeforarbejdningssektoren er langt større end i fiskeopdrætningsindustrien og i flere tilfælde giver beskæftigelse i områder med lav beskæftigelse.
(128)
Det er klart, at priserne ikke har indhentet niveauet i første halvår af 2004. Importpriserne steg mellem fjerde kvartal i 2003 og i begyndelsen af første kvartal i 2004, men faldt så i sidste del af første kvartal i 2004 og i andet kvartal 2004, og fællesskabsproducenternes priser fulgte samme tendens. Fællesskabsproducenternes priser ligger dog stadig væsentligt under den ikke-skadevoldende pris. De seneste oplysninger tyder desuden på, at priserne stadig er på vej nedad.
(129)
Forarbejdningsvirksomhedernes vigtigste omkostninger er til råmaterialer og personaleomkostninger, og det er korrekt, at en stigning i råvarepriserne vil forøge forarbejdningsvirksomhedernes omkostninger. Ifølge de oplysninger, der er afgivet af forarbejdningsvirksomhederne, faldt deres omkostninger til råmaterialer imidlertid med 10 % mellem 2002 og 2003 efter allerede at være faldet med 18 % mellem 2000 og 2002. I 2003 var råvaren 26 % billigere end i 2000. Samtidig viser oplysningerne fra disse virksomheder, at deres salgspriser stort set var uændrede i 2002 og 2003. Alle forarbejdningsvirksomheder, som afgav oplysninger om rentabiliteten i forbindelse med deres forarbejdning af laks, har en rentabel lakseforarbejdning, og det ser ud til, at de er i stand til at absorbere en beskeden omkostningsstigning uden tab af arbejdspladser eller udflytning. Under alle omstændigheder er det klart, at de nuværende priser ikke er holdbare på mellemlang til lang sigt. Forarbejdningsindustrien vil således under alle omstændigheder stå over for en stigning i omkostningerne til råmaterialer på mellemlang til lang sigt.
(130)
Henved 100 000 arbejdere er beskæftiget i fiskeforarbejdningssektoren i Fællesskabet, og kun en lille del af disse er ansat i forbindelse med forarbejdning af opdrættede laks. Der blev ikke fundet bevis for, at eventuelle foranstaltninger vil føre til et fald i beskæftigelsen i Fællesskabet.
(131)
Forarbejdningsvirksomhederne understregede også behovet for, at kunderne og forhandlerne på de vigtigste europæiske markeder fortsat har adgang til varer af god kvalitet til lave priser. De udtrykte særlig bekymring over muligheden for opkøb i spekulationsøjemed umiddelbart efter indførelsen af et toldkontingent og hævdede, at de muligvis vil være nødt til at indstille produktionen, hvis kontingentet nås. Endelig erklærede de, at hvis der blev truffet foranstaltninger, burde de have en sådan karakter, at de fortsat sikrer tilstrækkelige leverancer og medvirker til at skabe prisstabilitet på markedet, så omkostningerne bedre kan forudsiges. Nogle selskaber var fortsat direkte modstandere af foranstaltninger af enhver art, mens andre i denne forbindelse tilkendegav, at hvis der blev indført foranstaltninger, ville de foretrække en toldkontingentordning, idet visse selskaber foretrak et licenssystem.
(132)
Det skal bemærkes, at foranstaltningerne består af et priselement, som afspejler omkostningsdækning for fællesskabsproducenterne, og toldkontingenter baseret på den gennemsnitlige import til Fællesskabet (inkl. de nye medlemsstater) i perioden 2001 til 2003 plus 10 %, hvorefter en tillægstold finder anvendelse. Forarbejdningsindustrien i hele Fællesskabet vil derfor fortsat have adgang til tilstrækkelige forsyninger af råmaterialer. Selv om flere parter hævdede, at foranstaltningerne vil udgøre en tung administrativ byrde for forarbejdningsvirksomhederne i Fællesskabet, blev påstanden ikke underbygget, og det fastslås, at foranstaltningerne udgør den letteste administrative byrde, som det er muligt at forene med en effektiv anvendelse.
(133)
De ulemper, der eventuelt vil blive påført forarbejdningsvirksomhederne, brugerne og importørerne, anses derfor ikke for at veje tungere end de fordele, der forventes for producenterne i Fællesskabet som følge af de endelige foranstaltninger, som anses for at være det nødvendige minimum for at afhjælpe den alvorlige skade, der er forvoldt, og forhindre en yderligere alvorlig forværring af fællesskabsproducenternes situation.
11.6. EF-forbrugernes interesser
(134)
Da den pågældende vare er en forbrugsvare, underrettede Kommissionen forskellige forbrugerorganisationer om indledningen af undersøgelsen. Der blev modtaget svar fra en part om, at de fordelagtige virkninger af laks er anerkendt i vidt omgang, og at forhøje priserne kunstigt vil gøre det vanskeligere for forbrugerne at vælge en god ernæringsmæssig vare og skade den økonomiske levedygtighed hos importører, forarbejdningsvirksomheder og detailhandlere af opdrættede laks. En anden hævdede, at foranstaltninger kan forhindre dem i at importere og fortsat sælge frosset opdrættet laks. Der blev også givet udtryk for bekymring for, at prisstigninger vil gøre opdrættede laks dyrere og kvæle væksten på markedet i de medlemsstater, hvor BNP er lavere end gennemsnittet.
(135)
Som anført ovenfor er den nuværende markedspris så lav at den ikke er holdbar på mellemlang til lang sigt, og økonomiske aktører vil fortsat have adgang til ubegrænsede importmængder, som er omfattet af priselementet, og også tillægstold, når det er mængder over toldkontingentets niveau. I betragtning af omfanget af margenerne mellem hele fisk ex brug og detailprisen på forarbejdede lakseprodukter er det usandsynligt, at foranstaltningerne vil have væsentlige virkninger på detailpriserne, og indvirkningen på forbrugerne vil derfor være minimal. Kommissionen vil dog omhyggeligt overvåge følgerne af foranstaltningerne for tilgængeligheden og markedsvæksten i de medlemsstater, hvor BNP er lavere end gennemsnittet -
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:
Artikel 1
Ordning med toldkontingenter og tillægstold
1. Der åbnes en ordning med toldkontingenter for perioden 6. februar 2005 til 13. august 2008 for importen til Fællesskabet af opdrættede (ikke vilde) laks, også som filet, fersk, kølet eller frosset, henhørende under KN-kode ex 0302 12 00, ex 0303 11 00, ex 0303 19 00, ex 0303 22 00, ex 0304 10 13 og ex 0304 20 13 (i det følgende benævnt »opdrættede laks«). Den mængde, der er omfattet af toldkontingenterne, samt de lande, for hvilke de finder anvendelse, er anført i bilag 1. Kontingenterne er blevet beregnet på grundlag af hele fiskeækvivalenter, og omregningssatserne for ikke-fileteret fisk (gruppe 1) og fileter (gruppe 2), der rent faktisk importeres, er henholdsvis 1:0,9 og 1:0,65.
2. Vilde laks er ikke omfattet af eller tildelt toldkontingenterne. I forbindelse med denne forordning forstås der ved vilde laks fisk, som de kompetente myndigheder i den medlemsstat, der antager angivelsen til overgang til fri omsætning, ved hjælp af alle relevante dokumenter, der fremlægges af de berørte parter, finder godtgjort er fanget til havs for så vidt angår atlanterhavs- eller stillehavslaks eller i Donau for så vidt angår donaulaks.
3. Importen af opdrættede laks ud over det niveau, der er omfattet af toldkontingentet, er genstand for den tillægstold, der er fastsat i bilag 1 for den gruppe, som de pågældende fisk tilhører, jf. dog artikel 4.
4. Med henblik på at fastsætte niveauet for den tillægstold, der skal betales, henregnes opdrættede laks henhørende under KN-kode ex 0302 12 00, ex 0303 11 00, ex 0303 19 00 og ex 0303 22 00 til gruppe 1 i bilag 1, mens opdrættede laks henhørende under KN-kode ex 0304 10 13 og ex 0304 20 13 henregnes til gruppe 2.
5. Den konventionelle toldsats, der er fastsat i Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 (10), eller en eventuel præferentiel toldsats finder fortsat anvendelse for importen af opdrættede laks.
6. Hvis omstændighederne ændrer sig, kan disse foranstaltninger revideres af Kommissionen.
7. Liberaliseringen af disse foranstaltninger kan revideres, hvis omstændighederne skulle ændre sig.
Artikel 2
Mindsteimportpris
1. Både inden for og uden for det i artikel 1 omhandlede toldkontingent er importen af opdrættede laks omfattet af en mindsteimportpris, som kan revideres fra tid til anden under hensyntagen til relevante faktorer, herunder udbud, efterspørgsel og produktionsomkostninger.
2. Import af opdrættede laks solgt til en pris under mindsteimportprisen er omfattet af en told, der svarer til forskellen mellem mindsteimportprisen for de respektive varer i bilag 1 og den faktiske importpris for disse varer (cif Fællesskabets grænse, ufortoldet).
3. Fra denne forordnings ikrafttræden og indtil 15. april 2005 fastsættes mindsteimportprisen til 2 700 EUR pr. ton hele fiskeækvivalenter (cif Fællesskabets grænse, ufortoldet) for ferske opdrættede laks og til 2 592 EUR pr. ton for frosne opdrættede laks. Mindsteimportprisen for varer i gruppe 1 fastsættes til 3 000 EUR pr. ton ferske fisk og til 2 880 EUR pr. ton frosne fisk og for varer i gruppe 2 til 4 154 EUR pr. ton ferske fisk og til 3 988 EUR pr. ton frosne fisk.
4. Fra 16. april 2005 til 13. august 2008 fastsættes mindsteimportprisen til 2 850 EUR pr. ton hele fiskeækvivalenter (cif Fællesskabets grænse, ufortoldet) for ferske opdrættede laks og 2 736 EUR pr. ton for frosne opdrættede laks. Mindsteimportprisen for varer i gruppe 1 fastsættes til 3 170 EUR pr. ton for ferske fisk og til 3 040 EUR pr. ton for frosne fisk, og for varer i gruppe 2 fastsættes mindsteimportprisen til 4 385 EUR pr. ton for ferske fisk og til 4 209 EUR pr. ton for frosne fisk.
5. I tilfælde, hvor varerne er blevet beskadiget inden overgangen til fri omsætning, og prisen derfor fordeles med henblik på fastsættelse af toldværdien i henhold til artikel 145 i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2454/93 (11), nedsættes den i stk. 3 eller 4 fastsatte mindsteimportpris med en procentdel, der svarer til fordelingen af den pris, der faktisk er betalt eller skal betales. Den told, der skal betales, skal så svare til forskellen mellem den nedsatte mindsteimportpris og den nedsatte pris, netto, frit Fællesskabets grænse.
Artikel 3
Sikkerhedsstillelse ved import
1. Med henblik på denne forordning forstås ved »importør« den person, der indgiver angivelsen til overgang til fri omsætning, eller den person, på hvis vegne angivelsen indgives, og »tilfredsstillende bevis« skal forelægges for toldmyndighederne som bevis for betaling af den faktiske importpris for den importerede laks eller fremgå som resultat af passende kontrol foretaget af toldmyndighederne.
2. Importører af opdrættede laks skal for toldmyndighederne forelægge tilfredsstillende bevis for den importpris pr. ton, de faktisk har betalt for de importerede opdrættede laks.
3. Indtil der er forelagt tilfredsstillende bevis, er varernes overgang til fri omsætning betinget af, at der for toldmyndighederne stilles en sikkerhed på 290 EUR pr. ton (hele fiskeækvivalenter) af importerede opdrættede laks (gruppe 1 - 320 EUR pr. ton, gruppe 2 - 450 EUR pr. ton).
4. Hvis importøren inden 1 år fra datoen for antagelsen af toldangivelsen til overgang til fri omsætning eller inden for 3 måneder fra den fastsatte dato for betaling af varerne, hvis dette er senere, ikke har forelagt tilfredsstillende bevis som omhandlet i stk. 2, opfører toldmyndighederne straks den sikkerhedsstillelse, der er fastsat i overensstemmelse med stk. 3, som told for de pågældende varer.
5. Hvis toldmyndighederne ved kontrol fastslår, at den pris, der faktisk er betalt for varerne, er lavere end den i artikel 2 omhandlede mindsteimportpris, opkræver de forskellen mellem den pågældende pris og den respektive mindsteimportpris i overensstemmelse med artikel 220, stk. 1, i forordning (EØF) nr. 2913/92. For at undgå, at der uretmæssigt drages økonomisk fordel, anvendes der udligningsrenter i overensstemmelse med gældende bestemmelser.
6. Den sikkerhed, der er stillet, frigives på det tidspunkt, hvor importøren forelægger tilfredsstillende bevis som omhandlet i stk. 2.
Artikel 4
Udviklingslande
Importen af opdrættede laks med oprindelse i et af de udviklingslande, der er anført i bilag 2, er ikke genstand for eller tildelt de i artikel 1 fastsatte toldkontingenter eller omfattet af kravene i henhold til artikel 2 eller 3.
Artikel 5
Generelle bestemmelser
1. Oprindelsen af de opdrættede laks, der er omfattet af denne forordning, fastsættes i overensstemmelse med de bestemmelser, der er gældende i Fællesskabet.
2. Med forbehold af stk. 3 er enhver overgang til fri omsætning i Fællesskabet af opdrættede laks med oprindelse i et udviklingsland betinget af:
a)
at der fremlægges et oprindelsescertifikat udstedt af de kompetente nationale myndigheder i det pågældende land, der opfylder betingelserne i artikel 47 i forordning (EØF) nr. 2454/93, og
b)
at varen er blevet transporteret direkte fra det pågældende land til Fællesskabet, jf. artikel 46.
3. Det i stk. 2, litra a), omhandlede oprindelsescertifikat kræves ikke for import af opdrættede laks, der er omfattet af et oprindelsesbevis, der er udstedt eller udfærdiget i overensstemmelse med de relevante regler for opnåelse af ret til at benytte præferentielle toldforanstaltninger.
4. Beviser for oprindelse godtages kun, hvis de opdrættede laks opfylder de kriterier for fastlæggelse af oprindelse, der er fastsat i de i Fællesskabet gældende bestemmelser.
Artikel 6
Direkte transport
1. Nedenstående varer anses for at være transporteret direkte til Fællesskabet fra et tredjeland:
a)
varer, der er transporteret uden at passere gennem noget tredjelands område
b)
varer, der er transporteret gennem andre tredjelandes område undtagen oprindelseslandet med eller uden omladning eller midlertidig oplagring i disse lande, hvis transporten gennem disse lande har været nødvendig af geografiske grunde eller udelukkende af hensyn til transportvilkårene, og hvis varerne
-
er forblevet under tilsyn af toldmyndighederne i transit- eller oplagringslandet
-
ikke er bragt i handelen eller overgået til frit forbrug der, og
-
ikke har undergået andre behandlinger der end aflæsning og genpålæsning.
2. Det skal dokumenteres over for myndighederne i Fællesskabet, at de i stk. 1, litra b), omhandlede betingelser er opfyldt. Denne dokumentation kan navnlig have form af et af følgende dokumenter:
a)
et gennemgående transportdokument udstedt i oprindelseslandet for forsendelse gennem transitlandet eller -landene
b)
en erklæring fra toldmyndighederne i transitlandet eller -landene, der indeholder:
-
en nøjagtig beskrivelse af varerne
-
datoen for varernes aflæsning og genpålæsning eller for deres indskibning og udskibning, med angivelse af navnene på de benyttede fartøjer.
Artikel 7
Varer, der er under forsendelse til Fællesskabet
1. Denne forordning finder ikke anvendelse på varer, der er under forsendelse til Fællesskabet, jf. stk. 2.
2. Varer anses for at være under forsendelse til Fællesskabet, hvis de:
-
forlod oprindelseslandet inden anvendelsesdatoen for nærværende forordning, og
-
transporteres fra pålæsningsstedet i oprindelseslandet til aflæsningsstedet i Fællesskabet i henhold til et gyldigt transportdokument, som er udstedt inden anvendelsen af nærværende forordning.
3. De pågældende parter godtgør til toldmyndighedernes tilfredshed, at betingelserne i stk. 2 er opfyldt.
Myndighederne kan dog anse varerne for at have forladt oprindelseslandet inden anvendelsen af nærværende forordning, hvis et af følgende dokumenter fremlægges:
-
i tilfælde af søtransport, konnossementet, hvoraf det fremgår, at lastningen fandt sted inden ikrafttrædelsen
-
i tilfælde af jernbanetransport, fragtbrevet, der blev antaget af jernbanemyndighederne i oprindelseslandet inden ikrafttrædelsen
-
i tilfælde af vejtransport, kontrakten om godsbefordring ad landevej (CMR) eller et andet transportdokument, der er udstedt i oprindelseslandet inden ikrafttrædelsen
-
i tilfælde af lufttransport, luftfragtbrevet, hvoraf det fremgår, at luftfartsselskabet antog varerne inden ikrafttrædelsen.
Artikel 8
Medlemsstaterne og Kommissionen arbejder tæt sammen om at sikre, at denne forordning overholdes.
Artikel 9
Denne forordning træder i kraft dagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende og anvendes indtil den 13. august 2008.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 4. februar 2005.
KOMISSION ASETUS (EY) N:o 206/2005,
annettu 4 päivänä helmikuuta 2005,
viljellyn lohen tuonnin vastaisista lopullisista suojatoimenpiteistä
EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon tuontiin sovellettavasta yhteisestä järjestelmästä ja asetuksen (EY) N:o 518/94 kumoamisesta 22 päivänä joulukuuta 1994 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 3285/94 (1), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna neuvoston asetuksella (EY) N:o 2474/2000 (2), ja erityisesti sen 16 artiklan,
ottaa huomioon tiettyjen kolmansien maiden tuontiin sovellettavasta yhteisestä menettelystä ja asetusten (ETY) N:o 1765/82, (ETY) N:o 1766/82 ja (ETY) N:o 3420/83 kumoamisesta 7 päivänä maaliskuuta 1994 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 519/94 (3), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 427/2003 (4), ja erityisesti sen 15 artiklan,
on kuullut asetusten (EY) N:o 3285/94 ja (EY) N:o 519/94 4 artiklalla perustettua neuvoa-antavaa komiteaa,
sekä katsoo seuraavaa:
1. MENETTELY
(1)
Irlanti ja Yhdistynyt kuningaskunta ilmoittivat 6 päivänä helmikuuta 2004 komissiolle, että viljellyn merilohen tuontisuuntaukset näyttävät edellyttävän asetusten (EY) N:o 3285/94 ja (EY) N:o 519/94 mukaisia suojatoimenpiteitä. Ne toimittivat tietoja, jotka toimivat asetuksen (EY) N:o 3285/94 10 artiklan ja asetuksen (EY) N:o 519/94 8 artiklan mukaisena käytettävissä olevana näyttönä ja pyysivät komissiota toteuttamaan suojatoimenpiteitä kyseisten säädösten nojalla.
(2)
Irlanti ja Yhdistynyt kuningaskunta toimittivat näytön siitä, että viljellyn merilohen tuonti Euroopan yhteisöön on lisääntynyt nopeasti sekä absoluuttisesti että suhteessa yhteisön tuotantoon ja kulutukseen.
(3)
Ne väittivät, että viljellyn merilohen tuontimäärän lisääntymisellä on muiden seurausten ohella ollut kielteinen vaikutus samankaltaisten tai suoraan tuontituotteen kanssa kilpailevien yhteisön tuotteiden hintoihin ja yhteisön tuottajien markkinaosuuteen, mikä on aiheuttanut vahinkoa yhteisön tuottajille.
(4)
Lisäksi Irlanti ja Yhdistynyt kuningaskunta ilmoittivat, että yhteisön tuottajilta saatujen tietojen mukaan Euroopan yhteisön viivyttely suojatoimenpiteiden toteuttamisessa aiheuttaisi vaikeasti korjattavaa vahinkoa ja että toimenpiteet olisi sen vuoksi toteutettava kiireellisesti.
(5)
Komissio ilmoitti tilanteesta kaikille jäsenvaltioille ja kuuli niitä tuonnin edellytyksistä, olosuhteista ja suuntauksista sekä vakavasta vahingosta saadusta näytöstä ja kyseisten yhteisön tuotteiden taloudellisen ja kaupallisen tilanteen eri näkökohdista.
(6)
Komissio pani 6 päivänä maaliskuuta 2004 vireille tutkimuksen, joka koskee samankaltaisen tuotteen tai suoraan tuontituotteen kanssa kilpailevan tuotteen yhteisön tuottajille aiheuttamaa vakavaa vahinkoa tai sen uhkaa; tuontituote on jäljempänä määritelty viljellyksi loheksi, joka tuodaan tuoreena, jäähdytettynä tai jäädytettynä ja joka voi olla leikattu fileiksi, jäljempänä ’tarkasteltavana oleva tuote’ (5). Tutkimusajanjakso on vuosi 2003 ja tutkimuksen tarkastelujakso on ajanjakso vuoden 2000 alusta vuoden 2003 loppuun.
(7)
Komissio ilmoitti virallisesti tutkimuksen vireillepanosta vientiä harjoittaville tuottajille ja tuojille sekä niitä edustaville järjestöille, joita asian tiedettiin koskevan, vientimaiden edustajille ja yhteisön tuottajille. Komissio lähetti kyselylomakkeet kaikille kyseisille osapuolille, yhteisön lohen viljelijöitä edustaville järjestöille sekä osapuolille, jotka ilmoittautuivat tutkimuksen vireillepanoa koskevassa ilmoituksessa asetetuissa määräajoissa. Komissio antoi neuvoston asetuksen (EY) N:o 519/94 5 artiklan ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 3285/94 6 artiklan nojalla asianomaisille osapuolille myös tilaisuuden esittää näkökantansa kirjallisesti ja pyytää saada tulla kuulluiksi.
(8)
Komissio otti 13 päivänä elokuuta 2004 käyttöön väliaikaiset suojatoimenpiteet. Ne saatettiin neuvoston käsiteltäväksi neuvoston asetuksen (EY) N:o 519/94 15 artiklan 5 kohdan ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 3285/94 16 artiklan 7 kohdan nojalla ja niiden voimassaolo päättyi 6 päivänä joulukuuta 2004.
(9)
Komissio jatkoi väliaikaisten toimenpiteiden julkaisemisen jälkeen tutkimustaan voidakseen tehdä lopulliset päätelmät. Eräät hallitukset, eräät vientiä harjoittavat tuottajat ja niitä edustavat järjestöt, yhteisön tuottajat, toimittajat, jalostajat sekä tuojat ja niitä edustavat järjestöt esittivät kirjallisia huomautuksia. Osapuolten esittämiä suullisia ja kirjallisia huomautuksia tarkasteltiin, ja ne otettiin huomioon lopullisia päätelmiä tehtäessä. Kaikki lopullista määrittämistä varten tarpeellisina pidetyt tiedot hankittiin ja tarkistettiin. Kahdeksan yhteisön tuottajan tiloihin tehtiin tarkastuskäyntejä.
(10)
Kaikille yhteistyössä toimineille osapuolille annettiin tiedoksi olennaiset tosiasiat ja huomiot, joiden perusteella oli tarkoitus ottaa käyttöön lopulliset suojatoimenpiteet, sekä ehdotettujen toimenpiteiden muoto. Niille annettiin mahdollisuus esittää huomautuksia, ja siltä osin kuin niitä pidettiin tarkastelun jälkeen aiheellisina, ne otettiin huomioon lopullisissa päätelmissä.
2. LUETTELO YHTEISTYÖSSÄ TOIMINEISTA OSAPUOLISTA
3. TARKASTELTAVANA OLEVA TUOTE
(11)
Tuote, jonka tuontisuuntaukset näyttäisivät komissiolle annettujen tietojen mukaan edellyttävän suojatoimenpiteiden toteuttamista, on viljelty merilohi, joka tuodaan tuoreena, jäähdytettynä tai jäädytettynä ja joka voi olla leikattu fileiksi.
(12)
Tarkasteltavana olevaan tuotteeseen olisi kuitenkin sisällyttävä kaikenlainen viljelty lohi. Tarkasteltavana oleva tuote määriteltäisiin liian tiukasti, jos se rajattaisiin koskemaan ainoastaan viljeltyä merilohta. Eri lohilajien fyysisten ominaisuuksien (koko, muoto, maku jne.) ja tuotantoprosessin perusteella ja sen vuoksi, että kaikentyyppiset viljellyt lohet ovat kuluttajan kannalta korvattavissa keskenään, kaikkia viljeltyjä lohia pidetään yhtenä tuotteena. Vaikka viljeltyä lohta myydään erilaisina valmisteina (kokonainen perattu kala, kokonainen perattu kala ilman päätä, fileet), näiden eri valmisteiden käyttötarkoitus on kuitenkin sama ja ne voidaan helposti korvata keskenään.
(13)
Eräät osapuolet väittivät, että jäädytetty lohi on erilainen tuote kuin tuore lohi eikä sitä voitaisi pitää tarkasteltavana olevana tuotteena. Eräs osapuoli huomautti, että sen tariffiin luokittelu eroaa muista, ja väitti, että se on tarkoitettu jalostusteollisuuden ja savustamojen käyttöön, jotka suosivatkin jäädytettyä lohta, kun taas kuluttajat suosivat tuoretta lohta. Eräs toinen osapuoli väitti, että se ei sovi savustetun lohen raaka-aineeksi. Samaten väitettiin, että jalostajien tarvitsema infsrastruktuuri on erilainen tuoreen ja jäädytetyn lohen suhteen. Lisäksi väitettiin, että tuoreen ja jäädytetyn lohen markkinat ovat täysin erit, mistä on osoituksena tuoreen ja jäädytetyn lohen hintojen epäyhteneväisyys, ja annettiin esimerkkejä myyjistä, jalostajista ja kuluttajaryhmistä, jotka käyttävät ainoastaan toista näistä valmistetyypeistä. Eräs osapuoli väitti, että jäädytetyn lohen tavanomaiset esittämismuodot (kokonainen kala, fileet jne.) eroavat tuoreen lohen esittämismuodoista.
(14)
Nämä väitteet todettiin kuitenkin perusteettomiksi. Erilaiset tariffiin luokittelut ovat yksi tekijä, jota on tarkasteltava muiden seikkojen ohessa, eikä se ole sellaisenaan määräävä tekijä. Jalostajat käyttävät sekä tuoretta että jäädytettyä viljeltyä lohta. Sekä tuoreita että jäädytettyjä valmisteita myydään yleisesti vähittäiskaupassa ja yleisesti samoissa liikkeissä (tosin jotkut myyvät ainoastaan joko tuoretta tai jäädytettyä lohta), vaikka hinnoissa on todistetusti pieniä eroja. Molempia on saatavana erilaisissa esittämismuodoissa ja ne ovat suoraan kuluttajien käytettävissä. Vaikka jotkut kuluttajat ostavatkin mieluummin tuotetta tuoreena tai jäähdytettynä ja toiset jäädytettynä, ja joitakin esittämismuotoja pidetään muita korkeampilaatuisina, nämä mieltymykset ja näkemykset eivät ole merkitseviä. Molempien valmisteiden käyttötarkoitus on sama ja ne kilpailevat samoilla markkinoilla.
(15)
Eräs osapuoli väitti, että tuoreen ja jäädytetyn lohen kysynnässä ei esiinny ristijoustoa, ja viittasi väitteensä tueksi neuvoston asetuksen (EY) N:o 930/2003 päätelmiin. Kyseisessä asetuksessa todettiin kuitenkin, että kyseisten kahden tuotteen välillä on hintakilpailua.
(16)
Näin ollen oli hylättävä väite siitä, että jäädytetty lohi on eri tuote kuin tuore lohi.
(17)
Sen vuoksi todetaan, että viljellyn (muun kuin luonnonvaraisen) lohen (tuore, jäähdytetty tai jäädytetty) edellä kuvatut eri valmisteet muodostavat yhden tuotteen. Tuote luokitellaan tällä hetkellä CN-koodeihin ex 0302 12 00, ex 0303 11 00, ex 0303 19 00, ex 0303 22 00, ex 0304 10 13 ja ex 0304 20 13.
4. SAMANKALTAISET TAI SUORAAN KILPAILEVAT TUOTTEET
(18)
Tutkittiin, onko yhteisön tuottajien tuottama tuote eli viljelty lohi, jäljempänä ’samankaltainen tuote’, samankaltainen tarkasteltavana olevan tuontituotteen kanssa tai suoraan sen kanssa kilpaileva.
(19)
Määrityksen tekemiseksi otettiin huomioon erityisesti seuraavat päätelmät:
a)
tuontituotteen ja yhteisön tuotteen kansainvälinen tariffiluokittelu eli kuusinumeroinen HS-koodi on sama. Lisäksi niiden fyysiset ominaisuudet, kuten maku, koko, muoto ja koostumus, ovat samat tai samankaltaiset. Tuotetta myydään kotimaan markkinoilla usein korkealaatuisena tuotteena ja siitä maksetaan vähittäiskaupassa usein hintalisä. Samankaltaisuus ei kuitenkaan edellytä, että tuotteet ovat täysin identtisiä, ja laadun vähäiset erot eivät ole riittäviä muuttamaan tuontituotteen ja kotimaisen tuotteen samankaltaisuudesta tehtyä päätelmää;
b)
tuontituotetta ja yhteisön tuotetta myytiin samankaltaisten tai samanlaisten myyntikanavien kautta, hintatietoja oli helposti ostajien saatavilla ja tarkasteltavana oleva tuote ja yhteisön tuottajien tuote kilpailivat pääasiassa hinnalla;
c)
tuontituotteella ja yhteisön tuotteella on kummallakin sama tai samankaltainen käyttötarkoitus ja näin ollen ne olivat vaihtoehtoisia tuotteita ja helposti keskenään korvattavissa;
d)
kuluttajat pitivät tuontituotetta ja yhteisön tuotetta vaihtoehtoina tietyn kysynnän tyydyttämiseksi, joten tältä osin eräiden viejien ja tuojien mainitsemat erot olivat pelkästään vähäisiä vaihteluita.
(20)
Sen vuoksi päätellään, että tuontituote ja yhteisön tuote ovat samankaltaisia tai suoraan keskenään kilpailevia.
5. TUONTI
5.1 Tuonnin kasvu
5.1.1 Johdanto
(21)
Vuosien 2000-2003 tietojen perusteella tehdyssä tutkimuksessa keskityttiin luotettavien tuontitietojen saatavuuden kannalta kaikkein viimeisimpään kauteen sen määrittämiseksi, onko tarkasteltavana olevan tuotteen tuonti yhteisöön lisääntynyt niin paljon absoluuttisesti mitattuna tai suhteessa yhteisön kokonaistuotantoon ja/tai sellaisin ehdoin, että se aiheuttaa tai uhkaa aiheuttaa vakavaa vahinkoa yhteisön tuottajille. Yksi osapuoli väitti, että tuonnin kasvu johtui siitä, että luonnonvaraisen lohen tuonti oli otettu mukaan tuontitietoihin. Tutkimuksesta ilmeni kuitenkin, että vaikka Eurostatin tiedoissa ei tehdä eroa luonnonvaraisen ja viljellyn lohen välillä, käytettävissä olevien tietojen (Yhdysvaltojen ja Kanadan vientitilastot) mukaan luonnonvaraisen lohen tuonti yhteisöön on tosiasiallisesti vähentynyt vuoden 2001 jälkeen. Näin ollen kaiken lohentuonnin sisällyttäminen Eurostatin tietoihin ei ollut tiedoista ilmenevän tuonnin lisääntymisen syy. Yksi osapuoli väitti, että vuosi 2000 soveltui huonosti tehdyn analyysin viitevuodeksi lohen poikkeuksellisen korkeiden hintojen vuoksi. Analyysissa keskitytään kuitenkin kaikkein viimeisimmän kauden tärkeimpiin kehityssuuntauksiin, ja analyysin tulos ei muuttuisi, vaikka viitevuodeksi vaihdettaisiin 1999 tai 2001.
(22)
Jäljempänä esitettävät lopulliset päätelmät perustuvat sen vuoksi vuosia 2000-2003 koskeviin tietoihin.
5.1.2 Tuonnin määrä
(23)
Tuonti oli 372 789 tonnia vuonna 2000 ja se kasvoi 455 948 tonniin vuonna 2003 eli 22 prosenttia. Vuosina 2002-2003 vienti kasvoi 15 prosenttia.
(24)
Suhteessa yhteisön tuotantoon tuonti väheni 254 prosentista vuonna 2000 235 prosenttiin vuonna 2001, mutta kasvoi jälleen 239 prosenttiin vuonna 2003. Vaikka tuonnin ja yhteisön tuotannon suhde pienenikin vuoteen 2000 verrattuna, todettakoon, että vuoden 2001 väliaikaisen laskusuuntauksen jälkeen tuonnin osuus suhteessa yhteisön tuotantoon on kasvanut tämän jälkeen joka vuosi. Lisäksi vuonna 2003 tuonnin absoluuttinen määrä lisääntyi 15 prosenttia, mikä on paljon enemmän kuin aiempina vuosina.
(25)
Vuosia 2002 ja 2003 koskevien tietojen mukaan neljännesvuosituonti oli vuonna 2003 suurempi kuin vastaavana neljännesvuotena vuonna 2002 ja lisäys oli korkeimmillaan (jopa 20,8 prosenttia) vuoden 2003 jälkipuoliskolla.
1. vuosineljännes 2002
2. vuosineljännes 2002
3. vuosineljännes 2002
4. vuosineljännes 2002
Määrä (tonnia)
86 753
96 988
93 375
119 657
1. vuosineljännes 2003
2. vuosineljännes 2003
3. vuosineljännes 2003
4. vuosineljännes 2003
Määrä (tonnia)
92 667
108 655
112 862
141 763
Vuotuinen kasvu
6,8 %
12,0 %
20,8 %
18,5 %
Lähde: Eurostat
5.1.3 Päätelmä
(26)
Vuosia 2000-2003 koskevien tuontitietojen perusteella päätellään, että tuonti on viime aikoina kasvanut nopeasti, jyrkästi ja merkittävissä määrin sekä absoluuttisesti että suhteessa tuotantoon.
5.2 Tuontihinnat
(27)
Edellytykset, joilla tuonti on tapahtunut, on myös otettu huomioon Eurostatin tietojen mukaisesti. Vaikka tietoihin sisältyy jonkin verran luonnonvaraista lohta, sillä ei katsota olevan tuntuvaa vaikutusta hintoihin.
(28)
Tältä osin olisi huomattava, että syyskuun 1997 ja toukokuun 2003 välisenä aikana merkittävään osaan Norjasta tulevasta viljellyn lohen tuonnista (jonka markkinaosuus on noin 55 prosenttia yhteisössä) sovellettiin hintasitoumuksia tuolloin voimassa olleiden polkumyynnin ja tukien vastaisten toimenpiteiden yhteydessä. Vuoden 2002 aikana eräät norjalaiset vientiä harjoittavat tuottajat jättivät noudattamatta kyseisiä hintasitoumuksia, mikä heikensi kyseisen välineen tehokkuutta ja laski hintoja. Norjan tuontiin sovellettavat polkumyynnin ja tukien vastaiset toimenpiteet ehdotettiin poistettaviksi joulukuussa 2002, ja näiden toimenpiteiden soveltaminen lopetettiin toukokuussa 2003. Tuontihinnat alenivat vuonna 2002 ja vuoden 2003 ensimmäisellä puoliskolla osittain siitä johtuen, että eräät norjalaiset viejät eivät noudattaneet hintasitoumuksiaan tai että ne lakkasivat vapaaehtoisesti soveltamasta niitä.
(29)
Tuontihinnat laskivat 28,5 prosenttia vuosina 2000-2003. Tämän katsotaan olevan tavanomaista markkinoiden hinnanvaihtelua suurempi absoluuttisesti mitatun alenemisen suuruuden vuoksi ja koska vientiä harjoittavat tuottajat eivät saaneet tavanomaista suurempia voittoja vuonna 2000 ja tuotantokustannukset eivät alentuneet merkittävästi vuosina 2000-2003.
2000
2001
2002
2003
Tuontihinta
3,55
2,99
2,87
2,54
Lähde: Eurostat
(30)
Hintojen viimeaikainen kehitys ilmenee selkeämmin neljännesvuosittaisista tiedoista. Tuontihinnat olivat melko vakaat 2,83-2,93 euroa vuonna 2002, mutta ne alenivat vuoden 2003 ensimmäisen neljänneksen 2,87 eurosta 2,24 euroon vuoden 2003 kolmantena neljänneksenä, kunnes ne elpyivät osittain 2,48 euroon vuoden 2003 viimeisenä neljänneksenä.
1. vuosineljännes 2002
2. vuosineljännes 2002
3. vuosineljännes 2002
4. vuosineljännes 2002
Tuontihinta
2,83
2,93
2,86
2,85
1. vuosineljännes 2003
2. vuosineljännes 2003
3. vuosineljännes 2003
4. vuosineljännes 2003
Tuontihinta
2,87
2,62
2,24
2,48
Lähde: Eurostat
(31)
Eurostatin vuoden 2004 ensimmäistä puolikasta koskevien tietojen mukaan hinnat nousivat ensin hieman, vaikka pysyivätkin vuoden 2003 keskiarvoa alhaisempina, ja laskivat sen jälkeen. Viimeisimpien saatavissa olevien tietojen mukaan hintojen lasku jatkuu ja ne ovat nyt hyvin alhaiset. Vaikka eräiden väitteiden mukaan hinnat nousevat, tätä ei ole perusteltu, ja viejämaiden tuotannonalat ovatkin vahvistaneet, että hinnat ovat nykyisin erittäin alhaiset.
5.3 Tuonnin markkinaosuus
(32)
Tuonnin markkinaosuus oli 73,5 prosenttia vuonna 2000 ja se aleni 71,9 prosenttiin vuonna 2001 ja pysyi suurin piirtein tällä tasolla vuonna 2002 (72 prosenttia). Vuonna 2003 tuonnin markkinaosuus kasvoi 72,0 prosentista 73,9 prosenttiin eli 1,9 prosenttiyksikköä vuoteen 2002 verrattuna ja tämä oli suurin tarkastelujaksolla todettu osuus.
2000
2001
2002
2003
Tuonti
73,5 %
71,9 %
72,0 %
73,9 %
6. YHTEISÖN TUOTTAJIEN MÄÄRITELMÄ
(33)
Tarkasteltavana olevaa tuotetta tuotettiin yhteisössä lähes yksinomaan Skotlannissa ja Irlannissa, joskin myös Ranskassa toimii kaksi tuottajaa ja Latviassa ainakin yksi.
(34)
Vuonna 2003 tarkasteltavana olevan tuotteen kokonaistuotanto yhteisössä oli 190 903 tonnia, josta tutkimuksen alustavassa vaiheessa yhteistyössä toimineiden tuottajien osuus oli 85 231 tonnia eli 45 prosenttia yhteisön kokonaistuotannosta. Niiden tuotanto muodostaa näin ollen pääosan yhteisön kokonaistuotannosta asetuksen (EY) N:o 3285/94 5 artiklan 3 kohdan c alakohdan ja asetuksen (EY) 519/94 15 artiklan 1 kohdan mukaisesti. Näin ollen niiden katsotaan olevan yhteisön tuottajia.
7. ENNAKOIMATTOMAT KEHITYSSUUNTAUKSET
(35)
Vuoden 2002 lopulla Norjassa ennakoitiin lohen kokonaistuotannon olevan noin 446 000 tonnia vuonna 2003. Helmikuussa 2003 Kontali Analyse (tuotannonalan määrityksiä tekevä järjestö) ennusti, että lohta nostetaan 475 000 tonnia. Tämä oli 30 000 tonnia enemmän kuin Norjan tuotanto vuonna 2002, mutta suurimman osan tästä lisäyksestä odotettiin suuntautuvan Venäjän ja Puolan kaltaisille kehittyville markkinoille sekä Kaukoitään (Japaniin, Hongkongiin, Taiwaniin ja Kiinaan). Kaukoitään suuntautuva vienti on vähentynyt vuodesta 2000 lähtien, mutta Norja aikoi kääntää suuntauksen nousuun vuonna 2003 avaamalla markkinoita Kiinassa.
(36)
Norjan tosiasiallinen tuotanto oli itse asiassa 509 000 tonnia vuonna 2003 (noin 63 000 tonnia suurempi kuin Norjan hallituksen ennuste) ja lohta nostettiin kuusi prosenttia Kontali Analysen ennusteita enemmän. Myös tuotanto oli 64 000 tonnia (eli 14 prosenttia) suurempi kuin Norjan tuotanto vuonna 2002. Samanaikaisesti Kaukoidän myynnin väheneminen ei suinkaan pysähtynyt, vaan pikemminkin jyrkkeni (- 6,0 prosenttiin). Lisäksi myös kasvu kehittyvillä markkinoilla aleni 47 prosentista 32 prosenttiin Venäjällä ja 50 prosentista 30 prosenttiin yhteisön ulkopuolisissa Euroopan maissa. Kokonaiskulutus lisääntyi ainoastaan 6 prosenttia, kun kasvu oli 9 prosenttia vuonna 2002 ja 14 prosenttia vuonna 2001. Tätä virheelliseksi osoittautunutta tuotantoennustetta ja maailmanlaajuisen kokonaiskulutuksen vähenemistä ei ollut ennakoitu.
(37)
Sen vuoksi Norjassa syntyi vakava ylituotanto-ongelma, jonka se näyttää tunnustaneen. Eräät norjalaiset tuottajat harkitsivat elokuussa 2003 pakastavansa 30 000 tonnia viljeltyä lohta ylituotannon poistamiseksi markkinoilta. Ajatuksesta kuitenkin luovuttiin myöhemmin, joten liikatarjonta markkinoilla jatkui.
(38)
Lisäksi komissio ehdotti joulukuussa 2002, ettei polkumyynnin ja tukien vastaisia toimenpiteitä enää sovellettaisi Norjan tuontiin. Niiden soveltaminen lakkautettiin toukokuussa 2003. Toimenpiteet olivat suurelta osin vähimmäistuontihintoja, joilla tosiasiallisesti taattiin vähimmäishinta vientiä harjoittaville tuottajille. Kun toimenpiteiden lakkauttamista ehdotettiin, monet norjalaisista vientiä harjoittavista tuottajista joko vapaaehtoisesti luopuivat sitoumuksistaan tai yksinkertaisesti lakkasivat noudattamasta niitä. Norjalaisilla lohentuottajilla on kokonaisuudessaan suuret velat norjalaisille pankeille. Kun hinnat alenivat ja vähimmäistuontihintoja ei sovellettu, norjalaisille tuottajille lainoja myöntävät pankit toteuttivat toimenpiteitä riskiensä lieventämiseksi ja vaativat lainojen takaisinmaksua. Tämä synnytti noidankehän, joka johti lohen nostamisen ja hintapaineiden lisääntymiseen sekä paineisiin lisätä vientiä. Vaikka Norjan vastaisten toimenpiteiden lakkauttamisen odotettiin johtavan joihinkin väliaikaisiin ja vähäisiin tuontihintojen mukautuksiin, hintojen laskun voimakkuutta (jota pahensi ylituotanto-ongelma) ja sen edellä kuvatun pankkijärjestelmän toiminnan vuoksi synnyttämää noidankehää ei ollut ennakoitu.
(39)
Vuonna 2003 Norjan kruunun arvo aleni 13 prosenttia euroon verrattuna, 12 prosenttia Tanskan kruunuun verrattuna ja 14 prosenttia Ruotsin kruunuun verrattuna. Vaikka valuuttaliikkeitä osattiin odottaa, ne olivat melko suuria ja pysyviä ja tavanomaisia valuuttavaihteluita vakavampia. Vaikka euro vahvistui myös suhteessa Englannin puntaan, tämän arvo aleni ainoastaan 6 prosenttia, jolloin Yhdistyneessä kuningaskunnassa tuotettu viljelty lohi oli euroalueella kalliimpaa kuin norjalainen tuontituote oli ollut vuoden alussa. Norjalaisen viljellyn lohen pääasialliset tuojat yhteisössä ovat Tanska, Ruotsi, Saksa ja Puola. Suuri osa tällaisesta tuonnista kuljetetaan kuitenkin suoraan yhteisön sisällä euroalueen maihin, kuten Ranskaan ja Espanjaan. Lisäksi yli puolet Tanskaan tuotavasta viljellystä lohesta ja lähes kaikki Puolaan ja muihin uusiin jäsenvaltioihin tuotava viljelty lohi jälleenmyydään euroalueella jalostuksen jälkeen. Sen vuoksi Norjan kruunun arvon aleneminen euroon verrattuna vaikutti euroalueelle suoraan Norjasta tapahtuvan tuonnin lisäksi myös tuontiin Tanskan ja Puolan kaltaisiin maihin, jotka jalostavat viljeltyä lohta euroalueella tapahtuvaa jälleenmyyntiä varten. Tällaiset valuuttaliikkeet tekivät Euroopan yhteisöstä kokonaisuudessaan houkuttelevamman markkina-alueen norjalaisille vientiä harjoittaville tuottajille ja jossakin määrin auttoivat niitä välttämään euroina ja kruunuina ilmaistavien hintojen laskun aiheuttamat vaikutukset ja säilyttämään vientitulonsa samalla tasolla kotimaan valuuttana ilmaistuna. Yksikköhinnat alenivat kuitenkin myös Norjan kruunuina ilmaistuina. Samanaikaisesti nämä valuuttaliikkeet alensivat Euroopan yhteisöön tuotavan lohen hintoja ja tekivät tuonnista houkuttelevamman vaihtoehdon tuojille ja jalostusteollisuuden kaltaisille käyttäjille. Sen vuoksi suuri osa Norjan ylituotannosta vietiin Euroopan yhteisöön.
(40)
Eräs osapuoli väitti, että ulkomaiden ylituotanto ei välttämättä johda yhteisöön tulevan tuonnin lisääntymiseen. Vaikka tämä on yleisesti ottaen totta, tutkimuksesta ilmenee, että tässä erityistapauksessa ylituotanto kuitenkin johti yhteisöön tulevan tuonnin lisääntymiseen.
(41)
Samaten väitettiin, että kauppatoimenpiteiden poistaminen ja valuuttakurssien vaihtelu olivat molemmat ennakoitavissa. Kauppatoimenpiteiden poistamisen perinpohjaiset vaikutukset ja valuuttakurssien verrattaen suuret ja pitkäkestoiset vaihtelut eivät kuitenkaan olleet ennakoitavissa.
(42)
Sen vuoksi päätellään, että tuonnin kasvun aiheuttanut ennakoimaton kehityssuuntaus oli Norjan huomattava ylituotanto (alhaisemmista ennusteista huolimatta) ja tämän lisäksi tilannetta pahensivat Norjan tuotannonalan kykenemättömyys saavuttaa viennin ennakoitu kasvu yhteisön ulkopuolisilla markkinoilla, Norjan vastaisten kaupan suojatoimenpiteiden lakkauttamisen odottamattoman laajat vaikutukset, edellä kuvattu Norjan pankkijärjestelmän toiminta sekä euron arvon nousu, joka teki yhteisön markkinoista poikkeuksellisen houkuttelevan kohteen norjalaiselle viennille.
8. VAKAVA VAHINKO
8.1 Johdanto
(43)
Samankaltaisen tuotteen yhteisön tuottajille aiheuttamaa vakavaa vahinkoa koskevan määritelmän tekemiseksi on arvioitu kaikki asiaan liittyvät objektiiviset ja määrällisesti mitattavat tekijät, jotka vaikuttavat yhteisön tuottajien tilanteeseen. Tarkasteltavana olevan tuotteen osalta on arvioitu kulutusta, tuotantokapasiteettia, tuotantoa, kapasiteetin käyttöastetta, työllisyyttä, tuottavuutta, kokonaismyyntiä ja markkinaosuutta koskevien yhteisön tietojen kehitystä. Nämä tiedot perustuvat Yhdistyneen kuningaskunnan ja Irlannin suhdannetutkimuksella keräämiin tilastotietoihin. Yrityskohtaiset tiedot perustuvat yhteistyössä toimineiden tuottajien antamiin vuosia 2000-2003 koskeviin tietoihin kassavirroista, sijoitetun pääoman tuotosta, varastoista, hinnoista, hinnan alittavuudesta ja kannattavuudesta.
(44)
Olisi huomattava alusta alkaen, että lohen nostamista edeltävä lohenviljelyn tuotantosykli on yhteisössä, kuten muuallakin, pitkä ja melko joustamaton ja että lohet on nostamisen jälkeen myytävä viipymättä, sillä niitä ei voida varastoida muutamaa päivää kauemmin, ellei niitä pakasteta. Pakastaminen on kallista ja joka tapauksessa yhteisössä on rajoitetut pakastamisvalmiudet. Sen vuoksi tuotantotaso on suunniteltava ainakin kaksi vuotta etukäteen ja sitä voidaan tämän jälkeen muuttaa vain marginaalisesti. Näin ollen ylitarjonnan vaikutus tuotantoon tapahtuu viipeellä, mutta vaikutus hintoihin on nopea ja vakava.
8.2 Yhteisön tuottajien tilanteen analyysi
8.2.1 Kulutus
(45)
Tarkasteltavana olevan tuotteen kulutus yhteisössä määritettiin kaikkien yhteisön tuottajien kokonaistuotannon ja Eurostatin ilmoittaman, tarkasteltavana olevan tuotteen yhteisöön suuntautuvan kokonaistuonnin perusteella, ja siitä vähennettiin vienti Euroopan yhteisöstä.
(46)
Vuosina 2000-2003 kulutus kasvoi yhteisössä 21,7 prosenttia 507 705 tonnista 618 038 tonniin.
(47)
Olisi huomattava, että lohen hintajousto on melko suuri ja että kulutuksen selvästi suurempi kasvu vuonna 2003 voidaan sen vuoksi ainakin osittain selittää tukkuhintojen alenemisella.
8.2.2 Yhteisön tuottajien tuotantokapasiteetti ja kapasiteetin käyttöaste
(48)
Viljellyn lohen tuotantoa rajoitetaan Euroopan yhteisössä jäsenvaltioiden myöntämillä luvilla, joissa määritetään sellaisten elävien kalojen enimmäismäärä, joita voidaan pitää vedessä tietyssä paikassa tiettynä aikana. Kapasiteettia koskevat luvut perustuvat luvan kattamiin kokonaismääriin eivätkä siihen, kuinka monta kalaa voidaan pitää yhteisön tuottajien käyttämissä häkeissä. Lupien hakemisesta ja ylläpitämisestä aiheutuvat kustannukset ovat melko pieniä, ja sen vuoksi ylikapasiteetin ylläpitokustannukset ovat myös alhaiset.
(49)
Teoreettinen tuotantokapasiteetti pysyi vakaana vuosina 2000-2002, mutta tutkimuksen mukaan se kasvoi 2,2 prosenttia vuosina 2002-2003.
(50)
Kapasiteetin käyttöaste (eli vedessä olevien kalojen määrä verrattuna luvan kattamaan määrään) oli 43 prosenttia vuonna 2000 ja kasvoi 48 prosenttiin vuonna 2001 ja kasvoi edelleen 55 prosenttiin vuonna 2003. Tämä kuvastaa sitä, että tuotanto kasvoi vuosina 2000-2003 nopeammin kuin lupien kattama kapasiteetti, joka kasvoi vain 2,2 prosenttia.
8.2.3 Yhteisön tuottajien tuotanto
(51)
Tuotanto (nostetut kalat) oli 146 664 tonnia vuonna 2000 ja se kasvoi 190 903 tonniin vuonna 2003 eli 30 prosenttia. Edellisenä vuonna tuotanto oli kasvanut 13,7 prosenttia.
(52)
Olisi huomattava, että pitkän tuotantosyklin vuoksi tuotanto suunnitellaan ainakin kaksi vuotta etukäteen ja että kun tuotantosykli on käynnistynyt, tuotantotasoa voidaan muuttaa ainoastaan marginaalisesti.
8.2.4 Työllisyys
(53)
Tarkasteltavana olevaan tuotteeseen liittyvä työllisyys oli 1 269 vuonna 2000 ja se aleni 1 193:een vuonna 2003 eli kuusi prosenttia, mutta sen kehitys oli epävakaata. Alan työllisyys toipui hieman vuonna 2002.
8.2.5 Tuottavuus
(54)
Tuottavuus on jatkuvasti parantunut koko tarkasteltavana olevan jakson aikana. Tuottavuus oli 115 tonnia vuonna 2000 ja 160 tonnia vuonna 2003. Tämä on osoitus siitä, että automaattisia ruokintajärjestelmiä ja muita työvoimaa säästäviä laitteita käytetään yhä enemmän ja että lisääntyvät tappiot aiheuttavat paineita kustannusten vähentämiseen.
8.2.6 Myyntimäärä
(55)
Vuosina 2000-2002 yhteisön tuottajien samankaltaisen tuotteen myynti kasvoi 14,3 prosenttia 134 916 tonnista 154 171 tonniin. Samanaikaisesti sen kanssa myös kulutus kasvoi 8,5 prosenttia kyseisellä jaksolla. Vuosina 2002-2003 yhteisön tuottajien myynti lisääntyi 5,1 prosenttia 154 171 tonnista 162 090 tonniin, mutta kulutus kasvoi 10,3 prosenttia vuosina 2002-2003.
8.2.7 Markkinaosuus
(56)
Yhteisön tuottajien markkinaosuus oli 26,5 prosenttia vuonna 2000 ja se kasvoi 28,1 prosenttiin vuonna 2001. Se pysyi tällä tasolla vuonna 2002, mutta vuonna 2003 se aleni 1,9 prosenttiyksikköä (6,7 prosenttia) 26,1 prosenttiin, joka on alhaisin tällä jaksolla todettu osuus. Tämä kuvastaa sitä, että tuonti kasvoi vuonna 2003 sekä absoluuttisesti että suhteessa kulutukseen.
8.2.8 Kassavirta
(57)
Kassavirtaa voitiin tarkastella vain yhteistyössä toimineiden tarkasteltavana olevaa tuotetta valmistavien yritysten tasolla eikä yksinomaan suhteessa tarkasteltavana olevaan tuotteeseen. Siksi tätä indikaattoria pidettiin vähemmän merkityksellisenä kuin muita indikaattoreita. Voidaan kuitenkin havaita, että kassavirta oli voimakkaasti negatiivinen vuosina 2001-2003.
8.2.9 Kassavirtaa voitiin tarkastella vain yhteistyössä toimineiden tarkasteltavana olevaa tuotetta valmistavien yritysten tasolla eikä yksinomaan suhteessa tarkasteltavana olevaan tuotteeseen. Siksi tätä indikaattoria pidettiin vähemmän merkityksellisenä kuin muita indikaattoreita. Voidaan kuitenkin havaita, että kassavirta oli voimakkaasti negatiivinen vuosina 2001-2003.
(58)
Myös sijoitetun pääoman tuottoa voitiin tarkastella vain yhteistyössä toimineiden tarkasteltavana olevaa tuotetta valmistavien yritysten tasolla eikä yksinomaan suhteessa tarkasteltavana olevaan tuotteeseen. Siksi tätä indikaattoria pidettiin vähemmän merkityksellisenä kuin muita indikaattoreita. Voidaan kuitenkin havaita, että sijoitetun pääoman tuotto aleni 34 prosentista vuonna 2000 lähes nollaan vuosina 2001 ja 2002 ja - 20 prosenttiin vuonna 2003.
8.2.10 Samankaltaisen tuotteen hinta
(59)
Samankaltaisen tuotteen keskimääräinen hinta aleni 20,3 prosenttia vuosina 2000-2003, ja aleneminen tapahtui tasaisesti kyseisellä jaksolla. Hinnat olivat alhaisimmillaan vuonna 2003 (2,79 euroa/kg).
(60)
Käytettävissä olevien tietojen mukaan vuoden 2004 ensimmäisenä neljänneksenä yhteisön tuottajien myynnin keskimääräinen yksikköhinta nousi hiukan keskimääräisten tuontihintojen lievän nousun mukaisesti, mutta kääntyi tämän jälkeen laskuun. Viimeisimpien tietojen mukaan hintojen lasku jatkuu ja ne ovat nyt hyvin alhaiset.
(61)
Yksi osapuoli väitti (viitaten vuotuisiin keskimääräisiin valuuttakursseihin), että hintojen aleneminen ei ollut yhtä suurta puntina ilmaistuna. Komissio on kuitenkin johdonmukaisesti käyttänyt euroa valuuttayksikkönä kaupan suojatoimenpiteitä koskevissa tapauksissa.
8.2.11 Kustannukset
(62)
Hintakehityksen lisäksi myös kustannusten kehitys on otettava huomioon. Kustannukset olivat 3,0-3,2 euroa/kg vuosina 2000-2003.
8.2.12 Kannattavuus
(63)
Yhteisön tuottajien myynnin kannattavuus yhteisössä oli 7,3 prosenttia vuonna 2000, mutta se aleni - 3,3 prosenttiin vuonna 2001. Tappiot lieventyivät vuonna 2002 ( 2,5 prosenttia), mutta kannattavuus aleni jälleen - 17,1 prosenttiin vuonna 2003. Kun tuonti kasvoi korkeimmalle tasolleen ja keskimääräinen tuontihinta aleni kaikkein alhaisimmilleen (2,54 euroa/kg) vuonna 2003, myös yhteisön tuotteen keskihinta aleni alhaisimmilleen (2,79 euroa/kg). Yhteisön tuottajien myynnin kannattavuuden väheneminen vuosina 2000-2003 tapahtui samaan aikaan kuin yhteisön tuottajien tuotteen kilokohtainen hinta aleni 3,50 eurosta 2,79 euroon.
8.2.13 Varastot
(64)
Varastoilla tarkoitetaan tässä vedessä olevia eläviä kaloja. Yhteisön tuottajilla, kuten kaikilla muillakin tuottajilla, on vähäiset varastot nostettuja kaloja, sillä ne on myytävä viipymättä. Sen vuoksi loppuvarastojen väheneminen merkitsee sellaisten elävien kalojen määrän vähentymistä, jotka on tarkoitus nostaa tulevaisuudessa. Näin ollen tässä tapauksessa varastojen määrän aleneminen osoittaa vahingon lisääntymistä.
(65)
Vuonna 2000 varastot olivat 36 332 tonnia ja ne kasvoivat 53 178 tonniin vuonna 2002 ja alenivat tämän jälkeen 43 024 tonniin vuonna 2003. Varastot vähenivät siis 19,1 prosenttia vuoden 2002 ja 2003 välisenä aikana.
8.2.14 Päätelmä
(66)
Tutkimuksen mukaan vuosina 2000-2003 ja erityisesti vuosina 2002 ja 2003 tarkasteltavana olevaa tuotetta on tuotu yhä enemmän yhteisön markkinoille.
(67)
Yhteisön tuottajien teoreettinen tuotantokapasiteetti oli vuosina 2000-2002 jotakuinkin vakaa, vaikka tuotanto kasvoi 14,8 prosenttia. Kapasiteetin käyttöaste kasvoikin 43 prosentista 50 prosenttiin tänä aikana. Vedessä olevien elävien kalojen varastot kasvoivat myös. Työllisyys aleni hieman, kun taas tuottavuus lisääntyi lähinnä koneiden lisääntyneen käytön ansiosta.
(68)
Myyntimäärä kasvoi 14,3 prosenttia vuosina 2000-2002 (kulutus kasvoi 8,5 prosenttia) ja yhteisön tuottajien markkinaosuus kasvoi 26,5 prosentista 28,0 prosenttiin.
(69)
Hinnat alenivat kuitenkin 13,7 prosenttia vuosina 2000-2002 ja siitä huolimatta, että kustannukset alenivat hieman vuonna 2002 (osittain kapasiteetin käyttöasteen ja tuottavuuden paranemisesta johtuen), kannattavuus aleni vuoden 2000 7,3 prosentista - 3,3 prosenttiin vuonna 2001 ja - 2,5 prosenttiin vuonna 2002. Myös sijoitetun pääoman tuoton ja kassavirran kehitys oli negatiivinen tänä aikana.
(70)
Yhteisön tuottajien asema heikentyi huomattavasti vuosina 2002-2003. Vaikka tuotantokapasiteetti ja tuotanto kasvoivat, tuotantokapasiteetin kasvu oli vähäistä (2,2 prosenttia) verrattuna kulutuksen kasvuun kyseisenä vuonna. Koska tuotantosykli on pitkä, tuotannon taso määritellään vähintään kaksi vuotta etukäteen. Tuotannon kasvu olikin aiemmin tehtyjen tuotantosuunnitelmien mukaista. Tuotannon kasvua itsessään ei tämän vuoksi olisi pidettävä merkkinä siitä, että yhteisön tuotannonalan tilanne oli terve vuonna 2003. Tuotannon kasvu johti kapasiteetin käyttöasteen ja tuottavuuden paranemiseen.
(71)
Kaikkien muiden indikaattoreiden kehitys oli negatiivista. Vedessä olevien kalojen varastot vähenivät 19,1 prosenttia. Vaikka kulutus kasvoi 10,3 prosenttia, yhteisön tuottajien myynti lisääntyi vain 5,1 prosenttia ja niiden markkinaosuus pieneni 6,7 prosenttia. Markkinaosuus pieneni lisäksi hintojen laskusuuntauksen aikaan, jolloin yhteisön tuotannonalan oli pakko alentaa hintojaan saadakseen tuotantonsa kaupaksi. Hinnat laskivat vielä 7,6 prosenttia lisää vuoden 2002 tasosta (ja ne olivat 20,3 prosenttia alhaisemmat kuin vuonna 2000), kun taas kustannukset nousivat nelivuotiskauden keskiarvoonsa. Tämä johti kannattavuuden jyrkkään laskuun, ja yhteisön tuottajien myynnin kannattavuus oli - 17,1 prosenttia. Nämä tappiot myötävaikuttivat siihen, että sijoitetun pääoman tuotto aleni - 20 prosenttiin. Vaikka kassavirta näytti parantuvan, tämä johtui tosiasiassa vedessä olevien kalojen varastojen pienenemisestä ja jälleeninvestointimahdollisuuksien puuttumisesta.
(72)
On väitetty, että suuremmat tuottajat eivät ole kärsineet vahinkoa. Muistutetakoon kuitenkin, että yhteisön tuottajiin, joiden osalta on todettu vakavan vahingon olemassaolo, kuuluu useita suuria tuottajia.
(73)
Kaikki nämä tekijät huomioon ottaen päätellään, että yhteisön tuottajille on aiheutunut vakavaa vahinkoa eli niiden asema on yleisesti ottaen heikentynyt merkittävästi.
9. SYY-YHTEYS
(74)
Jotta voidaan tutkia, onko tuonnin lisääntymisen ja vakavan vahingon välillä syy-yhteyttä, ja varmistaa, että muiden tekijöiden aiheuttamaa vahinkoa ei panna tuonnin lisääntymisen tiliin, vahingon aiheuttajiksi arveltujen tekijöiden vahingolliset vaikutukset on eroteltu toisistaan, vahingolliset vaikutukset on jaettu niiden taustalla oleville vahinkoa aiheuttaville tekijöille ja sen jälkeen, kun vahinko oli jaettu kaikille todetuille vahinkoa aiheuttaville tekijöille, määritettiin, onko tuonnin lisääntyminen vakavan vahingon ”aito ja merkittävä” syy.
9.1 Vahinkoa aiheuttavien tekijöiden tarkastelu
9.1.1 Tuonnin lisääntymisen vaikutus
(75)
Kuten edellä todetaan, vuosina 2000-2003 ja erityisesti vuosina 2002-2003 tarkasteltavana olevaa tuotetta on tuotu yhä enemmän yhteisön markkinoille.
(76)
Viljelty lohi on pohjimmiltaan hyödyketuote, ja tarkasteltavana oleva tuote ja samankaltainen tuote kilpailevat pääasiassa hinnalla. Vaikka yksi osapuoli väitti, että Chilestä tuleva tuonti on kyseisen tuotteen hinnan sopeuttaja, on yleisesti hyväksytty, että erityisesti Norjasta tuleva tuonti hallitsee markkinoita ja sopeuttaa hinnat. Sen vuoksi jopa vähäinen hinnan alittavuus johtaa yhteisön tuottajien hintojen alenemiseen.
(77)
Tässä tapauksessa merkittävin tuonnin lisääntymisen aiheuttama vahingollinen vaikutus oli yhteisön tuottajille aiheutuneet suuret tappiot. Koska tuonti hallitsee markkinoita ja sopeuttaa hinnat, tuonnin lisääntyminen alensi hintoja koko yhteisössä. Jos tuonti olisi lisääntynyt vähemmän, hintoihin kohdistunut paine olisi myös ollut lievempi. Jos kysyntä yhteisön markkinoilla olisi pystynyt tyydyttämään tällaisen tuonnin lisääntymisen huomattavasti korkeammilla hinnoilla, on mahdollista, että yhteisön tuottajille ei olisi aiheutunut vakavaa vahinkoa, vaikka tuonnin lisääntyminen olisi johtanut yhteisön tuottajien myynnin vähenemiseen ja markkinaosuuden pienenemiseen.
(78)
Vuosina 2000-2002 tuontihinnat alenivat 19 prosenttia. Yhteisön tuottajien hinnat seurasivat läheisesti tätä kehityssuuntausta. Vaikka yhteisön tuottajien myynnin markkinaosuus yhteisössä kasvoi tänä aikana, tämä kuvasti aiempina vuosina tehtyjä tuotantopäätöksiä ja yhteisön tuottajat myivät tappiolla sekä vuonna 2001 että 2002.
(79)
Vuosina 2002 ja 2003 tuonti kasvoi 15 prosenttia. Tuonnin markkinaosuus kasvoi 72 prosentista 73,9 prosenttiin samalla kun yhteisön tuottajien markkinaosuus pieneni 28 prosentista 26,1 prosenttiin. Tänä aikana tuonti lisääntyi 236 prosentista 239 prosenttiin yhteisön tuotannosta. Tuonti näyttää siis lisääntyneen sekä suhteessa yhteisön tuotantoon että kulutukseen yhteisön tuottajien kustannuksella.
(80)
Tuonnin lisääntymisen tärkein merkitys on sen vaikutus yhteisön tuottajien hintoihin ja kannattavuuteen. Kuten edellä todetaan, on yleisesti hyväksyttyä, että erityisesti Norjasta tuleva tuonti hallitsee viljellyn lohen yhteisömarkkinoita. Sen vuoksi hinnan alittavuuden mahdollisuutta on tutkittu sen määrittämiseksi, ovatko alhaiset tuontihinnat tosiasiallisesti alentaneet yhteisön tuottajien hintoja.
(81)
Hinnan alittavuuden tason määrittelemiseksi hintatietoja tarkasteltiin verrattavissa olevien ajanjaksojen osalta samassa kaupan portaassa ja samanlaisille asiakkaille tapahtuneen myynnin osalta. Yhteisön tuottajien veloittamien keskimääräisten ex-Glasgow- hintojen ja vientiä harjoittavien tuottajien yhteisön tuojilta laskuttamien hintojen (CIF-hinnat yhteisön rajalla tulli mukaan luettuna) vertailu osoittaa, että tuontihinnat olivat 3,1-7,1 prosenttia alhaisemmat kuin kotimarkkinahinnat viimeisten kolmen vuoden aikana. Tämä näyttää johtaneen yhteisön tuottajien hintojen alenemiseen, koska tuonnin suuren markkinaosuuden vuoksi se sopeuttaa hinnat markkinoilla. Erityisesti voidaan todeta, että tuonnin lisääntyminen yhä alhaisemmin hinnoin vuoden 2003 kolmanteen vuosineljännekseen asti pakotti yhteisön tuottajat jatkuvasti alentamaan hintojaan vuoden 2003 kolmanteen vuosineljännekseen asti, ja tämä aiheutti tappioita yhteisön tuottajille kyseisenä vuotena.
(82)
Tuontihintojen ja yhteisön tuottajien hintojen välinen suora vertailu vahvistaa tämän. Kilokohtaiset tuontihinnat, tulli mukaan luettuna, alenivat 28,5 prosenttia 3,62 eurosta 2,59 euroon vuosina 2000-2003. Samana aikana samankaltaisen tuotteen keskimääräinen kilohinta aleni tasaisesti 20 prosenttia 3,50 eurosta 2,79 euroon.
(83)
Vuosina 2002 ja 2003 tuonnin keskimääräinen yksikköhinta, tulli mukaan luettuna, aleni 2,93 eurosta 2,59 euroon kilolta. Koska tuonti kasvoi korkeimpaan tasoonsa ja tuonnin keskimääräinen hinta aleni alhaisimpaan tasoonsa (2,59 euroa/kg tullattuna), tuontihintojen lasku alensi yhteisön tuottajien hintoja ja yhteisön tuotteen keskimääräinen hinta laski alhaisimpaan arvoonsa (2,79 euroa/kg). Yhteisön tuotteen keskimääräinen kilokohtainen yksikköhinta (mukautettu ex Glasgow -tasolle) aleni 8 prosenttia 3,02 eurosta 2,79 euroon.
2000
2001
2002
2003
Yhteisön myynnin yksikköhinta 1 000 euroa/tonni) (7)
3,50
3,23
3,02
2,79
Tuonnin yksikköhinnat tulli mukaan luettuna 1 000 euroa/tonni) (8)
3,62
3,05
2,93
2,59
(84)
Yhteisön tuottajien hintojen aleneminen näyttää olevan pääsyy niiden kannattavuuden huomattavaan laskuun. Vuonna 2000 yhteisön tuottajien kilokohtaiset kustannukset olivat 3,1 euroa ja niiden myyntihinnat (mukautettu ex Glasgow -tasolle) oli 3,50 euroa ja voitto 7,3 prosenttia. Vaikka yhteisön tuottajien kapasiteetin käyttöaste, tuotanto, tuottavuus, elävien kalojen varastot, myynti ja markkinaosuus kasvoivat kaikki vuosina 2001 ja 2002, niille aiheutui tappioita, sijoitetun pääoman tuotto väheni, kassavirta oli negatiivinen ja niiden myyntihinnat (mukautettu ex Glasgow -tasolle) alenivat 3,23 eurosta 3,02 euroon. Myös kustannukset alenivat lievän nousun jälkeen 3,2 euroon vuonna 2001 ja 3,0 euroon vuonna 2002. Lisäksi työllisyys väheni.
(85)
Vuonna 2003 hinnat (mukautettu ex Glasgow -tasolle) alenivat 2,79 euroon alhaisin hinnoin tapahtuvan tuonnin aiheuttamien paineiden vuoksi ja kun kustannukset olivat samalla tasolla kuin vuonna 2000 (3,1 euroa), yhteisön tuottajille aiheutui 17,1 prosentin tappio. Tästä on osoituksena sijoitetun pääoman tuoton väheneminen ja kassavirran kääntyminen negatiiviseksi. Samanaikaisesti yhteisön tuottajien myyntimäärät kasvoivat vain 5,1 prosenttia kulutuksen kasvaessa 10,3 prosenttia ja niiden markkinaosuus pieneni 1,9 prosenttiyksikköä, samalla kun tuonnin määrä ja markkinaosuus kasvoivat. Vaikka kapasiteetti, kapasiteetin käyttöaste, tuotanto ja tuottavuus lisääntyivät ja työllisyys pysyi vakaana, alhaisin hinnoin tapahtuvan tuonnin lisääntymisen vaikutus kapasiteetin käyttöasteeseen, tuottavuuteen ja työllisyyteen tapahtuu viipeellä. Tuotannon oletetaan alenevan tuonnin lisääntymisen vuoksi, koska elävien kalojen varastot pienenivät vuonna 2003.
(86)
Edellä mainituista syistä päätellään, että tuonnin lisääntyminen korreloi yhteisön tuottajille aiheutuneen vakavan vahingon kanssa ja että alhaisin hinnoin tapahtuvan tuonnin lisääntyminen on aiheuttanut yhteisön tuottajille vahingollisia vaikutuksia, jotka ovat näkyneet erityisesti paineina hintojen alentamiseen yhteisön markkinoilla ja aiheuttaneet suuria tappioita yhteisön tuottajille.
9.1.2 Kulutusmuutosten vaikutus Yhdistyneessä kuningaskunnassa
(87)
Yksi osapuoli väitti, että kulutus on vähentynyt Yhdistyneessä kuningaskunnassa vuonna 2003 ja että tämä on aiheuttanut vahinkoa yhteisön tuottajille. Yhdistyneen kuningaskunnan markkinoita ei voida kuitenkaan tarkastella erillään koko yhteisön markkinoista. Kulutus Euroopan yhteisössä kasvoi 21,7 prosenttia vuosina 2000-2003 ja 12,2 prosenttia vuosina 2002-2003. Sen vuoksi yhteisön tuottajille vuonna 2003 aiheutuneiden merkittävien tappioiden ensisijaisena syynä ovat alhaiset hinnat eikä väitetty kulutuksen vähentyminen.
9.1.3 Vientikyvyn muutosten vaikutukset
(88)
Vientimäärän vaihteluita on myös tutkittu. Vienti lisääntyi koko tarkasteltavana olevana ajanjaksona ja jopa kaksinkertaistui vuosina 2002-2003, koska yhteisön tuottajat pyrkivät lisäämään vientiään yhteisön markkinoiden erittäin heikon tilanteen vuoksi. Sen vuoksi päätellään yhden osapuolen vastakkaisista väitteistä huolimatta, että vientimäärän muutokset eivät olleet syynä yhteisön tuottajille aiheutuneeseen vakavaan vahinkoon. Kannattavuutta koskevat tiedot perustuvat joka tapauksessa pelkästään yhteisön myyntiin.
9.1.4 Liikakapasiteetin vaikutus
(89)
On myös tutkittu, johtuivatko vahingolliset vaikutukset yhteisön tuottajien liikakapasiteetista. Teoreettinen kapasiteetti kasvoi tutkimusajanjaksona 2,2 prosenttia vuosina 2000-2003, mikä on huomattavasti vähemmän kuin tuotannon ja kulutuksen kasvu. Kuten edellä todetaan, teoreettinen kapasiteetti on elävien kalojen kokonaismäärä, jolle jäsenvaltio on myöntänyt lupia. Lupien haku- ja ylläpitokustannukset ovat alhaiset. Suurimmat kustannukset aiheutuvat smolteista, kalanruuasta ja työvoimasta. Sen vuoksi päätellään, että teoreettisen kapasiteetin kasvulla ei ollut vahingollisia vaikutuksia yhteisön tuottajiin.
9.1.5 Yhteisön tuottajien välisen kilpailun vaikutus
(90)
Eräät viejät väittivät, että lohen hinnan alentuminen yhteisön markkinoilla johtuu yhteisön tuotteen ylitarjonnasta. Tuonti lisääntyi kuitenkin 15 prosenttia vuonna 2003, kun taas yhteisön tuottajien myynti yhteisössä kasvoi vain 5,1 prosenttia. Lisäksi yhteisön markkinoita hallitsee tuonti eivätkä yhteisön tuottajat. Kaikkien osapuolten vuosien 2002 ja 2003 hintakehityksen tutkiminen osoittaa selvästi, että tuontituotteet myytiin jatkuvasti halvemmalla kuin yhteisön tuotteet ja että yhteisön tuottajien hinnat alenivat tuontihintoja seuraten. Yhteisön tuottajien välisen kilpailun vaikutus tasapainottaa itse itsensä. Yhden tuottajan voitto kompensoi toiselle tuottajalle aiheutuneet tappiot muiden seikkojen pysyessä muuttumattomina. Sen vuoksi päätellään, että yhteisön tuottajien välinen kilpailu ei aiheuttanut todettua vakavaa vahinkoa.
9.1.6 Kuolleisuuden lisääntymisen vaikutus tuotantokustannuksiin
(91)
Yksi osapuoli väitti, että vuosina 2002 ja 2003 Irlannissa havaittu normaalia suurempi kuolleisuus sekä kyseisellä jaksolla Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Irlannissa sattuneet taudinpurkaukset olisivat saattaneet lisätä tuotantokustannuksia ja häiritä eräiden tuottajien tavanomaista tuotantosykliä. Nämä tapaukset koskivat kuitenkin vain muutamia viljelylaitoksia. Lisäksi yhteisön tuottajien tuotantokustannukset alenivat vuonna 2002 ja olivat lähellä nelivuotiskauden keskiarvoa vuonna 2003, kuten jäljempänä olevassa taulukossa esitetään. Sen vuoksi päätellään, että tavallista korkeampi kuolleisuus ei ollut syynä merkittäviin vahingollisiin vaikutuksiin.
2000
2001
2002
2003
Keskimääräiset tuotantokustannukset (1 000 euroa/tonni)
3,1
3,2
3,0
3,1
9.1.7 Korkeiden tuotantokustannusten yleiset vaikutukset
(92)
Väitettiin, että Norjan tuotannonalan tuotantokustannukset ovat yhteisön tuottajia alhaisemmat ja että tämä on syy tuonnin lisääntymiseen ja vakavaan vahinkoon yhdessä sen kanssa, että yhteisön tuottajat eivät pystyneet alentamaan tuotantokustannuksia. Käytettävissä olevien tietojen mukaan Norjalla on hintaetu eräiden kustannusten osalta, mutta yhteisön tuottajilla on puolestaan hintaetu eräiden muiden kustannusten osalta. Kokonaisuudessaan voidaan todeta, että vaikka yhteisön tuottajille aiheutuu tällä hetkellä merkittäviä tappioita markkinoilla, sama pätee myös norjalaisiin tuottajiin. Kuten 8.2.12 kohdassa todetaan, yhteisön tuottajien tappiot olivat - 17,1 prosenttia vuonna 2003. Norjan hallituksen tietojen mukaan otantaan kuuluneiden 148 lohen- ja kirjolohenviljelylaitoksen tappiot olivat - 12,1 prosenttia vuonna 2003. Lisäksi norjalaisilla tuottajilla on suuret velat, jotka muodostavat suuren osan niiden kokonaiskustannuksista. Niiden kokonaisvelka (oma pääoma ja varaukset pois luettuina) oli 6,3 miljardia Norjan kruunua (noin 750 miljoonaa euroa), kun kokonaisliikevaihto oli 5,6 miljardia Norjan kruunua (9) (noin 670 miljoonaa euroa). Tämä on eräissä tapauksissa johtanut siihen, että norjalaiset tuottajat ovat tosiasiallisesti norjalaisten pankkien omistuksessa. Sen vuoksi päätellään, että vaikka pieniä eroja voi ollakin, yhteisön tuottajien ja vientiä harjoittavien tuottajien keskimääräisten tuotantokustannusten mahdolliset erot eivät olleet aiheutuneen vakavan vahingon olennaisena syynä.
9.1.8 Skotlannin korkeammat kuljetuskustannukset
(93)
Yksi osapuoli väitti, että Skotlannin syrjäisillä alueilla infrastruktuuri on heikompi ja että tämä lisäisi kustannuksia ja voisi aiheuttaa vahinkoa yhteisön tuottajille. Tältä osin huomautetaan, että Norjan kalanviljely, joka on markkinajohtaja yhteisössä, tapahtuu usein syrjäisillä seuduilla, joissa liikenneinfrastruktuuri on suhteellisen heikko.
(94)
Kuljetuskustannusten osuus viljellyn lohen tuotannon kokonaiskustannuksista ei ole suuri ja se riippuu tavaran alkuperästä sekä sen aiotusta määräpaikasta. Kokonaisuutena Norjasta, Yhdistyneestä kuningaskunnasta ja Irlannista yhteisön markkinoille suuntautuvien kuljetusten kustannusten ei katsota poikkeavan toisistaan merkittävästi. Lisäksi vientiä harjoittavien tuottajien (jotka sijaitsevat Euroopan yhteisön ulkopuolella) kuljetuskustannukset ovat todennäköisesti yleensä korkeammat silloin, kun ne myyvät yhteisön markkinoille. Sen vuoksi Skotlannin korkeampien kuljetuskustannusten ei katsota vaikuttaneen yhteisön tuottajille aiheutuneeseen vahinkoon.
(95)
Ei myöskään ole esitetty todisteita siitä, että kuljetuskustannukset olisivat nousseet Skotlannissa viime vuosina, ja sen vuoksi korkeammat kuljetuskustannukset eivät voi olla syynä yhteisön tuottajien kärsineiden tappioiden lisääntymiseen viime aikoina.
9.1.9 Muut tekijät
(96)
Yhteisön tiukemman ympäristö- ja terveydensuojelulainsäädännön, kolmansien maiden tuontirajoitusten, lohta koskevien tieteellisten raporttien ja tiedotusvälineiden aiheen käsittelystä johtuneiden huonojen mielikuvien väitettiin osaltaan vaikuttaneen yhteisön tuottajille aiheutuneeseen vahinkoon. Väitteille ei kuitenkaan esitetty näyttöä eikä niitä valotettu tämän enempää. Näin ollen mainittuja tekijöitä ei voida pitää merkityksellisinä syinä yhteisön tuottajille aiheutuneeseen vakavaan vahinkoon. Tutkimuksen lopullisessa vaiheessa ei havaittu muita vahinkoa aiheuttavia tekijöitä, jotka voisivat mahdollisesti olla merkittäviä.
9.2 Vahingollisten vaikutusten jakaminen
(97)
Tuonnin kasvulla oli ainoastaan vähäinen kielteinen vaikutus yhteisön tuottajien myymiin määriin, vaikka niiden myynti ja markkinaosuus vähenivät hiukan vuonna 2003. Näyttää kuitenkin siltä, että tuonnin huomattavalla kasvulla oli tuhoisa vaikutus yhteisön tuottajien kannattavuuteen, sillä se aiheutti hintojen alenemisen. Koska tuonti hallitsee markkinoita (tuonnin markkinaosuus on noin 70-75 prosenttia), tuontihintojen aleneminen johti yhteisön tuottajien hintojen merkittävään alenemiseen. Tämä aiheutti suuria tappioita yhteisön tuottajille. Alhaisin hinnoin tapahtuvan tuonnin lisäksi ei todettu muita tekijöitä, jotka olisivat saattaneet myötävaikuttaa vahingon syntymiseen.
9.3 Päätelmä
(98)
Koska muut tiedossa olevat tekijät eivät aiheuttaneet merkittäviä vahingollisia vaikutuksia, päätellään, että alhaisin hinnoin tapahtuvan tuonnin lisääntymisen ja yhteisön tuottajille aiheutuneen vakavan vahingon välillä on aito ja huomattava yhteys.
10. SUOJATOIMENPITEET
(99)
Tutkimuksen päätelmien analyysi vahvistaa sen, että yhteisön tuottajille on aiheutunut vakavaa vahinkoa ja että sen korjaamiseksi ja lisävahingon estämiseksi tarvitaan lopullisia suojatoimenpiteitä.
10.1 Lopullisten suojatoimenpiteiden muoto ja taso
(100)
Viljellyn lohen tuotanto on yhteisössä riittämätöntä kysynnän tyydyttämiseksi ja sen vuoksi on tarpeen varmistaa, että toteutettavat toimenpiteet eivät estä vientiä harjoittavien tuottajien pääsyä yhteisön markkinoille. Koska tärkein yhteisön tuottajille aiheutuneen vahingon syy on suuret tuontimäärät, jotka johtavat alhaisiin hintoihin sekä hintojen alenemiseen ja hinnankorotusten estymiseen, toteutettavien toimenpiteiden olisi oltava sellaiset, että ne korjaavat vakavan vahingon ja helpottavat mukautumista. Näiden tavoitteiden saavuttamiseksi toimenpiteillä pyritään hintojen väliaikaiseen vakauttamiseen, joka ei rajoita tarpeettomasti tarjontaa ja antaa yhteisön tuottajille aikaa mukautua halpatuonnin aiheuttamaan lisääntyneeseen kilpailuun tulevaisuudessa.
(101)
Väliaikaiset suojatoimenpiteet olivat yksinomaan tariffikiintiöitä. Myös väliaikaisten toimenpiteiden voimassaolon aikana yhteisöön tuotiin edelleen viljeltyä lohta hinnoilla, jotka olivat huomattavasti yhteisön tuottajien tuotantokustannuksia alemmat. Tämän vuoksi olisi toteutettava toimenpiteitä, joiden vaikutuksesta hinnat nousevat sellaiselle tasolle, jolla yhteisön tuottajat saavat edes katettua kaikki kustannuksensa. Näin pystyttäneen helpottamaan mukautumista varmistamalla, että yhteisön tuottajille ei enää nyt kyseessä olevien toimenpiteiden voimassaolon aikana aiheudu tappioita, jotka estäisivät niitä hankkimasta rahoitusta mukautumisen ja rakenneuudistusten edellyttämiin toimenpiteisiin. Tarkasteltiin, olisiko hintojen nostamiseksi otettava käyttöön tariffikiintiöt, joiden tullivapaa osuus olisi hyvin pieni. Vaikka tällaisella toimenpiteellä voitaisiin odottaa olevan vaikutuksia hintoihin, lähestymistapaa ei kuitenkaan pidetty soveltuvana, sillä viljellyn lohen kasvavia markkinoita ei pitäisi rajoittaa kohtuuttomasti. Tämän vuoksi olisi kaikessa yhteisöön tulevassa viljellyn lohen tuonnissa olisi otettava käyttöön hintatekijöitä. Yhteisön tuottajien keskimääräisten tuotantokustannusten on todettu vuonna 2003 olleen 3,10 euroa/kg. Yhteisön tuottajien tuotteiden hintalisä on kuitenkin yleensä jopa noin 10 prosenttia suurempi kuin tuontituotteen hintalisä. Tämän vuoksi päätellään, että tuoreen lohen tuonnin hintatasoksi olisi vahvistettava 2 850 euroa tonnilta. Tällöin yhteisön tuottajat voisivat hintatekijän alhaisuudesta huolimatta myydä niin, että ne kattaisivat suunnilleen kustannuksensa. On väitetty, että vähimmäishintoja koskevia sitoumuksia ei aiemmissa tapauksissa ollut noudatettu. Vaikka näin saattaa ollakin, nyt kyseessä oleviin toimenpiteisiin ei liity sitoumuksia, vaan niillä asetetaan tuontihinnoille taso, jota alemmilla hinnoilla myytäessä on maksettava tullia, jonka kiertäminen on tullipetos. Eräät osapuolet kannattivat paljoustullia tai arvotullia tuonnin vähimmäishintojen asettamisen sijaan. Tällaisen tullin käyttöönotto veisi kuitenkin rahaa markkinoilta, mistä syystä katsotaan, että vähimmäishinnan asettaminen tuonnille on keskipitkällä aikavälillä parempi ratkaisu. Kaikesta huolimatta pidetään aiheellisena mukautumisen helpottamiseksi ottaa käyttöön paljoustulli siirtymäkauden ajaksi jäljempänä kuvatulla tavalla.
(102)
On väitetty, että koska jäädytetyn lohen hinnat ovat tuoreen lohen hintoja alhaisemmat tuotantokustannusten rakenteen pienen eron vuoksi, saman tuontihinnan soveltaminen johtaisi jäädytetyn lohen sulkemiseen pois yhteisön markkinoilta. Tällä perusteella väitetään, että erilaisten kustannustekijöiden vuoksi jäädytetylle lohelle olisi vahvistettava alhaisempi tuontihinta ja että kaikkien hintatekijöiden olisi oltava alhaisemmat jäädytetylle kuin tuoreelle lohelle. Koska markkinoilla näyttää olevan noin 4 prosentin hinnanero, katsotaan aiheelliseksi vahvistaa jäädytetylle lohelle tätä eroa kuvastava alhaisempi tuontihinta. Jäädytetyn viljellyn lohen tuontihinnan tason olisi siis oltava 2 736 euroa.
(103)
Eräs osapuoli väitti, että kaksi eri hintatasoa tekisi järjestelmästä monimutkaisen viranomaisten kannalta ja että petosten mahdollisuus saapumispaikalla lisääntyisi, mutta näille väitteille ei ole esitetty käytännön perusteita; tullipetoksistahan voidaan määrätä seuraamuksia. Toisaalta väitettiin, että viljeltyyn loheen olisi sovellettava erilaisia hintajärjestelmiä sen mukaan, mikä sen lopullinen käyttötarkoitus on (onko se tarkoitettu jalostettavaksi vai vähittäismyyntiin). Tätä olisi huomattavasti vaikeampi valvoa, joten tällaista järjestelmää ei käytännön syistä pidetty näissä olosuhteissa toteuttamiskelpoisena.
(104)
Koska markkinahinnat ovat tällä hetkellä alhaisemmat ja jotta voitaisiin ehkäistä erityisesti jalostusteollisuudelle aiheutuvia markkinahäiriöitä, hintatekijä olisi otettava käyttöön asteittain tietyn siirtymäajan kuluessa. Näin markkinat voivat sopeutua vahvistettavaan tuontihintaan asteittain. Tältä osin väitetiin toisaalta, että siirtymäajan olisi oltava pitkä, jotta jalostajat voisivat sopeutua hintojen nousuun asteittain, ja toisaalta, että sen olisi oltava lyhyt, koska yhteisön tuottajien tilanne on vaikea. Siirtymäajan olisi kestettävä lopullisten suojatoimenpiteiden voimaantulopäivästä 15 päivään huhtikuuta 2005, ja tänä aikana olisi sovellettava vähimmäistuontihintaa, joka on 2 700 euroa tonnilta tuoretta lohta ja 2 592 euroa tonnilta jäädytettyä lohta.
(105)
Hintatekijän olisi lopullisessa vaiheessa oltava muuttuva tulli. Jos tuonnin hinta on CIF yhteisön rajalla -tasolla vähintään vahvistetun tuontihinnan suuruinen, tullia ei kanneta. Jos tuonnin hinnat ovat alhaisemmat, tosiasiallisen hinnan ja vahvistetun tuontihinnan ero on maksettava. Tätä vähimmäishintatekijää olisi sovellettava aina sekä jäljempänä vahvistetussa tariffikiintiössä että tariffikiintiön täytyttyä.
(106)
Sen varmistamiseksi, että tuojat noudattavat hintatekijää, katsotaan, että tuojien olisi tietyssä määräajassa toimitettava kansallisille tulliviranomaisille tyydyttävä näyttö viljellystä lohesta tosiasiallisesti maksetuista tonnikohtaisista tuontihinnoista. Sen varmistamiseksi, että kaikki tuojat noudattavat velvollisuuttaan toimittaa tyydyttävä näyttö tietyssä määräajassa, niiden olisi annettava kansallisille tulliviranomaisille asianmukainen vakuus viljellyn lohen tuonnin yhteydessä. Ottaen huomioon tuoreeseen ja jäädytettyyn viljeltyyn loheen sovellettavan ehdotetun hintatekijän tason sekä siirtymävaiheessa että lopullisessa vaiheessa pidetään asianmukaisena vakuutena 290 euroa tuodulta tonnilta (kokonaisina kaloina ilmaistuna, WFE) (ryhmä 1 - 320 euroa tonnilta, ryhmä 2 - 450 euroa tonnilta). Eräiden väitteiden mukaan tällainen vakuuden taso on liian kallis ja raskas tuojille. Alemmalla vakuudella ei kuitenkaan voitaisi saavuttaa haluttua tarkoitusta, kun otetaan huomioon nykyisten markkinahintojen ja vahvistettavan tuontihintatason ero. Ottaen huomioon toimitettavien tietojen luonne sekä hallinnon sujuvuusnäkökohdat katsotaan, että asianmukainen määräaika tyydyttävän näytön toimittamiselle on yksi vuosi asianomaisen tulli-ilmoituksen hyväksymispäivämäärästä. Vakuus olisi vapautettava, kun tuoja esittää tyydyttävän näytön asetetussa määräajassa. Jos tuoja ei toimita tyydyttävää näyttöä määräajassa, vakuus olisi kannettava lopullisesti tuontitullina.
(107)
Sen varmistamiseksi, että yhteisön tuottajat voivat tuonnin perinteisen tason ylittävän määrän osalta toimia kohtuullisella kannattavuustasolla kuitenkin niin, että yhteisön markkinat säilyvät avoimina ja että tarjonta kattaa kysynnän, pidetään aiheellisena lisäksi vahvistaa tariffikiintiöt, jotka kuvastavat tuonnin perinteistä tasoa. Näiden kiintiöiden ylityttyä tuonnissa kannettaisiin lisätullia. Viljeltyä lohta voidaan siis tuoda perinteiset määrät vahvistettua hintatekijää noudattaen ilman lisätullin maksamista ja rajattomasti maksamalla lisätulli.
(108)
Perinteisten kauppavirtojen säilyttämiseksi ja sen varmistamiseksi, että myös pienemmille toimijoille säilyy pääsy yhteisön markkinoille, tariffikiintiö olisi jaettava niiden maiden/alueiden kesken, joille tarkasteltavana olevan tuotteen vienti aiheuttaa huomattavaa etua, ja osa kiintiöstä olisi varattava muille maille. Norjan, Chilen ja Färsaarten, joille koituu tällaista huomattavaa etua ja joiden osuus tuonnista on huomattava, kuulemisen jälkeen katsottiin aiheelliseksi vahvistaa kullekin maalle erillinen tariffikiintiö. Tariffikiintiö olisi periaatteessa jaettava sen perusteella, mikä oli kunkin maan osuus tuonnin kokonaismäärästä kolmivuotiskaudella 2001-2003. Huomattakoon kuitenkin, että Chilestä tulevan tuonnin määrä väheni vuoden 2003 toisella puoliskolla rajavalvonnan teknisten syiden vuoksi huomattavasti (alle 3 prosenttiin yhteisön tuonnista) eli noin puoleen yhteisöön tavallisesti suuntautuvasta tuonnista. Tästä syystä Chilestä vuonna 2003 tullut tuonti ei ollut edustavaa, ja siihen sovellettavan kiintiön olisi perustuttava tiedoille vuosien 2001 ja 2002 keskimääräisestä tuonnista ja vuotta 2003 koskeville oikaistuille tiedoille (joiden perustana ovat vuoden 2002 tiedot sekä tuonnin keskimääräinen kasvu vuonna 2003 Chileä lukuun ottamatta), jotta perinteiset kauppavirrat eivät vääristyisi. Tarpeettoman hallinnollisen taakan estämiseksi tariffikiintiöissä olisi noudatettava ensin tullutta palvellaan ensin -periaatetta.
(109)
Näyttää siltä, että viljellyn lohen kulutus olisi kasvanut yhteisössä tavanomaisissa olosuhteissa vuosittain noin 4-5 prosenttia ottaen huomioon uusissa jäsenvaltioissa havaitun kasvun. Vuoden 2004 ensimmäistä puoliskoa koskevien tietojen perusteella näyttää kuitenkin siltä, että yhteisön lohimarkkinat kasvavat edelleen, ja vaikka uusien jäsenvaltioiden markkinat ovatkin pienet verrattuna 15 jäsenvaltion EU:n markkinoihin, on näyttöä siitä, että uusien jäsenvaltioiden markkinoiden vuotuinen kasvu (joka oli noin 30 prosenttia) on laajentumisen vuoksi lisääntynyt ja on nyt huomattavasti korkeampi (noin 50 prosenttia). Tämän kasvun huomioon ottamiseksi tariffikiintiöitä (jotka perustuvat vuosien 2001-2003 keskimääräiseen tuontiin) olisi korotettava 10 prosenttia. Koska lohimarkkinat ovat kausiluonteiset ja toisella vuosipuoliskolla tuonti ja myynti ovat vilkkaampia kuin ensimmäisellä, tariffikiintiöt olisi mukautettava kausikohtaisesti. Kiintiöt on laskettu kokonaisina kaloina ilmaistuna (WFE), ja tosiasiallisesti tuotujen fileiden muuntosuhde on 1:0,65 ja muiden kuin fileiden 1:0,9. Jos toimenpiteiden soveltamisaikana ilmenee, että muiden kuin fileiden muuntosuhde (1:0,9) ei enää ole asianmukainen, kun otetaan huomioon tuodun viljellyn lohen esittämismuoto (tällä hetkellä sitä tuodaan pääasiassa perattuna päineen), toimenpiteitä voidaan tarkastella uudelleen.
(110)
Lisätulli olisi vahvistettava sellaiselle tasolle, että se helpottaa yhteisön tuottajien tilannetta asianmukaisella tavalla, mutta se ei saisi samalla muodostaa tarpeettoman raskasta taakkaa tuojille ja käyttäjille. Arvotullia pidetään soveltumattomana, koska se kannustaisi alhaisempiin tuontihintoihin ilman tullia ja sen reaaliarvo nousisi, jos hinnat nousisivat. Sen vuoksi olisi vahvistettava kiinteä tulli.
(111)
Edellä kuvattua vähimmäishintatekijää sovelletaan pysyvästi, jotta yhteisön tuottajat voivat myydä edes kustannukset kattavilla hinnoilla. Kuten edellä myös mainitaan, vähimmäishintatekijä on alhaisempi kuin yhteisön tuottajien tuotantokustannukset, mutta koska nämä ovat voineet aiemmin myydä tuotteitaan noin 10 prosentin hintalisällä, on odotettavissa, että näin on myös vastaisuudessa ja että ne näin ollen saavat tuotantokustannuksensa katettua myynnillä. Jos perinteiset määrät ylittyvät, minkä vuoksi on maksettava lisätullia, katsotaan aiheelliseksi yhteisön toimielinten hinnan alittavuuteen perinteisesti soveltavaman lähestymistavan mukaisesti, että lisätullin olisi perustuttava yhteisön tuottajien vahinkoa aiheuttamattoman tavoitehinnan ja vähimmäishintatekijän tason eroon. Tämä ero osoittaa, kuinka paljon alempi tuontituotteen hinta on siihen hintaan verrattuna, jonka yhteisön tuottajat voisivat olettaa saavansa tilanteessa, jossa vahinkoa ei ole aiheutunut, tuontituotteen ja yhteisön tuotteen hinnanerot huomioon ottaen, ja sitä pidetään kohtuullisena perustana tullin vahvistamiselle. Tämä ero laskettiin yhteisön tuotteen tonnikohtaisen vahinkoa aiheuttamattoman hinnan painotetun keskiarvon sekä yhteisön tuotteen tuotantokustannusten perusteella, ja tähän lisättiin 14 prosentin voitto liikevaihdosta. Tämä vastaa aiemmissa loheen liittyneissä kaupan suojatoimenpiteitä koskevissa tapauksissa vahvistettua voiton tasoa ja kuvastaa tuotannonalan sääolosuhteisiin, biologisiin tekijöihin ja kalojen karkaamiseen liittyviä riskejä. Tätä vahinkoa aiheuttamatonta hintaa verrattiin vähimmäishintatekijään. Näiden kahden hinnan välisen eron perusteella alkuvaiheessa maksettava tulli on 330 euroa tonnilta (kokonaisina kaloina ilmaistuna), jolloin edellä mainittuja muuntosuhteita soveltaen tulliksi saadaan 366 euroa/tonni muulle kuin fileille ja 508 euroa/tonni fileille.
(112)
Olisi säädettävä, että komission on tarkasteltava toimenpiteitä uudelleen, jos olosuhteet muuttuvat. Jotta näiden suojatoimenpiteiden käyttöönoton jälkeen mahdollisesti tapahtuva markkinoiden kehitys voidaan asianmukaisesti ottaa huomioon, markkinoita ja hintakehitystä olisi seurattava. Jos näin saaduista tai muista tiedoista käy ilmi, että lopullinen tuontihintataso, joka on tapauksen mukaan 2 850 tai 2 736 euroa, ei ole asianmukainen, voidaan käynnistää varhaisessa vaiheessa tehtävä tarkastelu, jonka perusteella lopullista tuontihintatasoa voidaan muuttaa ennen sen voimaantuloa. Komission olisi tavattava asianomaiset osapuolet säännöllisesti kuuden kuukauden välein tai niiden perustellun näytön nojalla esittämästä pyynnöstä.
(113)
Yhteisön lainsäädännön ja yhteisön kansainvälisten velvoitteiden mukaisesti lopullisia suojatoimenpiteitä ei saisi soveltaa kehitysmaasta peräisin olevaan tuotteeseen, mikäli sen osuus asianomaisen tuotteen yhteisöön suuntautuvasta tuonnista on enintään 3 prosenttia. Tältä osin asetuksessa (EY) 1447/2004 otettiin erityisesti huomioon Chilen kehitysmaa-asema niin, että Chilestä tulevaan tuontiin ei sovellettu väliaikaisia toimenpiteitä, koska vuoden 2003 toisella puoliskolla Chilestä tuleva tuonti jäi alle 3 prosentin rajan. Kyseisen asetuksen mukaisesti kyseistä tuontia valvottiin tarkasti, jotta voitiin varmistua, oliko todettu laskusuuntaus kestävä. Lisätutkimusten perusteella on kuitenkin ilmeistä, että Chilestä tuleva tuonti on nyt palannut entiselle tasolleen noin 6 prosenttiin yhteisön tuonnista ja että tuonnin väheneminen vuoden 2003 toisella puoliskolla oli vain väliaikaista. Tämän vuoksi ja ottaen huomioon sen, että Chilestä peräisin oleva kokonaistuonti ylitti vuonna 2003 mainitun 3 prosentin rajan, lopullisia suojatoimenpiteitä olisi sovellettava myös Chilestä tulevaan tuontiin. Kehitysmaat, joihin lopullisia toimenpiteitä ei sovelleta, mainitaan liitteessä 2.
10.2 Kesto
(114)
Lopullisten toimenpiteiden keston olisi oltava enintään neljä vuotta, johon sisällytetään väliaikaisten toimenpiteiden kesto. Toimenpiteiden olisi tultava voimaan 6 päivänä helmikuuta 2005 ja niiden olisi oltava voimassa 13 päivään elokuuta 2008.
10.3 Toimenpiteiden lieventäminen
(115)
Mukautumisen edistämiseksi toimenpiteitä olisi lievennettävä säännöllisesti niiden käyttöönoton jälkeen, millä varmistettaisiin, että yhteisön tuottajia kannustetaan asteittain toteuttamaan tarvittavat rakenneuudistukset ja mukautukset. Toimenpiteiden lieventäminen olisi aloitettava yhden vuoden kuluttua väliaikaisten toimenpiteiden käyttöönotosta ja sitä olisi jatkettava tämän jälkeen vuosittain.
(116)
Toimenpiteiden lieventämisellä olisi pyrittävä siihen, että viljellyn lohen tuonnin, jossa noudatetaan hintatekijää mutta ei makseta lisätullia, määrät voivat kasvaa, jolloin yhteisön tuottajiin toimenpiteiden soveltamisen aikana kohdistuva kilpailupaine kasvaa. Jotta tuontiin voitaisiin myös tariffikiintiön ylittävältä osalta asteittain soveltaa alhaisempaa tullia, kyseistä lisätullia olisi asteittain alennettava. Toimenpiteiden lieventämisessä on otettava huomioon myös markkinoiden kasvuodotukset. Lieventäminen olisi sen vuoksi toteutettava suurentamalla tariffikiintiötä ja alentamalla tariffikiintiön ylittävältä osalta maksettavaa lisätullia. Katsotaan, että tariffikiintiötä olisi kullakin kerralla suurennettava 10 prosenttia ja lisätullia alennettava 5 prosenttia, mutta asiaa voidaan perustelluista syistä tarkastella uudelleen.
10.4 Rakenneuudistukset
(117)
Lopullisten suojatoimenpiteiden tarkoituksena on tarjota yhteisön tuottajille rajoitettu aika, jonka kuluessa ne voivat toteuttaa rakenneuudistuksia kilpaillakseen paremmin tuonnin kanssa. Tältä osin viitataan komission asetuksen (EY) N:o 3285/94 20 artiklan 2 kohtaan, jonka mukaan toimenpiteiden voimassaoloa ei saa pidentää, ellei ole todisteita siitä, että yhteisön tuottajat ovat mukautumassa tilanteeseen.
(118)
Yhteisön tuottajat toteuttavat jo parhaillaan rakenneuudistuksia, koska alalle on aiheutunut suuria tappioita, joiden vuoksi eräät toimijat ovat lopettaneet toimintansa alalla; eräät toimijat taas ovat joutuneet lopettamaan toimintansa konkurssien tai pesänhoitajien valvontaan joutumisen vuoksi. Viime aikoina on toisaalta pystytty merkittävästi parantamaan tuottavuutta ja tehokkuutta. Jotta tuotannonala voisi kehittyä mahdollisimman kilpailukykyiseksi nyt ja tulevaisuudessa, sen olisi kuitenkin saatava aikaa, jossa se voisi toteuttaa järjestelmällisiä rakenneuudistuksia.
(119)
Asianomaisten kansallisten viranomaisten kyseisen tuotannonalan kanssa laatiman rakenneuudistusstrategian keskeisiä näkökohtia ovat seuraavat: 1) kalanviljelylaitoksille on laadittava optimointisuunnitelmia niiden sijainnin muuttamiseksi tai laitosten yhdistämiseksi ja niiden koon kasvattamiseksi seuraavien kahden-kolmen vuoden aikana, millä pyritään lisäämään tehokkuutta ja alentamaan kustannuksia; 2) lajivalikoimaa on laajennettava; turskan ja ruijanpallaksen viljely onkin lisääntymässä, viljelylaitosten varastoja lisätään valkolihaisilla kalalajeilla ja simpukoiden kasvatus yleistyy (nykyisen taloudellisen tilanteen vuoksi näitä muutoksia haittaa kuitenkin rahoituksen puute); 3) on kehitettävä edistyneempiä ympäristön kantokyvyn mittareita, jotta voidaan paremmin arvioida, millaisia kalanviljelylaitosten biomassan enimmäismääriä voidaan sallia säilyttäen kuitenkin terve meriekosysteemi; näin voidaan helpottaa siirtymistä suurempiin viljelylaitoksiin ja saavuttaa mittakaavaetuja 4) kalanviljelylaitosten kesannointitoimien yhteensovittamista on edelleen lisättävä toisiinsa yhteydessä olevilla vesialueilla koordinoiden kalatäiden torjuntatoimia ja siten suojellaan paremmin lohiviljelmiä kalatäin leviämiseltä ja taudeilta sekä parannetaan smoltin selviämisastetta kustannusten alentamiseksi; 5) Irlannin, Yhdistyneen kuningaskunnan ja Norjan tuottajajärjestöjen välille on luotava koordinointitoimia, jotta tulevaisuudessa voitaisiin välttää vakavia ylituotanto-ongelmia.
(120)
Strategian täytäntöönpanossa on jo edistytty jonkin verran erityisesti kesannointitoimien yhteensovittamisesssa ja kalatäiden torjunnan koordinoinnissa, ja nyt kyseessä olevien toimenpiteiden voimassaoloaikana odotetaan tapahtuvan merkittävää lisäedistystä. Jos mukautustoimissa ei edistytä riittävästi toimenpiteiden voimassaoloaikana, komissio voi katsoa, että kyseessä on tämän asetuksen 1 artiklan 6 kohdassa tarkoitettu olosuhteiden muutos, jonka vuoksi on tarkasteltava, tarvitaanko toimenpiteitä edelleen.
11. YHTEISÖN ETU
11.1 Alustavat huomautukset
(121)
Ennakoimattomien tapahtumien, tuonnin lisääntymisen, vakavan vahingon, syy-yhteyden ja kriittisten olosuhteiden lisäksi on tutkittu sitä, onko olemassa pakottavia syitä, joiden perusteella voitaisiin päätellä, että lopullisten toimenpiteiden käyttöönotto ei olisi yhteisön edun mukaista. Tätä tarkoitusta varten lopullisten toimenpiteiden vaikutus kaikkiin menettelyssä mukana oleviin osapuoliin sekä tällaisten toimenpiteiden käyttöönoton tai käyttöön ottamatta jättämisen todennäköiset seuraukset otettiin huomioon käytettävissä olevan näytön perusteella sen jälkeen, kun yhteisön tuottajiin, muihin viljeltyä lohta yhteisössä tuottaviin tahoihin sekä tuojiin ja jalostajiin oli otettu yhteyttä.
11.2 Yhteisön tuottajien etu
(122)
Yhteisön tuottajien kokonaisliikevaihto on 500 miljoonaa euroa vuodessa, ja lisäksi tuotannonala työllistää suoraan noin 1 450 henkilöä ja tämän lisäksi sen arvioidaan työllistävän välillisesti noin 8 000 henkilöä jalostus- ja muilla aloilla. Kyseessä on kasvava tuotannonala, jonka tuotanto on kaksinkertaistunut vuosina 1995-2001. Yhteisön tuottajien tuotanto on yhä tehokkaampaa, ja tuotteen markkinat kasvavat sekä yhteisössä että sen ulkopuolella. Ne ovat elinkelpoisia ja kilpailukykyisiä tavanomaisissa markkinaolosuhteissa ja niiden tuottavuus paranee koko ajan.
(123)
Yhteisön tuottajien asema on selvästikin uhattuna, ellei alhaisin hinnoin tapahtuvaa tuonnin tasoa korjata. Tästä ovat osoituksena toistuvasti saatavat tiedot konkurssiuhkista. Ehdotettuja toimenpiteitä sovelletaan kaikkeen tarkasteltavana olevan tuotteen tuontiin lukuun ottamatta tuontia kehitysmaista, joiden vienti Euroopan yhteisöön on enintään 3 prosenttia yhteisön kokonaistuonnista. Näin ollen toimenpiteitä sovellettaisiin yli 95 prosenttiin tuonnista. Vaikka väitettiin, että hintatekijää voi olla vaikea soveltaa, kun otetaan huomoon aiemmat kokemukset viljeltyyn loheen liittyvistä hintasitoumuksista, on todettava, että hintatekijä ei perustu sitoumuksiin, vaan kansallisten tulliviranomaisten kantamaan muuttuvaan tulliin. Sen vuoksi voidaan arvioida, että toimenpiteet olisivat tehokkaat ja mahdollistaisivat yhteisön tuottajien hintojen nousun oikeudenmukaiselle tasolle.
11.3 Riippuvaisten tuotannonalojen etu
(124)
Lohen viljelyä harjoitetaan enimmäkseen syrjäisillä seuduilla, kuten Länsi- ja Pohjois-Skotlannin rannikkoalueilla ja Irlannin länsirannikolla. Työllisyysmahdollisuudet ovat siellä rajalliset ja lohen viljelyn synnyttämä taloudellinen toiminta on tärkeä osa paikallista taloutta. Ilman lohen viljelyä useat paikallisista pienyrityksistä, jotka toimittavat tavaroita ja palveluita yhteisön tuottajille ja niiden työntekijöille, eivät olisi enää elinkelpoisia. Sen vuoksi on riippuvaisten tuotannonalojen edun mukaista, että tehokkaat lopulliset toimenpiteet toteutetaan.
11.4 Smoltin ja rehun tuottajien edut
(125)
Vaikka yksi osapuoli väitti toisin, on selvästikin tärkeää suurimmille toimittajille, jotka toimittavat tavaroita ja palveluita yhteisön tuottajille (kuten smoltin ja rehun tuottajille), että niiden tuotteille on vahva ja ennustettava kysyntä ja että niiden tuotteista maksetaan hinta, joka takaa kohtuullisen voiton.
11.5 Yhteisön käyttäjien, jalostajien ja tuojien etu
(126)
Sen arvioimiseksi, miten toimenpiteiden toteuttaminen tai toteuttamatta jättäminen vaikuttaisi tuojiin, jalostajiin ja käyttäjiin, kyselylomakkeet lähetettiin tarkasteltavana olevan tuotteen tiedossa oleville tuojille, jalostajille ja käyttäjille yhteisön markkinoilla. Tuojat/jalostajat/käyttäjät ovat tavallisesti yksi ja sama toimija, joista useat ovat itse asiassa etuyhteydessä yhteisön ulkopuolisiin, erityisesti norjalaisiin, vientiä harjoittaviin tuottajiin. Vastaukset saatiin kuudelta tuojalta/jalostajalta/käyttäjältä ja yhdeltä jalostajien järjestöltä. Lisäksi useat jalostajien järjestöt esittivät huomautuksia komissiolle, ja eräisiin jalostajiin ja niiden järjestöihin otettiin yhteyttä.
(127)
Jotkut väittivät, että toimenpiteitä ei olisi toteutettava, koska viljellyn lohen hinnat alenivat ainoastaan lyhytaikaisesti ja väliaikaisesti kaksi-kolme kuukautta toukokuussa 2003 tapahtuneen Norjan vastaisten polkumyyntitoimenpiteiden lakkauttamisen jälkeen ja hinnat palasivat tämän jälkeen normaalitasolle. Jalostajat painottivat, että hintojen nousu lisäisi niiden kustannusperusteita, vähentäisi niiden myyntiä ja kannattavuutta sekä saattaisi johtaa työpaikkojen menetyksiin ja jopa uudelleensijoittamiseen, ja lisäksi ne huomauttivat, että työllisyys on kalanjalostusalalla huomattavasti korkeampi kuin kalanviljelyalalla ja että se eräissä tapauksissa tarjoaa töitä alueilla, joilla on alhainen työllisyys.
(128)
On kuitenkin selvää, että hinnat eivät ole palautuneet entiselle tasolleen vuoden 2004 ensimmäisellä puoliskolla. Tuontihinnat nousivat vuoden 2003 neljännen neljänneksen ja vuoden 2004 ensimmäisen neljänneksen alun välillä, mutta laskivat sitten tasaisesti vuoden 2004 ensimmäisen neljänneksen lopun ja vuoden 2004 toisen neljänneksen välillä, ja yhteisön tuottajien hintojen kehitys noudatti samoja suuntauksia. Yhteisön tuottajien hinnat ovat edelleen huomattavasti alhaisemmat kuin vahinkoa aiheuttamaton hinta. Viimeaikaisten tietojen mukaan hinnat ovat edelleen alenemassa.
(129)
Suurimmat jalostajille aiheutuvat kustannukset ovat raaka-aine- ja työvoimakustannukset, ja raaka-aineiden hintojen nouseminen lisäisi todellakin jalostajien kustannuksia. Jalostajien toimittamien tietojen mukaan niiden raaka-ainekustannukset kuitenkin alenivat 10 prosenttia vuosina 2002 ja 2003, kun vuosina 2000-2002 ne olivat alentuneet jo 18 prosenttia. Vuonna 2003 kustannukset olivat 26 prosenttia alhaisemmat kuin vuonna 2000. Jalostajien toimittamien tietojen mukaan niiden myyntihinnat pysyivät jokseenkin muuttumattomina vuosina 2002 ja 2003. Kaikkien jalostajien, jotka toimittivat tietoja lohenjalostustoimintansa kannattavuudesta, kyseinen toiminta on kannattavaa, ja niiden katsotaan voivan kattaa raaka-ainekustannusten lievä nousu ilman työpaikkojen menetystä tai uudelleensijoittamista. On selvää, että viljellyn lohen hinnat eivät voi pysyä nykyisellä tasollaan keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä. Jalostusalalla on sen vuoksi joka tapauksessa keskipitkällä tai pitkällä aikavälillä edessään raaka-ainekustannusten nousu.
(130)
Työllisyydestä todettakoon, että kalanjalostusalalla työskentelee yhteisössä noin 100 000 henkeä, vaikkakin vain pieni osa näistä viljellyn lohen jalostuksessa. Ei esitetty näyttöä siitä, että mahdolliset toimenpiteet johtaisivat työllisyyden tason heikkenemiseen yhteisössä.
(131)
Jalostajat korostivat myös, että Euroopan tärkeimpien markkinoiden kauppiaiden ja kuluttajien saatavilla on oltava jatkuvasti hyvälaatuisia tuotteita alhaiseen hintaan. Ne ovat huolissaan keinottelun mahdollisuudesta heti sen jälkeen, kun tariffikiintiö otetaan käyttöön, ja ne väittivät, että niiden on ehkä lopetettava tuotantonsa tariffikiintiön täyttyessä. Lopuksi ne totesivat, että jos toimenpiteet toteutetaan, niiden olisi oltava sellaiset, että tarjonnan riittävyys säilyy ja vakaa hintataso saavutetaan markkinoilla, jotta jalostajien kustannukset voidaan ennakoida paremmin. Vaikka jotkut jalostajat vastustivat jyrkästi kaikenlaisia toimenpiteitä, toiset totesivat, että jos toimenpiteitä on toteutettava, ne suosivat tariffikiintiöjärjestelmää, kun taas eräät muut jalostajat pitivät lupajärjestelmää parempana.
(132)
Olisi huomattava, että toimenpiteisiin sisältyy hintatekijä, jossa otetaan huomioon yhteisön tuottajien kustannusten kattaminen, ja tariffikiintiöitä, joiden määrä lasketaan yhteisöön (myös kymmeneen uuteen jäsenvaltioon) vuosina 2001-2003 suuntautuneen tuonnin keskiarvosta 10 prosentilla lisättynä, ja tämän määrän ylittävältä osalta kannetaan lisätullia. Sen vuoksi koko yhteisön jalostusalalle lienee jatkossakin tarjolla riittävästi raaka-aineita. Vaikka eräät osapuolet väittivät, että toimenpiteistä aiheutuisi yhteisön tuottajille huomattavia hallinnollisia rasitteita, väitettä ei perusteltu, ja onkin todettava, että toimenpiteistä aiheutuu mahdollisimman vähän hallinnollisia rasitteita, kunhan niitä sovelletaan tehokkaasti.
(133)
Näin ollen katsotaan, että jalostajille/käyttäjille ja tuojille mahdollisesti aiheutuvat kielteiset vaikutukset eivät ole suurempia kuin yhteisön tuottajille lopullisista toimenpiteistä odotettavissa olevat hyödyt ja että käyttöön otettavat toimenpiteet ovat mahdollisimman vähäisiä, mutta kuitenkin sellaiset, mitä tarvitaan aiheutuneen vakavan vahingon korjaamiseksi ja sen estämiseksi, että yhteisön tuotannonalan tilanne heikkenisi entisestään.
11.6 Yhteisön kuluttajien etu
(134)
Koska tarkasteltavana oleva tuote on kulutustavara, komissio ilmoitti eri kuluttajajärjestöille tutkimuksen vireillepanosta. Yksi osapuoli vastasi, että lohen terveellisyys on laajasti tunnustettu seikka ja että hinnan keinotekoinen korottaminen vaikeuttaisi kuluttajan mahdollisuuksia tehdä hyviä ravitsemukseen liittyviä valintoja ja heikentäisi viljellyn lohen tuojien, jalostajien ja jälleenmyyjien taloudellista tilaa. Toinen osapuoli väitti, että toimenpiteet saattavat estää niitä tuomasta ja myymästä jäädytettyä viljeltyä lohta. Huolta kannettiin myös siitä, että hintojen nousu tekisi viljellystä lohesta liian kalliin ja tukahduttaisi markkinoiden kasvua niissä jäsenvaltioissa, joiden bruttokansantuote (BKT) on keskimääräistä alempi.
(135)
Kuten edellä todetaan, nykyistä markkinahintaa pidetään kuitenkin niin alhaisena, että se on kestämätön keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä, ja talouden toimijoilla on edelleen saatavissa rajoittamattomat määrät tuontituotteita, joihin sovelletaan hintatekijää ja tariffikiintiön ylityttyä lisätullia. Koska tilalta lähtevän kokonaisen kalan hinnan ja jalostettujen lohituotteiden vähittäishinnan väliset marginaalit ovat suuret, toimenpiteillä ei myöskään uskota olevan merkittävää vaikutusta vähimmäishintoihin, ja sen vuoksi kuluttajiin kohdistuvaa vaikutusta pidetään vähäisenä. Komissio seuraa kuitenkin edelleen tarkkaan toimenpiteiden vaikutuksia hintojen korkeuteen ja markkinoiden kasvuun jäsenvaltioissa, joiden BKT on keskimääräistä alempi,
ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN:
1 artikla
Tariffikiintiöjärjestelmä ja lisätullit
1. Perustetaan 6 päivän helmikuuta 2005 ja 13 päivän elokuuta 2008 väliseksi ajaksi tariffikiintiöjärjestelmä, joka koskee yhteisöön tuotavaa viljeltyä (muuta kuin luonnonvaraista) tuoretta, jäähdytettyä tai jäädytettyä lohta, joka voi olla leikattu fileiksi ja joka luokitellaan CN-koodeihin ex 0302 12 00, ex 0303 11 00, ex 0303 19 00, ex 0303 22 00, ex 0304 10 13 ja ex 0304 20 13, jäljempänä ’viljelty lohi’. Tariffikiintiöiden määrät ja maat, joihin kiintiötä sovelletaan, esitetään liitteessä 1. Kiintiöt on laskettu kokonaisina kaloina ilmaistuna (WFE), ja tosiasiallisesti tuotujen muiden kuin fileiden muuntosuhde on 1:0,9 (ryhmä 1) ja fileiden 1:0,65 (ryhmä 2).
2. Luonnonvaraiseen loheen ei sovelleta eikä sille myönnetä tariffikiintiöitä. Tässä asetuksessa luonnonvaraisella lohella tarkoitetaan lohta, jonka osalta vapaaseen liikkeeseen luovutusta koskevan tulli-ilmoituksen vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset katsovat, että asianomaisten osapuolten toimittamien asiaa koskevien asiakirjojen perusteella lohi on pyydetty merellä, kun kyseessä on merilohi tai Tyynenmeren lohi, tai joessa, kun kyseessä on tonavanjokinieriä.
3. Tariffikiintiön ylittävältä osalta viljellyn lohen tuonnissa kannetaan asianomaiselle ryhmälle liitteessä 1 eritelty lisätulli, ellei 4 artiklasta muuta johdu.
4. Maksettavan lisätullin määrän määrittämiseksi CN-koodeihin ex 0302 12 00, ex 0303 11 00, ex 0303 19 00 ja ex 0303 22 00 luokiteltavat viljellyt lohet kuuluvat liitteessä 1 olevaan ryhmään 1, kun taas CN-koodeihin ex 0304 10 13 ja ex 0304 20 13 kuuluvat ryhmään 2.
5. Neuvoston asetuksessa (EY) N:o 2658/87 (10) säädettyä sopimustullia tai mahdollisesti käyttöön otettua etuustullia sovelletaan edelleen viljellyn lohen tuontiin.
6. Olosuhteiden muuttuessa komissio voi tarkastella näitä toimenpiteitä uudelleen.
7. Näiden toimenpiteiden lieventämistahtia voidaan perustellusta syystä tarkastella uudelleen.
2 artikla
Vähimmäistuontihinta
1. Viljellyn lohen tuonnissa sovelletaan sekä 1 artiklassa mainitussa tariffikiintiössä että sen ylittävältä osalta vähimmäistuontihintaa, jota voidaan tarkastella ajoittain uudelleen ottaen huomioon asiaan liittyvät seikat kuten tarjonta, kysyntä ja tuotantokustannukset.
2. Vähimmäistuontihinnan alittavalla hinnalla myytävän viljellyn lohen tuontiin sovelletaan tullia, joka on samansuruinen kuin kunkin liitteessä 1 luetellun tuotteen vähimmäistuontihinnan ja tosiasiallisen CIF yhteisön rajalla tullaamattomana -tuontihinnan erotus.
3. Tämän asetuksen voimaantulosta 15 päivään huhtikuuta 2005 vähimmäistuontihinta on 2 700 euroa tonnilta kokonaisina kaloina ilmaistuna (CIF yhteisön rajalla tullaamattomana -tasolla) tuoreelle viljellylle lohelle ja 2 592 euroa jäädytetylle viljellylle lohelle. Ryhmän 1 tuonnin vähimmäistuontihinta on 3 000 euroa tonnilta tuoretta lohta ja 2 880 euroa tonnilta jäädytettyä lohta, ja ryhmän 2 tuonnin vähimmäistuontihinta on 4 154 euroa tonnilta tuoretta lohta ja 3 988 euroa tonnilta jäädytettyä lohta.
4. Vähimmäistuontihinta on 16 päivästä huhtikuuta 200513 päivään elokuuta 20082 850 euroa tonnilta kokonaisina kaloina ilmaistuna (CIF yhteisön rajalla tullaamattomana -tasolla) tuoreelle viljellylle lohelle ja 2 736 euroa jäädytetylle viljellylle lohelle. Ryhmän 1 tuonnin vähimmäistuontihinta on 3 1703 170 euroa tonnilta tuoretta lohta ja 3 040 euroa tonnilta jäädytettyä lohta, ja ryhmän 2 tuonnin vähimmäistuontihinta on 4 385 euroa tonnilta tuoretta lohta ja 4 209 euroa tonnilta jäädytettyä lohta.
5. Jos tavarat ovat vahingoittuneet ennen niiden luovutusta vapaaseen liikkeeseen, mistä syystä hintaa on suhteutettu tullausarvon määrittämiseksi komission asetuksen (ETY) 2454/93 (11) 145 artiklan mukaisesti, edellä 3 tai 4 kohdassa tarkoitettua vähimmäistuontihintaa alennetaan prosenttimäärällä, joka vastaa tosiasiallisesti maksetun tai maksettavan hinnan suhteutusta. Tällöin maksettava tulli on samansuuruinen kuin alennetun vähimmäistuontihinnan ja alennetun vapaasti yhteisön rajalla -nettohinnan erotus.
3 artikla
Tuonnissa annettava vakuus
1. Tässä asetuksessa tarkoitetaan ’tuojalla’ henkilöä, joka antaa vapaaseen liikkeeseen luovuttamista koskevan ilmoituksen tai jonka puolesta tällainen ilmoitus annetaan, ja ’tyydyttävällä näytöllä’ näyttöä, joka annetaan esittämällä tulliviranomaisille näyttö tuodun lohen tosiasiallisen tuontihinnan maksamisesta tai joka saadaan tulliviranomaisten tekemissä tarkastuksissa.
2. Viljellyn lohen tuojien on esitettävä tulliviranomaisille tyydyttävä näyttö viljellyn lohen tuonnissa tosiasiallisesti maksetusta tonnikohtaisesta tuontihinnasta.
3. Kunnes tyydyttävä näyttö on esitetty, tavaroiden luovutuksen edellytyksenä on tulliviranomaisille maksettava vakuus, joka on 290 euroa tonnilta (kokonaisina kaloina ilmaistuna) viljeltyä tuontilohta (ryhmä 1 - 320 euroa tonnilta, ryhmä 2 - 450 euroa tonnilta).
4. Jos tuoja ei ole esittänyt 2 kohdassa edellytettyä tyydyttävää näyttöä yhden vuoden kuluessa vapaaseen liikkeeseen luovuttamista koskevan tulli-ilmoituksen hyväksymisestä tai kolmen kuukauden kuluessa tavaran ennakoidusta maksupäivästä sen mukaan, kumpi päivämäärä on myöhempi, tulliviranomaisten on välittömästi kirjattava tileihin 3 kohdan säännösten mukaisesti annetun vakuuden määrä asianomaisista tavaroista kannettavana tullina.
5. Jos tulliviranomaiset toteavat tarkastuksen yhteydessä, että tavaroista tosiasiallisesti maksettu hinta on alhaisempi kuin 2 artiklassa tarkoitettu vähimmäistuontihinta, ne kantavat kyseisen hinnan ja vastaavan vähimmäistuontihinnan erotuksen asetuksen (ETY) N:o 2913/92 220 artiklan 1 kohdan mukaisesti. Oikeudettomien taloudellisten etujen saamisen ehkäisemiseksi sovelletaan hyvityskorkoa voimassa olevien säännösten ja määräysten mukaisesti.
6. Annettu vakuus voidaan vapauttaa, kun tuoja esittää 2 artiklassa edellytetyn tyydyttävän näytön.
4 artikla
Kehitysmaat
Liitteessä 2 luetellusta kehitysmaasta peräisin olevan viljellyn lohen tuontiin ei sovelleta tai sille ei myönnetä tariffikiintiöitä, joista säädetään 1 artiklassa, eikä siihen sovelleta 2 tai 3 artiklan vaatimuksia.
5 artikla
Yleiset säännökset
1. Tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvan viljellyn lohen alkuperä määritetään yhteisössä voimassa olevien säännösten ja määräysten mukaisesti.
2. Ellei 3 kohdasta muuta johdu, jostakin kehitysmaasta peräisin olevan viljellyn lohen luovuttaminen vapaaseen liikkeeseen yhteisössä edellyttää:
a)
kyseisen maan toimivaltaisten viranomaisten myöntämän sellaisen alkuperätodistuksen esittämistä, joka täyttää asetuksen (ETY) N:o 2454/93 47 artiklassa säädetyt edellytykset; ja
b)
sitä, että tuote on kuljetettu 6 artiklassa tarkoitetulla tavalla suoraan kyseisestä maasta yhteisöön.
3. Edellä 2 kohdan a alakohdassa arkoitettua alkuperätodistusta ei edellytetä sellaisen viljellyn lohen tuonnilta, jolle on myönnetty tai josta on laadittu alkuperäselvitys tullietuuksien soveltamista varten vahvistettujen sääntöjen mukaisesti.
4. Alkuperäselvitys hyväksytään ainoastaan, jos viljelty lohi täyttää yhteisön voimassa olevissa säännöksissä ja määräyksissä alkuperän määrittämiseksi vahvistetut perusteet.
6 artikla
Suora kuljetus
1. Yhteisön ulkopuolisesta maasta yhteisöön suoraan kuljetettuina pidetään:
a)
tuotteita, jotka kuljetetaan käymättä minkään muun yhteisön ulkopuolisen maan alueella;
b)
tuotteita, jotka kuljetetaan yhden tai useamman yhteisön ulkopuolisen maan, joka ei ole alkuperämaa ja jossa tuotteet voidaan uudelleenlastata tai varastoida väliaikaisesti, kautta siinä tapauksessa, että kauttakulku voidaan perustella maantieteellisillä syillä tai yksinomaan kuljetustarpeisiin liittyvillä syillä ja
-
tuotteet ovat pysyneet tulliviranomaisten valvonnassa kauttakulku- tai varastointimaassa tai -maissa,
-
tuotteita ei ole pidetty kaupan eikä luovutettu kulutukseen siellä, ja
-
tuotteille ei ole tehty purkamisen ja uudelleenlastauksen lisäksi muita toimenpiteitä.
2. Todiste 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettujen edellytysten täyttymisestä toimitetaan yhteisön viranomaisille. Todisteeksi käy etenkin jokin seuraavista asiakirjoista:
a)
alkuperämaassa myönnetty kuljetusasiakirja, jonka perusteella kauttakuljetus on tapahtunut;
b)
kauttakuljetusmaan tai -maiden tulliviranomaisten antama todiste, jossa on:
-
tarkka kuvaus tavaroista,
-
tavaroiden purkamis- ja uudelleenlastauspäivä tai mahdollisesti päivä, jona tavarat lastattiin laivaan tai purettiin sieltä, sekä tiedot käytetyistä laivoista.
7 artikla
Yhteisöön matkalla oleva tuonti
1. Tätä asetusta ei sovelleta tuotteisiin, jotka ovat 2 kohdassa tarkoitetulla tavalla matkalla yhteisöön.
2. Yhteisöön matkalla olevina tuotteina pidetään tuotteita,
-
ovat lähteneet alkuperämaasta ennen tämän asetuksen voimaantulopäivää, ja
-
on lähetetty alkuperämaassa sijaitsevasta lastauspaikasta yhteisössä sijaitsevaan purkamispaikkaan ennen tämän asetuksen voimaantulopäivää laaditun voimassa olevan kuljetusasiakirjan nojalla.
3. Asianomaisten osapuolten on esitettävä tulliviranomaisia tyydyttävä näyttö siitä, että 2 kohdassa tarkoitetut edellytykset täyttyvät.
Viranomaiset voivat kuitenkin katsoa, että tuotteet ovat lähteneet alkuperämaasta ennen tämän asetuksen täytäntöönpanoa, jos niille on toimitettu jokin seuraavista asiakirjoista:
-
merikuljetuksen osalta konossementti, josta käy ilmi, että lastaus on tapahtunut ennen kyseistä päivämäärää,
-
rautatiekuljetuksen osalta rahtikirja, jonka alkuperämaan rautatieviranomaiset ovat hyväksyneet ennen kyseistä päivämäärää,
-
maantiekuljetuksen osalta alkuperämaassa ennen kyseistä päivämäärää laadittu tavaroiden maantiekuljetusta koskeva sopimus tai jokin muu kuljetusasiakirja,
-
ilmakuljetuksen osalta lentorahtikirja, josta käy ilmi, että lentoyhtiö on vastaanottanut tuotteet ennen kyseistä päivää.
8 artikla
Jäsenvaltiot ja komissio toimivat tiiviissä yhteistyössä tämän asetuksen noudattamisen varmistamiseksi.
9 artikla
Tämä asetus tulee voimaan seuraavana päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä, ja sitä sovelletaan 13 päivään elokuuta 2008.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Brysselissä 4 päivänä helmikuuta 2005.