KOMMISSIONENS BESLUTNING
af 20. oktober 2005
om en procedure efter EF-traktatens artikel 81, stk. 1,
(Sag COMP/C.38.281/B.2 - Råtobak - Italien)
(meddelt under nummer K(2005) 4012)
(Kun den engelske og den italienske udgave er autentiske)
(2006/901/EF)
RESUMÉ AF BESLUTNINGEN
1. Indledning
Den 20. oktober 2005 vedtog Kommissionen en beslutning om en procedure efter EF-traktatens artikel 81 (»beslutningen«). I henhold til artikel 30 i forordning 1/2003 offentliggør Kommissionen herved parternes navne og beslutningens hovedindhold, herunder de pålagte sanktioner, idet den tager hensyn til virksomhedernes berettigede interesse i, at deres forretningshemmeligheder ikke afsløres. Beslutningen er i en version, der ikke er fortrolig, gjort tilgængelig i sin fulde ordlyd på sagens autentiske sprog og Kommissionens arbejdssprog på følgende websted: http://europa.eu.int/comm/competition/index_da.html.
Fra 1995 til begyndelsen af 2002 har de fire største virksomheder inden for forarbejdning af råtobak i Italien, nemlig Deltafina, Dimon (nu Mindo), Transcatab og Romana Tabacchi (under ét benævnt »forarbejdningsvirksomhederne« i det følgende), indgået aftaler og/eller medvirket ved samordnet praksis med henblik på fastsættelse af forretningsbetingelserne for køb af råtobak i Italien (både direkte indkøb fra producenterne og køb hos kontraktpakkere), herunder prisfastsættelse og markedsdeling.
Beslutningen omhandler også to særskilte overtrædelser, der fandt sted i hvert fald fra begyndelsen af 1999 til udgangen af 2001, og som bestod i, at de italienske tobaksforarbejdningsvirksomheders brancheforening (Associazione Professionale Trasformatori Tabacchi Italiani, i det følgende benævnt »APTI«) fastsatte de kontraktpriser, som den på sine medlemmers vegne ville forhandle med de italienske råtobaksproducenters brancheforening, Unione Italiana Tabacco (»UNITAB«) med henblik på indgåelse af brancheaftaler og UNITAB's fastsættelse af de priser, som den på sine medlemmers vegne ville forhandle med APTI med henblik på indgåelse af de samme aftaler.
2. Sagens oprindelse og proceduren
Efter at have modtaget en række oplysninger om, at der fandtes brancheaftaler om fastsættelse af prisintervaller for særlige kvaliteter af en eller flere råtobakssorter, sendte Kommissionen den 15. januar 2002 begæringer om oplysninger til forarbejdningsvirksomhedernes og producenternes brancheforeninger (henholdsvis APTI og UNITAB), som svarede den 12. februar 2002.
Den 19. februar 2002 modtog Kommissionen en anmodning om favorabel behandling fra den førende italienske forarbejdningsvirksomhed, Deltafina S.p.A. »Deltafina«, i henhold til den meddelelse om bødefritagelse og bødenedsættelse i kartelsager (»samarbejdsmeddelelsen«), som Kommissionen netop havde vedtaget på daværende tidspunkt. Den 6. marts 2002 gav Kommissionen Deltafina en betinget bødefritagelse i henhold til punkt 15 i samarbejdsmeddelelsen.
Kommissionen modtog to andre anmodninger om favorabel behandling den 4. og 10. april fra henholdsvis Dimon S.r.l. (»Dimon«) og Transcatab S.p.A. (»Transcatab«).
Den 18.-19. april 2002 gennemførte Kommissionen kontrolundersøgelser hos Dimon, Transcatab, Trestina Azienda Tabacchi S.p.A. (»Trestina«) og Romana Tabacchi s.r.l. (»Romana Tabacchi«).
Kommissionen meddelte den 8. oktober 2002 Dimon og Transcatab, at den agtede at give dem bødenedsættelse ved afslutningen af proceduren (med intervaller på henholdsvis 30-50 % og 20-30 %).
Den 25. februar 2004 indledte Kommissionen proceduren i denne sag og vedtog en klagepunktsmeddelelse, som adressaterne fik lejlighed til at besvare skriftligt og på en mundtlig høring, der blev afholdt den 22. juni 2004.
Den 21. december 2004 blev der vedtaget et tillæg til klagepunktsmeddelelsen af 25. februar 2004 (i det følgende benævnt »tillægget«). Der blev afholdt endnu en mundtlig høring den 1. marts 2005.
3. Parterne
3.1. Forarbejdningsvirksomhederne
Deltafina er et helejet italiensk datterselskab af verdens største tobaksselskab, Universal Corporation (»Universal«). I 2001 (der er det seneste hele år, hvor forarbejdningsvirksomhederne har begået overtrædelsen) aftog Deltafina ca. 25 % af den italienske råtobak. Denne beslutning er rettet til både Deltafina og Universal.
Dimon og Transcatab var på overtrædelsestidspunktet helejede italienske datterselskaber af henholdsvis Dimon Incorporated (»Dimon Inc«) og Standard Commercial Corporation (»SCC«), dvs. verdens næststørste og tredjestørste tobaksselskab. Fra september 2004 har Dimon ændret navn til Mindo S.r.l (»Mindo«) og indgår ikke længere i Dimon Inc.-koncernen. Dimon Inc. og SCC fusionerede den 13. april 2005 til Alliance One International Inc. (»Alliance«). I 2001 aftog Dimon og Transcatab henholdsvis 11,28 % og 10,8 % af den råtobak, der produceres i Italien. Denne beslutning er rettet til Mindo, Transcatab og Alliance.
Romana Tabacchi er et familieejet selskab. Indtil 1997 fungerede det som agent for en international forhandler (som så blev overtaget af Dimon Inc.). Siden 1997 har det opereret som en uafhængig forhandler. I 2001 aftog Romana Tabacchi 9,5 % af den råtobak, der produceres i Italien.
APTI er den italienske brancheforening for råtobaksforarbejdende virksomheder. APTI har 17 medlemmer ud af i alt 59 forarbejdningsvirksomheder i Italien.
3.2. Producenterne
UNITAB Italia er den italienske forening af tobaksproducentsammenslutninger og repræsenterer ca. 80 % af samtlige producenter.
4. Den berørte sektor: italiensk råtobak
Produktionen af råtobak i EU udgør ca. 5 % af råtobaksproduktionen på verdensplan. Grækenland, Italien og Spanien er de førende tobaksproducenter i EU og tegner sig for henholdsvis 38 %, 37,5 % og 12 % af produktionen i EU.
Råtobak er ikke noget ensartet produkt. De almindeligste sorter i Italien er Burley og Bright. Inden for hver sort kan der skelnes mellem forskellige kvaliteter. Efter tørring sælger producenterne tobakken til forarbejdningsvirksomhederne i partier, hvis pris afhænger af den tobakskvalitet, de indeholder.
De italienske forarbejdningsvirksomheder køber råtobak hos producenter og producentsammenslutninger i Italien (og konditioneret tobak hos andre mellemmænd) og forarbejder (eller videreforarbejder) det og videresælger det i passende form til tobaksforarbejdningsindustrien i Italien og på verdensplan. De betegnes også som »de første forarbejdningsvirksomheder«, fordi de er de første, der forarbejder tobakken (i modsætning til anden forarbejdning, der foretages af cigaretfabrikanterne), eller »tobaksbladegrossister« på grund af deres rolle som mellemmænd mellem producenterne og fabrikanten af det endelige produkt.
Udtrykket »eksportør« anvendes generelt for forarbejdningsvirksomheder med tærskningsudstyr, der gør det muligt at fremstille det endelige forarbejdede produkt (strips), som cigaretfabrikanterne efterspørger. Forarbejdningsvirksomheder, der kun er i stand til at fremstille løse blade, betegnes »kontraktpakkerier« eller blot »pakkerier«. Efter forbehandlingen (f.eks. fjernelse af urenheder og sortering) sender pakkerierne tobakken til eksportørerne til yderligere behandling, hvorpå tobakken kan udbydes til fabrikanterne. De forarbejdningsvirksomheder, som denne beslutning er rettet til, henhører under kategorien »eksportører«.
5. Regler for råtobak
Både produktionen af råtobak og salget af den til forarbejdningsvirksomheder er undergivet såvel EU-bestemmelser som national lovgivning.
5.1. Den fælles markedsordning for råtobak
Den fælles markedsordning for råtobak (1) omfatter (i) en produktionskvoteordning og (ii) støtte til producenterne gennem en præmieordning for produktion af råtobak.
Der ydes kun præmier for tobak, som fremstilles inden for kvoten (med visse tilpasninger). Siden 1998 har udbetalingen af en del af fællesskabspræmien (den såkaldte variable del) været knyttet til tobakkens kvalitet, som afspejles i prisen. Udbetalingen af den variable del af præmien er overladt til producentsammenslutningerne.
Ifølge den fælles markedsordning skal hver producent eller producentsammenslutning og hver virksomhed, der foretager den første forarbejdning, indgå såkaldte »dyrkningskontrakter« ved begyndelsen af hvert produktionsår (omkring marts-maj, når tobaksplanterne udplantes), hvor de aftaler »kontraktpriser« for hver kvalitet inden for de enkelte sorter. På dette trin angives priserne ofte som mindstepriser eller som et prisinterval. Det skal dog bemærkes, at den endelige pris (eller »leveringsprisen«) først kan fastsættes, når høsten finder sted (dvs. mellem oktober og januar), og at den kan variere betydeligt i forhold til »dyrkningskontraktprisen« afhængigt af kvalitet, mængder og yderligere forhandlinger.
EU-retten fremmer oprettelsen af brancheorganisationer, hvor producenter og forarbejdningsvirksomheder kan samarbejde om at få markedet til at fungere effektivt. Fastsættelse af priser og kvoter er dog udtrykkeligt forbudt. Ingen af de foreninger, der er involveret i denne sag, er brancheorganisationer i EU-rettens forstand.
5.2. National lovgivning
I Italien er brancheaftaler (dvs. sektordækkende aftaler), dyrkningskontrakter og salg af landbrugsprodukter reguleret ved lov 88/88. Det er specielt fastsat i lovens artikel 5, stk. 1, litra b), at en brancheaftale skal indeholde en nærmere bestemmelse om det produkt, den vedrører, leveringsbetingelserne og -tidspunktet samt mindsteprisen. Der tilbydes producenter og forarbejdningsvirksomheder, som opfylder betingelserne i brancheaftalerne, incitamenter (især i form af præferencestøtte). Lov 88/88 er blevet anvendt på en række landbrugssektorer, herunder tobakssektoren, hvor APTI og UNITAB fra 1999 til 2001 indgik en række brancheaftaler (om dyrkningskontraktpriser udtrykt som mindstepriser eller som prisintervaller).
6. Den praksis, beslutningen vedrører
6.1. Forarbejdningsvirksomhedernes overtrædelse
Deltafina, Dimon, Transcatab og Romana Tabacchi indgik aftaler eller deltog i samordnet praksis fra 1995 og indtil begyndelsen af 2002 med det formål at fastsætte forretningsbetingelserne for køb af råtobak i Italien (både for direkte køb hos producenterne og køb hos kontraktpakkere), herunder: a) fastsættelse af fælles købspriser, som forarbejdningsvirksomhederne skulle betale for levering af tobak samt andre forretningsbetingelser, b) fordeling af leverandører og mængder, c) informationsudveksling med henblik på samordning af deres konkurrerende indkøbsadfærd, d) fastlæggelse af mængder og priser med hensyn til overskudsproduktion og e) samordning af tilbudsgivningen i forbindelse med offentlige udbud i 1995 og 1998.
6.2. APTI’s overtrædelse
Fra 1999 og indtil udgangen af 2001 bestemte APTI sin forhandlingsposition med hensyn til de priser for de enkelte kvaliteter af hver tobakssort, der skulle aftales med UNITAB i forbindelse med indgåelse af brancheaftalerne.
6.3. UNITAB’s overtrædelse
Fra 1999 og indtil udgangen af 2001 bestemte UNITAB sin forhandlingsposition med hensyn til de priser for de enkelte kvaliteter af hver tobakssort, der skulle aftales med APTI, i forbindelse med indgåelse af brancheaftalerne.
7. Retlig vurdering
Kommissionen fastslår i beslutningen, at ovennævnte praksis skal betragtes som tre særskilte (og vedvarende) overtrædelser af traktatens artikel 81.
Alle de deltagere i overtrædelserne, som beslutningen er rettet til, er eller indgår i virksomheder eller virksomhedssammenslutninger som omhandlet i traktatens artikel 81.
Aftaler og/eller samordnet praksis, der direkte eller indirekte medfører fastsættelse af salgspriser eller fordeling af mængder, er ifølge sagens natur konkurrencebegrænsende. Specielt har forarbejdningsvirksomhedernes samordning af deres indkøbsadfærd i denne sag påvirket fundamentale aspekter ved deres konkurrencemæssige adfærd og var også pr. definition i stand til at påvirke de samme virksomheders adfærd på et hvilket som helst andet marked, hvor de konkurrerer, herunder markeder i de efterfølgende omsætningsled. Disse former for adfærd er specielt omhandlet i EF-traktatens artikel 81, stk. 1.
En sådan adfærd vil kunne påvirke samhandelen med råtobak mellem Italien og andre medlemsstater, da den omfatter en betydelig del af indkøbene af italiensk råtobak og vedrører et produkt (råtobak), som er et mellemprodukt til forarbejdet tobak, der eksporteres i vid udstrækning.
Beslutningen rejser spørgsmålet om, hvorvidt Rådets forordning nr. 26 af 4. april 1962 (om anvendelse af visse konkurrenceregler inden for produktion af og handel med landbrugsvarer - »forordning nr. 26«) kan anvendes på den omhandlede praksis. Den konkluderer, at den restriktive praksis i denne sag ikke kan betragtes som »nødvendig« for at nå den fælles landbrugspolitiks mål og derfor falder helt ind under traktatens artikel 81, stk. 1.
Endelig konkluderes det i beslutningen, at hverken national lovgivning eller administrativ praksis forpligtede forarbejdningsvirksomhederne til at aftale gennemsnitlige eller maksimale købspriser for råtobak eller at fordele de mængder tobak, der skulle aftages af de enkelte forarbejdningsvirksomheder. National lovgivning og administrativ praksis krævede heller ikke, at forarbejdningsvirksomhederne og producenterne skulle aftale »kontraktpriserne« kollektivt, og udelukkede ikke mulighederne for konkurrence mellem dem. Aftalerne og/eller den samordnede praksis mellem producentrepræsentanterne på den ene side og forarbejdningsvirksomhederne på den anden falder derfor ind under traktatens artikel 81, stk. 1.
8. Det ansvar, der påhviler deltafinas, Transcatabs og dimons moderselskaber
I beslutningen fastslås det også, at Universal (for Deltafina), Dimon Inc. (for Dimon) og SCC (for Transcatab) øvede afgørende indflydelse på deres datterselskaber i den pågældende periode og derfor bør hæfte solidarisk for deres datterselskabers adfærd.
9. Bøder
9.1. Bøder for UNITAB’s og APTI’s overtrædelser
Med hensyn til den adfærd, der er udvist af producenternes og forarbejdningsvirksomhedernes repræsentanter, mener Kommissionen, at det vil være rimeligt kun at pålægge dem en bøde på 1 000 EUR.
Selv om indgåelsen af brancheaftaler ikke var obligatorisk efter lov 88/88, og der i virkeligheden ikke blev indgået sådanne aftaler i en årrække, skabte lov 88/88 (som den senere blev anvendt i ministeriets administrative praksis) incitamenter til indgåelse af brancheaftaler, som omfattede mindstepriser. Det må også tages i betragtning, at lov 88/88 var blevet anvendt i flere tilfælde inden for landbrugssektoren, herunder tobakssektoren, inden de brancheaftaler, der er omhandlet i denne beslutning, blev indgået, og at aftaleparternes adfærd aldrig var blevet anfægtet hverken i henhold til national lovgivning eller fællesskabsretten, selv om disse aftaler var offentlige og blev meddelt ministeriet.
9.2. Bøder for forarbejdningsvirksomhedernes overtrædelse
9.2.1. Overtrædelsens grovhed
Forarbejdningsvirksomhedernes overtrædelse må betragtes som meget alvorlig, da den består i prisfastsættelse på italienske råtobakssorter og fordeling af mængder. Indkøbskarteller kan nemlig påvirke producenternes vilje til at producere og begrænse konkurrencen mellem forarbejdningsvirksomhederne på markederne i de efterfølgende led. Dette gælder især i tilfælde som det foreliggende, hvor det produkt, der berøres af indkøbskartellet (råtobak) er en væsentlig råvare for virksomhederne i de efterfølgende led (første forarbejdning og salg af forarbejdet tobak i den foreliggende sag). Produktionen af råtobak i Italien udgør ca. 38 % af Fællesskabets kvotedækkede produktion. Denne produktion havde i 2001 en samlet værdi på 67,338 mio. EUR (det seneste hele år, hvor overtrædelsen blev begået).
9.2.2. Virksomhedernes individuelle betydning og bødernes afskrækkende virkning
Kommissionen mener, at de bøder, der skal pålægges de fire involverede forarbejdningsvirksomheder, bør fastlægges på grundlag af virksomhedernes markedsstilling. Bødens grundbeløb bør være større for Deltafina, da virksomheden er den største aftager med en markedsandel på ca. 25 % i 2001 (det seneste hele år, hvor overtrædelsen er begået. Transcatab, Dimon og Romana Tabacchi, der anbringes i samme kategori, bør have pålagt bøder med et lavere grundbeløb i betragtning af deres mindre markedsandele for råtobak i Italien (mellem 8,86 og 11,28).
Da Deltafina, Transcatab og Dimon (nu Mindo) indgår (eller for Mindos vedkommende indgik) i store koncerner, som denne beslutning også er rettet til, vil deres bøder blive forhøjet med en multiplikationsfaktor for at sikre, at de får tilstrækkelig afskrækkende virkning.
Bødernes grundbeløb i denne sag fastsættes derfor til:
-
Deltafina
37 500 000 EUR
-
Transcatab
12 500 000 EUR
-
Dimon (Mindo)
12 500 000 EUR
-
Romana Tabacchi
10 000 000 EUR
9.2.3. Overtrædelsens varighed
Deltafinas, Dimons og Transcatabs overtrædelse varede i ca. 6 år og 5 måneder. Romana Tabacchi menes at have deltaget i overtrædelsen i over 2 år og 9 måneder.
Bødernes grundbeløb i denne sag fastsættes derfor til:
-
Deltafina
60 000 000 EUR
-
Transcatab
20 000 000 EUR
-
Dimon (Mindo)
20 000 000 EUR
-
Romana Tabacchi
12 500 000 EUR
9.2.4. Formildende omstændigheder
Det betragtes som en formildende omstændighed, at Romana Tabacchi ikke deltog i en række aspekter vedrørende kartellet og modarbejdede kartellet i en sådan grad, at det bevirkede, at de øvrige deltagere i fællesskab reagerede imod den.
Deltafinas effektive samarbejde under proceduren betragtes ligeledes som en formildende omstændighed. Som nævnt nedenfor har Deltafina mistet retten til bødefritagelse i henhold til samarbejdsmeddelelsen. I betragtning af sagens ekstraordinære omstændigheder (der er tale om den første sag, hvor der blev indgivet en anmodning efter samarbejdsmeddelelsen, og hvor denne meddelelse anvendes i en beslutning), bør Deltafinas samarbejde dog behandles favorabelt. Deltafinas samarbejde var nemlig af betydeligt omfang og fortsatte under hele proceduren (med undtagelse af de forhold, der er nævnt nedenfor) og bør derfor tages i betragtning som en formildende omstændighed.
9.2.5. Bødens maksimumsbeløb
Den grænse på 10 % af omsætningen, der er fastsat i artikel 23, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1/2003, ser ikke ud til at være overskredet i denne sag, når det gælder de bøder, der skal pålægges Universal/Deltafina og Alliance/Transcatab-Mindo. Men da Mindo ikke længere har nogen forbindelser med den tidligere Dimon-koncern, bør dens solidariske ansvar beregnes inden for de 10 % af dens omsætning i det seneste regnskabsår (dvs. 2,59 mio. EUR).
En nedsættelse inden for de 10 % er nødvendig for Romana Tabacchi.
Bøderne fastsættes derfor til:
-
Deltafina
30 000 000 EUR
-
Dimon (Mindo)
20 000 000 EUR
-
Transcatab
20 000 000 EUR
-
Romana Tabacchi
2 050 000 EUR
9.3. Anvendelse af samarbejdsmeddelelsen
Deltafina, Dimon og Transcatab anmodede om favorabel behandling i henhold til samarbejdsmeddelelsen af 2002 (jf. punkt 2 ovenfor).
9.3.1. Deltafinas anmodning om bødefritagelse
Samarbejdsmeddelelsen gør endelig bødefritagelse betinget af, at alle de betingelser, der er fastsat i meddelelsens punkt 11, er opfyldt. Det er især fastsat i punkt 11(a), at virksomheder (som har opnået betinget bødefritagelse) skal samarbejde »fuldt ud, permanent […]«.
Under den mundtlige høring den 22. juni 2004 kom det frem, at Deltafina på et møde i APTI's bestyrelse med deltagelse af repræsentanter for Dimon, Transcatab og Trestina havde afsløret, at den havde anmodet om bødefritagelse. Dette skete inden Kommissionen havde lejlighed til at gennemføre kontrolundersøgelser og kunne meget vel have skadet dem.
Det må konkluderes, at Deltafina derved misligholdt den samarbejdsforpligtelse, som den havde påtaget sig i henhold til punkt 11(a) i samarbejdsmeddelelsen. Deltafina kan derfor ikke opnå bødefritagelse.
Som svar på Deltafinas bemærkninger til dette punkt bekræftes det i beslutningen, at punkt 11(a) i samarbejdsmeddelelsen omfatter en pligt til at bevare anmodningen om bødefritagelse fortrolig, fordi det er nødvendigt at sikre, at det ikke påvirker resultatet af de kontrolundersøgelser, Kommissionen derefter skal foretage. Deltafina var klar over, at Kommissionen havde planer om at gennemføre uanmeldte kontrolundersøgelser, der i praksis blev tilrettelagt og gennemført, som det var blevet meddelt Deltafina på et møde mellem dette selskab og Kommissionens tjenestegrene.
Det kan være vanskeligt at holde en anmodning om bødefritagelse fortrolig i alle tilfælde, hvor en karteldeltager beslutter at indgive en sådan anmodning. Sådanne vanskeligheder (eller den omstændighed, at virksomheden har underrettet Kommissionen derom) gør det dog ikke berettiget, at den pågældende virksomhed frivilligt afslører sin anmodning om bødefritagelse på møder med konkurrenter.
9.3.2. Deltafinas subsidiære anmodning om bødenedsættelse
Deltafinas anmodning om bødefritagelse indeholdt også en anmodning om bødenedsættelse, for det tilfælde, at »Generaldirektoratet for Konkurrence skulle afslå dens anmodning om fuldstændig bødefritagelse«.
Beslutningen fastslår (på grundlag af samarbejdsmeddelelsens indhold og dens teleologiske og systematiske fortolkning), at en subsidiær anmodning om bødenedsættelse kun kan accepteres i tilfælde, hvor der ikke kan ydes betinget bødefritagelse på det tidspunkt, hvor anmodningen indgives, og at den mister enhver retlig værdi, så snart der ydes betinget bødefritagelse. Da Deltafina oprindelig fik betinget bødefritagelse, men mistede retten dertil på grund af sit brud på samarbejdsforpligtelserne, kan den ikke opnå bødenedsættelse.
9.3.3. Anvendelse af samarbejdsmeddelelsen på Dimon og Transcatab
Beslutningen konkluderer, at det ikke direkte påvirker samarbejdsmeddelelsens anvendelse på Dimon og Transcatab, at der ikke kan ydes Deltafina fuld bødefritagelse. Samarbejdsmeddelelsen gør det således ikke berettiget, at deres stilling opgraderes som følge af afslaget på endelig bødefritagelse til Deltafina.
Både Dimon og Transcatab har opfyldt de betingelser, der påhviler dem i kraft af deres anmodning om bødenedsættelse. På grundlag af en vurdering af det materiale, som Kommissionen har modtaget, og virksomhedernes samarbejde med Kommissionen under proceduren, giver Kommissionen Dimon og Transcatab den højeste bødenedsættelse inden for de intervaller, de fik meddelelse om efter deres anmodning om bødenedsættelse (dvs. henholdsvis 50 % og 30 %).
På baggrund af ovenstående fastsættes de endelige bøder i denne sag til:
-
Deltafina og Universal in solidum
30 000 000 EUR
-
Dimon (Mindo) og Alliance One International,
10 000 000 EUR
hvor Alliance One International er ansvarlig for hele beløbet, mens Mindo kun hæfter in solidum for 3,99 mio. EUR
-
Transcatab og Alliance One International in solidum
14 000 000 EUR
-
Romana Tabacchi
2 050 000 EUR
-
APTI
1 000 EUR
-
UNITAB
1 000 EUR
KOMISSION PÄÄTÖS,
20 päivänä lokakuuta 2005,
EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan mukaisesta menettelystä
(Asia COMP/C.38.281/B.2) - Italian raakatupakka-ala
(tiedoksiannettu numerolla K(2005) 4012)
Ainoastaan englannin- ja italiankieliset tekstit ovat todistusvoimaiset
(2006/901/EY)
TIIVISTELMÄ PÄÄTÖKSESTÄ
1. JOHDANTO
Komissio teki 20 päivänä lokakuuta 2005 EY:n perustamissopimuksen 81 artiklassa tarkoitettua menettelyä koskevan päätöksen (jäljempänä ’päätös’). Komissio julkaisee asianosaisten nimet ja päätöksen olennaisen sisällön sekä määrättävät seuraamukset asetuksen (EY) N:o 1/2003 30 artiklan säännösten mukaisesti. Se ottaa huomioon yritysten oikeutetut edut sen suhteen, ettei niiden liikesalaisuuksia paljasteta. Päätöksen koko tekstin julkinen toisinto on saatavissa asiassa todistusvoimaisilla kielillä ja komission työkielillä kilpailun pääosaston Internet-sivulla http://europa.eu.int/comm/competition/index_en.html.
Vuodesta 1995 vuoden 2002 alkuun neljä suurta italialaista raakatupakan jalostajaa, Deltafina, Dimon (uudelta nimeltään Mindo), Transcatab ja Romana Tabacchi, jäljempänä ’jalostajat’, tekivät sopimuksia ja/tai osallistuivat yhdenmukaistettuihin menettelytapoihin, joilla pyrittiin vahvistamaan (niin suoria ostoja tuottajilta kuin kolmansilta pakkaajilta tehtäviä ostoja koskevat) kaupankäynnin edellytykset Italian raakatupakan ostomarkkinoilla ja jotka käsittivät myös hintojen vahvistamisen ja markkinoiden jakamisen.
Päätös koskee myös kahta erillistä, ainakin vuoden 1999 alusta vuoden 2001 loppuun jatkununutta rikkomista. Italian tupakan jalostajien toimialajärjestö (Associazione Professionale Trasformatori Tabacchi Italiani, jäljempänä ’APTI’) vahvisti sopimushinnat, jotka se neuvotteli jäseniensä puolesta Italian raakatupakan tuottajien järjestöjen liiton (Unione Italiana Tabacco, jäljempänä ’UNITAB’) kanssa, toimialakohtaisten sopimusten tekemiseksi. UNITAB vahvisti hinnat, jotka se neuvotteli jäsentensä puolesta APTIn kanssa, samojen sopimusten tekemiseksi.
2. Asian tausta ja menettely
Saatuaan tietoja alakohtaisistaa sopimuksista, joissa asetettiin hintaluokat eri laatuisille raakatupakkalajeille, komissio esitti 15 päivänä tammikuuta 2002 tietopyynnöt jalostajien järjestölle APTIlle ja tuottajien järjestölle UNITABille. Ne vastasivat 12 päivänä helmikuuta 2002.
Komissio vastaanotti 19 päivänä helmikuuta 2002 sakoista vapauttamista tai niiden lieventämistä koskevan hakemuksen Italian johtavalta jalostajalta Deltafina S.p.A:lta (jäljempänä ’Deltafina’) uuden sakoista vapauttamisesta ja sakkojen lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa annetun komission tiedonannon (jäljempänä ’sakoista vapauttamisesta ja sakkojen lieventämisestä annettu tiedonanto’) nojalla. Komissio myönsi 6 päivänä maaliskuuta 2002 ehdollisen vapautuksen sakoista Deltafinalle sakoista vapauttamisesta ja sakkojen lieventämisestä annetun tiedonannon 15 kohdan mukaisesti.
Komissio vastaanotti 4 päivänä huhtikuuta 2002 sakoista vapauttamista tai niiden lieventämistä koskevan hakemuksen myös Dimon S.r.l:ltä (jäljempänä ’Dimon’) ja 10 päivänä huhtikuuta 2002 Transcatab S.p.A:lta (jäljempänä ’Transcatab’).
Komissio suoritti tutkimuksia 18 ja 19 päivänä huhtikuuta 2002 Dimonin, Transcatab Trestina Azienda Tabacchi S.p.A:n (jäljempänä ’Trestina’) ja Romana Tabacchi s.r.l:n (jäljempänä ’Romana Tabacchi’) tiloissa.
Komissio ilmoitti 8 päivänä lokakuuta 2002 Dimonille ja Transcatabille aikomuksestaan soveltaa niihin lievennyksiä menettelyn lopussa (noin 30-50 % ensimmäiselle ja 20-30 % toiselle).
Komissio aloitti asiaa koskevan menettelyn 25 helmikuuta 2004 ja antoi väitetiedoksiannon, johon sen vastaanottajille annettiin mahdollisuus vastata kirjallisesti sekä suullisesti 22 kesäkuuta 2004 pidetyssä kuulemistilaisuudessa.
Joulukuun 21 päivänä helmikuuta 2004 annettiin lisäys 25 päivänä helmikuuta 2004 annettuun väitetiedoksiantoon (jäljempänä ’lisäys’). Toinen suullinen kuulemistilaisuus pidettiin 1 päivänä maaliskuuta 2005.
3. Asianosaiset
3.1. Jalostajat
Deltafina on Universal Corporationin (jäljempänä ’Universal’), maailman suurimman tupakka-alan toimijan, kokonaan omistama italialainen tytäryhtiö. Deltafina osti noin 25 prosenttia Italian raakatupakasta vuonna 2001, joka oli viimeinen kokonainen vuosi, jolloin jalostajien rikkominen tapahtui. Päätös on osoitettu sekä Deltafinalle että Universalille.
Rikkomisen aikaan Dimon oli Dimon Incorporatedin (jäljempänä ’Dimon Inc’) ja Transcatab Standard Commercial Corporationin (jäljempänä ’SCC’) kokonaan omistama tytäryhtiö. Dimon Inc on toiseksi suurin ja SCC kolmanneksi suurin tupakka-alan toimija. Dimon muutti nimensä Mindo S.r.l:ksi (jäljempänä ’Mindo’) syyskuussa 2004 eikä enää kuulu Dimon Inc-konserniin. Dimon Inc. ja SCC sulautuivat 13 päivänä huhtikuuta 2005 ja muodostivat Alliance One International Inc:n (jäljempänä ’Alliance’). Vuonna 2001 Dimon osti 11,28 prosenttia ja Transcatab 10,8 prosenttia Italiassa tuotetusta raakatupakasta. Päätös on osoitettu Mindolle, Transcatabille and Alliancelle.
Romana Tabacchi on perheyritys. Vuoteen 1997 se toimi kansainvälisen jälleenmyyjän edustajana (Dimon Inc osti myöhemmin kyseisen jälleenmyyjän). Vuodesta 1997 se on toiminut itsenäisenä jälleenmyyjänä. Vuonna 2001 Romana Tabacchi osti 9,5 prosenttia Italiassa tuotetusta raakatupakasta.
APTI on Italian tupakan jalostajien toimialajärjestö. Italiassa toimii kaikkiaan 59 jalostajaa, joista 17 on APTIn jäsenenä.
3.2. Tuottajat
UNITAB Italia on Italian raakatupakan tuottajien järjestöjen liitto, joka edustaa noin 80 prosenttia kaikista tuottajista.
4. Italian raakatupakka-ala
Maailman raakatupakasta tuotetaan noin 5 prosenttia EU:ssa. Jäsenvaltioiden johtavista tupakan tuottajista Kreikka tuottaa 38 prosenttia, Italia 37,5 prosenttia ja Espanja 12 prosenttia EU:n tuotannosta.
Raakatupakka ei ole tasalaatuinen tuote. Italiassa yleisimmät lajit ovat Burley ja Bright. Kutakin lajia on useita laatuluokkia. Tuottajat myyvät kuivatun tupakan jalostajille erinä, joiden hinta vaihtelee niiden sisältämän tupakan laadun mukaan.
Italian raakatupakan jalostajat ostavat raakatupakkaa tuottajilta ja tuottajien järjestöiltä Italiassa (sekä käsiteltyä tupakkaa muilta välittäjiltä), jalostavat (tai uudelleenjalostavat) sen ja myyvät sen edelleen sopivassa muodossa tupakkateollisuudelle Italiassa ja muualla. Ne tunnetaan myös ensimmäisinä jalostajina, koska ne jalostavat tupakkaa ensimmäisinä (toisin kuin savukkeiden valmistajat, jotka suorittavat toisen jalostusvaiheen) tai tupakanlehtikauppiaina, koska ne toimivat välittäjinä tuottajien ja lopputuotteen valmistajien välillä.
Ilmaisua viejä käytetään yleensä niistä jalostajista, joilla on koneet valmiiksi jalostettujen tupakkasuikaleiden (strips) tuottamiseksi savukkeiden valmistajien tarpeisiin. Jalostajia, jotka pystyvät tuottamaan vain irtonaisia lehtia, kutsutaan kolmansiksi pakkaajiksi tai yksinkertaisesti pakkaajiksi. Tupakan ensimmäisen käsittelyn jälkeen (esimerkiksi epäpuhtauksien poisto ja lajittelu) pakkaajat siirtävät tupakan viejille lisäkäsittelyä varten, jotta se voidaan tarjota valmistajille. Jalostajat, joille päätös on osoitettu, ovat viejiä.
5. Lainsäädäntökehys
Sekä raakatupakan tuotantoa että myyntiä jalostajille säädellään niin yhteisön kuin kansallisella lainsäädännöllä.
5.1. Raakatupakka-alan yhteinen markkinajärjestely
Raakatupakka-alan yhteisellä markkinajärjestelyllä (1) säännellään i) tuotantokiintiöjärjestelmää ja ii) tuottajien tuotantotukea, joka toteutetaan raakatupakan tuotannon palkkiojärjestelmällä.
Palkkio myönnetään ainoastaan kiintiöön sisältyvän tupakan tuotannosta (eräin mukautuksin). Vuodesta 1998 osa yhteisön palkkiosta (ns. muuttuva osa) on maksettu tuotetun tupakan laadun perusteella, mikä näkyy hinnassa. Palkkion muuttuvan osan maksaminen on uskottu tuottajaryhmittymille.
Yhteinen markkinajärjestely edellyttää, että kukin tuottaja tai tuottajaryhmittymä ja kukin ensijalostaja tekee kunkin markkinavuoden alussa (maalis-toukokuussa, jolloin tupakantaimet koulitaan) viljelysopimukset, joissa määritellään sopimushinnat kunkin lajin jokaiselle laatuluokalle. Tässä vaiheessa hinnat ilmaistiin usein vähimmäishintoina tai hintaluokkina. On kuitenkin huomattava, että lopullinen hinta (tai myyntihinta) voidaan määrittää vasta sadonkorjuun yhteydessä (eli loka-tammikuussa) ja se voi poiketa huomattavasti viljelysopimushinnasta laadun, määrän ja lisäneuvottelujen perusteella.
Yhteisön lainsäädäntö suosii toimialakohtaisten järjestöjen perustamista, joissa tuottajien ja jalostajien tulisi tehdä yhteistyötä markkinoiden tehokkaan toiminnan varmistamiseksi. Hintojen ja kiintiöiden vahvistaminen on kuitenkin nimenomaan kielletty. Yksikään tähän asiaan liittyvä yhteenliittymä ei ole yhteisön lainsäädännössä tarkoitettu toimialakohtainen järjestö.
5.2. Kansallinen lainsäädäntö
Italian laissa 88/88 säädetään toimialakohtaisista sopimuksista, viljelysopimuksista ja maataloustuotteiden myynnistä. Lain 88/88 5 § :n 1 momentin b alamomentissa säädetään, että toimialakohtaisissa sopimuksissa on määritettävä tuote, jota sopimus koskee, sen toimittamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt ja toimituksen ajankohta sekä vähimmäishinta. Tuottajille ja jalostajille, jotka noudattavat toimialakohtaisten sopimusten ehtoja, tarjotaan kannustimia (erityisesti tukia). Lakia 88/88 on sovellettu lukuisilla maatalousaloilla, kuten tupakka-alalla, jolla APTI ja UNITAB tekivat vuosina 1999-2001 useita toimialakohtaisia sopimuksia (joissa viljelysopimushinnat ilmaistiin vähimmäishintoina tai hintaluokkina).
6. Päätöksessä käsitellyt menettelytavat
6.1. Rikkominen - jalostajat
Deltafina, Dimon, Transcatab ja Romana Tabacchi tekivät vuodesta 1995 vuoden 2002 alkuun sopimuksia ja tai osallistuivat yhdenmukaistettuihin menettelytapoihin, joilla pyrittiin vahvistamaan (niin suoria ostoja tuottajilta kuin kolmansilta pakkaajilta tehtäviä ostoja koskevat) kaupankäynnin edellytykset raakatupakan ostamiseksi Italiassa. Näitä olivat: a) yleisten ostohintojen, jotka jalostajat maksavat tupakan toimituksen yhteydessä, ja muiden kaupankäynnin edellytysten määrääminen, b) toimittajien ja määrien jakaminen, c) tietojenvaihto ostoja koskevan kilpailun yhteensovittamiseksi, d) ylituotantoa koskevien määrien ja hintojen määrittäminen, e) ostotarjousten yhteensovittaminen huutokaupoissa vuosina 1995 ja 1998.
6.2. APTIn rikkominen
APTI määritti vuodesta 1999 vuoden 2001 loppuun neuvotteluasemansa kunkin tupakkalajin laatuluokkien hintojen osalta. Niistä sovittiin UNITABin kanssa toimialakohtaisten sopimusten tekemisen yhteydessä.
6.3. UNITABin rikkominen
UNITAB määritti vuodesta 1999 vuoden 2001 loppuun neuvotteluasemansa kunkin tupakkalajin laatuluokkien hintojen osalta. Niistä sovittiin APTIin kanssa toimialakohtaisten sopimusten tekemisen yhteydessä.
7. Oikeudellinen arviointi
Komissio toteaa päätöksessä, että edellä mainitut menettelytavat muodostavat kolme erillistä (yhtenäistä ja jatkuvaa) perustamissopimuksen 81 artiklan rikkomista.
Kaikki rikkomiseen osallistuneet tahot, joille päätös on osoitettu, ovat perustamissopimuksen 81 artiklassa tarkoitettuja yrityksiä, yritysten yhteenliittymiä tai yritysten yhteenliittymien yhteenliittymiä tai osia niistä.
Sopimukset ja/tai yhdenmukaistetut menettelytavat, joilla suoraan tai välillisesti vahvistetaan kauppahintoja tai määriä, rajoittavat jo tavoitteensa perusteella kilpailua. Varsinkin se, että jalostajat yhteensovittivat ostokäyttäytymisensä tässä tapauksessa, vaikutti niiden kilpailukäyttäytymisen perustekijöihin ja oli myös määritelmän mukaan omiaan vaikuttamaan samojen yritysten toimintaan kaikilla muillakin markkinoilla, joilla ne kilpailivat, myös tuotantoketjun loppupäässä. Nämä menettelytavat on erityisesti mainittu EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdassa.
Tällaiset menettelytavat voivat vaikuttaa Italian ja muiden jäsenvaltioiden väliseen raakatupakan kauppaan, koska ne kattavat merkittävän osan Italian raakatupakan ostoista ja koskevat tuotetta (raakatupakka), joka on jalostetun tupakan puolivalmiste ja joka menee suurelta osin vientiin.
Päätös koskee (tiettyjen kilpailusääntöjen soveltamisesta maataloustuotteiden tuotantoon ja kauppaan) 4 päivänä huhtikuuta 1962 annetun asetuksen N:o 26 (jäljempänä ’asetus N:o 26’) soveltamista käsiteltävänä oleviin menettelytapoihin. Päätöksessä todetaan, että käsiteltävänä oleviä rajoittavia menettelytapoja ei voida pitää tarpeellisina yhteisen maatalouspolitiikan tavoitteiden saavuttamiseksi, joten niihin on sovellettava perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohtaa.
Päätöksessä todetaan lopuksi, ettei kansallinen lainsäädäntö eivätkä hallinnolliset käytännöt ole velvoittaneet jalostajia sopimaan raakatupakan keskimyyntihintaa tai korkeinta myyntihintaa eivätkä jakamaan tupakan määriä, jotka kukin jalostaja ostaa. Lainsäädäntökehyksessä ei myöskään edellytetty jalostajia ja tuottajia päättämään yhdessä sopimushinnoista eikä sillä poistettu kaikkia kilpailun mahdollisuuksia. Tästä seuraa, että tuottajien edustajien ja jalostajien väliset sopimukset ja/tai yhdenmukaistetut menettelytavat kuuluvat kokonaisuudessaan perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan.
8. Deltafinan, Transcatabin ja Dimonin emoyhtiöiden vastuu
Päätöksessä todetaan myös, että Universal (Deltafinan osalta), Dimon Inc (Dimonin osalta) ja SCC (Transcatabin osalta) käyttivät ratkaisevaa vaikutusvaltaa tytäryhtiöissään käsiteltävänä olevan ajanjakson aikana ja että niiden olisi tämän vuoksi katsottava olevan yhteisvastuussa tytäryhtiöidensä toiminnasta.
9. Sakot
9.1. UNITABin ja APTIn rikkomisista määrätyt sakot
Kun otetaan huomioon tuottajien ja jalostajien edustajien toiminta, päätöksessä katsotaan, että 1 000 euron sakko on riittävä.
Vaikka toimialakohtaisten sopimusten tekeminen ei ollut pakollista lain 88/88 nojalla eikä toimialakohtaisia sopimuksia tehty useaan vuoteen, lailla 88/88 (sellaisena kuin sitä sovellettiin ministeriön hallinnollisen käytännön mukaisesti) kannustettiin vähimmäishintoja koskevien toimialakohtaisten sopimusten tekemiseen. Olisi otettava myös huomioon, että lakia 88/88 oli sovellettu useaan otteeseen maatalousalalla, myös tupakka-alalla, ennen kuin tässä päätöksessä käsiteltyjä toimialakohtaisia sopimuksia oli tehty eikä sopimuspuolten toimintaa ollut koskaan kyseenalaistettu kansallisen tai yhteisön lainsäädännön nojalla siitä huolimatta, että kyseiset sopimukset olivat julkisia ja toimitettiin ministeriölle.
9.2. Jalostajien rikkomisesta määrätyt sakot
9.2.1. Jalostajien rikkomisen vakavuus
Jalostajien rikkomista on pidettävä luonteeltaan hyvin vakavana, koska se koskee raakatupakkalajien hintojen vahvistamista Italiassa ja määrien jakamista. Ostokartellit voivat itse asiassa vääristää tuottajien tuotantohalukkuutta sekä rajoittaa jalostajien keskinäistä kilpailua tuotantoketjun loppupäässä. Tästä on erityisesti kyse tässä tapauksessa, sillä kyseisellä tuotteella, johon (raakatupakan) ostokartelli vaikuttaa, on merkittävä vaikutus tuotantoketjun loppupään toimijoiden toimintaan (tässä tapauksessa ensijalostus ja jalostetun tupakan myynti). Italian raakatupakan tuotanto on noin 38 prosenttia yhteisön kiintiötuotannosta. Sen kokonaisarvo oli 67,338 miljoonaa euroa vuonna 2001 (viimeinen kokonainen vuosi, jona rikkominen tapahtui).
9.2.2. Kunkin yrityksen painoarvo ja pelotevaikutus
Komissio katsoo, että neljälle jalostajalle annettavissa sakoissa olisi otettava huomioon niiden markkina-asema. Deltafinaan olisi sovellettava korkeampaa sakon perusmäärää, koska se näyttää olevan suurin ostaja, jonka markkinaosuus oli noin 25 prosenttia vuonna 2001 (viimeinen kokonainen vuosi, jona rikkominen tapahtui). Ottaen huomioon Transcatabin, Dimonin ja Romana Tabacchin pienemmät raakatupakan markkinaosuudet Italiassa (8,86-11,28 %) niitä olisi käsiteltävä ryhmänä ja niille olisi annettava pienemmät sakon perusmäärät.
Koska Deltafina, Transcatab ja Dimon (nykyisin Mindo) kuuluvat (tai Mindon tapauksessa kuului) suuriin konserneihin, joille päätös on myös osoitettu, niiden sakkoihin sovelletaan kertoimia riittävän pelotevaikutuksen varmistamiseksi.
Edellä esitetyistä syistä annetaan seuraavat sakkojen perusmäärät:
-
Deltafina
37 500 000 euroa
-
Transcatab
12 500 000 euroa
-
Dimon (Mindo)
12 500 000 euroa
-
Romana Tabacchi
10 000 000 euroa
9.2.3. Rikkomisen kesto
Deltafinan, Dimonin ja Transcatabin osalta rikkominen kesti noin 6 vuotta ja 5 kuukautta. Romana Tabacchin osallistumisen rikkomiseen katsotaan kestäneen yli 2 vuotta ja 9 kuukautta.
Edellä esitetyistä syistä olisi määrättävä seuraavat sakkojen perusmäärät:
-
Deltafina
60 000 000 euroa
-
Transcatab
20 000 000 euroa
-
Dimon (Mindo)
20 000 000 euroa
-
Romana Tabacchi
12 500 000 euroa
9.2.4. Lieventävät olosuhteet
Romana Tabacchin kohdalla tunnustetaan lieventäväksi olosuhteeksi se, että se ei osallistunut eräisiin kartellin yksityiskohtiin, ja se, että se toimi kartellin tavoitteen vastaisesti saaden muutkin osallistujat yhdessä toimimaan kartellia vastaan.
Myös Deltafinan kohdalla tunnustetaan, että sen tehokkaalla yhteistyöllä menettelyn aikana oli lieventävä vaikutus. Kuten jäljempänä selostetaan, Deltafina menetti sakoista vapauttamisesta ja sakkojen lieventämisestä annetun tiedonannon perusteella sille myönnetyn vapautuksen sakoista. Tämän asian poikkeukselliset olosuhteet huomioon ottaen (tämä on ensimmäinen asia, jossa tehtiin hakemus sakoista vapauttamisesta ja sakkojen lieventämisestä annetun tiedonannon nojalla ja jota koskevassa päätöksessä sovelletaan kyseistä tiedonantoa) Deltafinan yhteistyö olisi kuitenkin huomioitava myönteisesti. Deltafinan yhteistyö oli merkittävää ja jatkui koko menettelyn ajan (lukuun ottamatta jäljempänä käsiteltyjä seikkoja), joten sitä olisi pidettävä lieventävänä tekijänä.
9.2.5. Sakon enimmäismäärä
Vaikuttaa siltä, ettei tässä asiassa Universalille/Deltafinalle ja Alliancelle/Transcatab-Mindolle määrätyissä sakoissa ylitetä asetuksen (EY) N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohdassa asetettua sakon enimmäismäärää eli 10 prosenttia liikevaihdosta. Koska Mindo ei kuitenkaan ole enää missään yhteydessä aiempaan Dimon-konserniin, sen yhteisvastuu olisi määrättävä 10 prosentin puitteissa sen viimeisimmän tilikauden liikevaihdosta (2,59 miljoonaa euroa).
Romana Tabacchin kohdalla on tarpeen lieventää 10 prosentin määrää.
Edellisen perusteella määrätään seuraavat sakot:
-
Deltafina
30 000 000 euroa
-
Dimon (Mindo)
20 000 000 euroa
-
Transcatab
20 000 000 euroa
-
Romana Tabacchi
2 050 000 euroa
9.3. Sakoista vapauttamisesta ja sakkojen lieventämisestä annetun tiedonannon soveltaminen
Deltafina, Dimon ja Transcatab hakivat sakoista vapauttamista tai niiden lieventämistä asiasta vuonna 2002 annetun tiedonannon nojalla (katso 2 jakso edellä).
9.3.1. Deltafinan hakemus sakoista vapauttamiseksi
Sakoista vapauttamisesta ja sakkojen lieventämisestä annetun tiedonannon mukaan sakoista voidaan myöntää vapautus ainoastaan silloin, kun myös tiedonannon 11 kohdassa esitetyt edellytykset täyttyvät samanaikaisesti. Erityisesti 11 kohdan a alakohdassa edellytetään, että yritysten (joille on myönnetty ehdollinen vapautus sakoista) on tehtävä ”koko… ajan kaikin tavoin yhteistyötä, joka on jatkuvaa”.
Kesäkuun 22 päivänä kesäkuuta 2004 pidetyssä suullisessa kuulemisessa kävi selväksi, että Deltafina oli paljastanut tehneensä hakemuksen sakoista vapauttamiseksi APTIn hallintokomitean kokouksessa, jossa oli läsnä myös Dimonin, Transcatabin ja Trestinan edustajia. Asia paljastui ennen kuin komissiolla oli tilaisuus tehdä tutkimuksia ja saattoi vaarantaa suunnitellut tutkimukset.
Päätöksessä todetaan, että Deltafinan toiminta rikkoi sakoista vapauttamisesta ja sakkojen lieventämisestä annetun tiedonannon 11 kohdan a alakohdan mukaista yhteistyövelvoitetta. Näin ollen Deltafinaa ei voida vapauttaa sakoista.
Vastauksena Deltafinan tätä kohtaa koskevaan puolustukseen päätöksessä vahvistetaan, että sakoista vapauttamisesta ja sakkojen lieventämisestä annetun tiedonannon 11 kohdan a alakohta käsittää myös velvollisuuden pitää sakoista vapauttamista koskeva hakemus salassa. Se on perusteltua, koska on varmistettava, etteivät tutkimusten, jotka komission on tehtävä, tulokset vaarannu. Deltafina oli tietoinen komission aikomuksesta tehdä yllätystarkastuksia. Tutkimukset järjestettiin ja toteutettiin niin kuin Deltafinalle oli ilmoitettu Deltafinan ja komission yksiköiden kokouksessa.
Sakoista vapauttamista koskevan hakemuksen salassapito on aina jollain tavalla hankalaa, kun kartelliin osallistunut päättää hakea vapautusta sakoista. Tällaiset hankaluudet (tai se, että niistä on ilmoittanut komissiolle) eivät tarkoita, että sakoista vapauttamista hakenut yritys voi vapaaehtoisesti paljastaa hakeneensa vapautusta sakoista kilpailijoiden kanssa pidettävässä kokouksessa.
9.3.2. Deltafinan vaihtoehtoinen sakkojen lieventämistä koskeva hakemus
Deltafinan sakoista vapauttamista koskeva hakemus sisälsi myös sakkojen lieventämistä koskevan hakemuksen, jota olisi tavallisesti sovellettu siihen tässä asiassa, koska kilpailupääosasto hylkäsi sen sakoista vapauttamista koskevan hakemuksen.
Päätöksessä (joka perustuu sakoista vapauttamisesta ja sakkojen lieventämisestä annettuun tiedonantoon sekä sen teleologiseen ja systemaattiseen tulkintaan) todetaan, että toissijainen sakkojen lieventämistä koskeva hakemus voidaan hyväksyä ainoastaan tapauksissa, joissa ehdollista vapautusta sakoista ei voida myöntää hakemuksen tekohetkellä, ja että sakkojen lieventämistä koskevalla hakemuksella ei ole oikeusvaikutusta silloin, kun ehdollinen vapautus sakoista myönnetään. Kun otetaan huomioon, että Deltafinalle myönnettiin ehdollinen vapautus sakoista ja että se menetti vapautuksen rikkomalla yhteistyövelvoitteitaan, se ei voi hyötyä sakkojen lieventämisestä.
9.3.3. Sakoista vapauttamisesta ja sakkojen lieventämisestä annetun tiedonannon soveltaminen Dimoniin ja Transcatabiin
Päätöksessä todetaan, että sillä, että Deltafinaa ei vapautettu sakoista, ei ole suoraa vaikutusta siihen, miten sakoista vapauttamisesta ja sakkojen lieventämisestä annettua tiedonantoa sovelletaan Dimoniin ja Transcatabiin. Ainakaan sakoista vapauttamisesta ja sakkojen lieventämisestä annettu tiedonanto ei oikeuta sitä, että niiden asemaa parannettaisiin, koska Deltafinalle ei myönnetty vapautusta sakoista.
Sekä Dimonin että Transcatabin on todettu täyttäneen sakkojen lieventämistä koskevan hakemuksen edellytykset. Komissiolle toimitettujen todisteiden arvioinnin perusteella sekä sen perusteella, että ne tekivät yhteistyötä komission kanssa menettelyn aikana, päätöksellä myönnetään Dimonille ja Transcatabille suurin mahdollinen lievennys sakoista sen prosenttiosuuden puitteissa, joka niille osoitettiin, kun niiden sakkojen lieventämistä koskevat hakemukset oli saatu. Osuudet olivat 50 prosenttia Dimonille ja 30 prosenttia Transcatabille.
Edellä esitetyn perusteella annetaan seuraavat sakkojen loppumäärät:
-
Deltafina ja Universal yhteisvastuullisesti
30 000 000 euroa
-
Dimon (Mindo) ja Alliance One International,
10 000 000 euroa
Alliance One International kokonaisvastuussa, Mindo yhteisvastuullisesti 3,99 miljoonaa euroa
-
Transcatab ja Alliance One International, yhteisvastuullisesti
14 000 000 euroa
-
Romana Tabacchi
2 050 000 euroa
-
APTI
1 000 euroa
-
UNITAB
1 000 euroa