KOMMISSIONENS AFGØRELSE af 11. december 1998 i henhold til bestemmelserne i Rådets forordning (EF) nr. 3286/94 om Section 110(5) i USA's »Copyright Act« (meddelt under nummer K(1998) 4033) (98/731/EF)
KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,
under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 3286/94 af 22. december 1994 om fastsættelse af fællesskabsprocedurer på området for den fælles handelspolitik med henblik på at sikre udøvelsen af Fællesskabets rettigheder i henhold til internationale handelsregler, navnlig regler fastlagt i Verdenshandelsorganisationens regi (1), ændret ved forordning (EF) nr. 356/95 (2), særlig artikel 13 og 14,
efter høring af det rådgivende udvalg, og
ud fra følgende betragtninger:
A. PROCEDURE
(1) Kommissionen modtog den 21. april 1997 en klage i henhold til artikel 4 i forordning (EF) nr. 3286/94 (i det følgende benævnt »forordningen«). Klagen var indgivet af IMRO (Irish Music Rights Organisation) med enstemmig støtte fra GESAC (Groupement européen des sociétés d'auteurs et compositeurs).
(2) Klageren påstod, at Section 110(5) i USA's »1976 Copyright Act« er uforenelig med en række bestemmelser i overenskomsten om oprettelse af Verdenshandelsorganisationen (i det følgende benævnt »WTO-overenskomsten«) og bilagene dertil. På dette grundlag anmodede klageren Kommissionen om at foretage de nødvendige indgreb for at få USA til at ophæve denne foranstaltning.
(3) Klagen indeholdt umiddelbart tilstrækkelige beviser til at berettige indledningen af en fællesskabsprocedure for undersøgelse i henhold til forordningens artikel 8. Der blev derfor indledt en sådan procedure den 11. juni 1997 (3).
(4) Efter indledningen af undersøgelsesproceduren gennemførte Kommissionen en grundig retlig og faktuel undersøgelse af Section 110(5) i USA's »Copyright Act« såvel som de ændringer til loven, som den amerikanske kongres drøftede på undersøgelsestidspunktet, og som er blevet vedtaget i mellemtiden. På grundlag af resultaterne af denne undersøgelse nåede Kommissionen frem til følgende konklusioner.
B. UNDERSØGELSESRESULTATER VEDRØRENDE HANDELSHINDRINGER
(5) Selv om rettighedshaveren til et musikværk har eneret til at fremføre det ophavsretligt beskyttede værk offentligt i henhold til den amerikanske Copyright Act, er visse former for offentlig fremførelse unddraget beskyttelse, jf. Section 110(5). Heri hed det indtil den seneste indføjelse af et nyt stykke, hvorved man udvider anvendelsesområdet for undtagelse (jf. endvidere under litra D), at uanset bestemmelserne i Section 106 betragtes følgende former for fremførelse ikke som krænkelser af ophavsretten: tilgængeliggørelse eller udsendelse, der omfatter en fremførelse eller en visning af et værk, ved hjælp af offentlig modtagning af udsendelsen på et enkeltstående modtagerapparat af en type, der er almindeligt anvendt i private hjem, undtagen hvis a) der betales et direkte gebyr for at se eller høre udsendelsen, eller b) den således modtagne udsendelse videreudsendes til almenheden. Undtagelsen omfatter anvendelsen af radio- og fjernsynsapparater af en type, der almindeligvis findes i private hjem, forretninger, barer, restauranter og alle andre steder med offentlig adgang. Som følge af den uklare og flertydige ordlyd har Section 110(5) givet anledning til en meget bred fortolkning af det, der i daglig tale omtales som »the homestyle exemption« (»hjemmebrugsundtagelsen«). Man har for eksempel hævdet, at undtagelsen også kan gælde for selskaber, der står bag store landsdækkende butikskæder, og som anvender afspilning af musik i butikkerne som en del af deres forretningspolitik (4).
(6) Ifølge artikel 9, stk. 1, i WTO-aftalen om handelsrelaterede intellektuelle ejendomsrettigheder (i det følgende benævnt »TRIPs-aftalen«) skal medlemmerne efterkomme artikel 1 til 21 i Bernerkonventionen til værn for litterære og kunstneriske værker (i det følgende benævnt »Bernerkonventionen«). Artikel 11 a, stk. 1, i Bernerkonventionen, som revideret ved Paris-akten fra 1971, giver rettighedshavere til litterære og kunstneriske værker (herunder musikværker) eneret til at tillade ikke alene radioudsendelse og anden form for trådløs overføring af deres værker, men også offentlig gengivelse af det radioudsendte værk ved hjælp af højttaler eller ethvert andet lignende instrument. Som følge af undtaglesen i den amerikanske lovgivning, der gør det muligt at anvende musik uden at have licens fra rettighedshaverne og uden at betale licensafgift, fratages rettighedshaverne den beskyttelse, som de er berettigede til i henhold til artikel 11 a, stk. 1, nr. III, når deres radioudsendte værker gengives offentligt ved hjælp af højttalere eller ethvert andet lignende instrument, og i henhold til artikel 11, stk. 1, nr. III, når deres direkte, kabeltransmitterede værker gengives offentligt ved hjælp af sådanne instrumenter. Artikel 11 a, stk. 1, nr. III, eller artikel 11, stk. 1, nr. II, omfatter helt klart situationer, hvor radioudsendt eller kabeltransmitteret musik videreudsendes til almenheden ved hjælp at et radio- eller fjernsynsapparat (jf. hjemmebrugsundtagelsen) eller ethvert andet middel, eftersom den omhandler spørgsmålet om offentlig gengivelse af radioudsendte værker og ikke de tekniske specifikationer for de midler, der anvendes til dette formål.
(7) I artikel 11 a, stk. 2, i Bernerkonventionen hedder det, at landene kan fastsætte vilkår for udøvelsen af de i artikel 11 a, stk. 1, omhandlede enerettigheder, men at disse vilkår ikke kan gøre indgreb i rettighedshaverens ret til at erholde et rimeligt vederlag. Section 110(5) i den amerikanske Copyright Act gør indgreb i rettighedshavernes ret til at erholde et sådant vederlag, eftersom de fratages enhver form for vederlag for anvendelsen af deres værker i de situationer, der er omfattet af hjemmebrugsundtagelsen.
(8) Kommissionen gennemgik også hjemmebrugs-undtagelsen med udgangspunkt i begrebet »mindre forbehold«, som er en kategori af undtagelser, der eventuelt kan finde anvendelse for udøvelsen af enerettigheder i henhold til Bernerkonventionen, men nåede frem til den konklusion, at selv i de tilfælde, hvor »mindre forbehold« kunne finde anvendelse for de i artikel 11 a, stk. 1, nr. III, og artikel 11, stk. 1, nr. II, omhandlede enerettigheder, udgør hjemmebrugsundtagelsen helt klart ikke et mindre forbehold. Undtagelsen finder udstrakt anvendelse i erhvervsøjemed over hele USA og påfører rettighedshavere i Fællesskabet betydelige økonomiske tab, som udgør mellem 13 og 24 % af de årlige udbetalinger fra de amerikanske ophavsretlige organisationer til forvaltningsselskaberne i Fællesskabet, som repræsenterer komponister og musikarrangører, sangforfattere og musikudgivere.
(9) Ifølge artikel 9, stk. 1, i TRIPs-aftalen er WTO-medlemmerne forpligtede til at efterkomme artikel 1 til 21 i Bernerkonventionen. Derfor vil et WTO-medlem, som ikke efterkommer Bernerkonventionen, misligholde sine forpligtelser i henhold til TRIPs-aftalen. Eftersom Section 110(5) i den amerikanske Copyright Act er i modstrid med artikel 11 a, stk. 1 og 2, og 11, stk. 1, i Bernerkonventionen, indebærer den således også en overtrædelse af artikel 9, stk. 1, i TRIPs-aftalen. Kommissionen er ligeledes af den opfattelse, at USA ikke kan påberåbe sig artikel 13 i TRIPs-aftalen som begrundelse for hjemmebrugsundtagelsen, da denne bestemmelse begrænser de nuværende undtagelser i henhold til Bernerkonventionen til særlige tilfælde, som ikke strider mod en normal udnyttelse af værket og ikke i urimelig grad skader rettighedshaverens legitime interesser. Bestemmelsen giver ikke mulighed for yderligere undtagelser fra de rettigheder, der er omfattet af beskyttelsen i Bernerkonventionen.
(10) Under disse omstændigheder finder Kommissionen, at klagerens påstande er velbegrundede, og at Section 110(5) i USA's Copyright Act udgør en handelshindring i henhold til artikel 2, stk. 1, i forordningen, hvorved der forstås »enhver handelspraksis, der indføres eller videreføres af et tredjeland, og over for hvilken der i henhold til internationale handelsregler er ret til indgreb«.
(11) Kommissionen finder ikke desto mindre, at en henvisning til ovennævnte retsgrundlag ikke udelukker anvendelse af nogen anden relevant bestemmelse i WTO-overenskomsten og de dertil knyttede aftaler, som vil kunne bruges ved procedurer indbragt for WTO.
C. UNDERSØGELSESRESULTATER VEDRØRENDE NEGATIVE HANDELSMÆSSIGE VIRKNINGER
(12) Section 110(5) i den amerikanske Copyright Act begrænser rettighedshavere fra Fællesskabet i den fulde og normale udøvelse af deres enerettigheder i henhold til Bernerkonventionen og TRIPs-aftalen. Rettighedshaverne fratages muligheden for at udstede licenser på fremførelsesretten til deres værker (enten direkte eller via forvaltningsselskaber) og muligheden for at erholde et vederlag for den offentlige gengivelse af deres værker.
(13) Den mest direkte virkning af Section 110(5) er, at den fratager rettighedshaverne deres vederlag for visse offentlige gengivelser. Ifølge Kommissionens vurderinger indebærer anvendelsen af Section 110(5) et direkte årligt tab af licensindtægter på mellem 3,8 og 6,8 millioner USD for indehavere af musikfremførelsesrettigheder i Fællesskabet (dvs. komponister og musikarrangører, sangforfattere og musikudgivere). Dette svarer til mellem 13 og 24 % af de årlige udbetalinger fra de amerikanske ophavsretsorganisationer til forvaltningsselskaberne i Fællesskabet, som repræsenterer disse tre kategorier af rettighedshavere. Dette viser, at hjemmebrugsundtagelsen medfører betydelige økonomiske tab for rettighedshaverne i Fællesskabet.
(14) Hjemmebrugsundtagelsen medfører også indirekte tab for rettighedshaverne i Fællesskabet, fordi den ikke virker som et incitament for de amerikanske ophavsretlige organisationer til rent faktisk at udstede licenser til barer, butikker, restauranter og lignende på markedsområder, som ikke er omfattet af nogen undtagelse, og derfor fører til, at de amerikanske organisationer er mindre effektive, når de forsøger at udstede licenser til sådanne steder. Alene eksistensen af Section 110(5) bevirker, at selv de steder, som helt klart ikke er omfattet af undtagelsen, ikke altid har den nødvendige licens.
(15) Der opstår endvidere yderligere indirekte tab som følge af, at hjemmebrugsundtagelsen i USA har påvirket holdningen til licensudstedelse for ikke-dramatiske musikværker i negativ retning, såvel i den offentlige mening som blandt privatpersoner. Indflydelsesrige musikbruger-lobbyer har systematisk (og med held) modstået forvaltningsselskabernes forsøg på at udstede licenser og opkræve rimelige vederlag for offentlig gengivelse af musik.
(16) Som følge af Section 110(5) er den indkomst, en rettighedshaver kan forvente fra udstedelsen af licens på sit værk i USA, mindre end den burde være. Disse begrænsede indkomstforventninger kan virke som en negativ tilskyndelse til at eksportere musik til USA.
(17) Under disse omstændigheder finder Kommissionen, at klagerens påstande er velbegrundede, og at Section 110(5) i den amerikanske Copyright Act forårsager negative handelsmæssige virkninger i henhold til forordningens artikel 2, stk. 4.
D. SENESTE ÆNDRINGER TIL SECTION 110(5) I DEN AMERIKANSKE COPYRIGHT ACT
(18) Medens Kommissionen undersøgte hjemmebrugsundtagelsen, behandlede den amerikanske kongres en lov om ændring af Section 110(5) i den amerikanske Copyright Act med henblik på at udvide anvendelsesområdet.
(19) Den 6. og 7. oktober 1998 blev »Fairness in Music Licensing Act« vedtaget af henholdsvis Repræsentanternes Hus og Senatet. Loven består af et nyt stykke B til Section 110(5) i den amerikanske Copyright Act med bestemmelse om yderligere et tilfælde af undtagelse i forbindelse med rettighedshavernes eneret til at tillade offentlig gengivelse af deres værker, medens hjemmebrugsundtagelsen forbliver uændret i henhold til stykke A. Det nye stykke B gælder nu for et meget bredere udvalg af modtagere, nemlig spisesteder, barer og andre forretningssteder, forudsat at de opfylder visse betingelser, især med hensyn til rummets areal og antallet af højtalere. Stykket gælder for anvendelse af alle former for audiovisuelle anordninger og er således ikke kun begrænset til anvendelse af et »apparat til hjemmebrug«.
(20) Den amerikanske præsident undertegnede loven den 27. oktober 1998, og den træder i kraft 90 dage efter vedtagelsen. Det betyder, at loven fra et retligt synspunkt nu udgør en del af lovgivningen i USA, selv om dens ikrafttræden er blevet udsat 90 dage, og den kan således allerede gøres til genstand for en WTO-procedure for bilæggelse af tvister.
(21) Fra et retligt synspunkt fratager det nye stykke B til Section 110(5) også rettighedshaverne den beskyttelse, de er berettiget til i henhold til artikel 11 a, stk. 1, nr. II, og 11, stk. 1, nr. II, i Bernerkonventionen, når deres radioudsendte eller kabeltransmitterede værker gengives offentligt. Derfor gælder Kommissionens undersøgelse af 1976-udgaven af Section 110(5) i den amerikanske Copyright Act (nu i henhold til stykke A til Section) også helt for den nye udgave af loven, som således både er en overtrædelse af Bernerkonventionen og TRIPs-aftalen.
(22) Hvad angår de negative handelsvirkninger er det klart, at de vil blive alvorligt forøget med udvidelsen af lovens anvendelsesområde med hensyn til modtagere og de anvendte former for audiovisuelle anordninger til musikgengivelse på offentlige steder. Medens Kommissionen skønnede, at 1976-hjemmebrugsundtagelsen gjaldt for mellem 20 og 35 % af de amerikanske forretninger, som den amerikanske regering kategoriserer som små forretninger, der beskæftiger mindre end 20 personer, og for mellem 6 og 12 % af amerikanske forretninger i samme kategori, som beskæftiger mere end 20 personer, skønner de amerikanske rettighedshaverorganisationer, at den nye lov alene i forbindelse med spisesteder og barer allerede vil undtage 70 % af alle amerikanske barer og restauranter, da de falder ind under grænsen for arealets størrelse i henhold til den nye Section 110(5)B.
E. FÆLLESSKABETS INTERESSER
(23) Det er af den største betydning for Fællesskabet at sikre, at dets WTO-partnere fuldt ud overholder de samme forpligtelser, som Fællesskabet selv har påtaget sig. Fællesskabet bør derfor omgående anfægte gyldigheden af Section 110(5) i den amerikanske Copyright Act.
F. KONKLUSIONER OG FORANSTALTNINGER
(24) Der er blevet afholdt møder og udvekslet breve med de relevante myndigheder i USA for at drøfte dette spørgsmål nærmere med henblik på at nå frem til en mindelig løsning på problemerne vedrørende licensudstedelse for musikværker, men de amerikanske myndigheder har ikke fremsendt forslag til en sådan løsning.
(25) Under disse omstændigheder bør der af hensyn til beskyttelsen af Fællesskabets interesser indledes en WTO-procedure for bilæggelse af tvister -
TRUFFET FØLGENDE AFGØRELSE:
Artikel 1
1. Section 110(5) i USA's Copyright Act må anses for at være uforenelig med landets forpligtelser i henhold til Marrakech-overenskomsten om oprettelse af Verdenshandelsorganisationen og udgør en »handelshindring« i henhold til artikel 2, stk. 1, forordning (EF) nr. 3286/94.
2. Fællesskabet vil træffe foranstaltninger over for USA i henhold til forståelsen vedrørende regler og procedurer for bilæggelse af tvister og andre relevante WTO-bestemmelser med henblik på at sikre, at handelshindringen fjernes.
Artikel 2
Denne afgørelse træder i kraft på dagen for offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende.
Udfærdiget i Bruxelles, den 11. december 1998.
KOMISSION PÄÄTÖS,
tehty 11 päivänä joulukuuta 1998,
neuvoston asetuksen (EY) N:o 3286/94 säännösten mukaisesti Amerikan yhdysvaltojen tekijänoikeuslain 110 pykälän 5 kohdasta (tiedoksiannettu numerolla K(1998) 4033) (98/731/EY)
EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,
ottaa huomioon yhteisön menettelyistä yhteisessä kauppapolitiikassa kansainvälisen kaupan säännöissä yhteisölle annettujen, erityisesti Maailman kauppajärjestössä (WTO) käyttöön otettujen oikeuksien käyttämisen varmistamiseksi 22 päivänä joulukuuta 1994 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 3286/94 (1), sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella (EY) N:o 356/95 (2), ja erityisesti sen 13 ja 14 artiklan,
kuultuaan neuvoa-antavaa komiteaa,
sekä katsoo seuraavaa:
A. MENETTELY
(1) Komissio vastaanotti 21 päivänä huhtikuuta 1997 asetuksen (EY) N:o 3286/94 (jäljempänä "asetus") 4 artiklan mukaisen valituksen. Valituksen teki Irish Music Rights Organisation (IMRO) -niminen järjestö, ja sitä tuki yksimielisesti Groupement européen des sociétés d'auteurs et compositeurs (GESAC) -niminen järjestö.
(2) Valituksen tekijä väitti, että Amerikan yhdysvaltojen vuoden 1976 tekijänoikeuksia koskevan lain (the 1976 Copyright Act) 110 pykälän 5 kohta on ristiriidassa useiden Maailman kauppajärjestön perustamissopimuksen (jäljempänä "WTO-sopimus") ja sen liitteiden määräysten kanssa. Valituksen tekijä pyysi tällä perusteella komissiota toteuttamaan tarvittavat toimet, jotta Amerikan yhdysvallat saataisiin kumoamaan tämä säännös.
(3) Valitus sisälsi riittävästi alustavia todisteita asetuksen 8 artiklan mukaisen yhteisön tutkimusmenettelyn aloittamiseksi. Tämän vuoksi tutkimusmenettely aloitettiin 11 päivänä kesäkuuta 1997 (3).
(4) Tutkimusmenettelyn aloittamisen johdosta komissio suoritti perusteellisen oikeudellisen ja tosiasioihin perustuvan tutkimuksen Yhdysvaltojen tekijänoikeuslain 110 pykälän 5 kohdasta sekä lain muutoksista, sellaisina kuin niistä keskusteltiin Yhdysvaltain kongressissa tutkimuksen aikana ja jollaisina ne sittemmin hyväksyttiin. Tämän tutkimuksen tulosten perusteella komissio teki jäljempänä esitettävät päätelmät.
B. KAUPAN ESTEEN OLEMASSAOLOA KOSKEVAT TULOKSET
(5) Vaikka Yhdysvaltojen tekijänoikeuslain mukaan musiikkiteoksen oikeudenhaltijalla on yksinomainen oikeus esittää tekijänoikeuden kattamaa teosta julkisesti, Yhdysvaltojen tekijänoikeuslain 110 pykälän 5 kohdassa jätetään tietyt julkiset esitykset tekijänoikeussuojan ulkopuolelle. Ennen kuin siihen liitettiin uusi alakohta, jolla suojan ulkopuolelle jäävää alaa laajennettiin (ks. D-kohta), siinä todettiin, että "106 pykälän säännöksistä huolimatta tekijänoikeutta ei riko esitys tai lähetys, joka koostuu teoksen julkisesta esittämisestä yksityiskodeissa tavallisesti käytettävän vastaanottimien tyyppisen laitteen välityksellä, paitsi jos a) esityksen näkemisestä tai kuulemisesta peritään maksu tai b) näin aikaansaatu lähetys lähetetään edelleen yleisölle." Tämä erivapaus koskee "kotikäyttöön yleisesti tarkoitetun" radio- tai televisiovastaanottimen käyttöä kaupassa, baarissa, ravintolassa tai muussa yleisölle avoimessa paikassa. Epämääräisen ja tulkinnanvaraisen ilmaisutavan vuoksi 110 pykälän 5 kohtaa on tulkittu hyvin laajasti sen suhteen, mikä katsotaan kotikäyttöä koskevaksi erivapaudeksi. Erivapautta on katsottu voitavan soveltaa esimerkiksi yrityksiin, jotka toimivat suurina kauppaketjuina eri puolilla maata ja joiden toimintatapaan kuuluu musiikin soittaminen kaupoissa (4).
(6) WTO:n teollis- ja tekijänoikeuksien kauppaan liittyvistä näkökohdista tehdyn sopimuksen (jäljempänä "TRIPS-sopimus") 9 artiklan 1 kohdan mukaisesti jäsenten on noudatettava kirjallisten ja taiteellisten teosten suojaamisesta tehdyn Bernin yleissopimuksen (jäljempänä "Bernin yleissopimus") 1-21 artikloja. Bernin yleissopimuksen, sellaisena kuin se on tarkistettuna vuoden 1971 Pariisin sopimuskirjalla, 11 a artiklan 1 kohdassa annetaan kirjallisten ja taiteellisten teosten (mikä sisältää musiikkiteokset) oikeudenhaltijoille yksinomainen oikeus sallia teostensa lähettäminen radiossa tai niiden julkinen esittäminen muilla langattomaan lähettämiseen käytettävillä laitteilla sekä teostensa radiolähetyksen julkinen toisintaminen kovaäänisellä tai samankaltaisella laitteella. Sallimalla musiikin käyttö tietyissä paikoissa ilman oikeudenhaltijan lupaa ja maksamatta rojalteja Yhdysvaltojen erivapauskäytäntö jättää oikeudenhaltijat ilman sitä suojaa, johon niillä on oikeus 11 a artiklan 1 kohdan 3 alakohdan nojalla silloin, kun niiden teosten radiolähetystä toisinnetaan julkisesti kovaäänisellä tai muulla samankaltaisella laitteella ja 11 artiklan 1 kohdan 2 alakohdan nojalla silloin, kun tällaisilla välineillä lähetetään julkisesti suorana kaapelilähetyksenä heidän teoksiaan. Mainitun 11 a artiklan 1 kohdan 3 alakohdassa tai 11 artiklan 1 kohdan 2 alakohdassa tarkoitetaan selvästi myös tilanteita, joissa yleisradioitu musiikki tai kaapeliteitse välitetty musiikki välitetään edelleen yleisölle radio- tai televisiolaitteilla (kuten tapauksissa, joihin sovelletaan kotikäyttöä koskevaa erivapautta) tai muulla keinoin, koska säännöksessä on kyse yleisradioitujen teosten julkisesta toisintamisesta eikä tähän käytettävien välineiden teknisistä ominaisuuksista.
(7) Bernin yleissopimuksen 11 a artiklan 2 kohdassa määrätään, että vaikka maat voivat määrätä 11 a artiklan 1 kohdassa mainittujen yksinomaisten oikeuksien käyttämisen edellytyksistä, nämä edellytykset eivät saa rajoittaa oikeudenhaltijan oikeutta saada kohtuullista korvausta. Yhdysvaltojen tekijänoikeuslain 110 pykälän 5 kohta rajoittaa oikeudenhaltijan oikeutta saada tällaista korvausta, sillä sen mukaisesti ne jäävät ilman mitään korvausta, kun niiden teoksia käytetään tilanteissa, joihin sovelletaan kotikäyttöä koskevaa erivapautta.
(8) Komissio tarkasteli kotikäyttöä koskevaa poikkeusta myös "vähäisen oikeuden pidättämisen" näkökulmasta, sillä kyseiseen luokkaan kuuluvia poikkeuksia voitaisiin katsoa sovellettavan Bernin yleissopimuksessa tarkoitettujen yksinoikeuksien käyttöön. Komissio päätteli kuitenkin, että vaikka 11 a artiklan 1 kohdan 3 alakohdassa ja 11 artiklan 1 kohdan 2 alakohdassa määriteltyihin yksinoikeuksiin voitaisiin soveltaa vähäistä oikeuden pidättämistä, lopputulos olisi kuitenkin se, että kotikäyttöä koskevaa erivapautta ei voida pitää vähäisenä oikeuden pidättämisenä. Erivapautta sovelletaan laajasti kaupalliselta pohjalta kaikkialla Yhdysvalloissa, ja yhteisön oikeudenhaltijat kärsivät huomattavia taloudellisia menetyksiä, jotka ovat 13-24 prosenttia Yhdysvaltojen esitysoikeusjärjestöjen vuotuisista korvauksista musiikin säveltäjiä ja sovittajia sekä sanoittajia ja julkaisijoita edustaville yhteisön yhteisvalvontajärjestöille.
(9) Koska TRIPS-sopimuksen 9 artiklan 1 kohdassa velvoitetaan WTO:n jäsenet noudattamaan Bernin yleissopimuksen 1-21 artiklaa, WTO:n jäsen rikkoo TRIPS-sopimuksen mukaisia velvoitteitaan, jos se ei noudata Bernin yleissopimusta. Näin ollen koska Yhdysvaltojen tekijänoikeuslain 110 pykälän 5 kohta on Bernin yleissopimuksen 11 a artiklan 1 ja 2 kohdan sekä 11 artiklan 1 kohdan vastainen, Yhdysvaltojen tekijänoikeuslain 110 pykälän 5 kohta rikkoo TRIPS-sopimuksen 9 artiklan 1 kohtaa. Komissio on myös sitä mieltä, että Yhdysvallat ei voi vedota TRIPS-sopimuksen 13 artiklaan kotikäyttöä koskevan erivapauden perustelemiseksi, sillä kyseisessä määräyksessä rajoitetaan Bernin yleissopimuksen mukaiset poikkeukset erityistapauksiin, jotka eivät ole ristiriidassa teoksen normaalin käytön kanssa eivätkä kohtuuttomasti vahingoita oikeudenhaltijan oikeutettuja etuja. Siinä ei sallita muita poikkeuksia Bernin yleissopimuksella suojattuihin oikeuksiin.
(10) Näissä olosuhteissa komissio katsoo, että valituksen tekijän väitteet ovat perusteltuja ja että Yhdysvaltojen tekijänoikeuslain 110 pykälän 5 kohta on asetuksen 2 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu kaupan este eli "kolmannen maan käyttöön ottama tai harjoittama käytäntö, jonka suhteen voidaan ryhtyä toimenpiteisiin kansainvälisten kauppasääntöjen mukaisesti."
(11) Komissio katsoo kuitenkin, että edellä mainittujen oikeusperustojen mainitseminen ei estä vetoamista WTO-sopimuksen ja sen liitteenä olevien sopimusten muihin asiaa koskeviin määräyksiin, joita voidaan käyttää menettelyjen toteuttamiseksi WTO:n toimielimissä.
C. EPÄSUOTUISIA KAUPALLISIA VAIKUTUKSIA KOSKEVAT TULOKSET
(12) Yhdysvaltojen tekijänoikeuslain 110 pykälän 5 kohta kaventaa yhteisön oikeudenhaltijoiden Bernin yleissopimuksen ja TRIPS-sopimuksen mukaisten yksinoikeuksien täysimääräistä ja tavanomaista käyttöä. Oikeudenhaltijoilta on evätty mahdollisuus myöntää teostensa esitysoikeus (joko suoraan tai yhteisvalvontajärjestöjen välityksellä) ja mahdollisuus saada korvausta teostensa esittämisestä yleisölle.
(13) Kyseisen 110 pykälän 5 kohdan suorin vaikutus on se, että sen perusteella oikeudenhaltijoille ei makseta korvausta tietyistä yleisölle tarkoitetuista esityksistä. Komission arvioiden mukaan yhteisön oikeudenhaltijoille (säveltäjät ja sovittajat, sanoittajat ja musiikin julkaisijat) 110 pykälän 5 kohdan soveltamisesta aiheutuvat suorat lupatulojen menetykset musiikin esitysoikeuksista ovat 3,8-6,8 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria vuodessa. Tämä määrä vastaa 13-24:ää prosenttia Yhdysvaltojen esitysoikeusjärjestöjen vuotuisista korvauksista yhteisön näitä kolmea oikeudenhaltijaryhmää edustaville yhteisvalvontajärjestöille. Tämä osoittaa, että kotikäyttöä koskevan erivapauden aiheuttamat menetykset yhteisön oikeudenhaltijoille ovat merkittäviä.
(14) Kotikäyttöä koskeva erivapaus aiheuttaa myös epäsuoria menetyksiä yhteisön oikeudenhaltijoille, koska se vähentää yhdysvaltalaisten esitysoikeusjärjestöjen halukkuutta myöntää tehokkaasti lupia baareille, kaupoille, ravintoloille ja muille kohteille, jotka toimivat aloilla, joilla poikkeusta ei ole, ja tämä vähentää yhdysvaltalaisten järjestöjen tehokkuutta niiden yrittäessä myöntää lupia tällaisille paikoille. Kyseisen 110 pykälän 5 kohdasta johtuu, että myös sellaisilla paikoilla, joihin ei selvästikään voida soveltaa erivapautta, ei aina ole asianmukaisia lupia.
(15) Epäsuoria menetyksiä syntyy myös sen vuoksi, että kotikäyttöä koskeva erivapaus on lisännyt kielteisiä julkisia ja yksityisiä asenteita muiden kuin näyttämömusiikkiteosten luvanvaraisuutta kohtaan Yhdysvalloissa. Vaikutusvaltaiset musiikinkäyttäjien eturyhmät ovat järjestelmällisesti (ja menestyksekkäästi) vastustaneet yhteisvalvontajärjestelmän pyrkimyksiä yleisölle esitettävän musiikin tehokkaaksi luvanvaraistamiseksi sekä kohtuullisten korvausten saamiseksi.
(16) Tulot, joita oikeudenhaltija voi odottaa saavansa teoksensa esitysluvan antamisesta Yhdysvalloissa, ovat 110 pykälän 5 kohdan vuoksi vähäisemmät kuin niiden kuuluisi olla. Odotettavissa olevien tulojen vähäisyys voi vaikuttaa kielteisesti halukkuuteen viedä musiikkia Yhdysvaltoihin.
(17) Näissä olosuhteissa komissio katsoo, että valituksen tekijän väitteet ovat perusteltuja ja että Yhdysvaltojen tekijänoikeuslain 110 pykälän 5 kohta aiheuttaa asetuksen 2 artiklan 4 kohdassa tarkoitettuja epäsuotuisia kaupallisia vaikutuksia.
D. YHDYSVALTOJEN TEKIJÄNOIKEUSLAIN 110 PYKÄLÄN 5 KOHTAAN TEHDYT VIIMEAIKAISET MUUTOKSET
(18) Sillä aikaa, kun komissio teki tutkimuksia lain kotikäyttöä koskevasta erivapaudesta, Yhdysvaltain kongressi käsitteli lakiehdotusta, jolla laajennettaisiin Yhdysvaltojen tekijänoikeuslain 110 pykälän 5 kohdan soveltamisalaa.
(19) Yhdysvaltain kongressin edustajainhuone ja senaatti hyväksyivät kyseisen kohtuutta musiikin käyttöluvissa koskevan lakiehdotuksen 6 ja 7 päivänä lokakuuta 1998. Lailla lisätään Yhdysvaltain tekijänoikeuslain 110 pykälän 5 kohtaan uusi B alakohta, jossa säädetään lisäpoikkeuksesta oikeudenhaltijoiden yksinoikeuteen antaa lupa teostensa julkiseen esittämiseen, samanaikaisesti kun kotikäyttöä koskeva erivapaus säilyy sellaisenaan A alakohdassa. Uutta B alakohtaa sovelletaan laajempaan edunsaajien ryhmään, nimittäin yrityksiin, joissa voi juoda ja syödä ja muihin kaupallisiin yrityksiin edellyttäen, että ne täyttävät tietyt ehdot, jotka koskevat pääasiassa yrityksen pinta-alaa ja sen käyttämien kovaäänisten lukumäärää. Se kattaa kaikenlajisten audiovisuaalisten laitteiden käytön, eikä se näin ollen rajoitu ainoastaan kotikäyttöön tarkoitetun laitteen käyttöön.
(20) Yhdysvaltain presidentti allekirjoitti lain 27. lokakuuta 1998, ja laki tulee voimaan 90 päivän kuluttua sen hyväksymisestä. Koska tämä merkitsee oikeudellisesti sitä, että laki on nyt osa Yhdysvaltain oikeusjärjestystä, vaikkakin sen voimaantulo on lykätty 90 päivällä, laki voi jo olla WTO:n alaisten riitojenratkaisumenettelyjen kohteena.
(21) Oikeudellisesti 110 pykälän 5 kohdan uudessa B alakohdassa myös evätään oikeudenhaltijoilta suoja, johon he ovat oikeutettuja Bernin yleissopimuksen 11 a artiklan 1 kohdan 3 alakohdan ja 11 artiklan 1 kohdan 2 alakohdan mukaan, kun heidän teoksiaan yleisradioidaan tai välitetään kaapeliteitse yleisölle. Näin ollen komission analyysi Yhdysvaltojen tekijänoikeuslain 110 pykälän 5 kohdan vuoden 1976 laitoksesta (joka on nyt kyseisen pykälän A alakohtana) soveltuu täysin lain uuteen laitokseen, joka täten rikkoo yhtä lailla Bernin yleissopimusta ja TRIPS-sopimusta.
(22) On selvää, että epäsuotuiset kaupalliset vaikutukset laajentuvat selvästi kyseisen säännöksen soveltamisalan laajennuksen takia edunsaajien ja niiden audiovisuaalisten laitteiden eri lajien osalta, joita käytetään musiikin esittämiseksi yleisölle avoimissa liikkeissä. Komissio arvioi, että vuoden 1976 kotikäyttöä koskevaa erivapautta sovelletaan 20-35 prosenttiin amerikkalaisista liikkeistä, jotka Yhdysvaltain viranomaiset luokittelevat pienyrityksiksi ja jotka työllistävät alle 20 työntekijää, ja 6-12 prosenttiin amerikkalaisista pienyrityksistä, jotka työllistävät yli 20 työntekijää. Yhdysvaltalaiset yhteisvalvontajärjestöt arvioivat, että pelkästään juoma- ja ruokailuliikkeiden osalta uusi laki jättää soveltamisalansa ulkopuolelle 70 prosenttia kaikista Yhdysvaltain baareista ja ravintoloista, koska ne jäävät 110 pykälän 5 kohdan B alakohdan mukaisten pinta-alaa koskevien kynnysarvojen alapuolelle.
E. YHTEISÖN ETU
(23) Euroopan yhteisön kannalta on erittäin tärkeää pystyä varmistamaan, että sen WTO-kumppanit noudattavat täysin velvoitteitaan, koska se on itsekin sitoutunut noudattamaan samoja velvoitteita. Yhteisön olisi tämän vuoksi välittömästi riitautettava Yhdysvaltojen tekijänoikeuslain 110 pykälän 5 kohta.
F. PÄÄTELMÄT JA TOTEUTETTAVAT TOIMENPITEET
(24) Asiaa käsittelevien Yhdysvaltojen viranomaisten kanssa on pidetty kokouksia ja vaihdettu kirjeitä sovitteluratkaisun löytämiseksi musiikkiteosten lupakäytäntöä koskevan ongelman ratkaisemiseksi, mutta Yhdysvaltojen viranomaiset eivät ole esittäneet yhtään ehdotusta tällaiseksi ratkaisuksi.
(25) Tämän vuoksi näyttää siltä, että yhteisön etu vaatii WTO:n riitojenratkaisumenettelyn aloittamista,
ON PÄÄTTÄNYT SEURAAVAA:
1 artikla
1. Amerikan yhdysvaltojen tekijänoikeuslain 110 pykälän 5 kohta näyttää olevan ristiriidassa Maailman kauppajärjestön perustamisesta tehdystä Marrakechin sopimuksesta johtuvien kyseisen maan velvoitteiden kanssa, ja se muodostaa asetuksen (EY) N:o 3286/94 2 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun "kaupan esteen".
2. Yhteisö ryhtyy toimiin Amerikan yhdysvaltoja vastaan riitojen ratkaisemisesta annettuja sääntöjä ja menettelyjä koskevan sopimuksen ja muiden WTO:n asiaa koskevien määräysten nojalla kyseisen kaupan esteen poistamisen varmistamiseksi.
2 artikla
Tätä päätöstä sovelletaan päivästä, jona se julkaistaan Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä.
Tehty Brysselissä 11 päivänä joulukuuta 1998.