Kommissionens beslutning
af 11. december 2001
om en procedure i henhold til EF-traktatens artikel 81 og EØS-aftalens artikel 53
(Sag COMP/E-1/37.027 - Zinkphosphat)
(meddelt under nummer K(2001) 4237)
(Kun den engelske, den franske og den tyske udgave er autentiske)
(EØS-relevant tekst)
(2003/437/EF)
KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,
under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde,
under henvisning til Rådets forordning nr. 17 af 6. februar 1962, første forordning om anvendelse af bestemmelserne i traktatens artikel 85 og 86(1), senest ændret ved forordning (EF) nr. 1216/1999(2), særlig artikel 3 og 15,
under henvisning til Kommissionens beslutning af 2. august 2000 om at indlede en procedure i den foreliggende sag,
efter at have givet de berørte virksomheder lejlighed til at udtale sig om Kommissionens klagepunkter, jf. artikel 19, stk. 1, i forordning nr. 17 samt Kommissionens forordning (EF) nr. 2842/98 af 22. december 1998 om høring af parter i visse procedurer efter EF-traktatens artikel 85 og 86(3),
efter høring af Det Rådgivende Udvalg for Kartel- og Monopolspørgsmål,
under henvisning til den afsluttende rapport fra høringskonsulenten i den foreliggende sag(4), og
ud fra følgende betragtninger:
1. SAGSFREMSTILLING
1.1. RESUMÉ AF OVERTRÆDELSEN
(1) Denne beslutning, hvorved der pålægges bøder for overtrædelse af EF-traktatens artikel 81 og EØS-aftalens artikel 53, er rettet til følgende virksomheder:
- Britannia Alloys & Chemicals Limited ("Britannia")
- Dr. Hans Heubach GmbH & Co. KG ("Heubach")
- James M. Brown Limited ("James Brown")
- Société Nouvelle des Couleurs Zinciques SA ("SNCZ")
- Trident Alloys Limited ("Trident")
- Waardals Kjemiske Fabrikker A/S ("Waardals").
(2) Overtrædelsen består i, at producenterne af zinkphosphat har deltaget i en vedvarende aftale og/eller samordnet praksis i strid med EF-traktatens artikel 81, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, som omfattede hele EU samt Norge, Østrig, Sverige og Finland, hvorved de:
- aftalte prisen på produktet
- aftalte og implementerede et arrangement for iværksættelse af prisforhøjelser
- fordelte markeder og kvoter for markedsandele mellem sig
- fordelte specifikke kunder mellem sig.
(3) Virksomhederne deltog i overtrædelsen i følgende perioder:
- Britannia: fra den 24. marts 1994 til den 15. marts 1997
- Heubach: fra den 24. marts 1994 til den 13. maj 1998
- James Brown: fra den 24. marts 1994 til den 13. maj 1998
- SNCZ: fra den 24. marts 1994 til den 13. maj 1998
- Trident: fra den 15. marts 1997 til den 13. maj 1998
- Waardals: fra den 24. marts 1994 til den 13. maj 1998.
1.2. ZINKPHOSPHATINDUSTRIEN
1.2.1. PRODUKTET
(4) Den foreliggende sag vedrører zinkorthophosphater. Selv om der kan være en smule forskel på de kemiske formler for zinkorthophosphater (de kan være "dihydratiserede" eller "tetrahydratiserede"), er der tale om et ensartet kemisk produkt, som i det følgende under ét benævnes "zinkphosphat".
(5) Zinkphosphat fremstilles af zinkoxid og phosphorsyre. Det er et ikke-giftigt produkt og fås normalt som et løst, mikroniseret hvidt pulver.
(6) Zinkphosphat bruges i vid udstrækning som korrosionshindrende mineralpigment i beskyttende overfladebehandlinger. Malingproducenter bruger det til at fremstille korrosionshindrende industrimaling til automobil-, luftfarts- og søfartssektoren.
1.2.2. PRODUCENTERNE
(7) Zinkphosphat er altid primært blevet fremstillet i Europa. Efter at det er blevet et højperformant eksportprodukt, sidder fem vesteuropæiske producenter på stort set hele verdensmarkedet. Resten fremstilles af to virksomheder i USA og nogle få mindre producenter, primært beliggende i asiatiske lande.
1.2.2.1. Dr. Hans Heubach GmbH & Co. KG
(8) Dr.Hans Heubach GmbH & Co. KG ("Heubach") har hovedsæde i Langelsheim (Niedersachsen) i Tyskland. Virksomheden har ca. 1000 ansatte og fremstiller og distribuerer specielle organiske pigmenter og mineralpigmenter, der primært anvendes som ingredienser ved fremstillingen af trykfarver, plaststoffer og malinger.
(9) Heubachs omsætning på verdensplan var i 2000 på 71,02 mio. EUR.
(10) Heubach sælger zinkphosphat - også modificerede typer. Standardzinkphosphat markedsføres under betegnelsen "ZP10". De modificerede typer markedsføres som "Heucophos". Produktionen af zinkphosphat startede i 1981.
1.2.2.2. James M. Brown Limited
(11) James M. Brown Limited ("James Brown") er en mindre virksomhed beliggende i Stoke-on-Trent (Staffordshire) i Det Forenede Kongerige. Virksomheden har ca. 100 ansatte.
(12) James Brown beskæftiger sig med fremstilling af mineralpigmenter såsom cadmiumpigmenter, zinkoxid, metalstearater og zinkphosphat. James Brown har fremstillet zinkoxid i mange år, men zinkphosphat udgør kun en mindre del af virksomhedens produktion. Virksomheden kom ind på dette marked i 1990 efter at have overtaget en virksomhed ved navn Diroval. James Browns zinkphosphat markedsføres under varemærket "Diroval".
(13) James Browns omsætning på verdensplan var i 2000 7,38 mio. GBP (12,12 mio. EUR).
(14) James Brown fremstiller kun standardzinkphosphat. Produktet fås i en standardkvalitet, en mikroniseret kvalitet og en vandbaseret kvalitet.
1.2.2.3. Société Nouvelle des Couleurs Zinciques SA
(15) Société Nouvelle des Couleurs Zinciques ("SNCZ") har hovedsæde i Beauchamp (Val-d'Oise) i Frankrig. SNCZ, som i øjeblikket har 40 ansatte, blev oprettet i 1984 i forbindelse med overtagelsen af Société des Couleurs Zinciques ("SCZ"). En belgisk kemikoncern, Société Chimique Prayon-Rupel SA ("Prayon") opkøbte 50 % af aktierne og driver i dag virksomheden (resten af aktierne er privatejede familieaktier).
(16) Prayon omfatter 20 datterselskaber. Koncernen er specialiseret inden for phosphorsyre, phosphatderivativer, gødningsstoffer og pigmenter. Ti af datterselskaberne er fremstillingsvirksomheder, medens de øvrige ti er salgsvirksomheder; Prayon havde i 1998 en samlet omsætning på 11,32 mia. BEF (278,80 mio. EUR)(5).
(17) Det tidligere SCZ fremstillede zinkoxid, malingpigmenter og zinkstøv. Det besad anerkendt ekspertise inden for disse aktiviteter. I dag har SNCZ opgivet produktionen af zinkoxid og fremstiller primært zinkphosphat og zink-, strontium- og bariumchromater. Alle disse produkter er korrosionshindrende mineralpigmenter, der anvendes i maling- og overfladebelægningsindustrien.
(18) SNCZ deler kontorer i Beauchamp med en "søstervirksomhed" ved navn Silar SA ("Silar"), der kontrolleres af den familie, der har 50 % af aktierne i SNCZ. De to virksomheder er fælles om det administrative personale, men har særskilte salgs- og marketingafdelinger. Silars vigtigste opgave er at markedsføre den zinkoxid, der fremstilles af Silox SA ("Silox"), som er et datterselskab under Prayon, beliggende i Belgien.
(19) SNCZ er i dag verdens næststørste producent af korrosionshindrende pigmenter. Dets omsætning på verdensplan var i 2000 17,08 mio. EUR.
(20) SNCZ fremstiller både standardzinkphosphat og modificerede typer zinkphosphat. Standardtyperne markedsføres under betegnelserne "PZ20" ("tetrahydratiseret") og "PZ W2" ("dihydratiseret"). De modificerede typer markedsføres under betegnelserne "Novinox PZ02", "Phosphinal PZ04" og "Phosphinox PZ06".
1.2.2.4. Trident Alloys Limited (tidligere Britannia Alloys and Chemicals Limited)
(21) Det nuværende Trident Alloys Limiteds ("Trident") zinkvirksomhed har i mere end 100 år haft til huse på en fabrik i Bloxwich nær Walsall (West Midlands) i Det Forenede Kongerige.
(22) Der har i denne periode været flere ejerskifter i tilknytning til de zinkbaserede aktiviteter. I 1980'erne var den zinkbaserede virksomhed ejet af den australske metal- og minekoncern Rio Tinto Zinc Corporation plc ("RTZ"). Inden for RTZ blev virksomheden drevet af ISC (Alloys) Ltd. I 1990 blev en del af RTZ (inklusive den zinkbaserede virksomhed) optaget til notering på Australiens børs og udskilt af koncernen. Den blev derefter overtaget af den australske koncern Pasminco og blev til Pasminco Europe (ISC Alloys) Ltd ("Pasminco Europe-ISC Alloys"). Da Pasminco-koncernen trak sig ud af Europa i starten af 1990'erne, blev Pasminco Europe-ISC Alloys' zinkvirksomhed i oktober 1993 solgt til et andet australsk selskab, MIM Holdings Ltd ("MIM"), som overdrog det til sit britiske datterselskab, Britannia Alloys and Chemicals Ltd ("Britannia"). I 1996 satte MIM Britannias zinkvirksomhed til salg. I starten af 1997 gennemførte ledelsesgruppen for Britannias zinkvirksomhed en såkaldt "management buy-out" finansieret af Lloyds Development Capital, som er et venturekapitaldatterselskab under Lloyds TSB-koncernen. Det lykkedes ledelsesgruppen at overtage virksomheden den 15. marts 1997 ved at lade det nyoprettede selskab, Trident Alloys Limited, opkøbe fabrikken i Bloxwich med tilhørende aktiviteter(6).
(23) Britannia, som fremstillede zinkprodukterne på fabrikken i Bloxwich fra den 29. oktober 1993 til den 15. marts 1997, eksisterer fortsat som et helejet datterselskab under MIM.
(24) Trident er en selvstændig virksomhed. Den oprindelige ledelsesgruppe omfattede seks direktører, der tilsammen ejede 45 % af aktiekapitalen, medens Lloyds-koncernen sad på majoriteten af de resterende aktier. Flere af direktørerne har siden forladt virksomheden. Den nuværende administrerende direktør tiltrådte i februar 1999.
(25) Trident fremstiller råvarer på basis af zinkmetal(7). Virksomhedens tre forretningsområder er støbelegeringer, produkter til katodisk beskyttelse af offeranoder samt zinkbaserede pigmenter, der går under fællesbetegnelsen "zinkprodukter". Disse produkter omfatter også zinkoxid, zinkstøv, zinkphosphat og zinkpulver.
(26) Trident har i dag 170 ansatte. Virksomheden havde i regnskabsåret 1999-2000 en samlet omsætning på verdensplan på 48,75 mio. GBP (76,07 mio. EUR)(8).
(27) Trident leverer fire typer Delaphos-zinkphosphat: "D2", "D4" (større vandindhold), "D2" med lavt blyindhold samt mikroniseret "D2". Disse typer anvendes alle som malingpigmenter, men tager sigte på specifikke behov hos kunderne. Trident fremstiller ikke modificerede typer zinkphosphat.
1.2.2.5. Waardals Kjemiske Fabrikker A/S
(28) Waardals Kjemiske Fabrikker A/S ("Waardals") har hovedsæde i Bergen i Norge. Virksomheden blev grundlagt i 1947 og har i dag ca. 30 ansatte.
(29) Waardals fremstillede oprindeligt organiske pigmenter, der anvendes i maling- og trykfarveindustrien. Senere gik virksomheden over til uorganiske stoffer og fremstillede primært zinkchromat. På grund af dets miljøskadelige virkninger har produktet gradvist fået mindre betydning. I 1975 begyndte virksomheden at fremstille zinkphosphat og modificerede typer zinkphosphat. Waardals fremstiller også zinkborat.
(30) Virksomhedens samlede omsætning på verdensplan i 2000 var på 57,52 mio. NOK (7,09 mio. EUR).
(31) Waardals fremstiller både standardzinkphosphat og modificerede typer zinkphosphat. Standardtyperne er de såkaldte "ZP-BS-M" og "ZP-M". De modificerede typer markedsføres under betegnelserne "Wacor ZBP-M", "Wacor ZBA" og "Wacor ZAP".
1.2.2.6. Andre producenter af zinkphosphat i verden
(32) Ud over de nævnte virksomheder sælger nogle få mindre virksomheder meget begrænsede mængder zinkphosphat på lokalt plan(9). Dette salg kan betragtes som værende uden betydning på EØS-plan.
(33) De amerikanske virksomheder Mineral Pigments Limited og Wayne Pigment Limited fremstiller ligeledes zinkphosphat (også modificerede typer), men opererer primært på det amerikanske marked.
(34) Blandt asiatiske zinkphosphatproducenter er Hanil (Korea), Kikuchi (Japan) og visse kinesiske producenter. De har tilsammen en ubetydelig andel af zinkphosphatmarkedet i EØS.
1.2.3. BRANCHEFORENINGER
(35) I den periode, den foreliggende beslutning vedrører, udvekslede de fem største europæiske producenter af zinkphosphat oplysninger og mødtes inden for brancheforeninger. Disse brancheforeninger indsamlede og kompilerede salgsdata for hver enkelt virksomhed og holdt til gengæld virksomhederne orienteret om markedets størrelse. Møderne havde også til formål at få drøftet en række spørgsmål af fælles interesse såsom miljøbeskyttelse, transport og lovgivning og forskrifter på området.
1.2.3.1. Sammenslutningen af Zinkphosphatproducenter ("ZIPHO")
(36) Undergruppen i Sammenslutningen af Zinkphosphatproducenter ("ZIPHO") blev etableret uformelt i maj 1994 som en "statistisk undergruppe" under Sammenslutningen af Zinkoxidproducenter ("ZOPA"), som er en branchegruppe under Det Europæiske Råd for Den Kemiske Industri ("CEFIC")(10). En repræsentant for CEFIC figurerede som branchegruppechef for ZIPHO.
(37) ZIPHO blev oprindeligt og primært oprettet med henblik på at indsamle og overvåge statistikker vedrørende zinkphosphatmarkedet. ZIPHO indsamlede og bearbejdede statistiske data om zinkphosphat frem til 1997, da zinkphosphatproducenterne besluttede at ophøre med at gøre brug af CEFIC.
(38) Zinkphosphatproducenterne mødtes også i ZIPHO for at drøfte emner af fælles interesse. I den periode, den foreliggende beslutning vedrører, blev der afholdt tre tekniske ZIPHO-møder, som fandt sted i CEFIC's kontorer i Bruxelles(11). ZIPHO-medlemmerne drøftede konsekvenserne for zinkphosphat af EU-initiativer vedrørende undersøgelse af de helbreds- og miljømæssige risici ved eksisterende kemiske produkter.
1.2.3.2. Verband der Mineralfarbenindustrie eV ("VdMI")
(39) Verband der Mineralfarbenindustrie eV ("VdMI") er de tyske producenters brancheforening for uorganiske pigmenter, trykfarver og tilsætningsstoffer til trykfarver, hvide forstærkende fyldstoffer, kemiske produkter til emaljer, glas og keramik, kunstnerfarver og farver til skolebrug samt farvestoffer til levnedsmidler. Organisationen har sæde i Frankfurt i Tyskland.
(40) VdMI indsamler interne statistikker for mange af de ovennævnte produkter. VdMI bearbejdede zinkphosphatproducenternes salgstal fra 1997 til 1999.
(41) I 1998 indkaldte VdMI til tre møder mellem zinkphosphatproducenter. De første to møder fandt sted henholdsvis den 31. juli og den 6. oktober 1998 i VdMI's kontorer. Det tredje møde fandt sted i Barcelona i Spanien den 9. november 1998. Ved denne lejlighed drøftede zinkphosphatproducenterne oprettelsen af en ny brancheforening ved navn Europæiske Zinkphosphatproducenter (European Manufacturers of Zinc Phosphate, "EMZP").
1.2.3.3. Sammenslutningen af Europæiske Zinkphosphatproducenter ("EMZP")
(42) Foreningen blev oprettet den 31. juli 1998 af Heubach, SNCZ, Trident og James Brown. Formålet med EMZP er ifølge vedtægterne at "fremme zinkphosphatproducenternes, deres ansattes og deres kunders fælles interesser, at arbejde for sikker fremstilling og brug af disse pigmenter og i øvrigt varetage medlemmernes og branchens interesser med lovlige og legitime midler"(12).
(43) EMZP var organiseret af VdMI, hvis sekretær også fungerede som sekretær for EMZP. En repræsentant for Heubach var formand for den nyoprettede forening, medens en repræsentant for Trident blev udpeget til næstformand.
1.2.4. DET RELEVANTE MARKED
1.2.4.1. Det relevante produktmarked
(44) Tidligere var zinkchromat det mest effektive og mest almindeligt anvendte korrosionshindrende pigment i malingindustrien. Forbruget af dette produkt er gået kraftigt tilbage i den seneste snes år, fordi det er giftigt og miljøskadeligt. Zinkphosphat er blevet stadigt mere efterspurgt i industrien som en ikke-giftig og effektiv erstatning og har gradvist erstattet zinkchromat, som næsten ikke anvendes længere i de vestlige lande, bortset fra til fremstilling af malinger beregnet til eksport til lande i Det Fjerne Østen og Latinamerika.
(45) En række mineralprodukter og endog organiske produkter kan til dels erstatte zinkphosphat som korrosionshindrende midler(13). I dag er den vigtigste erstatning for zinkphosphat calciumphosphat, som i malingkvaliteten er ca. 30 % billigere end zinkphosphat(14).
(46) Modificerede (eller "aktiverede") typer zinkphosphat(15) kan også erstatte standardzinkphosphat. Disse modificerede kvaliteter er normalt 30-60 % dyrere end almindelig zinkphosphat(16), men deres korrosionshindrende egenskaber er bedre, og der skal tilsættes mindre mængder til malingen for at opnå samme effekt. Modificerede typer zinkphosphat fremstilles i begrænsede mængder og var ikke omfattet af den konkurrencebegrænsende adfærd, som den foreliggende beslutning vedrører. Medmindre andet er anført, refererer tal og redegørelser i det følgende derfor udelukkende til standardzinkphosphat.
1.2.4.2. Det relevante geografiske marked
(47) Som nævnt kontrollerer fem europæiske producenter næsten hele verdensproduktionen af zinkphosphat. Hovedparten fremstilles i Europa. Det relevante geografiske marked kan derfor betragtes som værende verdensomspændende og dækker under alle omstændigheder hele EØS.
1.2.4.3. Udbuddet af zinkphosphat
(48) I de fem år fra 1994 til 1998 lå markedet for standardzinkphosphat i EØS rent mængdemæssigt på omkring 9400 metriske tons(17). Verdensmarkedet anslås til mellem 13000 og 14000 tons(18) og det amerikanske marked til 1600 ton. I samme periode var den gennemsnitlige pris i EØS ca. 1600 ECU/ton; den samlede værdi af det europæiske marked var således 15-16 mio. EUR. Efter de vesteuropæiske priser er værdien af verdensmarkedet ca. 22 mio. EUR.
(49) Det europæiske marked for zinkphosphat er et modent marked. Der har ikke været nogen vækst af betydning i de seneste år.
(50) Nedenstående tabel viser den samlede omsætning i 2000 hos hver af de fem største producenter af zinkphosphat og giver et indtryk af deres relative vægt på zinkphosphatmarkedet i EØS det sidste år, deres respektive overtrædelse fandt sted(19). Tallene er baseret på virksomhedernes svar på Kommissionens begæring om oplysninger(20).
TABELPOSITION
1.2.4.4. Efterspørgslen efter zinkphosphat
(51) Kunderne til zinkphosphat er de store malingproducenter. Markedet for maling er, selv om det er stærkt specialiseret og opdelt, domineret af nogle få multinationale kemiske koncerner. Der er for nylig sket en kraftig koncentration i sektoren, og i dag kontrollerer de ti største aktører ca. 80 % af verdens samlede malingproduktion(21). Det forventes, at Europas ti største producenter på lidt længere sigt vil øge deres markedsandel ganske betydeligt fra de nuværende 50 % til en koncentration på næsten 80 %.
(52) I Vesteuropa er de største malingproducenter i dag Akzo Nobel, ICI, Dupont, BASF, SigmaKalon (tilhører TotalFinaElf), Becker, Tikkurila, Jotun og Teknos.
(53) I 1997 blev der på verdensplan solgt 25 mio. tons maling, hvilket svarer til en samlet markedsværdi på ca. 50 mia. ECU. Det anslås, at malingmarkedet i Vesteuropa i 1997 udgjorde 6,2 mio. tons svarende til en værdi af 17,7 mia. ECU(22).
1.3. SAGSFORLØB
(54) Den 13.-14. maj 1998 gennemførte Kommissionen samtidige og uanmeldte kontrolundersøgelser hos Heubach, SNCZ og Trident med hjemmel i artikel 14, stk. 2, i forordning nr. 17.
(55) På begæring af Kommissionen i medfør af artikel 8, stk. 3, i protokol 23 til EØS-aftalen gennemførte EFTA-Tilsynsmyndigheden den 13.-15. maj 1998 en samtidig og uanmeldt kontrolundersøgelse hos Waardals med hjemmel i artikel 14, stk. 2, i kapitel II i protokol 4 til aftalen mellem EFTA-staterne om oprettelse af en tilsynsmyndighed og en domstol.
(56) Ved kontrolundersøgelserne blev der fundet dokumenter, der gav formodning om, at zinkphosphatproducenterne deltog i arrangementer, der var i strid med artikel 81 i EF-traktaten og/eller artikel 53 i EØS-aftalen.
(57) Den 17. juli 1998 henvendte Waardals sig til Kommissionen og meddelte, at virksomheden havde til hensigt at samarbejde fuldt ud med Kommissionen på grundlag af Kommissionens meddelelse om bødefritagelse eller bødenedsættelse i kartelsager(23). På et møde den 2. september 1998 gav virksomheden Kommissionen en mundtlig redegørelse for kartellet, som Kommissionen registrerede. Virksomheden afleverede yderligere dokumenter ved brev af 30. oktober 1998. Kommissionen sendte en fax til Waardals den 13. november 1998 med et udkast til referat af mødet den 2. september 1998. Waardals fremsatte sine bemærkninger til referatudkastet i to faxer af henholdsvis 23. december 1998 og 27. september 1999. Den 3. december 1999 modtog Kommissionen en skriftlig erklæring fra Waardals om indholdet af referatet.
(58) Den 5. marts 1999 fremsendte Kommissionen i henhold til artikel 11 i forordning nr. 17 begæringer om oplysninger til Heubach, James Brown, SNCZ og Trident. Ifølge begæringerne skulle de pågældende virksomheder levere yderligere oplysninger og dokumenter.
(59) Efter at have modtaget begæringen om oplysninger meddelte Trident Kommissionen ved brev af 12. april 1999, at virksomheden ønskede at samarbejde fuldt ud med Kommissionen i dennes undersøgelse. Dette brev blev efterfulgt af en erklæring af 23. april 1999, der supplerede Tridents svar på Kommissionens begæring om oplysninger.
(60) Den 8. oktober 1999 fremsendte Kommissionen yderligere begæringer om oplysninger til Heubach, James Brown, SNCZ, Trident og Waardals.
(61) Den 2. august 2000 indledte Kommissionen proceduren i den foreliggende sag og vedtog en meddelelse om klagepunkter over for de virksomheder, hvortil denne beslutning er rettet. Alle parter fremsatte skriftlige bemærkninger som svar på Kommissionens klagepunkter.
(62) På begæring af visse af adressaterne for meddelelsen om klagepunkter blev der den 17. januar 2001 afholdt en mundtlig høring.
(63) Den 12. oktober 2001 blev der fremsendt yderligere begæringer om oplysninger til Britannia, Heubach, James Brown, SNCZ, Trident og Waardals for at tilvejebringe mere talmateriale om virksomhedernes omsætning.
1.4. KARTELLET
(64) Den foreliggende beslutning er baseret dels på det dokumentationsmateriale, der blev fundet hos nogle af adressaterne under Kommissionens og EFTA-Tilsynsmyndighedens kontrolundersøgelser, dels på dokumenter, som de pågældende virksomheder fremsendte som svar på Kommissionens begæringer om oplysninger, samt på de skriftlige erklæringer fra Waardals og Trident.
1.4.1. RESUMÉ AF DE OVERTRÆDELSER, KOMMISSIONEN HAR GJORT INDSIGELSE IMOD
(65) Et kartel bestående af fem zinkphosphatproducenter - Britannia (Trident fra og med den 15. marts 1997), Heubach, James Brown, SNCZ og Waardals - eksisterede fra den 24. marts 1994 frem til den 13. maj 1998. Formålet med kartellet var at afskaffe konkurrence på zinkphosphatmarkedet i hele EØS. Det lykkedes ved hjælp af en markedsdelingsaftale (hver enkelt producent fik tildelt og skulle overholde en fast markedsandel), fastsættelse af mindstepriser og/eller "vejledende" priser og i et vist omfang fordeling af specifikke kunder mellem producenterne.
(66) Tildelingen af salgskvoter var det væsentligste element i kartellet. De respektive markedsandele blev første gang beregnet i 1994 på grundlag af salgstallene for perioden fra 1991 til 1993. Hvert kartelmedlem skulle overholde sin tildelte markedsandel. Salgskvoterne blev i princippet fordelt på europæisk plan.
(67) Kartelmedlemmerne vedtog desuden "mindstepriser" eller "vejledende priser" for zinkphosphat. På hvert møde blev der fastsat en pris pr. ton i britiske pund for det britiske marked og i tyske mark for det tyske marked. Den tyske pris blev derefter omregnet til priser i lokal valuta for de øvrige europæiske lande. Den førende virksomhed i et bestemt geografisk område havde det afgørende ord for beslutningen om, hvad der var en passende pris for det pågældende land; det var f.eks. Trident for Det Forenede Kongerige, Heubach for Tyskland og SNCZ for Frankrig. Den førende virksomheds forslag blev normalt fulgt af de øvrige(24).
(68) På møderne blev der udvekslet oplysninger om specifikke kunder. Ved visse lejligheder resulterede dette i en fordeling af kunder mellem producenterne. Der var navnlig regelmæssige drøftelser om den finske kunde Teknos Winter ("Teknos"), som successivt blev "tildelt" kartellets forskellige medlemmer(25).
(69) For at sikre, at de tildelte markedsandele blev overholdt, blev der indført et overvågningssystem. Hver enkelt producent indsendte månedligt sine salgstal til CEFIC og senere til VdMI, som kompilerede disse data og derefter sendte dem til alle fem involverede producenter. Når producenterne kendte markedets nøjagtige størrelse, mødtes de og orienterede hinanden om deres individuelle salgsmængder og kontrollerede via denne udveksling af oplysninger, hvorvidt de alle overholdt de vedtagne markedsandele.
(70) Fra marts 1994 og frem til maj 1998 afholdt kartelmedlemmerne med jævne mellemrum multilaterale møder. Det kan konstateres, at der i denne periode blev afholdt 16 sådanne kartelmøder.
(71) Virksomhedernes sædvanlige repræsentanter ved kartelmøderne var følgende personer(26):
- Heubach: den administrerende direktør og en salgschef
- James Brown: den administrerende direktør
- SNCZ: de successive bestyrelsesformænd og salgsdirektører (en salgsdirektør blev administrerende direktør i 1995-1996)
- Britannia Alloys/Trident: direktøren (1994-1997), som senere blev administrerende direktør (1997-1998), salgs- og marketingchefen (1993-1997), som senere blev salgsdirektør (1997-1998), salgschefen for zinkprodukter (1994-1997), som senere blev salgsdirektør for zinkprodukter (1997-1998)
- Waardals: direktøren og chefen for internationalt salg.
(72) Aftalen om salg og kvoter var en form for gentlemanaftale, eftersom medlemmerne ikke indførte særlige regler om dens håndhævelse. Overholdelsen af salgskvoterne var sikret gennem det pres, der blev lagt på medlemmerne under kartelmøderne. Fordelingen af kunderne blev brugt som en form for kompensation i tilfælde af, at en virksomhed ikke var nået op på sin tildelte kvote(27). På årsbasis lå de fem producenters faktiske markedsandele meget tæt på de tildelte andele(28).
1.4.2. BAGGRUND OG KONKURRENCEBEGRÆNSENDE KONTAKTER FØR 1994
(73) Forud for 1994 var zinkphosphatmarkedet præget af lave priser, aggressive prisnedsættelser og målrettet markedsføring over for de forskellige konkurrenters traditionelle kunder.
(74) F.eks. blev Waardals, som havde en andel på 55 % af det britiske marked og 80 % af det nordiske marked i 1980'erne, i 1990 konfronteret med to problemer på samme tid: en indskrænkning af zinkphosphatforbruget i de nordiske lande - idet mange skandinaviske virksomheder besluttede at flytte deres produktionsanlæg til Det Forenede Kongerige - og en alvorlig økonomisk tilbagegang i Finland som følge af Sovjetunionens sammenbrud. Dertil kom, at Pasminco Europe i 1990 var begyndt at gå ind på det norske marked med meget lave priser. Waardals erklærede, at virksomheden derfor var "nødsaget til at beskytte sit marked"(29).
(75) I denne situation begyndte konkurrenterne at kontakte hinanden for at finde en "løsning" og bringe pristrykket til ophør.
(76) Ifølge Tridents erklæring var der allerede regelmæssige kontakter mellem Pasminco Europe-ISC Alloys og virksomhedens konkurrenter på zinkphosphatmarkedet i perioden fra 1989 frem til 1994. En salgschef i Pasminco Europe-ISC Alloys havde en direkte telefonlinje, som ikke gik over omstillingsbordet, og som han benyttede til at kontakte konkurrenter. Trident er af den opfattelse, at disse samtaler med konkurrenter drejede sig om markedet og prisniveauerne(30).
(77) Trident mener desuden, at en salgschef fra Pasminco Europe-ISC Alloys havde individuelle møder med konkurrenterne. En salgschef fra Trident, som først var ansat hos Pasminco-Europe-ISC Alloys og senere hos Britannia, husker at have deltaget i et møde med en ledende medarbejder hos Heubach(31). Formålet med mødet var at diskutere en anden konkurrents aggressive adfærd.
(78) Dokumenter, der blev fundet ved kontrolundersøgelsen, tyder også på, at der allerede i perioden fra 1980 til 1994 var tale om konkurrencestridige kontrakter mellem de europæiske zinkphosphatproducenter.
(79) Det fremgår af en "besøgsrapport", der blev fundet ved kontrolundersøgelsen hos Waardals, at der allerede i 1980 blev afholdt møder mellem konkurrenter, hvor der blev udvekslet følsomme oplysninger. I rapporten, som er skrevet af en salgschef hos Waardals, efter at han havde haft møde med den administrerende direktør og en marketingchef fra Pasminco Europe-ISC Alloys, står der følgende(32): "Besøgsrapport ISC Alloys - Besøg 18.12.1980: - (...) Alloys bad os om ikke at tilbyde en pris på under 630 GBP i første kvartal af 1981, hvorefter prisen skulle forhøjes til 650-660 GBP i andet kvartal. De lovede selv at gå op til det niveau, når deres gamle kontrakter var opfyldt. Hvis vi ikke ville hæve vore priser, ville Alloys nedsætte sine priser drastisk på alle markeder, også det skandinaviske. Til gengæld for vore høje priser tilbyder de følgende: 1) at købe 60 tons ZP i 1981, 2) at købe 100 tons ZP af os i 1982".
(80) En anden rapport, som er skrevet i slutningen af 1991 og omhandler et møde, som har fundet sted i forbindelse med harpiks- og pigmentmessen i november 1991 i Bruxelles, omhandler tilsvarende kontakter. Der står(33): "(...) Vore konkurrenter inden for ZP: Alloys, SNCZ og Heubach havde alle deres egne stande og var enige om, at prisniveauet var uacceptabelt lavt. De gav hinanden og de dårlige tider generelt skylden. Jeg fik det indtryk, at de forsvarer deres markedsandele med alle midler og vil holde ud så længe som muligt. Umiddelbart inden messen blev ZP solgt i Tyskland til 2 DEM pr. kg, formodentlig både af Heubach og SNCZ. Til sammenligning hermed er vor pris til [...]* på nuværende tidspunkt [...]*. [Navnet på SNCZ' bestyrelsesformand] gav udtryk for alvorlig bekymring - muligvis på grund af problemer? Jeg svarede, at en frivillig reduktion af produktionsmængderne efter min mening var den eneste måde, hvorpå man kunne opnå stabilitet på markedet - og dermed bedre priser. Han var tilsyneladende enig heri og ville tage initiativ til et møde med de øvrige producenter (...)".
1.4.3. MARKEDSDELING, PRISFASTSÆTTELSE OG FORDELING AF KUNDER FRA 1994 TIL MAJ 1998
(81) Så vidt Kommissionen ved, blev zinkphosphatkartellet etableret i marts 1994. Derefter blev der med jævne mellemrum afholdt møder mellem konkurrenterne over en periode på mindst fire år. I maj 1998 resulterede Kommissionens og EFTA-Tilsynsmyndighedens kontrolundersøgelser i, at kartelmedlemmerne aflyste et kartelmøde, som efter planen skulle have fundet sted i juli 1998 i Amsterdam.
1.4.3.1. Oprettelsen af kartellet i 1994
(82) Før 1994 fandtes der ikke noget organiseret forum, hvor zinkphosphatproducenterne kunne mødes for at drøfte spørgsmål af fælles interesse. Producenter af zinkstøv og zinkoxid havde brancheforeninger organiseret af CEFIC, men der var ingen tilsvarende branchegruppe for zinkphosphatproducenterne.
(83) Ifølge Trident(34) står det ikke klart, hvordan det første møde mellem alle fem producenter kom i stand, eller hvornår mødet fandt sted. Det ser ud til, at en repræsentant for Pasminco Europe-ISC Alloys foreslog James Brown, SNCZ, Waardals og Heubach, at de mødtes for at diskutere fordelene ved at danne en brancheforening. Det første møde fandt sted omkring oktober 1993 med deltagelse af repræsentanter for Heubach, James Brown, Pasminco Europe-ISC Alloys, SNCZ, og Waardals.
(84) Trident erklærer, at formålet med det første møde var at drøfte, hvordan man kunne skabe en vis orden på markedet for at bringe den daværende priskrig til ophør. Repræsentanten for Pasminco Europe-ISC Alloys anførte, at en måde at gøre det på var at udvikle et system, hvorefter virksomhederne kunne få oplysninger om hinandens individuelle markedsandele. Han foreslog, at man anvendte et system som det, der var organiseret af CEFIC for producenterne af zinkstøv. CEFIC fungerede som "uvildig mellemmand" for producenterne af zinkstøv. Hver enkelt producent gav oplysninger om de producerede og solgte mængder. CEFIC samlede disse oplysninger og gav producenterne et billede af det samlede marked, ud fra hvilket hver enkelt producent kunne beregne sin egen markedsandel.
(85) Trident oplyser videre, at repræsentanten for Pasminco Europe-ISC Alloys på de første møder i slutningen af 1993 og starten af 1994 gav udtryk for, at hvis producenterne kendte deres egen individuelle markedsandel, ville priserne, forudsat at ingen af dem mistede væsentlige markedsandele, automatisk stige igen, fordi der ikke længere ville være behov for aggressiv markedsføring med lave priser. Hvis en virksomhed havde præcise oplysninger om sin egen markedsposition, ville det indebære, at virksomheden ikke længere ville optræde aggressivt ud fra en fejlagtig opfattelse af, at den havde mistet markedsandele.
(86) Waardals benægter at have deltaget i mødet i oktober 1993 og udtaler for sit eget vedkommende, at virksomheden blev kontaktet af Heubachs administrerende direktør i starten af 1994. Heubachs repræsentant indbød Waardals til at deltage i et uformelt møde i London for at drøfte zinkphosphat. Invitationen blev også fremsat på vegne af Britannia(35).
1.4.3.2. Kartellet i funktion: fra marts 1994 til maj 1998
(87) Det fremgår både af de gennemgåede dokumenter og af erklæringerne fra Waardals og Trident, at det første multilaterale møde mellem de fem zinkphosphatproducenter fandt sted senest den 24. marts 1994.
(88) Der blev med jævne mellemrum afholdt møder mellem repræsentanter for Britannia (Trident efter den 15. marts 1997), Heubach, James Brown, SNCZ og Waardals fra den 24. marts 1994 frem til den 13. maj 1998. Dette er blevet bekræftet af alle fem deltagende virksomheder i deres respektive svar på Kommissionens begæringer om oplysninger eller udtalelser. Kommissionen kan dokumentere, at der har været afholdt 16 forskellige multilaterale kartelmøder.
(89) Waardals oplyser, at der kun blev udvekslet oplysninger om Europa, fordi "klubben" ikke interesserede sig for det amerikanske marked eller resten af verden, hvor den ville have mindre indflydelse på grund af lokale konkurrenceforhold.
(90) Med hensyn til mødernes indhold anfører Trident, at de i det store og hele fulgte samme model. Møderne varede omkring en til halvanden time, hvor man sammenholdt hvert enkelt medlems markedsandel i Vesteuropa(36) for det seneste kvartal (på det første møde hvert år så man på markedsandelene for hele det foregående år) i forhold til tidligere markedsandele; derefter drøftede man prisniveauer - i britiske pund for det britiske marked og i tyske mark for Tyskland, hvorefter de tyske priser blev omregnet til lokal valuta for de øvrige europæiske lande. Man drøftede også leverancerne til Teknos og talte mere generelt om nye aktører på markedet, f.eks. nye importører, nye producenter eller nye konkurrerende produkter som f.eks. dicalciumphosphat(37).
(91) Hver enkelt virksomheds markedsandel blev endeligt fastlagt og tildelt på mødet den 9. august 1994. På de efterfølgende møder oplyste hvert medlem om sin markedsandel i Vesteuropa, som derefter blev sammenholdt med det oprindeligt vedtagne tal. Hvert medlems markedsandel i Vesteuropa på årsbasis blev drøftet på det første møde hvert år (normalt i januar eller februar)(38).
(92) Man drøftede også prisniveauer på hvert møde og fastsatte en pris pr. ton i britiske pund for det britiske marked og i tyske mark for det tyske marked. På de første møder blev der fastsat priser i lokal valuta for hvert enkelt område. Senere blev DEM-prisen omregnet til lokal valuta for de øvrige europæiske områder. Der blev drøftet referencepriser for mængder på mellem 1 og 5 tons, som repræsenterede prisen "leveret til kunde" (dvs. inklusive transportomkostninger). På nogle møder var drøftelserne begrænset til "ingen ændring". Trident oplyser, at dens interne prislister afspejlede den pris, der var vedtaget på det seneste møde(39).
(93) Ifølge Trident varierede drøftelserne kun meget lidt i årenes løb bortset fra prisfastsættelsen. Efterhånden blev det den generelle opfattelse, at prisniveauerne var mindre væsentlige, så længe markedsandelene ikke ændredes. Trident oplyser, at dette synspunkt oprindeligt blev fremsat af repræsentanten for James Brown og ikke blev modsagt at de øvrige deltagere. Trident mener, at denne holdningsændring indtraf i løbet af 1997.
(94) Waardals erklærer(40), at der i kartellets "resultater" i årenes løb viste sig at være bedre sammenhæng i priserne, bortset fra i de nordiske lande. Priserne i de skandinaviske lande lå under de "vejledende" priser. De "vejledende" priser blev fastsat på grundlag af priserne på det tyske marked, som blev anvendt som "vejledende" standardpriser for de øvrige lande.
(95) Begrebet "vejledende" priser skulle fjerne risikoen for mere omfattende intern handel med zinkphosphat på tværs af landegrænserne. Alle var indforstået med, at priserne stort set skulle ligge på linje med de tyske priser(41).
(96) Trident udtaler, at det på møderne jævnligt blev drøftet, hvordan man skulle deles om den finske kunde Teknos. Det blev vedtaget, at producenterne skulle deles om denne kunde. Det blev besluttet, hvilken pris der skulle tilbydes kunden, og at ingen andre end den bestemte producent, hvis tur det var til at have Teknos som kunde, måtte tilbyde en lavere pris end den vedtagne(42).
(97) Ifølge Tridents erklæring kom denne ordning i stand, fordi Teknos tidligere havde været en af Waardals' største kunder i Skandinavien, og Waardals var meget fortørnet over at risikere at miste denne kunde, specielt til Britannia. For at undgå en priskrig over Teknos blev det derfor besluttet, at Britannia, Heubach, SNCZ og Waardals skulle skiftes til at levere til kunden. Leverandøren for den efterfølgende periode blev drøftet på hvert møde.
(98) Waardals har en lidt anden udlægning af, hvordan man deltes om Teknos. Waardals anfører, at virksomheden ikke i starten deltog i delingen af denne kunde, men havde mistanke om, at de tre øvrige virksomheder havde indgået en sådan aftale. Waardals anfører, at det først var efter et møde i 1995, "hvor Heubach, [Britannia] og SNCZ indrømmede, at de havde delt Teknos imellem sig, at leverancerne til Teknos blev emne for regelmæssige drøftelser på de møder, Waardals deltog i"(43).
(99) Waardals hævder desuden, at virksomheden kun undtagelsesvist deltog i Teknos-arrangementet. Waardals anfører, at det "kun skete én gang, at de tre egenhændigt besluttede, at Waardals skulle levere en container til Teknos for at sikre, at Teknos ikke fik mistanke om ordningen"(44).
(100) Denne sidste udtalelse stemmer under alle omstændigheder overens med Tridents erklæring om, at "virksomhederne var klar over, at Teknos kunne få mistanke om denne hemmelige aftale, hvis man indførte en regelmæssig rotationsordning. De deltagende virksomheder i kartellet fulgte derfor et mere fleksibelt system, f.eks. blev SNCZ på et tidspunkt udpeget til at levere til Teknos tre gange i træk"(45).
(101) I perioden fra 1994 til 1998 blev der afholdt to forskellige former for kartelmøder, dels "uformelle møder for hele gruppen", dels "ad hoc-møder" for producenter. Kartelmedlemmerne mødtes også med jævne mellemrum i andre - lovlige - sammenhænge, f.eks. ved "tekniske CEFIC-møder". Aftaler om deling af markedet, prisfastsættelse og fordeling af kunder blev normalt indgået på de "uformelle møder for hele gruppen".
1.4.3.3. Kartelmøder for hele gruppen 1994-1998
Året 1994
(102) Grundlaget for aftalerne om deling af markedet, prisfastsættelse og fordeling af kunder blev etableret i 1994 mellem zinkphosphatproducenterne. Det første møde i kartellet (i visse tilfælde af kartelmedlemmerne omtalt som "klubben") fandt sted den 24. marts 1994 i London på Hotel Holiday Inn i Heathrow lufthavn. Repræsentanter for Britannia, Heubach, James Brown, SNCZ og Waardals deltog i mødet(46).
(103) En af begrundelserne for afholdelsen af dette møde var, at de lave priser i de nordiske lande og Det Forenede Kongerige begyndte at kunne mærkes i hele Europa som følge af voksende internationalisering af priser og indkøbspolitikker.
(104) Under drøftelserne blev det besluttet at fastsætte en "status quo" for de mængder zinkphosphat, der blev leveret i Europa. Ifølge Waardals byggede kartellet på princippet om "kun mængder, ingen priser", men det blev også besluttet, at priserne ikke skulle variere for meget fra det ene land til det andet, for at der ikke skulle blive handlet internt med produkterne på tværs af grænserne(47). Det fremgår af håndskrevne notater fra senere møder, at man i vidt omfang anvendte nationale "vejledende" priser(48).
(105) For at føre kontrol med systemet blev det besluttet at fremsende alle tal til CEFIC, som skulle sammenarbejde salgstallene og sende samlede tal tilbage. Referenceandelene blev vedtaget på grundlag af 1991-1993-tallene for Tyskland, Det Forenede Kongerige, Skandinavien og Frankrig(49).
(106) Det fremgår ligeledes af en rapport af 21. april 1994 udarbejdet af en repræsentant for Waardals og omhandlende Waardals' besøg hos kunderne [...]* den 11.-13. april 1994, at der var kontakter mellem producenter, og i rapporten omtales en generel mistanke om prissamarbejde mellem zinkproducenter(50): "Som svar på det direkte spørgsmål om, hvorfor vi ikke kunne tilbyde [...], leveret i [...]*, svarede jeg, at det skyldes de højere transportomkostninger fra [...]* i forhold til [...]*. Dette blev godtaget. [...]* understregede, at han gerne ville have W. som hovedleverandør af ZP, naturligvis under forudsætning af at vi var konkurrencedygtige. Jeg mener, at det skyldes en generel mistanke om et prissamarbejde mellem zinkproducenterne. [...] Endelig kan det nævnes, at [...]* bevidst spiller leverandørerne ud mod hinanden ved at fremvise data-printout af konkurrenternes tilbud. Jeg har mundtligt fået bekræftet af Alloys/J. Brown, at de ovennævnte tilbud er korrekte".
(107) Det næste møde fandt sted i London den 3. maj 1994 på Hotel Excelsior i Heathrow lufthavn. Repræsentanter for Britannia, Heubach, James Brown, SNCZ og Waardals detog i mødet.
(108) Den endelige beslutning om at fremsende salgstallene til CEFIC blev truffet senest på dette møde, eftersom en repræsentant for Britannia den følgende dag, den 4. maj 1994, sendte en fax til CEFIC, som bekræftede producenternes accept af CEFIC's tilbud og oplyste navne og nærmere kontaktoplysninger om de fem producenter og anmodede CEFIC om at fremsende spørgeskemaer til hver enkelt af dem med henblik på oplysning om årlige salgstal for 1991, 1992 og 1993 og månedlige salgstal for 1994(51).
(109) Ved brev af 26. maj 1994 stilet til repræsentanter for Britannia, Heubach, James Brown, SNCZ og Waardals henviste CEFIC til oprettelsen af den statistiske gruppe for zinkphosphat som en branchegruppe under CEFIC og anmodede de pågældende virksomheder om senest den 15. juni 1994 at fremsende "statistiske oplysninger for 1991, 1992 og 1993"(52). Den 15. juni 1994 sendte CEFIC en rykker til Waardals for at få de ønskede oplysninger for årene 1991-1993 og for de første fem måneder af 1994(53).
(110) Alle fem producenter fremsendte deres respektive tal til CEFIC. F.eks. gjorde Waardals det ved en fax af 15. juni 1994 og SNCZ ved brev af 14. juni 1994(54).
(111) Et brev af 28. juli 1994 stilet til repræsentanter for Britannia, Heubach, James Brown, SNCZ og Waardals med titlen "Statistics - Historical investigation 1991-1993" bekræfter, at CEFIC havde udarbejdet en analyse af den samlede markedsstørrelse de pågældende år og fremsendt den til de fem zinkphosphatproducenter inden udgangen af juni 1994(55).
(112) Kartelmedlemmerne fik tildelt deres respektive markedsandele på mødet den 9. august 1994 i London på Hotel Ramada i Heathrow lufthavn. Repræsentanter for Britannia, Heubach, James Brown, SNCZ og Waardals deltog i mødet(56).
(113) Samtidige notater fra henholdsvis en repræsentant for Britannia og en repræsentant for Waardals (begge skrevet på Hotel Ramadas papir) indeholder en tabel over hver enkelt virksomheds markedsandel i 1991, 1992, 1993 og 1994. Disse markedsandele blev rundet op og derefter fordelt således: Heubach 24 %, Britannia 24 %, SNCZ [...]*, Waardals [...]* og James Brown 6 %. De to dokumenter er bemærkelsesværdigt enslydende.
Uddrag af originaldokument nr. 1: Britannias repræsentants håndskrevne notat
PIC FILE= "L_2003153DA.001201.TIF
Uddrag af originaldokument nr. 2: Waardals' repræsentants håndskrevne notat
PIC FILE= "L_2003153DA.001202.TIF
(114) Britannias repræsentant gav på mødet den 9. august 1994 udtryk for, at såfremt alle virksomhederne var tilfredse med deres nuværende markedsandele, og disse markedsandele havde været nogenlunde uændrede i en årrække, ville der, hvis der ikke skete væsentlige ændringer, ikke være behov for den aggressive priskrig, der havde fundet sted tidligere(57).
(115) Ifølge Trident blev dette synspunkt accepteret af alle deltagerne i mødet. Resultatet var, at alle fem virksomheder indvilgede i at anvende niveauerne for deres tidligere europæiske markedsandele som referencegrundlag for deres fremtidige markedsposition(58).
(116) Endnu et kartelmøde blev afholdt den 25. november 1994 i London på Hotel Novotel i Heathrow lufthavn. I mødet deltog repræsentanter for Britannia, Heubach, James Brown, SNCZ og Waardals(59).
Året 1995
(117) I starten af 1995 blev der afholdt et "trilateralt" møde den 9. januar 1995 på Hotel Forte Crest i Manchester lufthavn (Det Forenede Kongerige). Repræsentanter for James Brown, Britannia og Waardals deltog i dette møde. James Brown havde arrangeret mødet for at forsøge at forbedre forholdet mellem Britannia og Waardals.
(118) James Brown forsøgte at få vedtaget en ordning, hvorefter Waardals skulle acceptere at ophøre med at tilbyde kunder i Det Forenede Kongerige, navnlig International Paint, lavere priser, medens Britannia Alloys skulle indskrænke sine aktiviteter i Skandinavien, navnlig over for en norsk kunde, Jotun. Ifølge Trident kunne der ikke skabes enighed om en sådan aftale.
(119) Waardals bekræfter mødet og dets indhold, og at det ikke lykkedes at nå frem til den ønskede løsning. Waardals tilføjer, at virksomheden efterfølgende "mistede sin største kunde, Jotun, til Britannia Alloys"(60).
(120) Det første kartelmøde for "hele gruppen" i 1995 fandt sted i London på Hotel Novotel i Heathrow lufthavn den 27. marts 1995. Waardals stod for tilrettelæggelsen(61). Repræsentanter for Britannia, Heubach og Waardals deltog i mødet. Ifølge Waardals var også en repræsentant for henholdsvis James Brown og SNCZ til stede ved alle møder(62). James Brown hævder, at virksomhedens repræsentant ikke deltog i dette møde(63). SNCZ har ikke oplyst, om virksomheden var repræsenteret ved mødet. Der blev imidlertid under Kommissionens efterforskning hos SNCZ fundet en dagsorden for dette kartelmøde(64). Dokumentet er forsynet med mange skriftlige notater, hvoraf det fremgår, at den person, der har foretaget notaterne, var til stede ved det møde, hvor dokumentet blev drøftet. Det kan derfor konkluderes, at også SNCZ var repræsenteret ved mødet.
(121) Dagsordenen for mødet lyder således: "DAGSORDEN - Møde 27.3.1995 - 1) 1994: Samlede salgstal og markedsandele i Vesteuropa. 2) 1994: Salgstal, konkurrence, prisudvikling i Tyskland, Frankrig, Benelux, UK, de nordiske lande, USA, resten af verden. 3) Udviklingen i første kvartel 1995 og udsigter for resten af 1995. 4) Larviks nye produktion af phosphat i Australien - kapacitet? 5) Spørgsmål/svar. 6) Resumé. 7) Dato for nyt møde".
(122) Et notat dateret den 30. marts 1995(65), som blev fundet hos Waardals og er stilet til virksomhedens øverste ledelse, indeholder en redegørelse for mødet, og det fremgår her, at Waardals har forlangt at få forøget sin markedsandel. Der står i notatet: "På vort sidste møde 27.3.1995 var de ikke villige til at drøfte en større markedsandel til vor virksomhed"(66). "De" i dette notat er helt klart de øvrige kartelmedlemmer. Waardals havde således tilsyneladende planlagt at fremsætte følgende krav: "1) [...]*; 2) [...]*; 3) [...]*; 4) fuldt medlem med tildelte kunder; 5) vores bidrag: reduceret aktivitet ton for ton"(67). Det refererer helt klart til muligheden for at sælge til [...]*, få [...]* af markedsandelen i Finland og en markedsandel på [...]* af det samlede marked og blive fuldgyldigt medlem af kartellet med specielt tildelte kunder.
(123) De øvrige deltagere i mødet modsatte sig imidlertid kravet om en større markedsandel, og resten af forslagene blev ikke fremsat på mødet(68).
(124) Mødet og de øvrige virksomheders negative holdning gav Waardals yderligere grund til at tro, at de andre snød Waardals. Waardals anfører, at de andre på mødet den 27. marts 1995 direkte indrømmede, at Heubach, Britannia og SNCZ havde delt den finske kunde Teknos mellem sig, således at de på skift havde leveret mængder svarende til et kvartal det pågældende år(69). I notatet af 30. marts 1995 fra Waardals' repræsentant står der: "3) Vor markedsandel, [...]*, er for lille. Alloys, Heubach og SNCZ har [...]* hver. De resterende 6 % går til James Brown. 4) Vore konkurrenter, som alle fremstiller ZnO, har et internt samarbejde inden for 'klubben'. De har delt kunder/markeder mellem sig på vor bekostning. De har selv indrømmet, at et sådant samarbejde har fundet sted bl.a. i Finland, og det er også grunden til, at de alle tre har [...]*"(70).
(125) Notatet af 30. marts 1995 indeholder også en vurdering af fordele (f.eks. "har opnået højere priser i første kvartal 1995") og ulemper (f.eks. "Ulovligt. Kan få omfattende negative konsekvenser for os, hvis det opdages.")(71) ved at være medlem af kartellet. Utilfredshed med de øvrige producenter førte til, at Waardals midlertidigt trak sig ud af kartellet i april 1995, da virksomheden meddelte CEFIC, at den ikke længere ville fremsende sine salgstal(72).
(126) Den 3. maj 1995 orienterede CEFIC de øvrige zinkphosphatproducenter om Waardals' beslutning om ikke at fremsende salgstal(73). SNCZ sendte den 2. juni 1995 en fax(74) til CEFIC, hvori virksomheden meddeler, at man den 13. juni 1995 vil orientere CEFIC om, hvorvidt man fortsat vil fremsende statistikker, dvs. dagen efter afholdelsen af det næste kartelmøde. Det fremgår af dokumentationsmaterialet, at SNCZ fortsatte med at fremsende oplysninger til CEFIC(75).
(127) Ifølge Trident blev der afholdt endnu et kartelmøde i London den 12. juni 1995 på et hotel i Heathrow lufthavn, hvor to af Tridents repræsentanter deltog(76).
(128) Kommissionen har bevis for, at repræsentanter for Waardals var i London på Hotel Novotel i Heathrow den 11.-12. juni 1995(77). Ifølge de notater, en medarbejder hos Waardals skrev i sin kalender, deltog en repræsentant for Heubach ligeledes i dette møde.
(129) Waardals bekræfter i sit svar på meddelelsen om klagepunkter, at virksomheden rent faktisk deltog i et møde med en repræsentant for Heubach i London den pågældende dato, men tilføjer, at man "ikke deltog i noget klubmøde den dag"(78).
(130) Det fremgår af de fundne dokumenter, at Waardals i sidste ende fremsendte de ønskede markedstal for 1995 til CEFIC. Waardals og de øvrige producenter sendte samlede tal til CEFIC for perioden fra januar til juni 1995(79). Fra og med juli 1995 blev salgstallene igen meddelt månedligt. Hvis Waardals overhovedet trak sig ud af kartellet, var det således kun for en meget begrænset periode. Det indrømmer Waardals i sit svar på meddelelsen om klagepunkter.
(131) Waardals anfører imidlertid også, at "Waardals efter at have trukket sig ud af klubben i april 1995 på egen hånd skaffede sig en ordre fra Teknos uden for den fordelingsaftale, de andre fulgte, og leverede en container til Teknos i uge 16"(80).
(132) Det næste kartelmøde blev afholdt i London den 15. september 1995 på Hotel Novotel i Heathrow lufthavn. I dette møde deltog repræsentanter for Waardals, Britannia, Heubach, James Brown og SNCZ(81).
Året 1996
(133) I 1996 blev der afholdt kartelmøder den 22. januar(82) i Paris på Hotel Mercure samt den 21. maj(83) og den 10. september(84) i London på Hotel Novotel i Heathrow lufthavn. I alle disse møder deltog repræsentanter for Britannia, Heubach, SNCZ og Waardals. James Brown var repræsenteret ved møderne den 22. januar og 10. september 1996(85). Drøftelserne på disse møder fulgte det normale mønster og omfattede bl.a. oplysning om og sammenligning af hvert enkelt medlems individuelle salg samt fastsættelse af "vejledende" priser(86).
(134) Håndskrevne notater(87), som under efterforskningen hos Waardals blev fundet i en sagsmappe med påskriften "CEFIC 21.5.96", indeholder en beregning af, hvor meget zinkphosphat Waardals solgte i 1995, og slutter med den samlede mængde zinkphosphat, Waardals solgte i Europa [...]*. Derefter er anført den samlede mængde zinkphosphat, alle producenterne solgte i Europa det pågældende år [...]*; disse tal stemmer overens med CEFIC's statistikker for 1995. Notatet indeholder en yderligere opdeling efter, hvor meget hver enkelt af de fem producenter solgte, samt deres respektive markedsandele. De tal, der er skrevet ud for "SNCZ" og "(Alloys)" (Britannia), stemmer nøjagtigt overens med de tal for 1995, de to virksomheder fremsendte til CEFIC(88). Notatet indeholder også mindstepriser for forskellige europæiske lande. Nederst på siden er der skrevet en dato, "21.5." (dvs. datoen for mødet).
Uddrag af originaldokument nr. 3(89): Waardals' repræsentants håndskrevne notat
PIC FILE= "L_2003153DA.001401.TIF
(135) I 1996 meddelte CEFIC virksomhederne, at ZIPHO, som stod for kompileringen af statistikker, nu måtte oprettes formelt. Virksomhederne var ikke villige til at påtage sig de yderligere udgifter, det indebar(90), og så sig i stedet om efter andre muligheder for at få kompileret statistikkerne.
Året 1997
(136) Det næste kartelmøde var oprindeligt planlagt til den 22. januar 1997: Den 5. december 1996 reserverede Waardals et mødelokale til otte personer hos Hotel Novotel, Heathrow. Mødet måtte imidlertid udsættes, og Waardals annullerede reservationen den 9. januar 1997(91).
(137) Mødet blev omsider fastsat til den 4. februar 1997 på Hotel Holiday Inn Crowne Plaza i Heathrow lufthavn(92). Mødelokalet blev bestilt af Britannia. Repræsentanter for Britannia, Heubach, James Brown, SNCZ og Waardals deltog i mødet(93).
(138) Det fremgår af håndskrevne notater på Hotel Holiday Inns papir(94), at man drøftede zinkphosphatsalget i Europa i 1996 og beregnede virksomhedernes respektive markedsandele. En repræsentant for Waardals anførte i den erklæring, han afgav under efterforskningen, at notatet formentlig var skrevet i London i januar 1997 under et møde med de fem zinkphosphatproducenter. De tal, der står anført efter "SNCZ" og "BA" (for Britannia), stemmer overens med de tal for 1996, disse to virksomheder havde fremsendt til CEFIC(95).
Uddrag af originaldokument nr. 4(96): Waardals' repræsentants håndskrevne notat
PIC FILE= "L_2003153DA.001501.TIF
(139) SNCZ havde tilsyneladende solgt mindre end sin markedsandel og fik "tildelt" Teknos i seks måneder. SNCZ' pris til Teknos skulle være [...]* og Waardals' [...]*.
(140) Der blev foreslået mindstepriser for forskellige europæiske lande. For Tysklands vedkommende blev det foreslået, at prisen umiddelbart skulle være 3,30 DEM/kg (3,40 for leverancer under 5 tons). I Det Forenede Kongerige var den foreslåede pris 1,20 GBP (1,24 for leverancer under 5 tons). I Frankrig var den 10,80 FRF (11,10 for leverancer under 5 tons). I Belgien skulle der umiddelbart forlanges 62 BEF og derefter 65 BEF fra og med andet kvartal. Tilsvarende skulle den umiddelbare pris i Nederlandene på 3,35 NLG (3,65 for leverancer under 5 tons) forhøjes til 3,50 NLG (3,80 for leverancer under 5 tons) i løbet af andet kvartal. Danmark skulle følge prisen i Tyskland, medens den foreslåede pris i Finland var 10 FIM og i Italien 3000 ITL. Der blev tilsyneladende ikke foreslået nogen pris for Norge.
(141) De nævnte priser svarer nøjagtigt til Britannias interne prisinstrukser for februar 1997(97) for salg af zinkphosphat i leverancer på "1000-4999 kg" og "over 5000 kg". Det fremgår ligeledes af disse instrukser, at priserne er "mindstepriser", og at de "ikke må nedsættes uden forudgående drøftelse med [navnet på en medarbejder]", som netop var den person, der deltog i kartelmøderne som Britannias repræsentant.
(142) Ud over spørgsmål i tilknytning til zinkphosphat drøftede man også andre emner, bl.a. priserne på calciumphosphat og zinkoxid, hvilket fremgår af det håndskrevne notat(98).
(143) Der blev ligeledes under efterforskningen fundet endnu et udateret håndskrevet notat(99) fra Waardals' repræsentant om beregningen af markedsandele. Notatet blev efter al sandsynlighed skrevet umiddelbart før eller under det nævnte møde. Det indeholder en sammenligning af Waardals' faktiske og tildelte markedsandel i 1996. Tabellen viser først det samlede zinkphosphatsalg i hver kalendermåned og derefter Waardals' salg; det fremgår, at Waardals havde solgt 25 tons mere end sin markedsandel på [...]*, som virksomheden havde fået tildelt på mødet den 9. august 1994.
Uddrag af originaldokument nr. 5(100): Waardals' repræsentants håndskrevne notat
PIC FILE= "L_2003153DA.001502.TIF
(144) Efter at der i juni 1994 var fremsendt "tidligere salgstal" til CEFIC, fremsendte zinkphosphatproducenterne regelmæssigt data til CEFIC om størrelsen af deres salg af zinkphosphat, i hvert fald frem til januar 1997. CEFIC's tidsfrister til producenterne for fremsendelse af deres månedstal var meget korte. Til gengæld modtog zinkphosphatproducenterne de kompilerede data fra CEFIC ret hurtigt, i de fleste tilfælde omkring den 20. i den følgende måned. Producenterne var således hele tiden velinformerede om, hvor meget der blev solgt.
(145) Uenigheden med CEFIC i 1996 vedrørende den øgede betaling for organisationens tjenesteydelser resulterede den 14. februar 1997 i, at en repræsentant for Heubach sendte en fax til Britannia, James Brown, SNCZ og Waardals med en meddelelse om, at Heubach havde besluttet at ophøre med at fremsende sine salgstal til CEFIC og anmodede de øvrige producenter om at gøre det samme(101). Samtidig bad Heubach de øvrige producenter oplyse, hvordan de stillede sig til at overlade arbejdet med at bearbejde statistikkerne til VdMI. En repræsentant for Heubach og en repræsentant for VdMI skulle drøfte de nærmere enkeltheder kort efter(102).
(146) Den 6. marts 1997 sendte Heubach en fax til CEFIC med meddelelse om, at man ikke ønskede at fortsætte samarbejdet med ZIPHO hverken i en statistisk gruppe eller i en branchegruppe, og at man derfor med virkning fra den pågældende dato ikke ville fremsende yderligere statistiske data. Kopi af denne fax blev sendt til Waardals, Britannia, SNCZ og James Brown(103).
(147) Trident meddelte CEFIC ved fax af 25. marts 1997, at man ikke ønskede at fortsætte nogen aktiviteter i ZIPHO(104).
(148) Den 29. marts 1997 sendte Heubach en fax til Waardals med oplysning om navn og adresse på en medarbejder ved VdMI, som var den organisation, hvortil salgstallene fremover skulle sendes. Data for første kvartal af 1997 skulle fremsendes til VdMI i starten af april(105).
(149) Den opgave, CEFIC tidligere havde varetaget, blev overtaget af VdMI i april 1997. Allerede den 1. april 1997 anmodede VdMI via fax producenterne om senest den 14. april 1997 at fremsende deres tal for første kvartal af 1997(106).
(150) Den 14. april 1997 sendte en repræsentant for VdMI en fax til Trident (med kopi til alle de øvrige zinkphosphatproducenter) med en orientering om organisationen og en redegørelse for dens opgaver(107).
(151) Det følgende kartelmøde fandt sted den 22. april 1997 i Paris på Hotel Novotel i Roissy-Charles de Gaulle-lufthavnen. Mødelokalet blev bestilt under navnet "Silar", som er SNCZ' "søsterselskab". Silar reserverede også værelser til to repræsentanter for Waardals på Hotel Ibis i Roissy-Charles de Gaulle-lufthavnen(108). Repræsentanter for Heubach, James Brown, SNCZ, Trident og Waardals deltog i mødet(109).
(152) Det fremgår af notater og rejseregnskaber, at de to repræsentanter for Waardals var på Hotel Ibis i Paris den 21.-22. april 1997 og mødtes med repræsentanter for Trident og Heubach(110).
(153) Det fremgår af et håndskrevet notat(111), som er udarbejdet af en repræsentant for Waardals, og som blev fundet under efterforskningen, at der på dette møde blev udvekslet følsomme salgsoplysninger. Tallene og markedsandelene vedrører salget i første kvartal af 1997.
Uddrag af originaldokument nr. 6: Handschriftliche Waardals' repræsentants håndskrevne notat
PIC FILE= "L_2003153DA.001601.TIF
(154) I den erklæring om notatet, som en repræsentant for Waardals fremsatte under kontrolundersøgelsen den 13. maj 1998, bekræfter han, at det refererer til et møde i Paris på Hotel Novotel i Charles de Gaulle-lufthavnen den 22. april 1997.
(155) De tal, der er anført ud for "SNCZ", "Trident" og "Heubach" i notatet, svarer nøjagtigt til de tal, disse virksomheder havde fremsendt til VdMI for det pågældende kvartal med henblik på kompilering af statistikkerne(112).
(156) I det håndskrevne notat fra en repræsentant for SNCZ dateret den 6. marts 1997, står der: "Réunion 22.04.97 de coordination à Paris"(113).
(157) Den 17. juli 1997 holdt zinkphosphatproducenterne et møde på Hotel Scandinavia i København(114). I dette møde deltog repræsentanter for Heubach, James Brown, SNCZ, Trident og Waardals(115).
(158) En repræsentant for Waardals noterede følgende i sin kalender for 1997 om dette møde(116):
(159) 16. juli 1997: "Afrejse til København, Hotel Scandinavia".
(160) 17. juli 1997: "ZP-møde i København. Vi er værter! Ingen kritik."
(161) Det fremgår af et håndskrevet notat(117), at der på dette møde blev udvekslet og drøftet følsomme salgstal og fastsat mindstepriser. De første to kolonner i notaterne refererer til første og andet kvartal af 1997. De individuelle salgstal for samme år, som er anført i notatet ud for "H." [Heubach], "T.A." [Trident] og "SNCZ", stemmer nøjagtigt med de tal, disse virksomheder havde fremsendt til VdMI med henblik på kompilering af statistikkerne(118).
Uddrag af originaldokument nr. 7(119): Waardals' repræsentants håndskrevne notat
PIC FILE= "L_2003153DA.001701.TIF
(162) Det fremgår af samme notat, at der blev fastsat mindstepriser for forskellige europæiske lande (Tyskland, Frankrig, Det Forenede Kongerige, Nederlandene, Belgien, Sverige, Norge, Finland, Danmark og Italien). Den første priskolonne vedrører leverancer over 5 tons.
Uddrag af originaldokument nr. 8: Waardals' repræsentants håndskrevne notat
PIC FILE= "L_2003153DA.001702.TIF
(163) Nøjagtigt de samme tal figurerer i Tridents interne prisinstrukser for juli/august 1997(120). Det er desuden anført i disse instrukser, at priserne er "mindstepriser", og at de "ikke må nedsættes uden forudgående drøftelse med [navnet på en medarbejder]", som er den person, der repræsenterede Trident ved kartelmøderne.
(164) På samme måde fik Heubach tildelt Teknos til en pris af 3,35 DEM: "Teknos: Heub: DEM 3,35".
(165) Det sidste kartelmøde i 1997 blev afholdt på Hotel Gavinchi i Hamborg lufthavn den 16. oktober. I mødet deltog repræsentanter for Heubach, James Brown, SNCZ, Trident og Waardals(121).
(166) Waardals' repræsentant har på en sagsmappe skrevet: "Hamburg, 16.10.97..."(122).
(167) Under efterforskningen blev der fundet et håndskrevet notat(123), som viser, at producenterne udvekslede følsomme salgsoplysninger. I notatet sammenholdes zinkphosphatsalgstallene for de første tre kvartaler af 1996 og 1997, først for Waardals og derefter de samlede tal. Sidst i notatet er anført de fem virksomheders individuelle salgsmængder i tredje kvartal af 1997 tillige med en beregning af hver enkelts markedsandel. De individuelle salgstal, der er anført ud for "Trident" [Trident], "Heub" [Heubach] og "SNCZ", svarer nøjagtigt til de tal, disse virksomheder havde fremsendt til VdMI med henblik på kompilering af statistikkerne(124).
Uddrag af originaldokument nr. 9(125): Waardals' repræsentants håndskrevne notat
PIC FILE= "L_2003153DA.001703.TIF
Året 1998
(168) Kartelmøderne fortsatte, og det næste blev afholdt i London den 19. januar 1998 på Hotel Jarvis i Heathrow lufthavn. Et mødelokale blev reserveret og faktureret til Trident(126). Repræsentanter for James Brown, Heubach, SNCZ, Trident og Waardals deltog i dette møde(127).
(169) Et notat i Waardals' repræsentants kalender den 2. januar 1998 lyder således: "Møde i London, mandag 19.1."(128) Den 12. januar 1998 informerede han en anden repræsentant for Waardals om dette møde "Møde i London mandag 19.1.1998 ... Mødet starter kl. 10, og mødelokalet er reserveret under navnet Trident"(129).
(170) Waardals' repræsentants håndskrevne notat på en sagsmappe angiver følgende: "... London 19.1.98..."(130).
(171) En repræsentant for SNCZ har i sin kalender ud for den 19. januar 1998 skrevet: "London, coordination"(131).
(172) En repræsentant for Heubach har i sin lommekalender for 1998 skrevet følgende ud for den 19. januar 1998: "London, Jarvis"(132). I en anden kalender er der ud for de samme datoer anført "UK"(133).
(173) Der blev også udvekslet oplysninger om, hvor meget zinkphosphat der var solgt i de forskellige europæiske lande i fjerde kvartal af 1997, og de enkelte kartelmedlemmers markedsandele blev beregnet. Et håndskrevet notat på Hotel Jarvis' papir(134) indeholder beregning af markedsandele for zinkphosphat og sammenholder tilsyneladende de faktiske markedsandele med de tidligere vedtagne markedsandele. De individuelle solgte mængder, der er anført ud for "Trident" [Trident], "Heubach" og "SNCZ", svarer nøjagtigt til de tal, disse virksomheder havde fremsendt til VdMI med henblik på kompilering af statistikkerne(135).
Uddrag af originaldokument nr. 10(136): Waardals' repræsentants håndskrevne notat
PIC FILE= "L_2003153DA.001801.TIF
(174) Et andet håndskrevet dokument(137), som blev fundet under efterforskningen i Waardals' repræsentants kontor, indeholder følgende oplysninger:
Uddrag af originaldokument nr. 11(138):
PIC FILE= "L_2003153DA.001802.TIF
(175) Den første kolonne øverst til venstre i notatet viser de samlede mængder zinkphosphat, de fem producenter solgte i hvert kvartal 1997, og den mængde, de tilsammen solgte i hele 1997. I højre kolonne i tabellen er anført, hvor meget Waardals solgte i de samme kvartaler, og hvor stor en procentdel disse mængder udgør af de samlede solgte mængder.
(176) Det fremgår af tabellen, at de fem producenter tilsammen i 1997 solgte [...]* [tons]. Waardals havde solgt [...]* [tons], hvilket udgør [...]* af den samlede mængde. Derefter følger en beregning på [...]* af de samlede mængder [...]* svarende til [...]* og en konklusion: "For meget solgt: 83 tons".
(177) I henhold til den beregning, kartelmedlemmerne foretog på mødet den 9. august 1994, havde Waardals fået tildelt en andel på [...]* af markedet(139). De [...]*, der står anført i det foreliggende håndskrevne notat, refererer til dette tal, og det konkluderes, at Waardals har overskredet sin andel med 83 tons [...]*.
(178) Det fremgår ligeledes af dokumenter, der blev fundet under efterforskningen, at virksomhederne på dette møde også fastsatte mindstepriser for zinkphosphat for forskellige europæiske lande (Det Forenede Kongerige, Frankrig, Sverige, Norge, Finland, Danmark, Italien, Belgien og Nederlandene). I et håndskrevet notat(140), som blev fundet hos Waardals, står der først, at januar var ustabil, "./.DEM 0,20", og derefter er mindstepriserne anført:
Uddrag af originaldokument nr. 12(141): Waardals' repræsentants håndskrevne notat
PIC FILE= "L_2003153DA.001803.TIF
(179) Tridents interne prisinstrukser for februar 1998(142) indeholdt nøjagtig de samme priser som i det ovenstående notat fra Waardals for zinkphosphat i leverancer på"1000-4999 kg" og "over 5000 kg". Det anføres ligeledes i disse instrukser, at priserne er "mindstepriser", og at de "ikke må nedsættes uden forudgående drøftelse med [navnet på en medarbejder]", som er den medarbejder, der repræsenterede Trident ved kartelmøderne.
(180) På dette møde fordelte man ligeledes kunder mellem sig; mindre kunder og International Paint blev tildelt James Brown (reference til navnet på en medarbejder). Prisen for sidstnævnte kunde blev ligeledes fastsat (til 1240 GBP)(143), som det fremgår af dokumentet: "UK - [mindre kunder til](144) [navnet på en medarbejder] + Intern. 1240,00."
(181) Det næste kartelmøde blev afholdt den 20. april 1998 i Paris på Hotel Novotel i Roissy-Charles de Gaulle-lufthavnen. Reservationen af mødelokalet blev foretaget i Silars navn. Repræsentanter for Heubach, James Brown, SNCZ, Trident og Waardals deltog i dette møde(145).
(182) Et håndskrevet notat fra en repræsentant for Waardals på en sagsmappe angiver følgende: "... Paris 20.4.98"(146).
(183) En repræsentant for Heubach har i sin lommekalender for 1998 ud for den 20. april 1998 skrevet: "Paris (Novotel)"(147). En anden repræsentant for Heubach, der normalt deltog i møderne, har ligeledes i sin kalender ud for mandag den 20. april 1998 anført følgende: "WE + [navnet på ovennævnte medarbejder hos Heubach], Paris"(148).
(184) Et håndskrevet notat, som blev fundet under efterforskningen, indeholder beregninger af markedsandele for første kvartal af 1998 og viser, at producenterne udvekslede følsomme oplysninger(149).
Uddrag af originaldokument nr. 13: Waardals' repræsentants håndskrevne notat
PIC FILE= "L_2003153DA.001901.TIF
(185) De individuelle salgsmængder, der står anført ud for "Trident" [Trident Alloys] og "SNCZ", stemmer nøjagtigt med de tal, disse virksomheder fremsendte til VdMI med henblik på kompileringen af statistikkerne(150).
(186) Det fremgår af samme notat, at der blev fastsat mindstepriser for forskellige europæiske lande (Det Forenede Kongerige (første kolonne), Tyskland, Frankrig, Belgien, Nederlandene, de nordiske lande og Italien). Den første priskolonne vedrører leverancer over 5 tons. Hvor der er fastsat to priser, vedrører den sidstnævnte pris mindre mængder ( 1000-4999 kg).
Uddrag af originaldokument nr. 13(151): Waardals' repræsentants håndskrevne notat
PIC FILE= "L_2003153DA.001902.TIF
(187) De nævnte priser svarer nøjagtigt til Tridents interne prisinstrukser for maj 1998(152) for zinkphosphat i leverancer på 1000-4999 kg og over 5000 kg. Det angives ligeledes i disse instrukser, at priserne er "mindstepriser", og at de "ikke må nedsættes uden forudgående drøftelse med [navnet på en medarbejder]", som er den medarbejder, der repræsenterede Trident ved kartelmøderne.
(188) Kartellet havde planlagt et møde den 22. juli 1998 i Amsterdam. Waardals stod for tilrettelæggelsen og havde reserveret et mødelokale på Hotel Hilton i Schiphol lufthavn(153). Efter at Kommissionen og EFTA-Tilsynsmyndigheden havde foretaget deres undersøgelser, blev reservationen imidlertid annulleret(154).
2. RETLIG VURDERING
2.1. KOMPETENCE
(189) De ovenfor beskrevne arrangementer dækkede hele EØS, eftersom kartelmedlemmerne solgte zinkphosphat i stort set alle EU's medlemsstater og i de EFTA-stater, som var part i EØS-aftalen(155).
(190) EØS-aftalen, som indeholder konkurrencebestemmelser, der svarer til bestemmelserne i EF-traktaten, trådte i kraft den 1. januar 1994. Nærværende beslutning omfatter derfor også anvendelsen af EØS-aftalens konkurrencebestemmelser (særlig artikel 53, stk. 1) på de arrangementer, der er gjort indsigelse imod(156).
(191) For så vidt som arrangementerne påvirkede konkurrencen og handelen mellem medlemsstater mærkbart, finder EF-traktatens artikel 81 anvendelse. For så vidt som kartellets transaktioner havde mærkbar indvirkning på handelen mellem EFTA-stater, som er part i EØS-aftalen, og Det Europæiske Fællesskab, finder EØS-aftalens artikel 53 anvendelse.
(192) Hvis en aftale eller praksis kun påvirker handelen mellem EU-medlemsstater, er det kun Kommissionen, der har kompetence og kan bringe EF-traktatens artikel 81 i anvendelse. Hvis en aftale derimod kun påvirker handelen mellem EFTA-stater, er det kun EFTA-Tilsynsmyndigheden, der har kompetence og kan bringe EØS-konkurrencereglerne i EØS-aftalens artikel 53 i anvendelse(157)
(193) I den foreliggende sag er det Kommissionen, der har kompetence til at bringe både EF-traktatens artikel 81, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, på grundlag af EØS-aftalens artikel 56 i anvendelse, eftersom kartellet havde mærkbar indvirkning på handelen mellem EU-medlemsstater(158).
2.2. ANVENDELSE AF EF-TRAKTATENS ARTIKEL 81 OG EØS-AFTALENS ARTIKEL 53
2.2.1. EF-TRAKTATENS ARTIKEL 81, STK. 1, OG EØS-AFTALENS ARTIKEL 53, STK. 1
(194) I henholdsvis EF-traktatens artikel 81, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, er det fastsat, at alle aftaler mellem virksomheder, alle vedtagelser inden for sammenslutninger af virksomheder og alle former for samordnet praksis, der kan påvirke handelen mellem medlemsstater eller mellem de kontraherende parter, og som har til formål eller følge at hindre, begrænse eller fordreje konkurrencen inden for fællesmarkedet eller inden for det af EØS-aftalen omfattede område, er uforenelige med fællesmarkedet og er forbudt, navnlig sådanne, som består i direkte eller indirekte fastsættelse af købs- eller salgspriser eller af andre forretningsbetingelser, begrænsning af eller kontrol med produktion og afsætning eller opdeling af markeder eller forsyningskilder.
2.2.2. AFTALER OG SAMORDNET PRAKSIS
(195) EF-traktatens artikel 81, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, forbyder aftaler mellem virksomheder, vedtagelser inden for sammenslutninger af virksomheder og samordnet praksis.
(196) Der kan siges at foreligge en aftale i tilfælde, hvor parterne følger en fælles plan, der begrænser eller vil kunne begrænse deres individuelle forretningsadfærd, fordi den fastlægger retningslinjerne for deres fælles aktivitet eller inaktivitet på markedet. Den behøver ikke at være udformet skriftligt, og der kræves heller ingen formaliteter, kontraktlige sanktioner eller håndhævelsesforanstaltninger. Aftalen kan være indgået direkte eller fremgå indirekte af parternes adfærd.
(197) Retten i Første Instans fastslog i PVC II-dommen(159), at "efter fast retspraksis er det, for at der kan være tale om en aftale i henhold til EF-traktatens artikel [81, stk. 1], tilstrækkeligt, at de pågældende virksomheder har udtrykt fælles vilje til at indrette deres adfærd på markedet på en bestemt måde"(160).
(198) En aftale efter EF-traktatens artikel 81, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, kræver således ikke den samme vished, som er en nødvendig forudsætning for håndhævelsen af en kommerciel civilretlig kontrakt. I forbindelse med et komplekst længerevarende kartel dækker udtrykket "aftale" desuden ikke blot en samlet plan eller udtrykkeligt aftalte betingelser, men også gennemførelsen af det, der er aftalt på grundlag af de samme metoder og med henblik på det samme fælles mål.
(199) I EF-traktatens artikel 81 og EØS-aftalens artikel 53 sondres der mellem "aftaler mellem virksomheder", "samordnet praksis" og "vedtagelser inden for sammenslutninger af virksomheder". Formålet med begrebet "samordnet praksis" er at lade forbuddet i den nævnte artikel omfatte en form for koordinering mellem virksomheder, hvorved disse uden at være gået så langt som til at indgå en egentlig aftale bevidst erstatter den risiko, der er forbundet med normal konkurrence, med indbyrdes praktisk samarbejde(161).
(200) De kriterier for koordinering og samarbejde, der er fastlagt ved Domstolens retspraksis, og som på ingen måde kræver, at der udarbejdes en egentlig plan, skal forstås ud fra den grundtanke, der ligger bag traktatens og EØS-aftalens konkurrenceregler, nemlig at enhver erhvervsdrivende uafhængigt skal fastlægge den forretningspolitik, som han vil føre på fællesmarkedet. Dette krav om uafhængighed udelukker ganske vist ikke de erhvervsdrivendes ret til at foretage de nødvendige tilpasninger til deres konkurrenters faktiske eller forventede adfærd, men det udelukker kategorisk enhver direkte eller indirekte kontakt mellem dem, som har til formål eller følge enten at påvirke en aktuel eller potentiel konkurrents markedsadfærd eller at informere en sådan konkurrent om den markedsadfærd, som man har besluttet sig til - eller overvejer - selv at følge(162).
(201) Virksomhedernes adfærd kan således falde ind under EF-traktatens artikel 81, stk. 1, eller EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, som samordnet praksis, selv når parterne ikke har vedtaget en fælles plan for deres adfærd på markedet, men gennemfører eller tilslutter sig et hemmeligt samarbejde, som letter koordineringen af deres kommercielle adfærd(163).
(202) Selv om begrebet samordnet praksis i henhold til EF-traktatens artikel 81, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, forudsætter ikke blot samordning mellem virksomhederne, men også en adfærd på markedet, der ligger i forlængelse af denne samordning, samt årsagsforbindelse mellem samordningen og adfærden, må det antages - medmindre det modsatte bevises - at de virksomheder, som deltager i samordningen, og som forbliver aktive på markedet, ved fastlæggelsen af deres egen adfærd på markedet tager hensyn til informationsudvekslingen med deres konkurrenter. Det gælder så meget desto mere, når samordningen finder sted regelmæssigt og over en lang periode(164).
(203) Det er ikke nødvendigt, at Kommissionen kan kategorisere en overtrædelse som enten en aftale eller en samordnet praksis. Begreberne er flydende og kan overlappe hinanden. Ofte er det ikke engang realistisk at foretage en sådan sondring, fordi en overtrædelse samtidig kan frembyde karakteristika for begge former for ulovlig adfærd, mens nogle af dens elementer betragtet isoleret snarere bør klassificeres som den ene end den anden form. Det ville være unaturligt at opdele en sammenhængende adfærd, der har ét og samme formål, i forskellige særskilte overtrædelser. Et kartel kan derfor både være en aftale og en form for samordnet praksis samtidig(165).
(204) Deltagerne i aftalen og/eller den samordnede praksis kan engagere sig forskelligt. En eller flere virksomheder kan spille den ledende rolle. Interne konflikter og rivalisering eller endog snyd forhindrer dog ikke, at arrangementet kan betragtes som en aftale eller samordnet praksis efter EF-traktatens artikel 81, stk. 1, eller EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, hvis parterne arbejder hen imod et fælles og sammenhængende mål. Et komplekst kartel kan med rimelighed betragtes som en enkelt sammenhængende overtrædelse i den periode, hvor det eksisterer. Aftalen kan godt ændres fra tid til anden, eller kartellets ordninger kan tilpasses eller styrkes for at tage højde for nye udviklingstendenser.
(205) Heubach bestrider ikke de faktiske forhold, der er refereret i meddelelsen om klagepunkter, men hævder i sit skriftlige svar, at Kommissionen ikke i tilstrækkelig grad har bevist, at der bestod en aftale efter EF-traktatens artikel 81 og EØS-aftalens artikel 53. Ifølge Heubach har Kommissionen påvist, at der var intentioner om at optræde på en bestemt måde på markedet, og at det resulterede i en begrænsning af de involverede virksomheders uafhængighed.
(206) Denne indsigelse må kraftigt afvises. Ifølge de faktiske forhold, som hverken bestrides af Heubach eller nogen af de øvrige virksomheder, hvortil denne beslutning er rettet, var der allerede den 24. marts 1994 en udtrykkelig fælles intention om at danne et kartel på zinkphosphatmarkedet og handle i overensstemmelse hermed. Det resulterede i, at der over en fireårig periode i praksis gennemførtes en overordnet plan for at eliminere konkurrence på det pågældende produktmarked, hvilket - som beskrevet i det følgende - udgjorde en enkelt vedvarende overtrædelse.
2.2.3. OVERTRÆDELSENS ART I DEN FORELIGGENDE SAG
(207) Efter indledende kontakter i starten af 1990'erne mødtes de fem zinkphosphatproducenter - Britannia, James Brown, Heubach, SNCZ og Waardals - den 24. marts 1994 i London og enedes om de grundlæggende principper for dannelsen af et kartel på det europæiske marked for zinkphosphat. De mødtes efterfølgende den 3. maj og den 9. august 1994 i samme by og fastlagde de nærmere enkeltheder for kartellets gennemførelse.
(208) Denne plan, som alle tilsluttede sig, blev gennemført over en periode på mere end fire år på grundlag af de samme mekanismer og med det samme fælles formål, nemlig at eliminere konkurrencen.
(209) At planen blev udarbejdet på regelmæssige møder, betyder ikke, at der var tale om særskilte "aftaler", men om gennemførelsen af det samme overordnede og ulovlige arrangement.
(210) På baggrund af den fælles plan og det fælles formål, som producenterne vedvarende forfulgte, nemlig at eliminere konkurrencen i zinkphosphatindustrien, mener Kommissionen, at den pågældende adfærd udgjorde en enkelt sammenhængende overtrædelse af EF-traktatens artikel 81, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1.
2.2.4. BEGRÆNSNING AF KONKURRENCEN
(211) Aftalen i den foreliggende sag havde til formål og følge at begrænse konkurrencen.
(212) I EF-traktatens artikel 81, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, er det udtrykkeligt fastsat, at aftaler er konkurrencebegrænsende, når de bl.a. består i:
- direkte eller indirekte fastsættelse af salgspriser eller andre forretningsbetingelser
- begrænsning af eller kontrol med produktion, afsætning eller teknisk udvikling
- opdeling af markeder.
(213) Disse elementer er de vigtigste mål og karakteristika ved de horisontale arrangementer i den foreliggende sag. Da prisen er det vigtigste konkurrenceinstrument, navnlig hvor der er tale om ensartede produkter, tog de forskellige hemmelige arrangementer og ordninger, som producenterne vedtog, i sidste instans sigte på til egen fordel at hæve priserne til over det niveau, der kunne opnås under frie konkurrencevilkår. Markedsdeling og prisfastsættelse begrænser i sig selv konkurrencen som omhandlet i EF-traktatens artikel 81, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1.
(214) Kartellet i den foreliggende sag må betragtes som en helhed og vurderes på baggrund af de samlede omstændigheder, men de vigtigste konkurrencebegrænsende aspekter af det komplekse net af aftaler og arrangementer var følgende:
- fordeling af markedsandele
- prisfastsættelse
- fordeling af kunder.
(215) Disse hovedaspekter blev af kartelmedlemmerne hovedsagelig gennemført via:
- udformning og anvendelse af et indberetnings- og overvågningssystem med henblik på at sikre gennemførelsen af konkurrencebegrænsende aftaler, navnlig gennem udveksling af salgsoplysninger for de enkelte deltagende virksomheder
- tilpasning af de enkelte deltagende virksomheders adfærd og priser for at sikre overholdelsen af de vedtagne markedsandele
- deltagelse i regelmæssige møder og andre former for kontakter med henblik på at indgå aftale om ovennævnte konkurrencebegrænsninger og gennemføre og/eller ændre dem efter omstændighederne.
(216) Heubachs påstand om, at formålene med kartellet ikke systematisk blev opfyldt på den måde, kartelmedlemmerne havde ønsket det, og at der ikke blev etableret nogen specifik håndhævelsesmekanisme bortset fra det gensidige pres, der blev lagt på kartellets forskellige medlemmer, må anses for irrelevant. Selv om kartelmedlemmerne ikke konsekvent respekterede deres aftale, betyder det ikke, at aftalen ikke bestod. Domstolen har fastslået i sin retspraksis, at virksomheders deltagelse i møder med konkurrencebegrænsende formål reelt resulterer i skabelse eller styrkelse af et kartel, og at det forhold, at en virksomhed ikke retter sig efter resultatet af møderne, ikke fritager den for ansvaret for at have deltaget i kartellet, medmindre virksomheden offentligt har taget afstand fra, hvad der blev vedtaget på møderne(166).
(217) I den foreliggende sag håndhævede, overvågede og overholdt kartelmedlemmerne under alle omstændigheder deres aftale.
2.2.5. PÅVIRKNING AF HANDELEN MELLEM EU-MEDLEMSSTATER OG MELLEM DE KONTRAHERENDE PARTER I EØS-AFTALEN
(218) Den vedvarende aftale mellem producenterne havde en mærkbar indvirkning på handelen mellem EU-medlemsstater og mellem de kontraherende parter i EØS-aftalen.
(219) Vesteuropa har traditionelt været det vigtigste marked for zinkphosphat. Salget i Europa udgør over 60 % af outputtet på verdensplan. Med undtagelse af James Brown, som sælger hovedparten af sin produktion i tre medlemsstater, sælger de fire øvrige europæiske zinkphosphatproducenter i stort set alle EØS-landene. Heubach, SNCZ og Trident eksporterer alle over 60 % af deres samlede zinkphosphatomsætning(167). Med Waardals som en vigtig producent af zinkphosphat med en markedsandel på over 20 % af det vesteuropæiske marked og et betydeligt salg i mange EU-medlemsstater(168) foregår der også ganske stor handel med zinkphosphat mellem de kontraherende parter i EØS-aftalen.
(220) Hvad angår forholdet mellem kartelmedlemmerne selv, må fordelingen af salgskvoter formentlig eller rent faktisk have resulteret i en automatisk ændring af handelsmønstret i forhold til, hvordan det ellers ville have set ud.
(221) I den periode, den foreliggende beslutning vedrører, havde den vedvarende kartelaftale mellem zinkphosphatproducenterne derfor en mærkbar indvirkning på handelen mellem EU-medlemsstaterne og mellem de kontraherende parter i EØS-aftalen.
2.2.6. KONKURRENCEBESTEMMELSER GÆLDENDE FOR ØSTRIG, FINLAND, ISLAND, LIECHTENSTEIN, NORGE OG SVERIGE
(222) I tidsrummet fra den 1. januar til den 31. december 1994 fandt bestemmelserne i EØS-aftalen anvendelse på de fire EFTA-medlemsstater, som havde tilsluttet sig EØS. Kartellet udgjorde således en overtrædelse af EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, og af EF-traktatens artikel 81, stk. 1, og Kommissionen har beføjelse til at anvende begge bestemmelser. Kartellets transaktioner i disse fire EFTA-stater i denne etårige periode er omfattet af EØS-aftalens artikel 53, stk. 1.
(223) Efter Østrigs, Finlands og Sveriges tiltrædelse af EU den 1. januar 1995 fandt EF-traktatens artikel 81, stk. 1, anvendelse på kartellet, for så vidt det påvirkede disse markeder. Kartellets virksomhed i Norge udgjorde fortsat en overtrædelse af EØS-aftalens artikel 53, stk. 1.
(224) Det fremgår således af ovenstående, at for så vidt angår kartellets aktiviteter i Østrig, Finland og Sverige, udgjorde det en overtrædelse af EØS-konkurrencereglerne i de første måneder af kartellets virke (dvs. fra marts 1994 til den 31. december 1994) og en overtrædelse af EU-konkurrencereglerne fra og med den 1. januar 1995.
2.2.7. OVERTRÆDELSENS VARIGHED
(225) Selv om meget tyder på, at der ikke var tale om konkurrencebegrænsende kontakter mellem zinkphosphatproducenter før det første multilaterale møde den 24. marts 1994, har Kommissionen i den foreliggende sag begrænset sin vurdering i forhold til konkurrencereglerne og udmålingen af eventuelle bøder til tidsrummet fra den 24. marts 1994, dvs. datoen for det første multilaterale kartelmøde, og frem til den 13. maj 1998, dvs. datoen for Kommissionens og EFTA-Tilsynsmyndighedens kontrolundersøgelser hos virksomhederne.
(226) Beviset på, at Britannia, Heubach, James Brown, SNCZ og Waardals deltog i overtrædelsen fra den 24. marts 1994 og videre frem (for Britannias vedkommende indtil den 15. marts 1997, da virksomheden blev erstattet af Trident), er, at virksomhedernes respektive ledere på højeste niveau, bl.a. bestyrelsesformænd, koncerndirektører, administrerende direktører og direktører, deltog i det første multilaterale kartelmøde (jf. betragtning 71).
(227) Den 24. marts 1994 blev det besluttet at fastsætte en "status quo" på grundlag af de solgte mængder zinkphosphat i Europa. Det blev også besluttet, at de tildelte markedsandele skulle baseres på salgstallene for 1991-1993. Det blev desuden vedtaget at indføre et overvågningssystem, som gav mulighed for at kontrollere, at aftalen blev overholdt. Det blev også besluttet, at priserne ikke skulle variere for meget fra land til land for at undgå, at produktet efterfølgende blev handlet internt på tværs af grænserne. Endelig blev det aftalt at afholde et nyt møde senere.
(228) Kommissionen konkluderer på grundlag af ovenstående, at adressaterne for den foreliggende beslutning indgik den konkurrencebegrænsende aftale den 24. marts 1994.
(229) Kartellet bestod i hvert fald frem til den 13. maj 1998, hvor Kommissionen og EFTA-Tilsynsmyndigheden gennemførte deres samtidige kontrolundersøgelser. Alle fem producenter var repræsenteret på det sidste møde, som bevisligt fandt sted i april 1998. Det forhold, at det næste kartelmøde efter planen skulle finde sted i Amsterdam den 22. juli 1998, viser, at overtrædelsen under alle omstændigheder fortsatte indtil den dato, hvor kontrolundersøgelserne blev gennemført.
(230) Waardals hævder, at virksomheden trak sig ud af kartellet i april 1995 "og ikke var med i klubben i 5-6 måneder"(169). Virksomheden anfører, at Kommissionen bør tage hensyn til dette forhold, selv om "det må indrømmes, det ikke varede længe, før Waardals konkluderede, at man var nødsaget til at samarbejde og begynde at indsende salgsdata igen"(170). Waardals anfører dog også, at "Waardals efter at have trukket sig ud af klubben i april 1995 på egen hånd skaffede sig en ordre fra Teknos uden for den deleordning, de andre havde vedtaget, og leverede en container til Teknos i uge 16"(171).
(231) Kommissionen finder, at de af Waardals fremførte argumenter vedrørende virksomhedens midlertidige udtræden af kartellet ikke giver anledning til at konkludere, at Waardals ikke overtrådte EF-traktatens artikel 81, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, i det pågældende tidsrum.
(232) For det første deltog Waardals i et møde med Heubach den 12. juni 1995, den samme dag, hvor der blev afholdt et kartelmøde, hvilket ikke bestrides af de øvrige adressater for den foreliggende beslutning. Den pågældende dato ligger inden for det tidsrum, hvor Waardals hævder at have trukket sig ud af kartellet, men den kendsgerning, at en repræsentant for Waardals var til stede samme dag i London, og at han mødtes med en repræsentant for Heubach, viser, at Waardals ikke trak sig fuldstændigt ud af kartellet.
(233) For det andet var Waardals' "tilbagetrækning" - hvis der overhovedet var tale om en sådan - under alle omstændigheder af meget kort varighed. Det eneste kartelmøde, som Waardals angiveligt ikke deltog i, var mødet den 12. juni 1995, eftersom Waardals var til stede ved det forudgående (den 27. marts 1995) og det efterfølgende (den 15. september 1995) kartelmøde. Som nævnt i den foregående betragtning var Waardals desuden i realiteten ikke fuldstændigt fraværende fra det nævnte møde. Virksomheden har heller ikke påvist, at det resulterede i en fuldstændigt uafhængig forretningsmæssig adfærd. Waardals' viden om, at zinkphosphatkartellet fortsat eksisterede, må i dette tidsrum have haft indflydelse på virksomhedens forretningsmæssige beslutninger.
(234) Kommissionen mener derfor, at Waardals deltog i overtrædelsen fra den 24. marts 1994 og frem til den 13. maj 1998.
2.2.8. ADRESSATER
(235) For at identificere adressaterne for den foreliggende beslutning er det nødvendigt at fastslå, hvilke juridiske enheder der er ansvarlige for overtrædelsen.
2.2.8.1. Gældende principper
(236) For at afgøre, hvorvidt et moderselskab bør holdes ansvarligt for et datterselskabs ulovlige adfærd, er det nødvendigt at påvise, at datterselskabet ikke selvstændigt træffer beslutning om sin egen adfærd på markedet, men i alle konkrete henseender udfører de instrukser, det har fået af moderselskabet(172).
(237) Når det kan konstateres, at en overtrædelse af EF-traktatens artikel 81, stk. 1, eller EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, er begået i et bestemt tidsrum, er det nødvendigt at fastslå, hvilken fysisk eller juridisk person der er ansvarlig for virksomhedens drift på det tidspunkt, overtrædelsen begås, således at denne kan gøres ansvarlig herfor.
(238) Hvis en virksomhed begår en overtrædelse af EF-traktatens artikel 81, stk. 1, eller EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, og senere afhænder de aktiver, der indgik i overtrædelsen, og trækker sig tilbage fra det relevante marked, kan den pågældende virksomhed fortsat holdes ansvarlig for overtrædelsen, hvis virksomheden stadig eksisterer(173).
(239) Hvis den virksomhed, der har overtaget aktiverne, fortsætter overtrædelsen af EF-traktatens artikel 81, stk. 1, eller EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, bør ansvaret for overtrædelsen fordeles mellem sælgeren og køberen af de aktiver, der indgik i overtrædelsen(174).
2.2.8.2. Adressater
(240) I hele det tidsrum, der ligger til grund for konstateringen af overtrædelsen, deltog Heubach, James Brown, SNCZ og Waardals direkte i kartellet. De er derfor adressater for den foreliggende beslutning.
(241) Fra den 15. marts 1997 og videre frem deltog Trident aktivt i kartellet. Sidstnævnte er derfor adressat for den foreliggende beslutning.
(242) Før den 15. marts 1997 var Britannia, Tridents forgænger, aktivt impliceret i karteltransaktionerne. Selv om Britannia solgte sin zinkphosphatvirksomhed den 15. marts 1997, eksisterer Britannia fortsat. I tidsrummet fra marts 1994 til den 15. marts 1997 var Britannias zinkphosphatvirksomhed ikke en særskilt juridisk person. Virksomheden kan derfor ikke hævde, at den ikke var bekendt med de konkurrencebegrænsende aktiviteter i zinkphosphatvirksomheden. Britannia holdes derfor ansvarlig for overtrædelsen fra marts 1994 frem til den 15. marts 1997, da zinkphosphatvirksomheden blev udskilt og overtaget af Trident.
(243) I sit svar på meddelelsen om klagepunkter siger Britannia, at virksomheden ophørte med alle økonomiske og forretningsmæssige aktiviteter, efter at virksomhedsaktiverne var overført til Trident. Britannia anfører, at virksomheden fortsatte med at eksistere som juridisk person, men hævder udelukkende at være et "tomt" selskab og ikke en aktiv økonomisk enhed. Britannia anfører, at det i overensstemmelse med det "successionsprincip", der i henhold til EU's retspraksis skal følges i sådanne sager, er den økonomiske og funktionelle efterfølger, Trident, der bør holdes ansvarlig for hele overtrædelsesperioden.
(244) Britannia fremfører desuden, at en eventuel modstridende påstand fra Kommissionens side vil indebære uretfærdig og ulige behandling: Hvis Britannia i stedet for at foretage en overførsel af aktiverne havde fusioneret med det nyoprettede Trident, ville Britannia ikke længere have eksisteret som juridisk person, hvorved hele ansvaret ville blive overført til Trident. Hvis ledelsens overtagelse af virksomheden var blevet gennemført som en aktiehandel, således at ledelsen af zinkphosphatvirksomheden havde købt Britannias aktier, ville Trident ligeledes være blevet holdt ansvarlig for hele overtrædelsesperioden.
(245) Trident imødegår Britannias' argumentation. Trident anfører med henvisning til det faktum, at virksomhedens forgænger, Britannia, fortsat eksisterer som juridisk person, og med henvisning til Domstolens almindelige retspraksis, at ansvaret for overtrædelsen bør fordeles mellem Britannia og Trident efter, hvor længe de hver især har været impliceret i overtrædelsen.
(246) Trident anfører dog, at såfremt Kommissionen finder, at grundbeløbet for en eventuel bøde bør fastsættes særskilt for Trident og Britania, "ville det være urimeligt, hvis det indebar, at summen af de to bøder blev større end en eventuel bøde, der ville være blevet pålagt en enkelt ejer for hele det tidsrum, Tridents og Britannias fælles påståede overtrædelse blev begået"(175).
(247) Kommissionen må afvise Britannias argumenter. Det fremgår klart af Domstolens retspraksis, at den såkaldte test vedrørende "økonomisk kontinuitet" udelukkende skal anvendes, såfremt den virksomhed, som begik overtrædelsen, er ophørt med at eksistere juridisk. Hvis en sådan virksomhed fortsat eksisterer, skal den holdes ansvarlig for overtrædelsen, uanset hvilken karakter dens aktuelle aktiviteter på markedet antager.
(248) I det tidsrum, Britannia medvirkede aktivt i overtrædelsen, havde virksomheden selv og dens aktionærer fordel af den ulovlige adfærd. Selv om Britannia ophørte med sine aktiviteter efter den 15. marts 1997, har virksomheden fortsat aktiver. Den må derfor bære ansvaret for den overtrædelse, der blev begået i det relevante tidsrum. Det faktum, at overførslen af de aktiver, der indgik i overtrædelsen, kunne være gennemført på en anden måde, som ville resultere i en anden ansvarsfordeling, er ikke relevant i denne sammenhæng.
(249) Tridents argument om, at summen af de to bøder, der eventuelt pålægges, ikke bør være højere end en eventuel enkelt bøde, som ville blive pålagt en enkelt ejer for hele overtrædelsesperioden, må ligeledes tilbagevises. Kommissionen tager ved fastsættelsen af alle bødebeløb hensyn til, hvor længe hver virksomhed har medvirket i overtrædelsen. Hvis to særskilte virksomheder begår en overtrædelse - også selv om den ene virksomhed har efterfulgt den anden - må de hver for sig bære ansvaret for den begåede overtrædelse, og den bøde, der pålægges dem, skal beregnes i henhold til Kommissionens almindelige praksis. Enhver "deling" af bøden mellem de to ville give dem en uberettiget fordel.
(250) Da ledelsens overtagelse af zinkphosphatvirksomheden var gennemført, og Trident blev oprettet den 15. marts 1997, blev der dannet en ny juridisk person og fastlagt en ny virksomhedsstrategi. Tridents ledelse kunne ved denne lejlighed have besluttet at bringe virksomhedens deltagelse i kartellet til ophør. Det gjorde den imidlertid ikke. Der blev - i hvert fald indirekte - truffet en ny beslutning om at fortsætte med den ulovlige adfærd. Det gør det fuldt berettiget at pålægge både Britannia og Trident en bøde.
(251) Af ovennævnte grunde er den foreliggende beslutning rettet til følgende virksomheder:
- Britannia Alloys & Chemicals Limited
- Dr. Hans Heubach GmbH & Co. KG
- James M. Brown Limited
- Société Nouvelle des Couleurs Zinciques SA
- Trident Alloys Limited
- Waardals Kjemiske Fabrikker A/S.
2.3. LØSNINGER
2.3.1. ARTIKEL 3 I FORORDNING NR. 17
(252) Når Kommissionen konstaterer, at der foreligger en overtrædelse af EF-traktatens artikel 81 eller EØS-aftalens artikel 53, kan den i henhold til artikel 3 i forordning nr. 17(176) pålægge de pågældende virksomheder at bringe overtrædelsen til ophør.
(253) I den foreliggende sag gjorde deltagerne i kartellet sig stor umage med at skjule deres ulovlige adfærd. Man forsøgte i vidt omfang at slette alle spor i form af skriftligt materiale om kartellets aktiviteter: ingen referater, optegnelser, deltagerlister eller mødeindkaldelser.
(254) Deltagerne i kartellet fortsatte med at fremsende statistiske oplysninger til brancheorganisationen flere måneder efter, at Kommissionen havde gennemført sine kontrolundersøgelser. Fire af de fem kartelmedlemmer (Heubach, SNCZ, Trident og James Brown) oprettede en ny sammenslutning, hvor man drøftede markedsprognoser og statistikker.
(255) Derfor gjorde Kommissionen i sin meddelelse om klagepunkter gældende, at det ikke var muligt med sikkerhed at fastslå, om overtrædelsen var ophørt for alle kartelmedlemmernes vedkommende.
(256) Heubach, SNCZ og Trident hævder i deres svar på meddelelsen om klagepunkter, at de omgående bragte deres deltagelse i kartellet til ophør, da kontrolundersøgelserne blev gennemført. Heubach og SNCZ anfører desuden, at det møde, der fandt sted efter kontrolundersøgelsen, havde helt legitime og legale formål.
(257) Uanset disse påstande og for at undgå enhver tvivl må Kommissionen forlange, at de virksomheder, hvortil den foreliggende beslutning er rettet, bringer overtrædelsen til ophør, hvis det ikke allerede er sket, og for fremtiden afholder sig fra enhver form for aftaler eller samordnet praksis, som kan have samme eller tilsvarende formål eller virkning.
2.3.2. ARTIKEL 15, STK. 2, I FORORDNING NR. 17
2.3.2.1. Generelle betragtninger
(258) I henhold til artikel 15, stk. 2, i Rådets forordning nr. 17(177) kan Kommissionen ved beslutning pålægge virksomheder bøder på mellem 1000 og 1 mio. EUR eller et endnu større beløb, der dog ikke må overstige 10 % af omsætningen i det forudgående regnskabsår i hver af de virksomheder, som har medvirket i overtrædelsen, såfremt de forsætligt eller uagtsomt overtræder EF-traktatens artikel 81, stk. 1, eller EØS-aftalens artikel 53, stk. 1.
(259) Ved fastsættelsen af bødens størrelse skal Kommissionen tage hensyn til alle relevante forhold og især overtrædelsens grovhed og varighed - de to kriterier, som udtrykkeligt er nævnt i artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17.
(260) Hver enkelt deltagende parts rolle i overtrædelsen vil blive vurderet individuelt. Kommissionen vil navnlig ved udmålingen af bøden tage hensyn til enhver skærpende eller formildende omstændighed og i givet fald anvende meddelelsen om bødefritagelse eller bødenedsættelse i kartelsager(178).
2.3.2.2. Bødernes grundbeløb
(261) Grundbeløbet fastsættes i forhold til overtrædelsens grovhed og varighed.
Overtrædelsens grovhed
(262) Ved vurderingen af overtrædelsens grovhed tager Kommissionen hensyn til overtrædelsens karakter og dens konkrete indvirkning på markedet samt på størrelsen af det relevante geografiske marked.
Overtrædelsens art
(263) Det fremgår af de ovenfor beskrevne forhold, at overtrædelsen i den foreliggende sag hovedsagelig bestod i markedsdeling og prisfastsættelse, som i sig selv er meget alvorlige overtrædelser af EF-traktatens artikel 81, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1.
(264) Kartellet udgjorde en bevidst tilsidesættelse af EF-traktatens artikel 81, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1. Fuldt vidende om, at deres handlinger begrænsede konkurrencen, gik producenterne sammen om at etablere et hemmeligt og institutionaliseret system, som skulle begrænse konkurrencen på markedet for zinkphosphat. Vurderingen af en overtrædelse som værende forsætlig forudsætter ikke engang, at virksomheden var klar over, at den overtrådte EF-traktatens artikel 81, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1(179). Det er tilstrækkeligt, at virksomheden ikke kan have været uvidende om, at den omstridte adfærd havde til formål at begrænse konkurrencen. Dette var helt klart tilfældet for zinkphosphatkartellets vedkommende.
(265) Kartelarrangementerne omfattede alle større virksomheder i sektoren i EØS og blev udtænkt, ledet og aktivt støttet på højeste niveau i de enkelte deltagende virksomheder og fungerede udelukkende til gavn for de deltagende producenter og til skade for deres kunder.
(266) Adressaterne for den foreliggende beslutning har i deres svar på meddelelsen om klagepunkter fremført en række argumenter for, at Kommissionen skulle vurdere, at den konkurrencebegrænsende aftale i betragtning af sin karakter kun udgjorde en alvorlig og ikke en meget alvorlig overtrædelse af konkurrencereglerne.
(267) Britannia, Heubach og Trident henstiller, at Kommissionen tager hensyn til det forhold, at markedsandelene ikke blev fordelt i EØS land for land. Fordelingen af mængderne havde form af kvoter, der dækkede hele Vesteuropa, og der blev ikke foretaget nogen underinddeling for forskellige lande i Europa.
(268) Heubach hævder, at det først var fra 1996 og videre frem, at kartelmedlemmerne drøftede og fastsatte priserne for produktet. Til støtte for denne påstand citerer Heubach en sætning i punkt 99 i Kommissionens meddelelse om klagepunkter, hvori der står, at det af håndskrevne notater fra senere møder fremgår, at man i vidt omfang anvendte vejledende priser for de enkelte lande. Eftersom det første dokument fra det pågældende tidsrum, hvortil Kommissionen henviser som indeholdende specifikke priser for de enkelte lande, er et håndskrevet notat fra et møde den 21. maj 1996, drager Heubach den forhastede slutning, at prisfastsættelsen først startede den dato.
(269) Britannia anfører for sit vedkommende, at kartellet generelt tilstræbte at fastsætte en europæisk referencepris med henvisning til prisen i tyske mark, som blev omregnet til lokal valuta: "det generelle sigte var at etablere en ensartet europæisk referencepris og ikke særskilte nationale priser"(180). Trident hævder, at "de nøjagtige priser for zinkphosphat ikke blev fastsat som definitive priser", selv om virksomheden indrømmer, at der "blev drøftet priser, og at den anvendte de vejledende priser, der blev drøftet på møderne, i sin interne prisliste"(181).
(270) Britannia, Heubach og Trident hævder også, at fordelingen af kunder ikke indgik systematisk som et element i kartelaftalen, og at denne praksis kun omfattede en enkelt kunde, nemlig Teknos. Heubach anfører, at man udelukkende deltes om denne kunde, fordi der var tale om en fast kunde hos Waardals, som ikke ville acceptere, at de øvrige kartelmedlemmer leverede til Teknos. Trident hævder imidlertid, at "forslaget om at deles om Teknos til dels var begrundet i, at Teknos forlangte særligt lave priser"(182).
(271) Endelig anfører Britannia, Heubach, SNCZ og Trident, at der ikke blev anvendt nogen "håndhævelsesmekanisme", og at der bør tages hensyn til dette forhold, fordi det gjorde det lettere for visse kartelmedlemmer at snyde de øvrige.
(272) Kommissionen afviser den påstand, at ovennævnte forhold bør føre til den konklusion, at overtrædelsen kun var af alvorlig karakter.
(273) Det er klart, at karteller, der opererer med prisfastsættelse og markedsdeling, per definition forhindrer det indre marked i at fungere efter hensigten og derfor udgør en af de alvorligste overtrædelser af konkurrencereglerne. Der kan med hensyn til overtrædelsens alvor ikke sondres mellem priser og salgskvoter, der fastsættes på et transnationalt/europæisk grundlag, og priser og salgskvoter, der fastsættes på et nationalt grundlag.
(274) Heubachs påstand om, at prisfastsættelsen kun foregik fra 1996 og frem, må afvises. For det første er Kommissionens udsagn helt klart vildledende citeret i betragtning 268. Kommissionen anførte, at der i håndskrevne notater fra senere kartelmøder i samme tidsrum er fundet eksempler på den omtalte prisfastsættelsespraksis. Det modsiger på ingen måde Kommissionens konstatering af, at prisdrøftelser indgik i kartelaftalen allerede i 1994. For det andet gælder det, at selv om det ganske rigtigt var kartellets oprindelige formål at sikre prisstigninger gennem overholdelse af de tildelte markedsandele, erklærer Waardals, at det allerede på det første kartelmøde den 24. marts 1994 blev "besluttet, at priserne ikke måtte variere for meget fra land til land, for at de pågældende produkter ikke efterfølgende skulle blive handlet internt på tværs af grænserne"(183). Trident anfører i sin udtalelse, at der "også blev drøftet priser på hvert møde. På hvert møde blev der fastsat en pris pr. ton i engelske pund for det britiske marked og i tyske mark for det tyske marked. På de første møder blev der fastsat priser i lokal valuta for hvert enkelt land (...)"(184).
(275) Det forhold, at de priser, der blev vedtaget på kartelmøderne, fra tid til anden kan have været genstand for forhandlinger med kunder, giver på ingen måde anledning til at konkludere, at overtrædelsen var af mindre alvorlig karakter. Implementeringen af kartelaftalen, som er en plan for, hvordan man kunstigt kan hæve priserne over det niveau, de ville have ligget på under normale konkurrencevilkår, møder helt logisk modstand fra kunderne.
(276) Det forhold, at der ikke blev indført en håndhævelsesmekanisme, gør heller ikke overtrædelsen mindre alvorlig. Selv hvis kartelaftalen havde været en gentlemanaftale, forventedes det helt klart af kartelmedlemmerne, at de holdt sig nøje til deres markedsandele, og der blev indført et temmelig avanceret system ved hjælp af successive brancheorganisationer for at gøre det muligt at føre kontrol med de enkelte medlemmers adfærd på markedet. Den kendsgerning, at håndhævelsen af salgskvoterne udelukkende var baseret på det pres, der blev lagt på medlemmerne under kartelmøderne, giver ikke anledning til at konkludere, at overtrædelsen var af mindre alvorlig karakter.
(277) Endelig giver det forhold, at der eventuelt kun var tale om sporadisk fordeling af kunderne eller måske kun én enkelt kunde, heller ikke anledning til at ændre den opfattelse, at den pågældende kartelaftale var af meget alvorlig karakter. Der foreligger desuden bevis for, at fordelingen af kunder ikke kun drejede sig om Teknos. F.eks. fremgår det - som nævnt i betragtning 122 - af notatet fra Waardals, at fordelingen af kunder og muligheden for at sælge til Jotun blev drøftet på det pågældende møde. Det fremgår ligeledes - som nævnt i betragtning 180 - af det håndskrevne notat fra kartelmødet den 19. januar 1998, at både mindre kunder og International Paint blev tildelt James Brown.
(278) Kommissionen mener derfor, at der i den foreliggende sag var tale om en meget alvorlig overtrædelse af EF-traktatens artikel 81, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1.
Overtrædelsens faktiske indvirkning på zinkphosphatmarkedet i EØS
(279) Et konkurrencebegrænsende arrangements faktiske indvirkning på markedet kan ikke altid måles pålideligt. Hvor det drejer sig om en hemmelig aftale, der bl.a. består i et samarbejde omkring fastsættelse af højere priser, gør det forhold, at en række eksterne faktorer samtidig kan have påvirket prisudviklingen for produktet, det særdeles vanskeligt at drage konklusioner om alle potentielle virkningers relative vægt.
(280) Under alle omstændigheder afhænger et sæt aftalers faktiske indvirkning på markedet for det første af, om disse arrangementer også blev gennemført, og for det andet af, om denne gennemførelse havde nogen mærkbar effekt.
(281) Eftersom aftalerne blev gennemført, har Kommissionen god grund til at formode, at de havde en reel indvirkning på markedet. Det er overflødigt at forsøge at foretage en detaljeret kvantificering af omfanget af denne indvirkning, fordi det ikke er muligt for så vidt angår de foreliggende forhold.
(282) Der sondres i videst muligt omfang mellem spørgsmålet om aftalernes gennemførelse og spørgsmålet om deres faktiske indvirkning på markedet. Der er ikke desto mindre naturligt nok en vis overlapning mellem de bevismidler, der ligger til grund for konklusionerne vedrørende disse to punkter.
Gennemførelsen af den ulovlige ordning
(283) De omhandlede kartelaftaler blev gennemført med stor omhu.
(284) Fra og med den 9. august 1994 (den dato, på hvilken markedsandelene blev fordelt) og ved hvert efterfølgende kartelmøde blev hver enkelt virksomheds faktiske salg oplyst og sammenholdt med de oprindeligt vedtagne kvoter. På det første møde hvert år blev der foretaget en ajourføring af de enkelte kartelmedlemmers tildelte markedsandel i Vesteuropa for hele det pågældende år.
(285) Prisniveauerne blev drøftet på hvert kartelmøde, hvor der blev fastsat en pris pr. ton i den lokale valuta for de enkelte relevante områder. Oprindeligt blev der fastsat en pris for hvert land, men senere blev prisen i tyske mark for Tyskland simpelthen omregnet til de relevante valutaer. Trident har bekræftet, at virksomhedens interne prisliste nøje fulgte den pris, der var vedtaget på det seneste kartelmøde.
(286) Kartelmedlemmerne delte i hvert fald én kunde mellem sig: Den finske virksomhed Teknos blev i praksis delt mellem kartelmedlemmerne (jf. betragtning 277).
(287) Parterne udformede og anvendte et detaljeret indberetnings- og overvågningssystem for at sikre, at kvoterne blev overholdt. Den enkelte virksomheds overholdelse af sin kvote blev kontrolleret med jævne mellemrum.
Overtrædelsens indvirkning på zinkphosphatmarkedet
(288) På baggrund af de ovenfor beskrevne forhold og det arbejde, hver enkelt deltager lagde i organiseringen af kartellet, kan der ikke være tvivl om, at gennemførelsen af aftalen i praksis havde indvirkning på markedet.
(289) Eftersom aftalen blev gennemført med omhu, mener Kommissionen, at overtrædelsen, som blev begået af virksomheder, der i det tidsrum, den foreliggende beslutning vedrører, dækkede mere end 90 % af EØS-markedet, havde en reel indvirkning på dette marked. Eftersom arrangementerne specifikt tog sigte på at begrænse de solgte mængder og opnå priser, som var højere, end de ellers ville have været, og begrænse salget til bestemte kunder, må de nødvendigvis have ændret det normale mønster for markedsadfærd og derfor have haft reel indvirkning på markedet.
(290) Britannia og Trident hævder imidlertid, at overtrædelsen havde meget begrænset indvirkning på markedet, fordi kartelmedlemmerne ikke overholdt markedsdelingsaftalen.
(291) Britannia, Heubach, SNCZ, Trident og Waardals hævder desuden, at man heller ikke overholdt de vedtagne priser. De anfører alle, at aftalerne ikke havde nogen indvirkning på markedet, fordi de fastsatte priser ikke blev respekteret, og der fortsat bestod konkurrence. Waardals anfører navnlig, at virksomhedens priskrig med Britannia (senere Trident) i realiteten aldrig ophørte.
(292) Britannia, Heubach og Trident anfører, at fastsættelsen af priser for zinkphosphat i vidt omfang afhang af udsvingene i prisen på zinkmetal, der anvendes som råvare til fremstilling af zinkphosphat. I betragtning af at råvaren udgør ca. 50 % af salgsprisen, ville de store udsving i prisen på zinkmetal have gjort det umuligt at øge avancen kunstigt.
(293) Britannia, Heubach, James Brown, SNCZ og Trident hævder, at deres kunder, som hovedsagelig er multinationale virksomheder, stod økonomisk stærkt. Det havde angiveligt en "dæmpende virkning" på priserne, som gjorde det næsten umuligt at forhøje dem.
(294) Trident anfører desuden, at udsving i vekselkurser kan have vanskeliggjort kontrollen med priserne.
(295) Heubach påstår, at overtrædelsen ikke havde betydning for de endelige forbrugere, fordi zinkphosphat kun udgør en meget lille bestanddel af maling.
(296) Endelig anfører SNCZ, at muligheden for at erstatte zinkphosphat med andre produkter viser, at overtrædelsen ikke havde nogen reel indvirkning.
(297) Alle disse argumenter må tilbagevises. Det forhold, at kartelmedlemmerne ikke i fuldt omfang opnåede de ønskede resultater, beviser på ingen måde, at gennemførelsen af kartelaftalerne ikke havde nogen indvirkning på markedet. Det er bl.a. ikke påvist, at zinkphosphat kan erstattes af andre produkter. SNCZ refererer blot til, at en kunde ville have erstattet zinkphosphat med calciumphosphat, men underbygger ikke denne påstand med nogen form for dokumentation. SNCZ erkender oven i købet også, at selv om brugen af calcium er i udvikling, "anvendes det i relativt små mængder"(185).
(298) Endelig er det utænkeligt, at parterne ville have indvilget i gentagne gange at mødes i forskellige hovedstæder for at fordele salgskvoter, fastsætte priser og fordele kunder mellem sig igennem så lang en periode, når man bl.a. betænker de risici, det indebar, såfremt de var af den opfattelse, at kartellet havde ingen eller kun begrænset indvirkning på zinkphosphatmarkedet.
Det relevante geografiske markeds udstrækning
(299) Kartellet dækkede hele EØS, og næsten alle lande i EØS var berørt af det hemmelige arrangement. Med henblik på vurderingen af overtrædelsens grovhed mener Kommissionen derfor, at kartellet har påvirket markedet i hele EØS.
Kommissionens konklusion vedrørende overtrædelsens grovhed
(300) Under hensyn til karakteren af den adfærd, der er genstand for den foreliggende beslutning, denne adfærds faktiske indvirkning på zinkphosphatmarkedet og det forhold, at den dækkede hele fællesmarkedet og efter EØS-aftalens indgåelse hele EØS, mener Kommissionen, at de virksomheder, hvortil den foreliggende beslutning er rettet, har begået en meget alvorlig overtrædelse af EF-traktatens artikel 81, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1.
(301) Britannia, Heubach, SNCZ, Trident og Waardals anfører i deres svar, at produktmarkedet er af meget begrænset størrelse - i værdi på årsbasis ca. 15-16 mio. EUR. Britannia benytter bl.a. dette som argument for, at overtrædelsen bør betragtes som alvorlig i stedet for meget alvorlig.
(302) Kommissionen understreger, at der må sondres klart mellem spørgsmålet om produktmarkedets størrelse og spørgsmålet om overtrædelsens faktiske indvirkning på dette produktmarked. Det er ikke Kommissionens praksis at tage hensyn til produktmarkedets størrelse som en relevant faktor for vurderingen af en overtrædelses grovhed.
(303) Ikke desto mindre vil Kommissionen, uden at det ændrer ved overtrædelsens meget alvorlige karakter, i den foreliggende sag tage hensyn til produktmarkedets begrænsede størrelse.
Differentieret behandling
(304) Selv om der er tale om en meget alvorlig overtrædelse, er det muligt for Kommissionen dels at behandle virksomhederne forskelligt for at tage hensyn til deres reelle økonomiske mulighed for at skade konkurrencen i væsentlig grad, dels at fastsætte bøden på en størrelse, som sikrer, at den har afskrækkende virkning.
(305) I den foreliggende sag, som omfatter flere virksomheder, vil det ved fastsættelsen af bødernes grundbeløb være nødvendigt at tage hensyn til hver enkelt virksomheds størrelse og følgelig til hver virksomheds ulovlige adfærds reelle indvirkning på konkurrencen.
(306) Virksomhederne kan med henblik herpå inddeles i to kategorier efter deres relative betydning på det relevante marked.
(307) Som grundlag for en sammenligning af virksomhedernes relative betydning på det relevante marked finder Kommissionen det rimeligt i den foreliggende sag at lægge produktomsætningen i EØS til grund. Sammenligningen er foretaget på grundlag af produktomsætningen i hele EØS det sidste år, overtrædelsen fandt sted.
(308) Det fremgår tydeligt af tabellen i betragtning 50 og af de oplysninger, Kommissionen har adgang til, at Britannia (før den 15. marts 1997), Trident (fra marts 1997), Heubach, SNCZ og Waardals var de største producenter af zinkphosphat i EØS med nogenlunde lige store markedsandele på over eller omkring [...]* %. De placeres derfor i den første kategori. James Brown, som havde en væsentlig mindre markedsandel på EØS-markedet, placeres i den anden kategori.
(309) På grundlag af ovenstående vil det rimelige udgangspunkt for en bøde ifølge kriteriet om relativ betydning på det relevante marked for hver kategori være som følger:
- Britannia, Heubach, SNCZ, Trident og Waardals: 3 mio. EUR
- James M. Brown: 750000 EUR.
Overtrædelsens varighed
(310) Som nævnt i betragtning 225-229 mener Kommissionen, at Heubach, James Brown, SNCZ og Waardals overtrådte EF-traktatens artikel 81, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, fra den 24. marts 1994 og frem til den 13. maj 1998. De har begået en overtrædelse af middellang varighed på fire år og en måned. Det beløb, der fastsættes som udgangspunkt på grundlag af overtrædelsens grovhed, forhøjes derfor med 40 % for hver virksomhed.
(311) Britannia overtrådte EF-traktatens artikel 81, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, fra den 24. marts 1994 frem til den 15. marts 1997. Virksomheden har begået en overtrædelse af middellang varighed på to år og 11 måneder. Det beløb, der fastsættes som udgangspunkt på grundlag af overtrædelsens grovhed, forhøjes derfor med 25 %.
(312) Trident overtrådte EF-traktatens artikel 81, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, fra den 15. marts 1997 og frem til den 13. maj 1998. Virksomheden har begået en overtrædelse af middellang varighed på et år og en måned. Det beløb, der fastsættes som udgangspunkt på grundlag af overtrædelsens grovhed, forhøjes derfor med 10 %.
Konklusion vedrørende grundbeløbene
(313) Kommissionen fastsætter således bødernes grundbeløb som følger:
- Britannia: 3,75 mio. EUR
- Heubach: 4,2 mio. EUR
- James Brown: 1,05 mio. EUR
- SNCZ: 4,2 mio. EUR
- Trident: 3,3 mio. EUR
- Waardals: 4,2 mio. EUR.
2.3.2.3. Skærpende omstændigheder
Rollen som anfører i eller initiativtager til overtrædelsen
(314) Kommissionen er i besiddelse af bevismateriale, hvoraf det fremgår, at visse af adressaterne for den foreliggende beslutning tog initiativet til at danne kartellet.
(315) Som nævnt i betragtning 79 ser det ud til, at Pasminco Europe-ISC Alloys, forgængeren for Britannia, allerede i 1980 foreslog konkurrencebegrænsende prisarrangementer på zinkphosphatmarkedet. Det ser også ud til, som det fremgår af betragtning 84, at Pasminco Europe-ISC Alloys var initiativtager til det første møde i oktober 1993, som havde til formål at afslutte priskrigen og skabe en vis orden på markedet.
(316) På den anden side indrømmer en medarbejder hos Waardals i en skriftlig rapport om et møde i slutningen af 1991, at han sagde til bestyrelsesformanden for SNCZ, "at en frivillig reduktion af de producerede mængder efter [hans] opfattelse var den eneste måde, hvorpå man kunne opnå stabilitet på markedet - og dermed bedre priser"(186).
(317) Det fremgår af samme dokument, at bestyrelsesformanden for SNCZ derefter skulle have antydet, at han ville "tage initiativ til et møde med de øvrige producenter"(187).
(318) Waardals hævder på sin side, at virksomheden blev kontaktet af Heubachs administrerende direktør allerede i 1994, og at denne indbød repræsentanter for Waardals til et uformelt møde i London (kartelmødet den 24. marts 1994) for at drøfte zinkphosphat. Waardals nævner, at "også Britannia stod bag invitationen"(188).
(319) På grundlag af ovenstående mener Kommissionen, at kartellet var et fælles initiativ fra hovedparten af konkurrenterne i zinkphosphatsektoren, og at der derfor ikke kan udpeges nogen bestemt anfører.
2.3.2.4. Formildende omstændigheder
En udelukkende passiv eller "følge trop"-rolle i overtrædelsen
(320) James Brown anfører, at virksomheden havde "en position som en meget lille producent, der blev kontaktet og presset til at melde sig ind i brancheorganisationen", og at Kommissionen bør tage hensyn til "de indlysende konsekvenser, hvis [virksomheden] ikke havde gjort det"(189). James Brown har imidlertid ikke givet Kommissionen nogen dokumentation, hvoraf det fremgår, at virksomheden var underlagt nogen form for pres eller tvang fra de øvrige kartelmedlemmers side.
(321) Kommissionen har heller ikke grund til at tro, at James Brown spillede en passiv rolle i overtrædelsen eller blot "fulgte trop". James Brown deltog i langt de fleste af de kartelmøder, der har kunnet påvises, og tog direkte og aktiv del i overtrædelsen.
(322) For eksempel organiserede James Brown den 9. januar 1995 et møde i Manchester sammen med Britannia og Waardals i et forsøg på at forbedre forholdet mellem de to virksomheder, som ofte kom i konflikt med hinanden på kartelmøderne. Som allerede beskrevet i betragtning 118 forsøgte James Browns repræsentant at overtale Waardals til at ophøre med at tilbyde kunder i Det Forenede Kongerige lave priser, hvis Britannia til gengæld ville indskrænke sine aktiviteter i Skandinavien. Dette er ikke blevet bestridt af James Brown.
(323) Kommissionen mener derfor, at James Brown ikke er berettiget til en nedsættelse af bøden med henvisning til virksomhedens påståede rent passive rolle i kartellet.
Ingen gennemførelse af de ulovlige aftaler i praksis
(324) Som allerede nævnt i betragtning 290-298 hævder Britannia, Heubach, SNCZ, Trident og Waardals, at de ikke gennemførte kartelaftalerne i fuldt omfang, navnlig ikke med hensyn til de fastsatte mindstepriser, som angiveligt sjældent blev overholdt.
(325) SNCZ hævder, at virksomheden hele tiden bevarede en vis "manøvremargen" i kartellet, og erklærer, at man helt bevidst indberettede for lave salgstal (ca. 15 %) til brancheorganisationerne(190).
(326) Trident erklærer på sin side, at virksomheden efter at have påbegyndt sine aktiviteter den 15. marts 1997 (efter fuldførelsen af ledelsens overtagelse) udviklede en ny strategi for at øge sit salg og ikke længere var begrænset af kartelaftalerne.
(327) Som det tidligere er nævnt, kan Kommissionen ikke betragte det forhold, at parterne i kartellet eventuelt ikke altid overholdt de vedtagne mindstepriser, som en formildende omstændighed. Det er karakteristisk for et kartel, at dets medlemmer ikke har fuld tillid til hinanden, og hvis man - rent teoretisk - forestiller sig, at visse virksomheder solgte til under den vejledende pris, er det blot udtryk for et ønske om hver for sig at maksimere fordelen ved den ulovlige aftale.
(328) Det forhold, at SNCZ indberettede "falske" tal til den brancheorganisation, der stod for indsamlingen af salgsdata, eller at Trident ikke længere følte sig forpligtet af aftalen efter marts 1997, kan ikke betragtes som formildende faktorer. Som Retten i Første Instans understregede i sin dom i Cascades-sagen, søger "en virksomhed, der på trods af samordningen med sine konkurrenter følger en mere eller mindre uafhængig politik på markedet [...], eventuelt at udnytte kartellet til sin fordel"(191).
Andre formildende omstændigheder
(329) Trident anfører, at virksomheden ikke havde nogen væsentlig økonomisk fordel af sin deltagelse i kartellet, og at dette bør betragtes som en formildende omstændighed.
(330) Det er imidlertid Kommissionens opfattelse, at hverken manglende økonomisk fordel af et kartel eller eventuelle økonomiske ulemper som følge af deltagelsen i et kartel generelt udgør formildende omstændigheder ved udmålingen af en bøde. Tridents argument må derfor afvises.
(331) Britannia og Trident anfører, at de har indført regler om overholdelse af konkurrencereglerne, og at dette bør betragtes som en formildende omstændighed.
(332) Kommissionen ser positivt på, at de ovennævnte virksomheder indfører regler og strategier for overholdelse af konkurrencelovgivningen. Som et forebyggende redskab fritager det dog ikke Kommissionen for dens forpligtelse til at iværksætte sanktioner over for den overtrædelse af konkurrencereglerne, Britannia og Trident har begået på et tidligere tidspunkt.
(333) Heubach anfører, at zinkphosphat kan skade menneskers sundhed og miljøet, hvis det ikke håndteres korrekt, og at zinkphosphatproducenterne i denne forbindelse skal overholde en lang række love og forskrifter. Virksomheden peger desuden på, at det resulterer i meget hyppige, lovlige kontakter mellem konkurrenterne på markedet, hvilket skulle indebære, at "der derfra ikke er langt til ulovlige kontakter"(192).
(334) Kommissionen må kraftigt afvise dette argument. Den kendsgerning, at industrien har pligt til at overholde lovgivningen om håndteringen af et bestemt produkt, kan under ingen omstændigheder fritage de virksomheder, der opererer på det pågældende marked, for deres forpligtelse til nøje at overholde de gældende konkurrenceregler.
(335) Endelig anfører Trident, at virksomheden kun deltog i overtrædelsen fra marts 1997 til maj 1998, og at dens deltagelse derfor kun havde ubetydelig indvirkning på kartellet og på markedet.
(336) Kommissionen må afvise dette argument. For det første var Trident i det pågældende tidsrum aktivt impliceret i kartellet og deltog i kartelmøderne som fuldgyldigt medlem. For det andet har Kommissionen ved udmålingen af en eventuel bøde taget behørigt hensyn til overtrædelsens varighed, som derfor ikke kan betragtes som en formildende omstændighed.
2.3.2.5. Den specifikke økonomiske situation
(337) Heubach, SNCZ og Trident anfører, at Kommissionen ved udmålingen af bøderne bør tage hensyn til den vanskelige økonomiske situation, på baggrund af hvilken overtrædelsen fandt sted.
(338) Heubach anfører, at zinkphosphatmarkedet er et modent marked i en kritisk situation, og at producenterne i dag skal konkurrere med billig import fra Asien, CØEL(193) og Australien. Heubach, Trident og SNCZ peger desuden på, at de kraftige udsving i prisen på zinkmetal tillige med de multinationale kunders store købedygtighed gør situationen endnu mere kritisk, specielt fordi calciumphosphat i stigende grad konkurrerer med zinkphosphat som erstatningsprodukt. Heubach og Trident konkluderer, at [...]*, og Heubach anfører, at Kommissionen bør tage hensyn hertil, således som den gjorde det i sin beslutning 98/247/EKSF ("Legeringstillæg")(194).
(339) Kommissionen erkender, at overtrædelsen fandt sted i en vanskelig økonomisk situation, fordi der var tale om et modent marked, som var stærkt afhængigt af prisen på zinkmetal, og fordi kunderne økonomisk stod meget stærkt.
(340) Kommissionen er ikke desto mindre af den opfattelse, at flere af disse faktorer ikke bør overvurderes. For det første gælder det - ifølge Waardals' erklæring - at importen fra tredjelande stadigvæk er begrænset, navnlig på grund af transportomkostningerne, og produktets kvalitet er væsentligt ringere(195). For det andet er udsvingene i prisen på zinkmetal i overtrædelsesperioden ikke nødvendigvis et relevant argument, eftersom den kraftige prisstigning på zinkmetal først indtraf i 1997, medens kartellet virkede allerede fra 1994.
(341) Argumentet om den vanskelige økonomiske situation må derfor afvises.
2.3.2.6. Specifikke karakteristika ved de involverede virksomheder
(342) Alle adressaterne for den foreliggende beslutning anfører, at de er meget små virksomheder, og at Kommissionen bør tage hensyn hertil ved udmålingen af bøderne.
(343) Kommissionen afviser dette argument. Det forhold, at adressaterne for den foreliggende beslutning er små eller mellemstore virksomheder, fritager dem ikke for forpligtelsen til nøje at overholde konkurrencereglerne. Dannelse af et kartel kan under ingen omstændigheder betragtes som en legitim metode til at opveje vanskeligheden ved at handle med meget købedygtige kunder.
Konklusion vedrørende bødernes størrelse før eventuel anvendelse af Kommissionens meddelelse om bødefritagelse eller bødenedsættelse i kartelsager
(344) Kommissionen fastsætter følgelig bødebeløbene - før eventuel anvendelse af meddelelsen om bødefritagelse eller bødenedsættelse - som følger:
- Britannia: 3,75 mio. EUR
- Heubach: 4,2 mio. EUR
- James Brown: 1,05 mio. EUR
- SNCZ: 4,2 mio. EUR
- Trident: 3,3 mio. EUR
- Waardals: 4,2 mio. EUR.
(345) Eftersom de endelige bødebeløb udregnet efter ovennævnte metode under ingen omstændigheder kan overstige 10 % af adressaternes omsætning på verdensplan (jf. artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17), fastsættes bøderne for ikke at overstige den tilladte grænse som følger:
- Britannia: 3,75 mio. EUR(196)
- Heubach: 4,2 mio. EUR
- James Brown: 1,05 mio. EUR
- SNCZ: 1,7 mio. EUR
- Trident: 3,3 mio. EUR
- Waardals: 700000 EUR.
2.3.2.7. Anvendelse af meddelelsen om bødefritagelse eller bødenedsættelse i kartelsager
(346) Nogle af adressaterne for den foreliggende beslutning har på forskellige stadier i efterforskningen af overtrædelsen samarbejdet med Kommissionen med det formål at opnå den gunstige behandling, der er omhandlet i meddelelsen om bødefritagelse eller bødenedsættelse i kartelsager. For at imødekomme de pågældende virksomheders berettigede forventninger om bødefritagelse eller bødenedsættelse på grund af deres samarbejde redegør Kommissionen i det følgende afsnit for, hvorvidt de berørte parter opfylder de i meddelelsen opstillede betingelser.
Mulighed for at indgive en anmodning i henhold til meddelelsen om bødefritagelse eller bødenedsættelse i kartelsager
(347) Britannia og James Brown anfører, at de ikke var orienteret om proceduren, før de modtog meddelelsen om klagepunkter. I denne forbindelse hævder de, at de derfor ikke har været i stand til at indgive en anmodning i henhold til ovennævnte meddelelse.
(348) Dette argument må afvises. Det forhold, at der hos visse adressater for den foreliggende beslutning blev foretaget undersøgelser på stedet, eller at de modtog begæringer om oplysninger fra Kommissionen, gav dem ingen fordele, og det indebar ingen krænkelse af Britannias eller James Browns ret til at forsvare sig mod anklagerne. Kontrolundersøgelser og begæring om oplysninger er efterforskningsmæssige foranstaltninger, som i sig selv ikke skal kunne gøres gældende i forbindelse med en virksomheds udøvelse af sin ret til at forsvare sig.
(349) Britannia hævder desuden, at virksomheden ikke kunne være bekendt med overtrædelsen, fordi alle de personer, der var impliceret i overtrædelsen på det tidspunkt, Britannia deltog i kartellet, overgik til Trident i forbindelse med ledelsens overtagelse af virksomheden.
(350) Også dette argument må afvises. Som Britannia helt korrekt anfører i sit svar på meddelelsen om klagepunkter, er formålet med meddelelsen om bødefritagelse eller bødenedsættelse i kartelsager at tilskynde virksomheder, der er impliceret i kartelaktiviteter, til at stå frem og samarbejde på frivilligt grundlag. Argumentet om, at virksomheden ikke længere var bekendt med overtrædelsen, fritager den ikke for sit ansvar. Britannia havde, medens virksomheden deltog aktivt i kartellet, rig lejlighed til at indgive en anmodning i henhold til den nævnte meddelelse.
Bødefritagelse eller meget betydelig bødenedsættelse ("afsnit B")
(351) Ved de undersøgelser, der blev gennemført den 13. og 14. maj 1998 med hjemmel i artikel 14, stk. 2, i forordning nr. 17, indsamlede Kommissionen og EFTA-Tilsynsmyndigheden tilstrækkelige oplysninger til at påvise eksistensen af zinkphosphatkartellet.
(352) Der er derfor ingen af adressaterne for den foreliggende beslutning, der opfylder betingelse b) i afsnit B i meddelelsen om bødefritagelse eller bødenedsættelse i kartelsager, og afsnit B finder derfor ikke anvendelse.
Betydelig bødenedsættelse ("afsnit C")
(353) Som nævnt indsamlede Kommissionen afgørende beviser på kartellets eksistens, før nogen af de involverede virksomheder indgav en anmodning i henhold til meddelelsen om bødefritagelse eller bødenedsættelse i kartelsager. Eftersom ingen af adressaterne for den foreliggende beslutning opfylder betingelse b) i afsnit B i den nævnte meddelelse, finder afsnit C i meddelelsen heller ikke anvendelse.
Væsentlig bødenedsættelse ("afsnit D")
Waardals
(354) Waardals henvendte sig til Kommissionen den 17. juli 1998 og meddelte, at virksomheden ville samarbejde fuldt ud med Kommissionen med henvisning til meddelelsen om bødefritagelse eller bødenedsættelse i kartelsager. På et møde den 2. september 1998 gav Waardals Kommissionen en detaljeret mundtlig redegørelse for kartellets aktiviteter. Kommissionen sendte Waardals et udkast til referat af dette møde, hvis indhold blev endeligt bekræftet ved en skriftlig erklæring fra Waardals den 3. december 1999.
(355) Waardals' redegørelse for kartellet, som bl.a. omfattede en liste over kartelmøderne fra 1994 til 1998, gav Kommissionen mulighed for at danne sig et tydeligere billede af kartellets historie og mekanismer og fortolke de dokumenter, der var i dens besiddelse, mere korrekt. Waardals' forklaringer satte Kommissionen i stand til at fremsende meget detaljerede begæringer om oplysninger til de øvrige deltagere i kartellet.
(356) På grundlag af ovenstående konkluderer Kommissionen, at Waardals opfylder betingelserne i afsnit D, stk. 2, første led, i meddelelsen om bødefritagelse eller bødenedsættelse i kartelsager, og indrømmer Waardals en nedsættelse på 50 % af den bøde, virksomheden ville have fået pålagt, hvis den ikke havde samarbejdet med Kommissionen.
Trident
(357) Først efter at have modtaget den første begæring om oplysninger fra Kommissionen, dateret den 5. marts 1999, meddelte Trident Kommissionen ved brev af 12. april 1999, at virksomheden ville samarbejde fuldt ud ved undersøgelsen med henvisning til meddelelsen om bødefritagelse eller bødenedsættelse i kartelsager. Trident afleverede derefter en skriftlig erklæring til Kommissionen med en detaljeret redegørelse for kartellet samt en række dokumenter af betydning for sagen.
(358) Kommissionen erkender, at erklæringen og dokumenterne fra Trident satte Kommissionen i stand til at foretage krydskontrol af de oplysninger, den var i besiddelse af, og dermed danne sig et tydeligere billede af visse faktuelle aspekter af kartellet. Kommissionen bemærker dog, at Trident først henvendte sig til Kommissionen efter at have modtaget en begæring om oplysninger med hjemmel i artikel 11, i forordning nr. 17, fremsendt den 5. marts 1999. Kommissionen vil tage hensyn til denne manglende vilje til at henvende sig uopfordret, før der var iværksat yderligere efterforskningsmæssige foranstaltninger. Kommissionen noterer sig også, at mindst ét af de dokumenter, der blev afleveret med henvisning til meddelelsen om bødefritagelse eller bødenedsættelse i kartelsager, i realiteten svarede til den form for oplysninger, Trident blev anmodet om at meddele Kommissionen som svar på begæringen om oplysninger af 5. marts 1999 med hjemmel i forordning nr. 17(197).
(359) På grundlag af ovenstående konkluderer Kommissionen, at Trident opfylder betingelserne i afsnit D, stk. 2, første led, i meddelelsen om bødefritagelse eller bødenedsættelse i kartelsager og indrømmer Trident en nedsættelse på 40 % af den bøde, virksomheden ville have fået pålagt, hvis den ikke havde samarbejdet med Kommissionen.
Britannia, Heubach, SNCZ
(360) Britannia, Heubach og SNCZ anførte i deres skriftlige svar på meddelelsen om klagepunkter, at de på ingen væsentlige punkter bestrider de faktiske omstændigheder, der er beskrevet i meddelelsen.
(361) Britannia anfører, at "Trident havde samarbejdet med Kommissionen for så vidt angår den virksomhed, der blev drevet som en helhed først af [Britannia] og derefter af Trident, og at dette samarbejde burde komme [Britannia] til gode, hvorfor [Britannia] skulle indrømmes mindst samme nedsættelse af en eventuel bøde som Trident"(198). Trident fremfører det samme argument for sit eget vedkommende og anfører, at enhver nedsættelse af bøden som følge af virksomhedens samarbejde også bør komme Britannia til gode, fordi Tridents samarbejde også vedrørte den periode, hvor Britannia havde været aktiv på zinkphosphatmarkedet(199).
(362) Kommissionen må afvise dette argument. Det forhold, at Trident gav Kommissionen oplysninger om Britannias deltagelse i kartellet, berettiger på ingen måde Britannia til at få samme nedsættelse af bøden som Trident. Som nævnt havde Britannia mulighed for når som helst at indgive en anmodning til Kommissionen i henhold til meddelelsen om bødefritagelse eller bødenedsættelse i kartelsager, men gjorde det ikke.
(363) Britannia, Heubach og SNCZ indrømmes derfor i medfør af afsnit D, stk. 2, andet led, i meddelelsen om bødefritagelse eller bødenedsættelse i kartelsager en nedsættelse af bøden på 10 %.
James Brown
(364) Det fremgår ikke klart af det skriftlige materiale, Kommissionen har modtaget fra James Brown, hvorvidt virksomheden bestrider de faktiske forhold, der er beskrevet i meddelelsen om klagepunkter. Kommissionen konkluderer efter en grundig gennemlæsning af materialet, at det ud fra James Browns svar må vurderes, at virksomheden i realiteten ikke bestrider de faktiske omstændigheder, der er beskrevet i meddelelsen om klagepunkter.
(365) James Brown indrømmes derfor i medfør af afsnit D, stk. 2, andet led, i meddelelsen om bødefritagelse eller bødenedsættelse i kartelsager en nedsættelse af bøden på 10 %.
Konklusion vedrørende anvendelse af meddelelsen om bødefritagelse eller bødenedsættelse i kartelsager
(366) Under hensyn til karakteren af deres samarbejde og i lyset af de betingelser, der er fastsat i meddelelsen om bødefritagelse eller bødenedsættelse i kartelsager, indrømmer Kommissionen adressaterne for den foreliggende beslutning følgende nedsættelser af deres respektive bøder.
- Waardals: en nedsættelse på 50 %
- Trident: en nedsættelse på 40 %
- Britannia: en nedsættelse på 10 %
- Heubach: en nedsættelse på 10 %
- James Brown: en nedsættelse på 10 %
- SNCZ: en nedsættelse på 10 %.
2.3.2.8. Evne til at betale
(367) [...]*(200).
(368) [...]*.
(369) [...]*.
2.3.2.9. Endelige bødepålæg i den foreliggende sag
(370) De bøder, der pålægges i henhold til artikel 15, stk. 2, litra a), i forordning nr. 17, er følgelig:
- Britannia Alloys & Chemicals Limited: 3,37 mio. EUR
- Dr. Hans Heubach GmbH & Co. KG: 3,78 mio. EUR
- James M. Brown Limited: 940000 EUR
- Société Nouvelle des Couleurs Zinciques SA: 1,53 mio. EUR
- Trident Alloys Limited: 1,98 mio. EUR
- Waardals Kjemiske Fabrikker A/S: 350000 EUR -
VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:
Artikel 1
Britannia Alloys & Chemicals Limited, Dr. Hans Heubach GmbH & Co. KG, James M. Brown Ltd, Société Nouvelle des Couleurs Zinciques SA, Trident Alloys Ltd og Waardals Kjemiske Fabrikker A/S har overtrådt EF-traktatens artikel 81, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, ved at have deltaget i en vedvarende aftale og/eller samordnet praksis i zinkphosphatsektoren.
Overtrædelsen havde følgende varighed:
a) for så vidt angår Dr. Hans Heubach GmbH & Co. KG, James M. Brown Limited, Société Nouvelle des Couleurs Zinciques SA og Waardals Kjemiske Fabrikker A/S: fra den 24. marts 1994 indtil den 13. maj 1998
b) for så vidt angår Britannia Alloys & Chemicals Limited: fra den 24. marts 1994 indtil den 15. marts 1997
c) for så vidt angår Trident Alloys Limited: fra den 15. marts 1997 indtil den 13. maj 1998.
Artikel 2
De i artikel 1 nævnte virksomheder bringer omgående de i samme artikel omhandlede overtrædelser til ophør, såfremt det ikke allerede er sket.
De afholder sig fremover fra at gentage enhver form for den i artikel 1 omhandlede handling eller adfærd og fra at vedtage enhver form for foranstaltning, der kan have samme virkning eller formål.
Artikel 3
Der pålægges følgende bøder for den i artikel 1 omhandlede overtrædelse:
a) Britannia Alloys and Chemicals Limited: 3,37 mio. EUR
b) Dr. Hans Heubach GmbH & Co. KG: 3,78 mio. EUR
c) James M. Brown Limited: 940000 EUR
d) Société Nouvelle des Couleurs Zinciques SA: 1,53 mio. EUR
e) Trident Alloys Limited: 1,98 mio. EUR
f) Waardals Kjemiske Fabrikker A/S: 350000 EUR.
Artikel 4
De i artikel 3 pålagte bøder indbetales inden tre måneder efter meddelelsen af denne beslutning på følgende konto:
Konto nr. 642-0029000-95
Europa-Kommissionen
Banco Bilbao Vizcaya Argentaria (BBVA)
SWIFT-kode: BBVABEBB - IBAN-kode: BE 76 6420 0290 0095
Avenue des Arts/Kunstlaan 43
B-1040 Bruxelles/Brussel.
Efter udløbet af denne frist påløber automatisk renter efter den rentesats, Den Europæiske Centralbank anvender på sine primære refinansieringstransaktioner den første arbejdsdag i den måned, hvor denne beslutning vedtages, med tillæg af 3,5 procentpoint, dvs. 6,77 %.
Artikel 5
Denne beslutning er rettet til:
a) Britannia Alloys & Chemicals Limited Botany Road
Northfleet
Gravesend
Kent DA11 9BG Det Forenede Kongerige
b) Dr. Hans Heubach GmbH & Co. KG Heubachstraße 7 D - 38685 Langelsheim
c) James M. Brown Limited Napier Street
Fenton
Stoke-on-Trent
Staffordshire ST4 4NX Det Forenede Kongerige
d) Société Nouvelle des Couleurs Zinciques SA F - 59111 Bouchain
e) Trident Alloys Limited Alloys House
Willenhall Lane
Bloxwich
Wallsall
West Midlands WS3 2XW
Det Forenede Kongerige
f) Waardals Kjemiske Fabrikker A/S Strandgaten 223 N - 5004 Bergen.
Denne beslutning kan tvangsfuldbyrdes i henhold til EF-traktatens artikel 256.
Udfærdiget i Bruxelles, den 11. december 2001.
Komission päätös,
tehty 11 päivänä joulukuuta 2001,
EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan soveltamisesta
(Asia COMP/E-1/37.027 - Sinkkifosfaatti)
(tiedoksiannettu numerolla K(2001) 4237)
(Ainoastaan englannin-, ranskan- ja saksankieliset tekstit ovat todistusvoimaiset)
(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
(2003/437/EY)
EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,
ottaa huomioon Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen,
ottaa huomioon 6 päivänä helmikuuta 1962 annetun neuvoston asetuksen N:o 17 eli perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan ensimmäisen täytäntöönpanoasetuksen(1), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 1216/1999(2), ja erityisesti sen 3 ja 15 artiklan,
ottaa huomioon 2 päivänä elokuuta 2000 tehdyn komission päätöksen menettelyn aloittamisesta tässä asiassa,
on antanut kyseisille yrityksille mahdollisuuden esittää huomautuksensa komission esittämistä väitteistä asetuksen N:o 17 19 artiklan 1 kohdan ja kuulemisesta tietyissä EY:n perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan mukaisissa menettelyissä 22 päivänä joulukuuta 1998 annetun komission asetuksen (EY) N:o 2842/98(3),
on kuullut kilpailunrajoituksia ja määräävää markkina-asemaa käsittelevää neuvoa-antavaa komiteaa,
ottaa huomioon kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan loppukertomuksen(4),
sekä katsoo seuraavaa:
1. TOSISEIKAT
1.1 RIKKOMISTA KOSKEVA TIIVISTELMÄ
(1) Tämä päätös, jossa määrätään sakot EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan rikkomisesta, on osoitettu seuraaville yrityksille:
- Britannia Alloys & Chemicals Limited ("Britannia"),
- Dr. Hans Heubach GmbH & Co. KG ("Heubach"),
- James M. Brown Limited ("James Brown"),
- Société Nouvelle des Couleurs Zinciques SA ("SNCZ"),
- Trident Alloys Limited ("Trident"),
- Waardals Kjemiske Fabrikker A/S ("Waardals").
(2) Rikkominen muodostuu sinkkifosfaatin tuottajien osallistumisesta jatkuvaan sopimukseen ja/tai yhdenmukaistettuun menettelytapaan EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohdan vastaisesti yhteisön alueella kokonaisuudessaan sekä Norjassa, Itävallassa, Ruotsissa ja Suomessa. Rikkominen muodostuu erityisesti siitä, että kyseiset yritykset:
- vahvistivat tuotteen hinnat,
- sopivat hinnankorotusten täytäntöönpanomekanismista ja toteuttivat sen,
- jakoivat markkinat ja markkinaosuuskiintiöt,
- jakoivat tietyt asiakkaat.
(3) Yritykset syyllistyivät rikkomiseen seuraavina ajankohtina:
- Britannia: 24 päivästä maaliskuuta 1994 15 päivään maaliskuuta 1997,
- Heubach: 24 päivästä maaliskuuta 1994 13 päivään toukokuuta 1998,
- James Brown: 24 päivästä maaliskuuta 1994 13 päivään toukokuuta 1998,
- SNCZ: 24 päivästä maaliskuuta 1994 13 päivään toukokuuta 1998,
- Trident: 15 päivästä maaliskuuta 1997 13 päivään toukokuuta 1998,
- Waardals: 24 päivästä maaliskuuta 1994 13 päivään toukokuuta 1998.
1.2 SINKKIFOSFAATTITEOLLISUUS
1.2.1 TUOTE
(4) Tämä menettely koskee sinkkiortofosfaatteja. Vaikka sinkkiortofosfaattien kemiallinen koostumus voi hieman vaihdella (ne voivat olla di- tai tetrahydraatteja), ne muodostavat homogeenisen kemiallisen tuotteen, jota jäljempänä kutsutaan yleisesti "sinkkifosfaatiksi".
(5) Sinkkifosfaattia saadaan sinkkioksidista ja fosforihaposta. Se on myrkytön tuote, ja sitä valmistetaan yleensä paakkuuntumattomana, hienojakoisena valkoisena jauheena.
(6) Sinkkifosfaattia käytetään laajalti korroosiota estävänä mineraalipigmenttinä suojaavissa pinnoitteissa. Maalinvalmistajat käyttävät sitä korroosiota estävissä teollisuusmaaleissa, kuten autojen, lentokoneiden ja laivojen maaleissa.
1.2.2 VALMISTAJAT
(7) Sinkkifosfaattia on perinteisesti valmistettu ensi sijassa Euroopassa. Kun siitä on viime vuosien aikana tullut hyvin kysytty vientituote, viisi Länsi-Euroopassa toimivaa valmistajaa hallitsevat lähes kokonaan maailmanmarkkinoita. Loput sinkkifosfaatista tuottaa kaksi yhdysvaltalaista yritystä ja muutama pienempi valmistaja, joista useimmat sijaitsevat Aasian maissa.
1.2.2.1 Dr. Hans Heubach GmbH & Co. KG
(8) Dr. Heubach GmbH & Co. KG:n ("Heubach") pääkonttori sijaitsee Saksan Langelsheimissa (Niedersachsen). Yrityksen palveluksessa on noin 1000 työntekijää, ja se valmistaa ja jakelee erikoiskäyttöön tarkoitettuja orgaanisia pigmenttejä ja mineraalipigmenttejä, joita käytetään ensi sijassa painovärien, muovin ja maalien valmistuksessa.
(9) Heubachin maailmanlaajuinen liikevaihto oli 71,02 miljoonaa euroa vuonna 2000.
(10) Heubach myy sinkkifosfaattia, myös muunnettuja laatuja. Vakiosinkkifosfaattia markkinoidaan nimellä ZP10. Muunnettuja laatuja myydään nimellä Heucophos. Yritys aloitti sinkkifosfaatin tuotannon vuonna 1981.
1.2.2.2 James M. Brown Limited
(11) James M. Brown Limited ("James Brown") on pieni yritys, joka toimii Yhdistyneessä kuningaskunnassa (Stoke-on-Trent, Staffordshire). Yrityksellä on noin 100 työntekijää.
(12) James Brown valmistaa mineraalipigmenttejä, kuten kadmiumpigmenttejä, sinkkioksidia, metallistearaatteja ja sinkkifosfaattia. James Brown on valmistanut sinkkioksidia monta vuotta, mutta sinkkifosfaatin osuus sen tuotannosta on vähäinen. Yritys tuli markkinoille vuonna 1990 ostettuaan yrityksen nimeltä Diroval. James Brownin sinkkifosfaattia markkinoidaan Diroval-tuotemerkillä.
(13) James Brownin maailmanlaajuinen kokonaisliikevaihto oli 7,38 miljoonaa Englannin puntaa (12,12 miljoonaa euroa) vuonna 2000.
(14) James Brown valmistaa vain vakiosinkkifosfaattia. Tuotetta myydään vakiolaatuisena, hienojakoisena sekä vesiperusteisiin järjestelmiin soveltuvana laatuna.
1.2.2.3 Société Nouvelle des Couleurs Zinciques SA
(15) Société Nouvelle des Couleurs Zinciques -yrityksen ("SNCZ") pääkonttori sijaitsee Ranskan Beauchampissa (Val d'Oise). SNCZ, jonka palveluksessa on tällä hetkellä 40 henkilöä, muodostettiin vuonna 1984, kun Société des Couleurs Zinciques ("SCZ") ostettiin. Belgialainen kemian alan yritys Société Chimique Prayon-Rupel SA ("Prayon") osti yrityksestä 50 prosentin osuuden ja harjoittaa tällä hetkellä sen toimintaa (loput yhtiön osakkeista on suvun hallussa).
(16) Prayonilla on noin 20 tytäryhtiötä. Se on erikoistunut fosforihappojen, fosfaattijohdosten, lannoitteiden ja pigmenttien valmistukseen. Prayonilla on 10 tuotantotytäryhtiötä ja 10 myyntitytäryhtiötä. Sen konserniliikevaihto oli 11,32 miljardia Belgian frangia (278,80 miljoonaa euroa) vuonna 1998(5).
(17) Entinen SCZ valmisti sinkkioksidia, maalipigmenttejä ja sinkkipölyä. Sillä oli käytettävissään tunnetusti korkeatasoista taitotietoa näiltä aloilta. SNCZ on nyttemmin lopettanut sinkkioksidin tuotannon ja valmistaa ensi sijassa sinkkifosfaattia, sinkkikromaatteja, strontiumia ja bariumkromaatteja. Kaikki nämä tuotteet ovat mineraalipohjaisia, korroosiota estäviä pigmenttejä, joita käytetään maali- ja pinnoiteteollisuudessa.
(18) SNCZ jakaa toimistonsa Beauchampissa "sisaryhtiönsä" Silar SA:n ("Silar") kanssa. Silarin omistaa sama suku, jolla on 50 prosenttia SNCZ:n pääomasta. Näillä kahdella yrityksellä on yhteinen hallintohenkilökunta, mutta erilliset myynti- ja markkinointiosastot. Silarin päätehtävä on markkinoida Silox SA:n ("Silox") valmistamaa sinkkioksidia. Silox on Prayonin tytäryhtiö ja toimii Prayonin tiloissa Belgiassa.
(19) SNCZ on maailman toiseksi suurin korroosionestopigmenttien valmistaja. Sen maailmanlaajuinen liikevaihto oli 17,08 miljoonaa euroa vuonna 2000.
(20) SNCZ valmistaa sinkkifosfaattia sekä vakiolaatuina että muunnettuina laatuina. Vakiolaatuja markkinoidaan nimellä PZ20 (tetrahydraatti) ja PZ W2 (dihydraatti). Muunnettuja laatuja markkinoidaan nimillä Novinox PZ02, Phosphinal PZ04 ja Phosphinox PZ06.
1.2.2.4 Trident Alloys Limited (entinen Britannia Alloys and Chemicals Ltd)
(21) Sinkkitoimintoja, joita nykyisin harjoittaa Trident Alloys Limited ("Trident"), on harjoitettu yli sadan vuoden ajan Bloxwichissa Walsallin lähellä (West Midlands, Yhdistynyt kuningaskunta).
(22) Tänä aikana sinkkitoimintoja harjoittavan yrityksen omistus on vaihtunut usein. 1980-luvulla sinkkiliiketoiminnot kuuluivat australialaiselle metalli- ja kaivosyhtymälle nimeltä Rio Tinto Zinc Corporation plc ("RTZ"). RTZ:ssa näitä toimintoja harjoitti ISC (Alloys) Ltd. Vuonna 1990 osa RTZ:sta (mukaan lukien sinkkiliiketoiminta) listattiin Australian pörssiin ja erotettiin yhtymästä. Yrityksen osti tämän jälkeen australialainen Pasminco-konserni ja siitä tuli Pasminco Europe (ISC Alloys) Ltd ("Pasminco Europe-ISC Alloys"). Kun Pasminco-yhtymä vetäytyi Euroopasta 1990-luvun alkupuolella, Pasminco Europe-ISC Alloysin sinkkitoiminnot myytiin lokakuussa 1993 toiselle australialaiselle yritykselle nimeltä MIM Holdings Ltd ("MIM"), joka liitti sen täysin omistamaansa brittiläiseen tytäryhtiöön nimeltä Britannia Alloys and Chemicals Ltd ("Britannia"). MIM pani Britannian sinkkitoiminnot myyntiin vuonna 1996. Vuoden 1997 alkupuolella Britannian sinkkitoimintojen johto aloitti menettelyn toimintojen ostamiseksi Lloyds TSB -konserniin kuuluvan Lloyds Development Capital -pääomasijoitusyhtiön rahoituksella. Toiminnot myytiin johdolle 15 päivänä maaliskuuta 1997, ja vastaperustettu Trident Alloys Limited hankki omistukseensa Bloxwichin tilat ja niihin liittyvän toiminnan(6).
(23) Britannia, joka valmisti sinkkituotteita Bloxwichissa 29 päivästä lokakuuta 1993 15 päivään maaliskuuta 1997, on edelleen olemassa. Se on MIM:n kokonaan omistama tytäryhtiö.
(24) Trident on riippumaton yritys. Sen alkuperäiseen johtoryhmään kuului kuusi johtajaa, joilla oli 45 prosenttia osakepääomasta. Suurin osa lopusta pääomasta oli Lloyds-yhtymän hallussa. Yrityskaupan jälkeen useat johtajat ovat lähteneet yhtiön palveluksesta. Nykyinen toimitusjohtaja aloitti toimessaan helmikuussa 1999.
(25) Trident valmistaa sinkkimetallihyödykkeitä(7). Sen kolme liiketoiminta-alaa ovat ruiskuvaluseokset, suoja-anodia käyttävät katodisuojaustuotteet ja sinkkipohjaiset pigmentit, joita kutsutaan sinkkituotteiksi. Näitä tuotteita ovat sinkkioksidi, sinkkipöly, sinkkifosfaatti ja sinkkijauhe.
(26) Tridentin palveluksessa on 170 työntekijää. Yrityksen maailmanlaajuinen konserniliikevaihto oli 48,75 miljoonaa Englannin puntaa (76,07 miljoonaa euroa) tilikaudella 1999-2000(8).
(27) Trident toimittaa neljää Delaphos-sinkkifosfaattivalmistetta: D2, D4 (suurempi vesipitoisuus), D2, jossa on alhaisempi lyijypitoisuus, ja hienojakoinen D2. Näitä kaikkia käytetään maalipigmentteinä, mutta eri laatuja käytetään asiakkaiden erilaisiin tarpeisiin. Trident ei tuota muunnettuja sinkkifosfaattilaatuja.
1.2.2.5 Waardals Kjemiske Fabrikker A/S
(28) Waardals Kjemiske Fabrikker A/S ("Waardals") toimii Norjan Bergenissä. Se on perustettu vuonna 1947 ja sen palveluksessa on noin 30 henkilöä.
(29) Alun perin Waardals valmisti maali- ja painoväriteollisuudessa käytettäviä orgaanisia pigmenttejä. Myöhemmin yritys siirtyi epäorgaanisiin aineisiin ja tuotti ensi sijassa sinkkikromaattia. Ympäristöhaittojen vuoksi tämän tuotteen merkitys on jatkuvasti vähentynyt. Yritys alkoi tuottaa vuonna 1975 sinkkifosfaattia ja sen muunnettuja laatuja. Waardals tuottaa myös sinkkiboraattia.
(30) Yrityksen maailmanlaajuinen liikevaihto oli 57,52 miljoonaa Norjan kruunua (7,09 miljoonaa euroa) vuonna 2000.
(31) Waardals valmistaa sinkkifosfaattia sekä vakiolaatuina että muunnettuina laatuina. Vakiolaadut ovat ZP-BS-M ja ZP-M. Muunnettuja laatuja myydään nimillä Wacor ZBP-M, Wacor ZBA ja Wacor ZAP.
1.2.2.6 Muut maailman sinkkifosfaatin tuottajat
(32) Edellä mainittujen yritysten lisäksi myös muutamat pienet yritykset myyvät jonkin verran sinkkifosfaattia paikallisesti(9). Tätä myyntiä voidaan pitää merkityksettömänä ETA:n tasolla.
(33) Myös yhdysvaltalaiset yritykset Mineral Pigments Limited ja Wayne Pigment Limited tuottavat sinkkifosfaattia (myös muunnettuja laatuja), mutta ne toimivat ensi sijassa kotimarkkinoillaan.
(34) Aasialaisia sinkkifosfaatin tuottajia ovat korealainen Hanil, japanilainen Kikuchi ja eräät kiinalaiset valmistajat. Näiden tuottajien yhteenlaskettu osuus ETA:n sinkkifosfaattimarkkinoista on vähäinen.
1.2.3 ALAN YHDISTYKSET
(35) Tämän päätöksen kattamalla ajanjaksolla Euroopan viisi suurinta sinkkifosfaatin valmistajaa vaihtoivat tietoja ja tapasivat alan yhdistysten piirissä. Alan yhdistykset keräsivät ja kokosivat myyntitietoja kustakin yrityksestä ja tiedottivat niille markkinoiden koosta. Lisäksi järjestettiin kokouksia, joissa oli tarkoituksena keskustella yhteistä etua koskevista seikoista, kuten ympäristönsuojelusta, kuljetuksista ja sääntelykysymyksistä.
1.2.3.1 Sinkkifosfaatin tuottajien yhdistys ("ZIPHO")
(36) Sinkkifosfaatin tuottajien yhdistyksen alaryhmä ("ZIPHO") perustettiin epävirallisesti toukokuussa 1994 sinkkioksidin tuottajien yhdistyksen ("ZOPA") "tilastollisena alaryhmänä". ZOPA on Euroopan kemianteollisuuden neuvoston ("CEFIC")(10) toimialaryhmä. CEFICin edustaja vastasi ZIPHOn toiminnasta toimialaryhmän johtajana.
(37) ZIPHO perustettiin alun perin ja ensisijaisesti keräämään ja seuraamaan sinkkifosfaattimarkkinoita koskevia tilastolukuja. ZIPHO keräsi ja käsitteli sinkkifosfaattia koskevia tilastotietoja vuoteen 1997 saakka, jolloin sinkkifosfaatin tuottajat päättivät lopettaa CEFICin palvelujen käyttämisen.
(38) Sinkkifosfaatin tuottajat tapasivat myös ZIPHOn yhteydessä keskustellakseen yhteisen edun mukaisista asioista. Tämän päätöksen kattamalla ajanjaksolla järjestettiin kolme ZIPHOn teknistä kokousta CEFICin toimitiloissa Brysselissä(11). ZIPHOn jäsenet keskustelivat vaikutuksista, joita yhteisön aloitteilla tutkia nykyisten kemikaalien vaaroja ihmisille ja ympäristölle olisi sinkkifosfaattialalla.
1.2.3.2 Verband der Mineralfarbenindustrie e.V ("VdMI")
(39) Verband der Mineralfarbenindustrie e.V ("VdMI") on epäorgaanisia pigmenttejä, painovärejä ja niiden lisäaineita, hiilimustaa, valkoisia vahvistavia täyteaineita, emalin, lasin ja keramiikan valmistuksessa käytettäviä kemikaaleja, taiteilijoiden ja koululaisten käyttämiä kuvataidevärejä sekä elintarvikevärejä valmistavien saksalaisten tuottajien yhdistys. Se toimii Frankfurtissa Saksassa.
(40) VdMI kokoaa sisäisiä tilastoja monista edellä mainituista tuotteista. VdMI käsitteli sinkkifosfaattituottajien myyntilukuja vuosina 1997-1999.
(41) Vuonna 1998 VdMI kutsui koolle kolme sinkkifosfaatin tuottajien kokousta. Ensimmäiset kaksi kokousta järjestettiin 31 päivänä heinäkuuta 1998 ja 6 päivänä lokakuuta 1998 VdMI:n toimistossa. Kolmas kokous pidettiin Espanjan Barcelonassa 9 päivänä marraskuuta 1998. Tällöin sinkkifosfaatin tuottajat keskustelivat uuden toimialajärjestön (European Manufacturers of Zinc Phosphate, EMZP) perustamisesta.
1.2.3.3 Euroopan sinkkifosfaatin valmistajien järjestö ("EMZP")
(42) Järjestön perustivat 31 päivänä heinäkuuta 1998 Heubach, SNCZ, Trident ja James Brown. EMZP:n perussääntöjen mukaan sen tavoitteena on edistää sinkkifosfaattia valmistavien yritysten ja niiden työntekijöiden ja asiakkaiden yhteistä hyvinvointia, edistää pigmenttien turvallista tuotantoa ja käyttöä ja toimia muilla tavoin laillisesti ja moitteettomasti jäsentensä ja alan etujen mukaisesti(12).
(43) EMZP:n järjestelyistä vastasi VdMI, jonka sihteeri toimi myös EMZP:n sihteerinä. Heubachin edustaja oli vastaperustetun yhdistyksen puheenjohtaja, ja Tridentin edustaja nimitettiin varapuheenjohtajaksi.
1.2.4 MERKITYKSELLISET MARKKINAT
1.2.4.1 Merkitykselliset tuotemarkkinat
(44) Sinkkikromaatti oli aikaisemmin tehokkain ja maaliteollisuudessa eniten käytetty korroosionestopigmentti. Tuotteen kulutus on supistunut voimakkaasti kahden viimeisen vuosikymmenen kuluessa, sillä se on myrkyllinen, ympäristölle haitallinen tuote. Sinkkifosfaatti on sinkkikromaatin myrkytön ja tehokas korvike. Sen käyttö on jatkuvasti lisääntynyt teollisuudessa, ja se on vähitellen korvannut sinkkikromaatin, jota ei enää juurikaan käytetä länsimaissa, lukuun ottamatta Kaukoitään ja Latinalaisen Amerikan maihin vietävien maalien valmistuksessa.
(45) Korroosionestossa sinkkifosfaatti voidaan osaksi korvata joillakin mineraalituotteilla tai jopa orgaanisilla tuotteilla(13). Nykyisin sinkkifosfaatin tärkein korvaava aine on kalsiumfosfaatti, jonka maalilaatu on noin 30 prosenttia halvempi kuin sinkkifosfaatin(14).
(46) Vakiolaatuinen sinkkifosfaatti voidaan korvata myös muunnetuilla (tai aktivoiduilla) sinkkifosfaattilaaduilla(15). Muunnetut laadut ovat yleensä 30-60 prosenttia kalliimpia kuin normaalit laadut(16), mutta niiden korroosionesto-ominaisuudet ovat paremmat ja niitä tarvitaan vähemmän maalin lisäaineena saman tehon saavuttamiseksi. Sinkkifosfaatin muunnettuja laatuja tuotetaan vähäisessä määrin, eivätkä tässä päätöksessä mainitut kilpailunvastaiset käytännöt koskeneet niitä. Näin ollen jäljempänä esitetyt luvut ja päätelmät viittaavat yksinomaan vakiolaatuiseen sinkkifosfaattiin, ellei toisin mainita.
1.2.4.2 Merkitykselliset maantieteelliset markkinat
(47) Kuten edellä mainittiin, viisi eurooppalaista tuottajaa hallitsevat lähes kokonaan sinkkifosfaatin tuotantoa maailmassa. Suurin osa tuotteista valmistetaan Euroopassa. Merkitykselliset maantieteelliset markkinat voidaan näin ollen katsoa maailmanlaajuisiksi ja joka tapauksessa vähintään ETA:n laajuisiksi.
1.2.4.3 Sinkkifosfaatin tarjonta
(48) Viisivuotiskaudella 1994-1998 sinkkifosfaatin vakiolaatujen ETA:n laajuisten markkinoiden koko oli noin 9400 tonnia(17). Maailmanmarkkinoiden kooksi voidaan arvioida 13000-14000 tonnia(18) ja Yhdysvaltojen markkinoiden kooksi 1600 tonnia. Samoina vuosina keskimääräinen hinta ETA:ssa oli noin 1600 ecua/tonni, joten Euroopan markkinoiden kokonaisarvo on noin 15-16 miljoonaa euroa. Länsi-Euroopan hinnoissa maailmanmarkkinoiden arvo on noin 22 miljoonaa euroa.
(49) Euroopan sinkkifosfaattimarkkinat ovat kypsät markkinat, eivätkä ne ole kasvaneet merkittävästi viime vuosina.
(50) Seuraavasta taulukosta ilmenevät kunkin viiden tärkeimmän sinkkifosfaattituottajan koko vuonna 2000 ja niiden suhteellinen asema ETA:n laajuisilla sinkkifosfaattimarkkinoilla viimeisenä vuonna, jolloin ne syyllistyivät rikkomiseen(19). Luvut perustuvat yritysten komission tietopyyntöön antamiin vastauksiin(20).
TAULUKON PAIKKA
1.2.4.4 Sinkkifosfaatin kysyntä
(51) Sinkkifosfaatin asiakkaita ovat tärkeimmät maalinvalmistajat. Vaikka maalimarkkinat ovat pitkälle erikoistuneet ja segmentoituneet, niitä hallitsevat muutamat monikansalliset kemianteollisuuden yhtymät. Alalla on viime aikoina tapahtunut merkittävää keskittymistä, ja 10 suurimmalla toimijalla on noin 80 prosentin osuus maailman maalituotannosta(21). Keskipitkällä aikavälillä näyttää siltä, että Euroopan kymmenen suurinta valmistajaa lisäävät merkittävästi markkinaosuuttaan nykyisestä 50 prosentista niin, että keskittymisaste on lähes 80 prosenttia.
(52) Länsi-Euroopan suurimmat maalinvalmistajat ovat Akzo Nobel, ICI, Dupont, BASF, SigmaKalon (kuuluu TotalFinaElfiin), Becker, Tikkurila, Jotun ja Teknos.
(53) Maalien maailmanlaajuinen myynti oli 25 miljoonaa tonnia vuonna 1997 ja sen kokonaismarkkina-arvo noin 50 miljardia ecua. Länsi-Euroopan maalimarkkinoiden kooksi vuonna 1997 on arvioitu 6,2 miljoonaa tonnia ja niiden arvoksi 17,7 miljardia ecua(22).
1.3 MENETTELY
(54) Komissio teki 13 ja 14 päivänä toukokuuta 1998 asetuksen N:o 17 14 artiklan 2 kohdan mukaiset samanaikaiset yllätystarkastukset Heubachin, SNCZ:n ja Tridentin tiloissa.
(55) Eftan valvontaviranomainen teki 13-15 päivänä toukokuuta 1998 samanaikaisen yllätystarkastuksen Waardalsin tiloissa valvontaviranomaisen ja tuomioistuimen perustamisesta tehdyn Efta-valtioiden sopimuksen pöytäkirjassa 4 olevan II luvun 14 artiklan 2 kohdan mukaisesti komission pyydettyä sitä ETA-sopimuksen pöytäkirjassa 23 olevan 8 artiklan 3 kohdan mukaisesti.
(56) Tarkastuksissa löydettiin asiakirjoja, joiden mukaan sinkkifosfaatin tuottajat osallistuivat EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan ja/tai ETA-sopimuksen 53 artiklan vastaisiin järjestelyihin.
(57) Waardals otti yhteyttä komissioon 17 päivänä heinäkuuta 1998 ja ilmoitti aikovansa tehdä täysin yhteistyötä komission kanssa sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa annetun komission tiedonannon(23) mukaisesti. Syyskuun 2 päivänä 1998 pidetyssä kokouksessa yritys antoi kartellista suullisen selonteon, jonka komissio kirjasi muistiin. Yritys toimitti lisää asiakirjoja 30 päivänä lokakuuta 1998 päivätyllä kirjeellä. Komissio lähetti faksilla 13 päivänä marraskuuta 1998 Waardalsille 2 päivänä syyskuuta 1998 pidetyn kokouksen pöytäkirjaluonnoksen. Waardals lähetti pöytäkirjaluonnosta koskevat huomautuksensa 23 päivänä joulukuuta 1998 ja 27 päivänä syyskuuta 1999 päivätyillä fakseilla. Komissio sai 3 päivänä joulukuuta 1999 Waardalsin lausuman pöytäkirjan sisällöstä.
(58) Komissio lähetti 5 päivänä maaliskuuta 1999 asetuksen N:o 17 11 artiklan mukaiset tietopyynnöt Heubachille, James Brownille, SNCZ:lle ja Tridentille. Kirjeissä pyydettiin yrityksiä toimittamaan lisätietoja ja asiakirjoja.
(59) Tietopyynnön saatuaan Trident ilmoitti komissiolle 12 päivänä huhtikuuta 1999 päivätyllä kirjeellä aikeestaan toimia täysin yhteistyössä komission kanssa tutkimuksen aikana. Kirjettä seurasi 23 päivänä huhtikuuta 1999 päivätty lausunto, joka täydensi Tridentin vastausta komission tietopyyntöön.
(60) Lokakuun 8 päivänä 1999 komissio lähetti lisätietopyynnöt Heubachille, James Brownille, SNCZ:lle, Tridentille ja Waardalsille.
(61) Komissio aloitti 2 päivänä elokuuta 2000 asiaa koskevan menettelyn ja lähetti väitetiedoksiannon yrityksille, joille tämä päätös on osoitettu. Kaikki osapuolet toimittivat kirjallisia huomautuksia komission väitteisiin.
(62) Eräiden väitetiedoksiannon saaneiden yritysten pyynnöstä järjestettiin suullinen kuuleminen 17 päivänä tammikuuta 2001.
(63) Lisätietopyynnöt lähetettiin 12 päivänä lokakuuta 2001 Britannialle, Heubachille, James Brownille, SNCZ:lle, Tridentille ja Waardalsille liikevaihtolukuja koskevien lisätietojen saamiseksi.
1.4 KARTELLI
(64) Tämä päätös perustuu asiakirjatodisteisiin, jotka löydettiin komission ja Eftan valvontaviranomaisen suorittamissa tarkastuksissa eräiden niiden yritysten tiloista, joille päätös on osoitettu, asiakirjoihin, joita yritykset toimittivat vastauksena tietopyyntöihin, sekä Waardalsin lausumaan ja Tridentin kirjalliseen lausuntoon.
1.4.1 TIIVISTELMÄ KOMISSION VÄITETIEDOKSIANNOSSA MAINITUISTA RIKKOMISISTA
(65) Viisi sinkkifosfaatin tuottajaa, nimittäin Britannia (Trident 15 päivästä maaliskuuta 1997 alkaen), Heubach, James Brown, SNCZ ja Waardals, muodostivat kartellin 24 päivästä maaliskuuta 1994 13 päivään toukokuuta 1998. Tavoitteena oli poistaa kilpailu ETA:n laajuisilta sinkkifosfaattimarkkinoilta. Tavoitteeseen oli tarkoitus päästä markkinoiden jakamista koskevalla sopimuksella (jakamalla markkinaosuudet kullekin tuottajalle ja noudattamalla niitä), vahvistamalla perushinnat ja/tai suositushinnat sekä jossain määrin jakamalla asiakkaat.
(66) Myyntikiintiöiden jakaminen oli kartellin kulmakivi. Markkinaosuudet laskettiin alustavasti vuonna 1994 vuosien 1991-1993 lukujen perusteella. Kunkin kartellinjäsenen oli noudatettava sille määriteltyä markkinaosuutta. Myyntikiintiöt jaettiin pääasiassa Euroopan tasolla.
(67) Kartellin jäsenet sopivat myös sinkkifosfaatin perus- tai suositushinnoista. Kussakin kokouksessa asetettiin tonnihinta Englannin puntina Yhdistyneen kuningaskunnan markkinoille ja Saksan markkoina Saksan markkinoille. Saksan hinta muunnettiin muiden Euroopan maiden valuutoissa oleviksi hinnoiksi. Tietyn alueen johtavalla yrityksellä oli päävastuu päätettäessä, mikä olisi kyseisessä maassa sopiva hinta. Näitä yrityksiä olivat esimerkiksi Trident Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Heubach Saksassa ja SNCZ Ranskassa. Tämän yrityksen esimerkkiä yleensä noudatettiin(24).
(68) Kokouksissa vaihdettiin tiettyjä asiakkaita koskevia tietoja. Eräissä tapauksissa tämä johti asiakkaiden jakamiseen. Erityisesti keskusteltiin säännöllisesti suomalaisesta Teknos Winteristä (jäljempänä "Teknos"), joka myöhemmin "jaettiin" kartellin jäsenten kesken(25).
(69) Jaettujen markkinaosuuksien noudattamisen varmistamiseksi perustettiin seurantajärjestelmä. Kukin valmistaja lähetti kuukausittain myyntimääriä koskevat tiedot CEFICille ja myöhemmin VdMIille, joka kokosi luvut ja lähetti ne kaikille viidelle tuottajalle. Tuottajat tapasivat tietäen markkinoiden tarkan koon ja ilmoittivat toisilleen omat myyntilukunsa. Tällä tiedonvaihdolla yritykset vahvistivat noudattavansa sovittuja markkinaosuuksia.
(70) Kartellin jäsenet pitivät säännöllisesti monenvälisiä kokouksia maaliskuusta 1994 toukokuuhun 1998. Tältä ajalta on tiedossa 16 kartellikokousta.
(71) Kartellikokouksissa yrityksiä edustivat yleensä seuraavat henkilöt(26):
- Heubach: toimitusjohtaja ja apulaismyyntipäällikkö,
- James Brown: toimitusjohtaja,
- SNCZ: hallituksen puheenjohtajat ja kaupalliset johtajat (eräs kaupallinen johtaja oli toimitusjohtaja vuosina 1995-1996),
- Britannia Alloys/Trident: toimialajohtaja (1994-1997), josta tuli toimitusjohtaja (1997-1998); myynti- ja markkinointipäällikkö (1993-1997), josta tuli kaupallinen johtaja (1997-1998); apulaismyyntipäällikkö (sinkkituotteet) (1994-1997), josta tuli myyntipäällikkö (sinkkituotteet) (1997-1998),
- Waardals: johtaja ja kansainvälisen myynnin päällikkö.
(72) Myyntiä ja kiintiöitä koskeva sopimus oli luonteeltaan "herrasmiessopimus" siinä mielessä, että jäsenet eivät ottaneet käyttöön erityistä täytäntöönpanomekanismia. Myyntikiintiöiden noudattaminen saavutettiin kartellikokouksissa jäseniin kohdistuvalla painostuksella. Asiakkaiden jakamista käytettiin korvausmuotona silloin, kun yritys ei saavuttanut sille asetettua kiintiötä(27). Kyseisten viiden tuottajan todelliset markkinaosuudet seurasivat vuositasolla tarkasti niille asetettuja osuuksia(28).
1.4.2 TAUSTAA JA KILPAILUNVASTAISET YHTEYDET ENNEN VUOTTA 1994
(73) Ennen vuotta 1994 sinkkifosfaattimarkkinoiden hintataso oli alhainen, hintoja leikattiin jyrkästi ja yritykset kilpailivat toistensa vakiintuneista asiakkaista.
(74) Esimerkiksi Waardals, jolla oli ollut 55 prosentin osuus Yhdistyneen kuningaskunnan markkinoilla ja 80 prosentin osuus Pohjoismaiden markkinoilla 1980-luvulla, kohtasi vuonna 1990 kaksi samanaikaista ilmiötä: sinkkifosfaatin kulutus supistui Pohjoismaissa, koska monet skandinaaviset yritykset päättivät perustaa tuotantolaitoksia Yhdistyneeseen kuningaskuntaan, ja Suomi kärsi vakavasta talouden taantumasta Neuvostoliiton hajottua. Tämän lisäksi Pasminco Europe aloitti toimintansa Norjan markkinoilla vuonna 1990 tarjoten erittäin alhaisia hintoja. Waardals toteaa, että tämän johdosta sen oli "pakko suojella markkinoitaan"(29).
(75) Näissä olosuhteissa kilpailijat alkoivat ottaa yhteyttä toisiinsa "ratkaisun" löytämiseksi ja lopettaakseen hintojen polkemisen.
(76) Tridentin lausunnon mukaan Pasminco Europe-ISC Alloys ja sen sinkkifosfaattimarkkinoilla toimivat kilpailijat olivat säännöllisesti yhteydessä toisiinsa jo kaudella 1989-1994. Pasminco Europe-ISC Alloysin apulaismyyntipäälliköllä oli suora puhelinlinja, joka ei kulkenut yrityksen puhelinvaihteen kautta ja jota hän käytti ottaessaan yhteyttä kilpailijoihin. Tridentin mukaan kilpailijoiden kanssa keskusteltiin markkinoista ja hintatasoista(30).
(77) Lisäksi on luultavaa, että Pasminco Europe-ISC Alloysin apulaismyyntipäällikkö tapasi kilpailijoita kahden kesken. Yksi Tridentin apulaismyyntipäälliköistä, joka oli Pasminco-Europe-ISC Alloysin entinen työntekijä ja oli siirtynyt myöhemmin Britannian palvelukseen, muistaa ottaneensa osaa kokoukseen, jossa mukana oli Heubachin korkeamman johdon edustaja(31). Kokouksen tarkoituksena oli valittaa erään toisen kilpailijan aggressiivisesta käyttäytymisestä.
(78) Tarkastuksen aikana löydetyistä asiakirjoista ilmenee, että eurooppalaisilla sinkkifosfaatin tuottajilla oli kilpailunvastaisia yhteyksiä jo vuosina 1980-1994.
(79) Waardalsissa tehdyn tarkastuksen aikana löydetystä "vierailuselostuksesta" ilmenee, että kilpailijoilla oli jo niinkin varhain kuin vuonna 1980 tapaamisia, joiden aikana vaihdettiin arkaluonteisia tietoja. Selostus, jonka Waardalsin apulaismyyntipäällikkö kirjoitti tavattuaan Pasminco Europe-ISC Alloysin toimitusjohtajan ja markkinointipäällikön, kuuluu seuraavasti(32): "Vierailuselostus ISC Alloys - Vierailu 18.12.1980 - (...) Alloys pyysi meitä olemaan tarjoamatta 630:tä puntaa alhaisempia hintoja vuoden 1981 ensimmäisellä neljänneksellä. Hinta olisi nostettava 650-660 puntaan toisella neljänneksellä. He lupasivat nostaa hintojaan tälle tasolle, kun vanhat sopimukset on täytetty. Jos emme nostaisi hintoja, Alloys laskisi jyrkästi hintojaan kaikilla markkinoilla, myös Skandinaviassa. Korkeampien hintojen vastineeksi he ovat valmiit seuraavaan: 1. ostamaan meiltä 60 tonnia sinkkifosfaattia vuonna 1981, 2. ostamaan meiltä 100 tonnia sinkkifosfaattia vuonna 1982."
(80) Toisesta selostuksesta, joka on kirjoitettu vuoden 1991 loppupuolella ja jossa kerrotaan Brysselissä marraskuussa 1991 järjestetyn hartsi- ja pigmenttinäyttelyn yhteydessä pidetystä kokouksesta, ilmenee samanlaisia yhteyksiä, sillä se kuuluu seuraavasti(33): "(...) Kaikilla sinkkifosfaattikilpailijoillamme, Alloysilla, SNCZ:lla ja Heubachilla, oli omat näyttelyosastot ja ne olivat samaa mieltä siitä, että hintataso oli kohtuuttoman alhainen. Ne syyttivät toinen toistaan ja yleensä huonoja aikoja. Sain sellaisen vaikutelman, että ne puolustavat markkinaosuuksiaan kaikin keinoin ja jatkavat näin mahdollisimman kauan. Juuri ennen näyttelyä sinkkifosfaattia myytiin Saksassa kahdella Saksan markalla kilo, myyjinä olivat luultavasti sekä Heubach että SNCZ. Meidän hintamme [...]*:lle on tällä hetkellä [...]*. [SNCZ:n hallituksen puheenjohtajan nimi] sanoi olevansa hyvin huolestunut - ehkä ongelmien vuoksi? Vastasin, että mielestäni tuotantomäärien vapaaehtoinen supistaminen oli ainoa tapa vakauttaa markkinat - ja saada paremmat hinnat. Hän näytti yhtyvän tähän näkemykseen ja ryhtyy toimiin järjestääkseen kokouksen muiden tuottajien kanssa. (...)"
1.4.3 MARKKINOIDEN JAKAMINEN, HINTOJEN VAHVISTAMINEN JA ASIAKKAIDEN JAKAMINEN VUODESTA 1994 TOUKOKUUHUN 1998
(81) Komission tietojen mukaan sinkkifosfaattikartelli perustettiin maaliskuussa 1994. Kilpailijat pitivät säännöllisesti kokouksia ainakin neljän vuoden aikana. Toukokuussa 1998 kartellin jäsenet peruuttivat komission ja Eftan valvontaviranomaisen tarkastusten johdosta kartellikokouksen, joka oli tarkoitus pitää Amsterdamissa heinäkuussa 1998.
1.4.3.1 Kartellin perustaminen vuonna 1994
(82) Ennen vuotta 1994 sinkkifosfaatin valmistajilla ei ollut järjestäytynyttä foorumia tavatakseen ja keskustellakseen yhteisen edun mukaisista asioista. Sinkkipölyn ja sinkkioksidin valmistajilla oli CEFICin järjestämät alan järjestöt, mutta sinkkifosfaatin valmistajille ei ollut vastaavaa toimialaryhmää.
(83) Tridentin(34) mukaan ei ole täysin selvää, kuinka ensimmäinen kaikkien viiden valmistajan kokous järjestettiin tai koska kokous pidettiin. Näyttää siltä, että Pasminco Europe-ISC Alloysin edustaja ehdotti James Brownille, SNCZ:lle, Waardalsille ja Heubachille tapaamista, jossa keskusteltaisiin alan järjestön perustamisen hyödyistä. Ensimmäinen kokous pidettiin lokakuun 1993 vaiheilla, ja siihen osallistuivat Heubachin, James Brownin, Pasminco Europe-ISC Alloysin, SNCZ:n ja Waardalsin edustajat.
(84) Trident toteaa, että alustavan kokouksen tarkoituksena oli keskustella tavoista, joilla voitaisiin saada jonkinlainen järjestys markkinoille hintasotien lopettamiseksi. Pasminco-Europe-ISC Alloysin edustaja ehdotti, että eräs tapa, jolla tämä voitaisiin toteuttaa, oli laatia järjestelmä, jonka avulla yritykset saisivat tietoja markkinaosuuksistaan. Hän ehdotti samantapaista järjestelmää, jonka CEFIC oli järjestänyt sinkkipölyn tuottajille. CEFIC toimi sinkkipölyn tuottajien "vilpittömänä välittäjänä". Kukin valmistaja toimitti tietoja tuotetuista ja myydyistä määristä. CEFIC kokosi tiedot yhteen ja toimitti tuottajille markkinoista yleiskuvan, jonka perusteella kukin tuottaja saattoi päätellä oman markkinaosuutensa.
(85) Trident toteaa edelleen, että Pasminco-ISC Alloysin edustajan näkemys, sellaisena kuin se esitettiin ensimmäisissä kokouksissa vuoden 1993 lopussa ja vuoden 1994 alkupuolella, oli, että jos tuottajat tietävät oman markkinaosuutensa ja edellyttäen, että kukaan ei menettänyt merkittävästi markkinaosuuttaan, hinnat tietenkin liukuisivat ylöspäin, sillä enää ei tarvitsisi kilpailla asiakkaista aggressiivisesti alhaisilla hinnoilla. Tarkat tiedot yrityksen omasta markkinaosuudesta estäisivät yritystä ryhtymästä aggressiivisiin kilpailutoimiin siinä harhaluulossa, että se on menettänyt markkinaosuuttaan.
(86) Waardals kiistää osallistuneensa lokakuussa 1993 järjestettyyn kokoukseen ja toteaa, että Heubachin toimitusjohtaja otti siihen yhteyttä vuoden 1994 alkupuolella. Heubachin edustaja kutsui Waardalsin Lontooseen epäviralliseen tapaamiseen, jossa keskusteltaisiin sinkkifosfaatista. Kutsu esitettiin myös Britannian puolesta(35).
1.4.3.2 Kartellin toiminta: maaliskuu 1994-toukokuu 1998
(87) Asiakirjatodisteiden sekä Waardalsin lausuman ja Tridentin lausunnon perusteella on selvitetty, että viiden sinkkifosfaatin tuottajan ensimmäinen monenvälinen kokous pidettiin viimeistään 24 päivänä maaliskuuta 1994.
(88) Britannian (Trident 15 päivästä maaliskuuta 1997 alkaen), Heubachin, James Brownin, SNCZ:n ja Waardalsin edustajat tapasivat säännöllisesti 24 päivän maaliskuuta 1994 ja 13 päivän toukokuuta 1998 välisenä aikana. Tämän ovat vahvistaneet kaikki viisi yritystä vastauksissaan komission tietopyyntöihin tai lausunnoissaan. Komissio on tunnistanut kuusitoista monenvälistä kartellikokousta.
(89) Waardalsin mukaan vaihdetut tiedot koskivat ainoastaan Eurooppaa, sillä "klubi" ei käsitellyt Yhdysvaltojen ja muun maailman markkinoita, joilla klubilla olisi vähän vaikutusta paikallisen kilpailuympäristön vuoksi.
(90) Kokousten sisällöstä Trident toteaa, että ne noudattivat yleensä samaa kaavaa. Kokoukset kestivät noin tunnista puoleentoista tuntiin, ja niissä vertailtiin kunkin osallistujan markkinaosuutta Länsi-Euroopassa(36) viimeiseltä neljännekseltä (tai koko vuodelta kunkin vuoden ensimmäisessä kokouksessa) edellisiin markkinaosuuksiin. Lisäksi keskusteltiin hintatasoista Englannin puntina Yhdistyneen kuningaskunnan osalta ja Saksan markkoina Saksan osalta. Saksan hinnat muunnettiin muiden Euroopan maiden valuutoiksi. Kokouksissa keskusteltiin myös toimituksista Teknokselle ja käytiin yleisiä keskusteluja uusista markkinatoimijoista, kuten uusista tuojista, markkinoille tulleista yrityksistä tai uusista kilpailevista tuotteista kuten dikalsiumfosfaatista(37).
(91) On varmaa, että kunkin yrityksen markkinaosuuksista sovittiin ja ne jaettiin 9 päivänä elokuuta 1994 pidetyssä kokouksessa. Kussakin myöhemmin järjestetyssä tapaamisessa kukin osallistuja ilmoitti oman markkinaosuutensa Länsi-Euroopassa. Tätä lukua verrattiin alun perin sovittuun lukuun. Kunkin osallistujan vuosittaisista Länsi-Euroopan markkinaosuuksista keskusteltiin kunkin vuoden ensimmäisessä tapaamisessa (yleensä tammi- tai helmikuussa)(38).
(92) Kussakin kokouksessa keskusteltiin myös hintatasoista ja asetettiin tonnihinta Englannin puntina Yhdistyneen kuningaskunnan markkinoille ja Saksan markkoina Saksan markkinoille. Ensimmäisissä kokouksissa asetettiin kunkin alueen hinnat paikallisessa valuutassa. Myöhemmin Saksan markkoina ilmoitettu hinta muunnettiin muiden Euroopan maiden valuutoissa oleviksi hinnoiksi. Sovittuja viitehintoja sovellettiin 1-5 tonnin määriin, ja hinnat olivat "asiakkaalle toimitettuna" (ts. ne sisälsivät rahtikustannukset). Eräissä kokouksissa keskustelu rajoittui tilanteen säilyttämiseen ennallaan. Trident toteaa, että sen sisäisissä hinnastoissa otettiin huomioon edellisessä kokouksessa keskustellut hinnat(39).
(93) Tridentin mukaan keskustelut eivät juurikaan vaihdelleet vuosien mittaan hintoja lukuun ottamatta. Kartellin loppuaikoina katsottiin, että hintataso ei ollut yhtä tärkeä, kunhan markkinaosuudet eivät muuttuneet. Trident toteaa, että tämän näkemyksen esitti alun perin James Brownin edustaja eivätkä muut osallistujat kiistäneet sitä. Trident uskoo, että tämä asennemuutos tapahtui vuoden 1997 aikana.
(94) Waardals toteaa(40), että vuosi vuoden jälkeen kartellin "tuloksena" oli hintojen parempi yhtenäisyys Pohjoismaita lukuun ottamatta. Hinnat olivat Skandinavian maissa suositushintoja alhaisemmat. Suositushinnat olivat Saksan markkinoiden mallin mukaan asetettuja hintoja, joita käytettiin vakiosuositushintoina muissa maissa.
(95) Suositushinnoilla pyrittiin ehkäisemään tuotteiden laajamittainen siirtely maiden rajojen yli. Hinnoista oli sanaton sopimus siltä osin, että niiden olisi oltava suurin piirtein Saksan hintojen mukaiset(41).
(96) Trident toteaa, että kokouksissa keskusteltiin säännöllisesti suomalaisen asiakkaan, Teknoksen, jakamisesta. Sovittiin, että tuottajat jakavat Teknokselle suuntautuvat toimitukset. Tälle asiakkaalle tarjottavasta hinnasta sovittiin, samoin kuin siitä, että kukaan muu kuin se valmistaja, jonka vuoro oli toimittaa sille tuotteita, ei tarjoaisi sovittua hintaa alhaisempaa hintaa(42).
(97) Tridentin lausunnon mukaan tähän järjestelyyn päädyttiin, koska Teknos oli ollut pitkään yksi Waardalsin suurimmista asiakkaista Skandinaviassa eikä Waardals halunnut menettää sitä varsinkaan Britannialle. Teknosta koskevan hintasodan välttämiseksi sovittiin, että Britannia, Heubach, SNCZ ja Waardals toimittavat vuorotellen tuotteita tälle asiakkaalle. Kussakin kokouksessa keskusteltiin seuraavan jakson toimittajasta.
(98) Waardalsin selostus Teknokselle suuntautuvien toimitusten jakamisesta poikkeaa hieman edellä mainitusta. Sen mukaan se ei aluksi osallistunut tämän asiakkaan toimitusten jakamiseen, vaan epäili kolmea muuta yritystä tällaisesta salaisesta yhteistyöstä. Waardals toteaa, että vasta vuonna 1995 pidetyn kokouksen jälkeen, kun kokouksessa "Heubach, [Britannia] ja SNCZ myönsivät jakaneensa Teknoksen, Teknokselle tehtävistä toimituksista tuli säännöllinen keskustelunaihe tapaamisissa, joihin Waardals osallistui"(43).
(99) Waardals toteaa lisäksi, että se osallistui Teknos-järjestelyyn ainoastaan poikkeustapauksissa. Sen mukaan "ainoastaan kerran kyseiset kolme yritystä päättivät yksipuolisesti, että Waardalsin oli toimitettava säiliö Teknokselle, jotta varmistettaisiin, että Teknos ei alkaisi epäillä järjestelyä"(44).
(100) Viimeinen lausuma on joka tapauksessa yhdenmukainen Tridentin lausuman kanssa, jonka mukaan "yhtiöt tiesivät, että Teknos voisi alkaa epäillä salaista yhteistyötä tässä asiassa, jos säännöllinen kierto otettaisiin käyttöön. Kartelliin osallistuneet yritykset noudattivat tämän vuoksi joustavampaa järjestelmää, esimerkiksi eräässä vaiheessa SNCZ oli Teknoksen valittu toimittaja kolme kertaa peräkkäin."(45).
(101) Kaudella 1994-1998 järjestettiin kahdenlaisia kartellikokouksia: "koko ryhmän epävirallisia kokouksia" ja tuottajien "tapauskohtaisia kokouksia". Kartellin jäsenet tapasivat säännöllisesti myös muissa - laillisissa - tilaisuuksissa, kuten "CEFICin teknisissä kokouksissa". Markkinoiden jakamista, hintojen vahvistamista ja asiakkaiden jakamista koskevista sopimuksista päätettiin yleensä koko ryhmän epävirallisissa kokouksissa.
1.4.3.3 Koko ryhmän kartellikokoukset 1994-1998
Vuosi 1994
(102) Sinkkifosfaatin tuottajat loivat perustan markkinoiden jakamista, hintojen vahvistamista ja asiakkaiden jakamista koskeville sopimuksille vuonna 1994. Kartellin (jota kartellin osallistujat joskus kutsuvat "klubiksi") ensimmäinen kokous pidettiin 24 päivänä maaliskuuta 1994 Lontoossa Holiday Inn Heathrow Airport -hotellissa. Kokoukseen osallistuivat Britannian, Heubachin, James Brownin, SNCZ:n ja Waardalsin edustajat(46).
(103) Eräs syy kokouksen järjestämiseen oli, että alhaiset hinnat Pohjoismaissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa alkoivat tuntua koko Euroopassa hintojen ja ostopolitiikkojen jatkuvasti kansainvälistyessä.
(104) Keskustelun aikana päätettiin vakiinnuttaa silloinen tilanne Euroopassa toimitettujen sinkkifosfaattimäärien osalta. Waardalsin mukaan kartelli perustui periaatteelle "vain määriä, ei hintoja", mutta päätettiin myös, että hinnat eivät saisi erota toisistaan liikaa eri maissa, jotta tuotteita ei siirrettäisi rajojen yli(47). Myöhemmistä kokouksista käsin kirjoitetut muistiinpanot osoittavat, että kansallisia suositushintoja käytettiin laajalti(48).
(105) Järjestelmän valvomiseksi päätettiin lähettää kaikki luvut CEFICille, joka yhdistäisi myyntitiedot ja lähettäisi takaisin kokonaisluvut. Viiteosuuksista sovittaisiin Saksaa, Yhdistynyttä kuningaskuntaa, Skandinaviaa ja Ranskaa koskevien vuosien 1991-1993 lukujen perusteella(49).
(106) Tuottajien väliset yhteydet ilmenevät myös Waardalsin edustajan 21 päivänä huhtikuuta 1994 kirjoittamasta selonteosta, joka koskee Waardalsin käyntiä asiakkaiden [...]* luona 11-13 päivänä huhtikuuta 1994, ja siinä viitataan yleiseen epäilykseen sinkintuottajien hintayhteistyöstä(50): "Vastauksena suoraan kysymykseen, miksi emme voi tarjota [...],- toimitettuna [...]*, vastasin, että tämä johtuu korkeammasta rahdista [...]* verrattuna [...]*. Tämä selitys hyväksyttiin. [...]* painotti haluavansa W:n olevan sinkkifosfaatin päätoimittaja, tietenkin sillä edellytyksellä, että olemme kilpailukykyisiä. Luulen, että tämä johtuu sinkintuottajien sovittua hintayhteistyötä koskevasta yleisestä epäilyksestä. [...] Lopuksi voidaan mainita, että [...]* pelauttaa tarkoituksella toimittajia toisiaan vastaan näyttämällä tulosteita kilpailijoiden tarjouksista. Alloysin/J. Brownin kanssa käymieni suullisten keskustelujen perusteella tiedän, että mainitut tarjoukset ovat oikeita."
(107) Seuraava tapaaminen pidettiin Lontoossa 3 päivänä toukokuuta 1994 Hotel Excelsior Heathrow Airport -hotellissa. Kokoukseen osallistuivat Britannian, Heubachin, James Brownin, SNCZ:n ja Waardalsin edustajat.
(108) Lopullinen sopimus myyntilukujen lähettämisestä CEFICille tehtiin viimeistään tässä kokouksessa, sillä seuraavana päivänä eli 4 päivänä toukokuuta 1994 Britannian edustaja lähetti faksin CEFICille ja vahvisti tuottajien hyväksyneen CEFICin tarjouksen. Lisäksi kyseinen edustaja antoi viiden tuottajan nimet ja yhteystiedot ja pyysi CEFICiä lähettämään kyselyt niille kaikille vuosilta 1991, 1992 ja 1993 ja vuodelta 1994 kuukausittain(51).
(109) Toukokuun 26 päivänä 1994 päivätyssä kirjeessä, joka oli osoitettu Britannian, Heubachin, James Brownin, SNCZ:n ja Waardalsin edustajille, CEFIC viittasi sinkkifosfaatin tilastoryhmän perustamiseen CEFICin alakohtaisten ryhmien puitteissa ja pyysi "historiallisia tilastoja vuosilta 1991, 1992 ja 1993", jotka oli toimitettava sille 15 päivään kesäkuuta 1994 mennessä(52). CEFIC lähetti 15 päivänä kesäkuuta 1994 muistutuksen Waardalsille, jotta tämä lähettäisi pyydetyt tiedot vuosilta 1991-1993 ja tammi-toukokuulta 1994(53).
(110) Kaikki viisi tuottajaa lähettivät myyntilukunsa CEFICille. Esimerkiksi Waardals lähetti tiedot faksilla 15 päivänä kesäkuuta 1994 ja SNCZ kirjeitse 14 päivänä kesäkuuta 1994(54).
(111) Britannian, Heubachin, James Brownin, SNCZ:n ja Waardalsin edustajille osoitetussa 28 päivänä heinäkuuta 1994 päivätyssä kirjeessä, jonka otsikko on "Tilastot - historiallinen tarkastelu 1991-1993", vahvistetaan, että CEFIC oli tehnyt analyysin markkinoiden kokonaiskoosta näiltä vuosilta ja lähettänyt sen viidelle sinkkifosfaatin tuottajalle vuoden 1994 kesäkuun loppuun mennessä(55).
(112) Kunkin kartellinjäsenen markkinaosuudet jaettiin 9 päivänä elokuuta 1994 pidetyssä kokouksessa, joka järjestettiin Lontoossa Ramada Heathrow Airport -hotellissa. Kokoukseen osallistuivat Britannian, Heubachin, James Brownin, SNCZ:n ja Waardalsin edustajat(56).
(113) Britannian edustajan ja Waardalsin edustajan samanaikaisista muistiinpanoista (jotka on molemmat tehty Ramada-hotellin paperille) ilmenee kunkin yrityksen markkinaosuus vuosina 1991, 1992, 1993 ja 1994. Nämä markkinaosuudet pyöristettiin ylöspäin markkinaosuuksien jakamiseksi seuraavasti: Heubach 24 prosenttia, Britannia 24 prosenttia, SNCZ [...]*, Waardals [...]* ja James Brown 6 prosenttia. Näiden kahden asiakirjan väliset yhtäläisyydet ovat erityisen huomattavia:
Ote alkuperäisestä asiakirjasta nro 1: Britannian edustajan käsinkirjoittamat muistiinpanot
PIC FILE= "L_2003153FI.001201.TIF
Ote alkuperäisestä asiakirjasta nro 2: Waardalsin edustajan käsinkirjoittamat muistiinpanot
PIC FILE= "L_2003153FI.001202.TIF
(114) Britannian edustaja esitti näkemyksenään 9 päivänä elokuuta 1994 pidetyssä kokouksessa, että jos kaikki yhtiöt olivat tyytyväisiä markkinaosuuksiinsa ja jos markkinaosuudet olivat pysyneet vakaina useita vuosia, ei olisi syytä alentaa hintoja aggressiivisesti aikaisempien vuosien tapaan niin kauan kuin markkinaosuudet eivät muuttuisi merkittävästi(57).
(115) Tridentin mukaan kaikki kokouksen osanottajat hyväksyivät tämän näkemyksen. Tulos oli se, että kukin viidestä yrityksestä sopi käyttävänsä aikaisempia markkinaosuuksiaan Euroopassa tulevan markkina-asemansa vertailuarvona(58).
(116) Toinen kartellikokous pidettiin 25 päivänä marraskuuta 1994 Lontoossa Novotel Heathrow Airport -hotellissa. Kokoukseen osallistuivat Britannian, Heubachin, James Brownin, SNCZ:n ja Waardalsin edustajat(59).
Vuosi 1995
(117) Vuoden 1995 alussa pidettiin "kolmenvälinen" kokous 9 päivänä tammikuuta 1995 Manchester Airport Forte Crest -hotellissa Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Tähän kokoukseen osallistuivat James Brownin, Britannian ja Waardalsin edustajat. James Brown oli järjestänyt kokouksen yrittääkseen luoda paremmat suhteet Britannian ja Waardalsin välille.
(118) James Brown pyrki luomaan järjestelyn, jossa Waardals luopuisi tarjoamasta alhaisia hintoja asiakkaille Yhdistyneessä kuningaskunnassa, erityisesti International Paintille, ja jossa Britannia Alloys rajoittaisi toimintojaan Skandinaviassa, erityisesti norjalaisen Jotunin suhteen. Tridentin mukaan tällaiseen sopimukseen ei päästy.
(119) Waardals vahvistaa kokouksen ja sen sisällön sekä sen, että tavoitteena olleeseen sopimukseen ei päästy. Waardals lisää tämän johdosta, että se "menetti Jotunin, suurimman asiakkaansa, Britannia Alloysille"(60).
(120) Vuoden 1995 ensimmäinen "koko ryhmän" kartellikokous pidettiin Lontoossa Novotel Heathrow Airport -hotellissa 27 päivänä maaliskuuta 1995. Waardals vastasi järjestelyistä(61). Britannian, Heubachin ja Waardalsin edustajat osallistuivat kokoukseen. Waardalsin mukaan myös James Brownin ja SNCZ:n edustajat osallistuivat kaikkiin kokouksiin(62). James Brown toteaa, että sen edustaja ei osallistunut tähän kokoukseen(63). SNCZ ei ole ilmoittanut sen edustajan osallistuneen tähän kokoukseen. Tämän kartellikokouksen esityslista löydettiin kuitenkin SNCZ:n tiloista komission tutkimuksen aikana(64). Asiakirjassa on monia merkintöjä, jotka osoittavat, että ne tehnyt henkilö oli läsnä kokouksessa, jossa asiakirjasta keskusteltiin. Näin ollen voidaan päätellä, että myös SNCZ oli edustettuna tässä kokouksessa.
(121) Kokouksen asialista kuuluu seuraavasti: "ASIALISTA - KOKOUS 27.3.1995 - 1) 1994: Kokonaismyynti ja markkinaosuudet Länsi-Euroopassa; 2) 1994: Myynti, kilpailu, hintakehitys Saksassa, Ranskassa, Benelux-maissa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Pohjoismaissa, USA:ssa, muualla maailmassa; 3) Kehitys v. 1995 ensimmäisellä neljänneksellä ja näkymät loppuvuodeksi 1995; 4) Larvikin uusi fosfaattituotanto Australiassa - kapasiteetti"; 5) Kysymyksiä/vastauksia; 6) Tiivistelmä; 7) Uuden kokouksen päivämäärä.
(122) Waardalsin tiloista löydetyissä muistiinpanoissa(65), jotka on päivätty 30 päivänä maaliskuuta 1995 ja osoitettu yhtiön korkeammalle johdolle, kerrotaan kokouksen kulusta, ja niistä ilmenee, että Waardals on vaatinut sovitun markkinaosuutensa lisäämistä. Muistiinpanoissa todetaan seuraavaa: "He eivät halunneet keskustella yhtiömme suuremmasta markkinaosuudesta viimeisessä kokouksessamme 27.3.1995"(66). Sanalla "he" tarkoitetaan selvästi muita kartellinjäseniä. Waardals oli ilmeisesti aikonut tehdä seuraavan pyynnön: "1) [...]*; 2) [...]*; 3) [...]*; 4) täysjäsen ja asiakkaiden jako; 5) meidän osuutemme: toiminnan supistaminen tonni tonnilta"(67). Nämä sanat viittaavat todennäköisesti mahdollisuuteen myydä [...]*:lle, saada [...]*:n markkinaosuus Suomessa ja [...]*:n markkinaosuus kokonaismarkkinoista sekä tulla kartellin täysjäseneksi, jolle on määritelty tietyt asiakkaat.
(123) Muut osallistujat vastustivat kuitenkin markkinaosuuden lisäämistä koskevaa pyyntöä eikä muita ehdotuksia esitetty kokouksessa(68).
(124) Kokous ja muiden yritysten kielteinen asenne antoivat Waardalsille lisäsyyn uskoa, että muut pettivät sitä. Waardals sanoo, että 27 päivänä maaliskuuta 1995 pidetyssä kokouksessa myönnettiin nimenomaan, että Heubach, Britannia ja SNCZ olivat jakaneet toimitukset suomalaiselle Teknokselle niin, että kukin toimitti sille vuorollaan määrän, joka vastasi neljännestä vuoden toimituksista(69). Waardalsin edustajan 30 päivänä maaliskuuta 1995 tekemissä muistiinpanoissa todetaan, että "3) Markkinaosuutemme, [...]*, on liian alhainen. Alloysilla, Heubachilla ja SNCZ:lla on kullakin [...]*. Loput 6 prosenttia menee James Brownille. 4) Kilpailijoillamme, jotka kaikki valmistavat sinkkioksidia, on sisäistä yhteistyötä 'klubin' sisällä. Ne ovat keskenään jakaneet asiakkaat/markkinat meidän kustannuksellamme. Ne ovat itse myöntäneet, että tätä yhteistyötä on harjoitettu mm. Suomessa ja että tämä on myös syynä siihen, miksi kaikilla kolmella on [...]*"(70).
(125) Maaliskuun 30 päivänä 1995 päivätyissä muistiinpanoissa arvioitiin myös kartellijäsenyyden etuja (esim. "saavutettu korkeammat hinnat v. 1995 ensimmäisellä neljänneksellä") ja haittoja (esim. "Laitonta. Voi olla meille suuria kielteisiä seurauksia, jos meidän toimintamme havaitaan")(71). Waardalsin muita tuottajia kohtaan tuntema suuttumus johti sen väliaikaiseen vetäytymiseen kartellista huhtikuussa 1995, jolloin Waardals ilmoitti CEFICille, että se ei enää ilmoittaisi yhtiön myyntilukuja(72).
(126) CEFIC ilmoitti 3 päivänä toukokuuta 1995 muille sinkkifosfaatin tuottajille Waardalsin päätöksestä olla toimittamatta myyntilukuja(73). SNCZ lähetti CEFICille 2 päivänä kesäkuuta 1995 faksin(74), jossa se totesi ilmoittavansa CEFICille kantansa tilastojen lähettämisen jatkamisesta 13 päivänä kesäkuuta 1995, toisin sanoen päivä sen jälkeen, jolloin seuraava kartellikokous oli määrä pitää. Asiakirjatodisteista ilmenee, että se jatkoi tietojen lähettämistä CEFICille(75).
(127) Tridentin mukaan toinen kartellikokous pidettiin Lontoossa 12 päivänä kesäkuuta 1995 Heathrow'n lentoasemalla sijaitsevassa hotellissa ja kaksi sen edustajaa osallistui tapaamiseen(76).
(128) Komissiolla on todisteita, että Waardalsin edustajat olivat Lontoossa, Heathrow'n Novotel-hotellissa 11-12 päivänä kesäkuuta 1995(77). Erään Waardalsin työntekijän kalenteriinsa kirjoittamien merkintöjen mukaan myös Heubachin edustaja oli läsnä tässä kokouksessa.
(129) Waardals vahvistaa vastauksessaan väitetiedoksiantoon, että se ja Heubachin edustaja todella ottivat osaa mainittuna päivänä Lontoossa järjestettyyn kokoukseen, mutta lisää, että se "ei osallistunut tuona päivänä mihinkään klubikokoukseen"(78).
(130) Asiakirjatodisteiden mukaan Waardals lopulta lähetti vuodelta 1995 pyydetyt markkinaluvut CEFICille. Waardals ja muut tuottajat lähettivät CEFICille yhteenlasketut luvut tammi -kesäkuulta 1995(79). Heinäkuusta 1995 lähtien myyntimäärät ilmoitettiin jälleen kuukausiperusteella. Näin ollen Waardalsin mahdollinen vetäytyminen kartellista kesti ainoastaan hyvin lyhyen ajan. Waardals myöntää tämän vastauksessaan väitetiedoksiantoon.
(131) Waardals toteaa kuitenkin lisäksi, että "vetäydyttyään klubista huhtikuussa 1995 Waardals sai tilauksen Teknokselta omin neuvoin ja muiden tekemän jakosopimuksen ulkopuolella ja toimitti säiliön Teknokselle viikolla 16"(80).
(132) Seuraava kartellikokous pidettiin 15 päivänä syyskuuta 1995 Lontoossa Novotel Heathrow Airport -hotellissa. Kokoukseen osallistuivat Waardalsin, Britannian, Heubachin, James Brownin ja SNCZ:n edustajat(81).
Vuosi 1996
(133) Vuonna 1996 kartellikokouksia pidettiin 22 päivänä tammikuuta(82) Pariisissa Hotel Mercuressa sekä 21 päivänä toukokuuta(83) ja 10 päivänä syyskuuta(84) Lontoossa Novotel Heathrow Airport -hotellissa. Kaikkiin kokouksiin osallistuivat Britannian, Heubachin, SNCZ:n ja Waardalsin edustajat. James Brown oli läsnä 22 päivänä tammikuuta ja 10 päivänä syyskuuta 1996 pidetyissä kokouksissa(85). Keskustelut näissä tapaamisissa noudattivat tavanomaista kaavaa, johon sisältyi muun muassa kunkin osallistujan myynnin ilmoittaminen ja vertailu sekä suositushintojen määrittäminen(86).
(134) Käsinkirjoitetuissa muistiinpanoissa(87), jotka löydettiin tarkastuksen aikana kansiosta, jonka otsikkona oli "Cefic 21.5.96", on laskelma Waardalsin vuonna 1995 myymästä sinkkifosfaatista, ja siitä ilmenee Waardalsin Euroopassa myymän sinkkifosfaatin kokonaismäärä [...]*. Tämän jälkeen esitetään kaikkien valmistajien Euroopassa myymän sinkkifosfaatin kokonaismäärä kyseisenä vuonna [...]* (mikä vastaa CEFICin vuoden 1995 tilastoja) ja ilmoitetaan kunkin viiden tuottajan myymä määrä ja niiden markkinaosuudet. Luvut ennen tekstejä "SNCZ" ja "Alloys" (Britannia) vastaavat täysin näiden yhtiöiden CEFICille lähettämiä lukuja vuodelta 1995(88). Muistiinpanoissa on mainittu myös perushinnat kussakin Euroopan maassa. Päivämäärä "21.5." (toisin sanoen kokouspäivä) on kirjoitettu sivun alalaitaan.
Ote alkuperäisestä asiakirjasta nro 3(89): Waardalsin edustajan käsinkirjoittamat muistiinpanot
PIC FILE= "L_2003153FI.001401.TIF
(135) CEFIC ilmoitti yrityksille vuonna 1996, että ZIPHO, jonka kautta tilastot koottiin, olisi perustettava virallisesti. Koska yritykset eivät halunneet maksaa tästä aiheutuvia ylimääräisiä kustannuksia(90), ne tarkastelivat muita mahdollisuuksia tilastojen laatimiseksi.
Vuosi 1997
(136) Seuraava kartellikokous oli alun perin suunniteltu pidettävän 22 päivänä tammikuuta 1997. Waardals varasi 5 päivänä joulukuuta 1996 kokoushuoneen kahdeksalle henkilölle Novotel Heathrow -hotellista. Kokousta oli kuitenkin lykättävä ja Waardals peruutti varauksen 9 päivänä, tammikuuta 1997(91).
(137) Kokous pidettiin lopulta 4 päivänä helmikuuta 1997 Lontoon Heathrow'lla sijaitsevassa Holiday Inn Crowne Plaza -hotellissa(92). Kokoushuonevarauksen teki Britannia. Kokoukseen osallistuivat Britannian, Heubachin, James Brownin, SNCZ:n ja Waardalsin edustajat(93).
(138) Holiday Inn -hotellin paperille käsin kirjoitetuista muistiinpanoista(94) selviää, että kokouksessa keskusteltiin sinkkifosfaatin myynnistä Euroopassa vuonna 1996 ja laskettiin yhtiöiden markkinaosuudet. Tutkimuksen aikana Waardalsin edustaja totesi lausunnossaan, että asiakirja oli luultavasti kirjoitettu Lontoossa tammikuussa 1997 viiden sinkkifosfaattituottajan kokouksessa. "SNCZ":n ja "BA":n (Britannia) jälkeen ilmoitetut luvut vastaavat näiden yhtiöiden CEFICille lähettämiä lukuja vuodelta 1996(95).
Ote alkuperäisestä asiakirjasta nro 4(96): Waardalsin edustajan käsinkirjoittamat muistiinpanot
PIC FILE= "L_2003153FI.001501.TIF
(139) Näyttää siltä, että SNCZ oli myynyt kiintiötään vähemmän ja sille "annettiin" Teknos kuudeksi kuukaudeksi. SNCZ:n hinnan Teknokselle piti olla [...]* ja Waardalsin [...]*.
(140) Perushintoja ehdotettiin useille Euroopan maille. Saksan osalta ehdotettiin sovellettavan heti hintaa, joka oli 3,30 Saksan markkaa kilolta (3,40 Saksan markkaa kilolta erän ollessa alle viisi tonnia). Yhdistyneessä kuningaskunnassa ehdotettu hinta oli 1,20 Englannin puntaa (1,24 alle viiden tonnin osalta). Ranskassa hinta oli 10,80 Ranskan frangia (11,10 alle viiden tonnin osalta). Belgiassa heti veloitettava hinta oli 62 Belgian frangia ja toisesta vuosineljänneksestä alkaen 65 frangia. Samoin Alankomaissa heti käyttöön otettava hinta oli 3,35 Alankomaiden guldenia (3,65 alle viiden tonnin osalta). Hinta oli tarkoitus korottaa 3,50 guldeniin (3,80 guldeniin alle viiden tonnin osalta) toisella vuosineljänneksellä. Tanskassa oli tarkoitus seurata Saksan hintaa. Suomessa ehdotettu hinta oli 10 Suomen markkaa ja Italiassa 3000 Italian liiraa. Norjan osalta ei ilmeisesti tehty hintaehdotusta.
(141) Mainitut hinnat vastaavat täysin Britannian helmikuussa 1997 antamia sisäisiä hintaohjeita(97) sinkkifosfaatin myyntiä varten "1000-4999 kilon" ja "yli 5000 kilon" osalta. Ohjeista ilmenee myös, että hinnat olivat "vähimmäishintatasoja" ja että niitä "ei pitäisi alentaa keskustelematta etukäteen [työntekijän nimi] kanssa". Nimi viittaa Britannian puolesta kartellikokouksiin osallistuneeseen henkilöön.
(142) Sinkkifosfaattiin liittyvien asioiden lisäksi keskusteltiin muistakin aiheista, esimerkiksi kalsiumfosfaatin tai sinkkioksidin hinnoista, kuten käsinkirjoitetuista muistiinpanoista ilmenee(98).
(143) Tarkastuksessa löydettiin myös toiset Waardalsin edustajan käsinkirjoittamat muistiinpanot(99), jotka koskevat markkinaosuuksien laskemista. On hyvin todennäköistä, että ne kirjoitettiin juuri ennen tätä kokousta tai kokouksen aikana. Niissä vertaillaan Waardalsin todellista ja sovittua markkinaosuutta vuonna 1996. Taulukkoon on ensin merkitty sinkkifosfaatin kokonaismyynti kalenterikuukausittain ja Waardalsin myynti. Sen jälkeen siihen on merkitty, että Waardals on myynyt 25 tonnia yli [...]* markkinaosuutensa, josta oli sovittu 9 päivänä elokuuta 1994 pidetyssä kokouksessa.
Ote alkuperäisestä asiakirjasta nro 5(100): Waardalsin edustajan käsinkirjoittamat muistiinpanot
PIC FILE= "L_2003153FI.001502.TIF
(144) Sen jälkeen, kun sinkkifosfaatin tuottajat olivat kesäkuussa 1994 toimittaneet CEFICille "historialliset luvut", ne lähettivät säännöllisesti CEFICille tietoja sinkkifosfaatin myyntimääristä ainakin tammikuuhun 1997 asti. CEFICin asettamat määräajat kuukausitietojen lähettämiseksi olivat hyvin lyhyet. Sinkkifosfaatin tuottajat saivat puolestaan CEFICiltä yhdistetyt tiedot hyvin nopeasti, useimmiten seuraavan kuukauden 20:nnen päivän vaiheilla. Näin tuottajat tiesivät aina hyvin markkinoilla myydyt määrät.
(145) CEFICin palvelujen ylimääräisiä kustannuksia koskeneet erimielisyydet vuonna 1996 johtivat siihen, että Heubachin edustaja lähetti 14 päivänä helmikuuta 1997 Britannialle, James Brownille, SNCZ:lle ja Waardalsille faksin, jossa se ilmoitti Heubachin päättäneen lopettaa tietojen lähettämisen CEFICille ja pyysi muita tuottajia tekemään samoin(101). Samaan aikaan Heubach pyysi muiden tuottajien näkemyksiä tilastotietojen käsittelyn siirtämisestä VdMI:lle. Heubachin edustajan ja VdMI:n edustajan oli tarkoitus keskustella yksityiskohdista piakkoin(102).
(146) Heubach lähetti 6 päivänä maaliskuuta 1997 faksin CEFICille ilmoittaen tälle, että se ei halunnut jatkaa toimintaa ZIPHOssa tilasto- tai toimialaryhmäkohtaisella perusteella ja että sen vuoksi se ei enää toimittaisi tilastotietoja kyseisestä päivästä lähtien. Jäljennös faksista lähetettiin Waardalsille, Britannialle, SNCZ:lle ja James Brownille(103).
(147) Trident ilmoitti CEFICille 25 päivänä maaliskuuta 1997 päivätyllä faksilla, että se ei halua jatkaa toimintaa ZIPHOssa(104).
(148) Heubach lähetti 29 päivänä maaliskuuta 1997 faksin Waardalsille ilmoittaen tälle VdMI:n työntekijän osoitteen ja nimen. VdMI oli organisaatio, jolle vastedes aiottiin lähettää markkinatiedot. Vuoden 1997 ensimmäistä neljännestä koskevat tiedot oli lähetettävä sille huhtikuun alussa(105).
(149) VdMI otti hoitaakseen CEFICin aikaisemmin hoitaman tehtävän huhtikuussa 1997. Jo 1 päivänä huhtikuuta 1997 VdMI pyysi faksitse tuottajia lähettämään vuoden 1997 ensimmäisen neljänneksen luvut 14 päivään huhtikuuta 1997 mennessä(106).
(150) VdMI:n edustaja lähetti 14 päivänä huhtikuuta 1997 Tridentille faksin (joka jäljennettiin kaikille muille sinkkifosfaatin tuottajille), jossa esiteltiin järjestöä ja selitettiin sen tehtäviä(107).
(151) Seuraava kartellikokous järjestettiin 22 päivänä huhtikuuta 1997 Pariisissa Roissy-Charles de Gaullen lentoaseman Novotel-hotellissa. Kokoushuone varattiin SNCZ:n "sisaryhtiön" Silarin nimellä. Silar varasi huoneet myös Waardalsin kahdelle edustajalle Roissy-Charles de Gaullen lentoaseman Ibis-hotellista(108). Kokoukseen osallistuivat Heubachin, James Brownin, SNCZ:n, Tridentin ja Waardalsin edustajat(109).
(152) Muistiinpanoista ja matka-asiakirjoista ilmenee, että Waardalsin kaksi edustajaa olivat Pariisin Ibis-hotellissa 21-22 päivänä huhtikuuta 1997 ja että he tapasivat Tridentin ja Heubachin edustajat(110).
(153) Tarkastuksessa löydettiin Waardalsin edustajan käsin kirjoittamat muistiinpanot(111), joista ilmenee, että kokouksessa oli vaihdettu arkaluonteisia myyntitietoja. Luvut ja markkinaosuudet koskevat vuoden 1997 ensimmäisen neljänneksen myyntiä.
Ote alkuperäisestä asiakirjasta nro 6: Waardalsin edustajan käsinkirjoittamat muistiinpanot
PIC FILE= "L_2003153FI.001601.TIF
(154) Toukokuun 13 päivänä 1998 tehdyn tarkastuksen aikana Waardalsin edustaja vahvisti näistä muistiinpanoista antamassaan lausunnossa, että ne viittaavat kokoukseen, joka pidettiin 22 päivänä huhtikuuta 1997 Pariisissa Charles de Gaullen lentoasemalla sijaitsevassa Novotel-hotellissa.
(155) Muistiinpanoissa SNCZ:n, Tridentin ja Heubachin kohdalla olevat luvut vastaavat täysin lukuja, jotka kyseiset yhtiöt olivat lähettäneet VdMI:lle kyseistä vuosineljännestä koskevien tilastojen laatimiseksi(112).
(156) SNCZ:n edustajan käsin kirjoittamat muistiinpanot, jotka on päivätty 6 päivänä maaliskuuta 1997, kuuluvat seuraavasti: "Réunion 22.04.97 de coordination à Paris" [Koordinointikokous 22.4.97 Pariisissa](113).
(157) Sinkkifosfaatin tuottajat pitivät 17 päivänä heinäkuuta 1997 kokouksen Kööpenhaminan Skandinavia-hotellissa(114). Kokoukseen osallistuivat Heubachin, James Brownin, SNCZ:n, Tridentin ja Waardalsin edustajat(115)
(158) Waardalsin edustaja oli tehnyt vuoden 1997 päiväkirjaansa seuraavat merkinnät tästä kokouksesta(116):
(159) 16 päivänä heinäkuuta 1997: "Lähtö Kööpenhaminaan, hotelli Skandinavia."
(160) 17 päivänä heinäkuuta 1997: "Sinkkifosfaattikokous Kööpenhaminassa. Me olemme isäntiä! Ei arvostelijoita."
(161) Käsinkirjoitetuista muistiinpanoista(117) ilmenee, että kokouksessa vaihdettiin arkaluonteisia myyntilukuja, keskusteltiin niistä ja vahvistettiin vähimmäishinnat. Muistiinpanojen kaksi ensimmäistä riviä viittaavat vuoden 1997 ensimmäiseen ja toiseen neljännekseen. Saman vuoden yrityskohtaiset myyntimäärät, jotka on merkitty muistiinpanoihin otsakkeiden "H" [Heubach], "T.A." [Trident] ja "SNCZ" perään, vastaavat täysin lukuja, jotka kyseiset yhtiöt olivat lähettäneet VdMI:lle tilastojen laatimiseksi(118).
Ote alkuperäisestä asiakirjasta nro 7(119): Waardalsin edustajan käsinkirjoittamat muistiinpanot
PIC FILE= "L_2003153FI.001701.TIF
(162) Samoista muistiinpanoista ilmenee, että perushinnat vahvistettiin useille Euroopan maille (Saksa, Ranska, Yhdistynyt kuningaskunta, Alankomaat, Belgia, Ruotsi, Norja, Suomi, Tanska ja Italia). Ensimmäinen hintasarake koskee yli viiden tonnin määriä.
Ote alkuperäisestä asiakirjasta nro 8: Waardalsin edustajan käsinkirjoittamat muistiinpanot
PIC FILE= "L_2003153FI.001702.TIF
(163) Täsmälleen samat hinnat on ilmoitettu Tridentin sisäisissä hintaohjeissa heinä-elokuulta 1997(120). Ohjeista ilmenee myös, että hinnat olivat "vähimmäishintatasoja" ja että niitä "ei pitäisi alentaa keskustelematta etukäteen [työntekijän nimi] kanssa". Nimi viittaa Tridentin puolesta kartellikokouksiin osallistuneeseen henkilöön.
(164) Samojen muistiinpanojen mukaan Teknos osoitettiin Heubachille hintaan 3,35 Saksan markkaa: "Teknos: Heub.: DEM 3,35".
(165) Vuoden 1997 viimeinen kartellikokous pidettiin 16 päivänä lokakuuta Hampurin lentoaseman Gavinchi-hotellissa. Kokoukseen osallistuivat Heubachin, James Brownin, SNCZ:n, Tridentin ja Waardalsin edustajat(121).
(166) Waardalsin edustaja on kirjoittanut käsin kansioon huomautuksen "Hampuri, 16.10.97..."(122).
(167) Tarkastuksessa löydetyistä käsinkirjoitetuista muistiinpanoista(123) ilmenee, että tuottajat vaihtoivat arkaluonteisia myyntitietoja. Muistiinpanoissa verrataan sinkkifosfaatin myyntilukuja vuosien 1996 ja 1997 kolmelta ensimmäiseltä neljännekseltä. Ensin ilmoitetaan Waardalsin luvut ja sitten kokonaisluvut. Asiakirjan lopussa on kunkin viiden yrityksen yksittäiset myyntimäärät vuoden 1997 kolmannelta neljännekseltä sekä laskelma kunkin markkinaosuudesta. Yrityskohtaiset myyntimäärät, jotka on merkitty muistiinpanoihin otsakkeiden "Trident", "Heub" [Heubach] ja "SNCZ" alle, vastaavat täysin lukuja, jotka kyseiset yhtiöt olivat lähettäneet VdMI:lle tilastojen laatimiseksi(124).
Ote alkuperäisestä asiakirjasta nro 9(125): Waardalsin edustajan käsinkirjoittamat muistiinpanot
PIC FILE= "L_2003153FI.001703.TIF
Vuosi 1998
(168) Kartellikokoukset jatkuivat siten, että seuraava pidettiin Lontoossa 19 päivänä tammikuuta 1998 Heathrow'n lentoaseman Jarvis-hotellissa. Kokoushuone varattiin Tridentille, jolta se myös laskutettiin(126). Tähän kokoukseen osallistuivat James Brown, Heubach, SNCZ, Trident ja Waardals(127)
(169) Waardalsin edustajan päiväkirjassa on huomautus 2 päivän tammikuuta 1998 kohdalla: "Kokous Lontoossa, maanantai 19.1."(128) Hän ilmoitti 12 päivänä tammikuuta 1998 tästä kokouksesta Waardalsin toiselle edustajalle: "Kokous Lontoossa maanantaina 19.1.98. ...Kokous alkaa klo 10 ja kokoushuone on varattu Tridentin nimellä"(129).
(170) Waardalsin edustaja on kirjoittanut käsin kansioon huomautuksen "Lontoo, 19.1.98..."(130).
(171) SNCZ:n edustajan päiväkirjassa on 19 päivän tammikuuta 1998 kohdalla merkintä "Lontoo, koordinointi"(131).
(172) Heubachin edustajan taskukalenterissa vuodelta 1998 on seuraava merkintä 19 päivän tammikuuta 1998 kohdalla: "Lontoo, Jarvis"(132). Myös toisessa kalenterissa on saman päivän kohdalla merkintä "UK"(133).
(173) Kokouksessa vaihdettiin tietoja Euroopassa vuoden 1997 viimeisellä neljänneksellä myydyistä sinkkifosfaattimääristä ja laskettiin kunkin kilpailijan markkinaosuus. Jarvis-hotellin paperille käsin kirjoitetussa asiakirjassa(134) on laskelma sinkkifosfaatin markkinaosuuksista, ja siinä ilmeisesti verrataan todellisia markkinaosuuksia aikaisemmin sovittuihin osuuksiin. Yrityskohtaiset myyntimäärät, jotka on merkitty muistiinpanoihin otsakkeiden "Trident", "Heubach" ja "SNCZ" perään, vastaavat täysin lukuja, jotka kyseiset yhtiöt olivat lähettäneet VdMI:lle tilastojen laatimiseksi(135).
Ote alkuperäisestä asiakirjasta nro 9(136): Waardalsin edustajan käsinkirjoittamat muistiinpanot
PIC FILE= "L_2003153FI.001801.TIF
(174) Toinen Waardalsin edustajan toimistosta tarkastuksessa löydetty käsinkirjoitettu asiakirja(137) kuuluu seuraavasti:
Ote alkuperäisestä asiakirjasta nro 10(138):
PIC FILE= "L_2003153FI.001802.TIF
(175) Ylhäällä asiakirjan vasemmalla puolella olevassa ensimmäisessä sarakkeessa on ilmoitettu viiden tuottajan yhteensä myymä sinkkifosfaattimäärä kullakin vuoden 1997 neljänneksellä sekä kokonaismäärä vuodelta 1997. Taulukon oikeanpuoleisessa sarakkeessa ovat vastaavat Waardalsin myymät määrät ja niiden prosenttiosuus kokonaismyyntimääristä.
(176) Taulukon mukaan viiden tuottajan vuonna 1997 myymä määrä oli yhteensä [...]* [tonnia]. Waardals myi [...]* [tonnia], joka on [...]* kokonaismyynnistä. Tämän jälkeen taulukossa on laskelma [...]* kokonaismääristä [...]*, joka vastaa [...]*, sekä päätelmä "myyty liikaa 83 t".
(177) Kartellinjäsenten 9 päivänä elokuuta 1994 tekemän laskelman perusteella Waardalsille määriteltiin [...]* osuus markkinoista(139). Kyseisissä käsinkirjoitetuissa muistiinpanoissa mainittu [...]* viittaa kyseiseen lukuun ja päätellään, että Waardals oli ylittänyt osuutensa 83 tonnilla [...]*.
(178) Lisäksi tarkastuksen aikana löydetyistä asiakirjoista ilmenee, että tässä kokouksessa yritykset myös vahvistivat sinkkifosfaatin hinnat useiden Euroopan maiden osalta (Yhdistynyt kuningaskunta, Ranska, Ruotsi, Norja, Suomi, Tanska, Italia, Belgia ja Alankomaat). Waardalsista löydetyissä käsinkirjoitetuissa muistiinpanoissa(140) todetaan ensiksi, että tammikuu oli epävakaa:./. 0,20 Saksan markkaa, ja sen jälkeen määritellään perushinnat.
Ote alkuperäisestä asiakirjasta nro 11(141): Waardalsin edustajan käsinkirjoittamat muistiinpanot
PIC FILE= "L_2003153FI.001803.TIF
(179) Tridentin sisäisissä hintaohjeissa helmikuulta 1998(142) ovat täysin samat sinkkifosfaatin hinnat kuin edellä mainituissa Waardalsin muistiinpanoissa "1000-4999 kilon" ja "yli 5000 kilon" osalta. Ohjeista ilmenee myös, että hinnat olivat "vähimmäishintatasoja" ja että niitä "ei pitäisi alentaa keskustelematta etukäteen [työntekijän nimi] kanssa". Nimi viittaa kartellikokouksiin osallistuneeseen Tridentin työntekijään.
(180) Tässä kokouksessa jaettiin myös asiakkaita: pienet asiakkaat ja International Paint annettiin James Brownille (viittaus työntekijän nimeen). Myös näiltä asiakkailta perittävä hinta vahvistettiin (1240 Englannin puntaa)(143), kuten asiakirjasta ilmenee: "U.K. - [pienasiakkaat](144) [työntekijän nimi]:lle + Intern. 1240,-".
(181) Seuraava kartellikokous pidettiin 20 päivänä huhtikuuta 1998 Pariisissa Roissy-Charles de Gaullen lentoaseman Novotel-hotellissa. Kokoushuone varattiin Silarin nimellä. Tähän kokoukseen osallistuivat Heubach, James Brown, SNCZ, Trident ja Waardals(145).
(182) Waardalsin edustaja on kirjoittanut käsin kansioon huomautuksen "...Pariisi, 20.4.98"(146).
(183) Heubachin edustajan taskukalenterissa vuodelta 1998 on seuraava merkintä 20 päivän huhtikuuta 1998 kohdalla: "Pariisi (Novotel)"(147). Heubachin toisen tavanomaisen edustajan kalenteriin on merkitty maanantain 20 päivän huhtikuuta 1998 kohdalle "WE + [edellä mainitun Heubachin työntekijän nimi], Pariisi"(148).
(184) Tarkastuksessa löydettyihin käsinkirjoitettuihin muistiinpanoihin sisältyy laskelmia markkinaosuuksista vuoden 1998 ensimmäisellä neljänneksellä, ja siitä ilmenee, että tuottajat vaihtoivat arkaluonteisia tietoja(149).
Ote alkuperäisestä asiakirjasta nro 12: Waardalsin edustajan käsinkirjoittamat muistiinpanot
PIC FILE= "L_2003153FI.001901.TIF
(185) Yrityskohtaiset myyntimäärät, jotka on merkitty muistiinpanoihin otsakkeiden "Trident" [Trident Alloys] ja "SNCZ" perään, vastaavat täysin lukuja, jotka kyseiset yhtiöt lähettivät VdMI:lle tilastojen laatimiseksi(150).
(186) Samoista muistiinpanoista ilmenee, että perushinnat vahvistettiin useille Euroopan maille (Yhdistynyt kuningaskunta (ensimmäinen rivi), Saksa, Ranska, Belgia, Alankomaat, Pohjoismaat ja Italia). Ensimmäinen hintasarake koskee yli viiden tonnin määriä. Jos kaksi hintaa on määritelty, viimeksi mainittu koskee pieniä määriä (1000-4999 kiloa).
Ote alkuperäisestä asiakirjasta nro 13(151): Waardalsin edustajan käsinkirjoittamat muistiinpanot
PIC FILE= "L_2003153FI.001902.TIF
(187) Mainitut hinnat vastaavat täysin Tridentin toukokuussa 1998 antamia sisäisiä hintaohjeita(152) sinkkifosfaatin myyntiä varten 1000-4999 kilon ja yli 5000 kilon osalta. Ohjeista ilmenee myös, että hinnat olivat "vähimmäishintatasoja" ja että niitä "ei pitäisi alentaa keskustelematta etukäteen [työntekijän nimi] kanssa". Nimi viittaa Tridentin puolesta kartellikokouksiin osallistuneeseen työntekijään.
(188) Kartellikokous oli suunniteltu pidettäväksi Amsterdamissa 22 päivänä heinäkuuta 1998. Waardals oli vastuussa kokouksen järjestelyistä, ja se oli varannut kokoushuoneen Schipholin lentoaseman Hilton-hotellista(153). Komission ja Eftan valvontaviranomaisten tarkastusten jälkeen varaus kuitenkin peruttiin(154).
2. OIKEUDELLINEN ARVIOINTI
2.1 TOIMIVALTA
(189) Edellä kuvattuja järjestelyjä sovellettiin kaikkialla ETA:ssa, sillä kartellin jäsenillä oli myyntiä lähes kaikissa EU:n jäsenvaltioissa ja Efta-valtioissa, jotka olivat ETA-sopimuksen osapuolia(155).
(190) ETA-sopimus, johon sisältyvät kilpailumääräykset ovat samanlaiset kuin EY:n perustamissopimuksessa, tuli voimaan 1 päivänä tammikuuta 1994. Näin ollen tässä päätöksessä sovelletaan myös ETA-sopimuksen kilpailusääntöjä (erityisesti 53 artiklan 1 kohta) niihin järjestelyihin, joita vastaan on esitetty väitteitä(156).
(191) Siltä osin kuin järjestelyt vaikuttivat tuntuvasti jäsenvaltioiden väliseen kilpailuun ja kauppaan sovelletaan EY:n perustamissopimuksen 81 artiklaa. Jos kartellin toiminnalla oli tuntuvia vaikutuksia ETA-sopimuksen osapuolina olevien Efta-valtioiden ja yhteisön väliseen kauppaan, sovelletaan ETA-sopimuksen 53 artiklaa.
(192) Jos sopimus tai menettelytapa vaikuttaa ainoastaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, komissiolla on asiassa toimivalta ja se soveltaa EY:n perustamissopimuksen 81 artiklaa. Toisaalta jos sopimus vaikuttaa ainoastaan Efta-valtioiden väliseen kauppaan, yksinomaan Eftan valvontaviranomaisella on toimivalta ja se soveltaa ETA:n kilpailusääntöjä ETA-sopimuksen 53 artiklan nojalla(157)
(193) Tässä asiassa komissiolla on toimivalta soveltaa sekä EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohtaa että ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohtaa ETA-sopimuksen 56 artiklan perusteella, koska kartellilla oli tuntuva vaikutus yhteisön jäsenvaltioiden väliseen kauppaan(158).
2.2 EY:N PERUSTAMISSOPIMUKSEN 81 ARTIKLAN JA ETA-SOPIMUKSEN 53 ARTIKLAN SOVELTAMINEN
2.2.1 EY:N PERUSTAMISSOPIMUKSEN 81 ARTIKLAN 1 KOHTA JA ETA-SOPIMUKSEN 53 ARTIKLAN 1 KOHTA
(194) EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdassa ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohdassa kielletään yhteismarkkinoille ja ETA-sopimuksen toimintaan soveltumattomina kaikki yritysten väliset sopimukset, yritysten yhteenliittymien päätökset sekä kaikki yhdenmukaistetut menettelytavat, jotka ovat omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden tai sopimuspuolten väliseen kauppaan ja joiden tarkoituksena on estää, rajoittaa tai vääristää kilpailua yhteismarkkinoilla tai ETA-sopimuksen soveltamisalueella tai joista seuraa, että kilpailu estyy, rajoittuu tai vääristyy yhteismarkkinoilla tai ETA-sopimuksen soveltamisalueella, ja erityisesti sellaiset sopimukset, päätökset ja menettelytavat, joilla suoraan tai välillisesti vahvistetaan osto- tai myyntihintoja taikka muita kauppaehtoja, rajoitetaan tai valvotaan tuotantoa ja markkinoita tai jaetaan markkinoita tai hankintalähteitä.
2.2.2 SOPIMUKSET JA YHDENMUKAISTETUT MENETTELYTAVAT
(195) EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdassa ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohdassa kielletään sopimukset, yritysten yhteenliittymien päätökset ja yhdenmukaistetut menettelytavat.
(196) Sopimus on olemassa silloin, kun osapuolet noudattavat yhteistä suunnitelmaa, joka rajoittaa tai todennäköisesti rajoittaa niiden yksilöllistä kaupallista käyttäytymistä määräämällä periaatteet, jotka koskevat niiden keskinäisiä toimenpiteitä tai toimenpiteistä pidättymistä markkinoilla. Sopimuksen ei tarvitse olla kirjallinen. Mitään muotoseikkoja, sopimukseen perustuvia seuraamuksia tai täytäntöönpanotoimenpiteitä ei tarvita. Sopimus voi olla ilmeinen tai se voi olla osapuolten käyttäytymisestä pääteltävissä.
(197) Asiassa PVC II antamassaan tuomiossa yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin(159) totesi, että "vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan on niin, että jotta kyseessä on perustamissopimuksen [81] artiklan 1 kohdassa tarkoitettu sopimus, riittää, että kyseessä olevat yritykset ovat ilmaisseet yhteisen tahtonsa käyttäytyä markkinoilla tietyllä tavalla"(160).
(198) EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdassa ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu "sopimus" ei edellytä samaa varmuutta, jota tarvittaisiin yksityisoikeudessa kaupallisen sopimuksen täytäntöön panemiseksi. Tämän lisäksi monitahoisen, pitkään kestäneen kartellin tapauksessa termiä "sopimus" voidaan soveltaa hyvin paitsi kaikenlaisiin yleisiin suunnitelmiin tai selvästi sovittuihin ehtoihin, myös sellaisen suunnitelman täytäntöönpanoon, josta on sovittu samojen järjestelyjen pohjalta ja saman päämäärän saavuttamiseksi.
(199) EY:n perustamissopimuksen 81 artiklassa ja ETA-sopimuksen 53 artiklassa erotetaan toisistaan käsitteet "yritysten väliset sopimukset", "yhdenmukaistetut menettelytavat" ja "yritysten yhteenliittymien päätökset". "Yhdenmukaistetun menettelytavan" käsitteen tarkoituksena on saattaa artiklassa olevan kiellon soveltamisalaan sellainen yritysten välisen yhteensovittamisen muoto, jolla tietoisesti korvataan kilpailun riskit käytännön yhteistyöllä ilman, että asiasta olisi tehty varsinaista sopimusta(161).
(200) Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä määrättyjä yhteensovittamisen ja yhteistyön kriteerejä on tarkasteltava sellaisesta perustamissopimuksen ja ETA-sopimuksen kilpailua koskeville määräyksille ominaisesta näkökulmasta, jonka mukaan jokaisen yrityksen on itsenäisesti määrättävä yhteismarkkinoilla noudatettavaksi aikomastaan toimintalinjasta. Kyseisissä kriteereissä ei vaadita varsinaisen suunnitelman tekemistä. Vaikka tämä itsenäisyysvaatimus ei suljekaan pois yritysten oikeutta sopeuttaa toimintaansa oman harkintansa mukaan kilpailijoidensa todettuun tai odotettuun käyttäytymiseen, sen kanssa on kuitenkin ehdottomasti ristiriidassa, että tällaiset yritykset olisivat keskenään minkäänlaisessa suorassa tai epäsuorassa yhteydessä joko pyrkimällä vaikuttamaan todellisen tai mahdollisen kilpailijan markkinakäyttäytymiseen tai paljastamalla tällaiselle kilpailijalle päätetty tai suunnitteilla oleva markkinakäyttäytyminen(162).
(201) Näin ollen käyttäytyminen saattaa kuulua EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan tai ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan yhdenmukaistettuna menettelytapana myös silloin, kun osapuolet eivät ole nimenomaisesti liittyneet yhteiseen suunnitelmaan, joka määrittelee niiden markkinatoiminnan, vaan tietoisesti ottavat käyttöön tai noudattavat sellaisia salaisia toimintatapoja, jotka helpottavat niiden kaupallisen käyttäytymisen yhteensovittamista(163).
(202) Vaikka yhdenmukaistetun menettelytavan käsite, sellaisena kuin se ilmenee EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohdan sanamuodosta, kattaa paitsi yritysten välisen yhteistoiminnan, myös tätä yhteistoimintaa seuraavan markkinakäyttäytymisen ja näiden kahden seikan välisen syy-yhteyden, voidaan olettaa, jollei vastakkaista näyttöä esitetä, että yhteistoimintaan osallistuvat ja edelleen markkinoilla toimivat yritykset ottavat markkinakäyttäytymisessään huomioon kilpailijoidensa kanssa vaihdetut tiedot. Näin on etenkin siinä tapauksessa, että yhteistoiminta jatkuu pitkän ajanjakson ajan säännöllisenä(164).
(203) Komission ei tarvitse luokitella rikkomista yksinomaan sopimukseksi tai yhdenmukaistetuksi menettelytavaksi. Nämä käsitteet ovat joustavia ja voivat olla päällekkäisiä. Saattaa olla, että ei ole edes realistisesti mahdollista tehdä eroa näiden käsitteiden välille, sillä rikkomiseen voi liittyä samanaikaisesti kummankin kielletyn käyttäytymisen piirteitä, kun taas erikseen tarkasteltuna jotain toimintaa voidaan luonnehtia vain jommaksikummaksi käyttäytymisen muodoksi. Olisi kuitenkin keinotekoista jakaa saman yleistavoitteen omaava jatkuva yhteinen toiminta useisiin eri rikkomismuotoihin. Tämän vuoksi kartelli voi olla samanaikaisesti sekä sopimus että yhdenmukaistettu menettelytapa(165).
(204) Kullakin sopimukseen ja/tai yhdenmukaistettuun menettelytapaan osallistuvalla voi olla oma tehtävänsä. Yksi tai useampi yritys voi olla hallitsevassa asemassa kartellinjohtajana. Kartellin sisäiset konfliktit ja kilpailutilanteet tai edes petkuttaminen eivät kuitenkaan estä sitä, että järjestely muodostaa EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan tai ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohdan mukaisen sopimuksen tai yhdenmukaistetun menettelytavan silloin, kun kartellilla on yksi yhteinen ja jatkuva tavoite. Monitahoinen kartelli voidaan sen vuoksi käsittää yhdeksi jatkuvaksi rikkomiseksi koko sen olemassaolon ajan. Sopimus voi vaihdella ajoittain tai sen mekanismeja voidaan sopeuttaa tai vahvistaa uusien kehityssuuntausten mukaisesti.
(205) Kiistämättä väitetiedoksiannossa esitettyjä tosiasioita Heubach väittää kirjallisessa vastauksessaan, että komissio ei ole riittävästi näyttänyt toteen EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan mukaisen sopimuksen olemassaoloa. Heubachin mukaan komissio on osoittanut, että tarkoituksena oli käyttäytyä tietyllä tavalla ja että se johti kyseisten yritysten itsenäisyyden rajoittumiseen.
(206) Tätä väitettä ei voida hyväksyä. Heubach tai muut tämän päätöksen vastaanottajat eivät ole kiistäneet tosiasioita, joiden mukaan ilmeisenä tarkoituksena oli jo 24 päivänä maaliskuuta 1994 muodostaa kartelli sinkkifosfaattimarkkinoille ja toimia sen mukaisesti. Tämän seurauksena neljän vuoden aikana toteutettiin yleissuunnitelmaa kilpailun hävittämiseksi tuotemarkkinoilta. Kuten jäljempänä esitetään, tämä muodosti yhden jatkuvan rikkomisen.
2.2.3 RIKKOMISEN LUONNE KÄSITELTÄVÄSSÄ ASIASSA
(207) 1990-luvun alkupuolella tapahtuneen alustavan yhteydenpidon jälkeen viisi sinkkifosfaatin tuottajaa - Britannia, James Brown, Heubach, SNCZ ja Waardals - tapasivat Lontoossa 24 päivänä maaliskuuta 1994 ja sopivat perusperiaatteista, joilla ne muodostaisivat kartellin Euroopan sinkkifosfaattimarkkinoille. Tämän jälkeen ne tapasivat 3 päivänä toukokuuta ja 9 päivänä elokuuta 1994 samassa kaupungissa ja sopivat kartellin toteuttamisen yksityiskohdista.
(208) Tätä suunnitelmaa, johon ne kaikki liittyivät, toteutettiin yli neljän vuoden ajan käyttäen samoja keinoja yhteisenä tarkoituksena poistaa kilpailu.
(209) Suunnitelman valmisteleminen säännöllisissä kokouksissa ei johtanut erillisiin "sopimuksiin", vaan kyse on saman yleisen ja laittoman järjestelmän täytäntöönpanosta.
(210) Kun otetaan huomioon yhteinen suunnitelma ja yhteinen tavoite, johon tuottajat vakaasti pyrkivät kilpailun poistamiseksi sinkkifosfaattialalta, komissio katsoo, että kyseinen käyttäytyminen muodosti EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohdan yhden jatkuvan rikkomisen.
2.2.4 KILPAILUN RAJOITTAMINEN
(211) Käsiteltävään asiaan liittyvän sopimuksen tarkoituksena ja vaikutuksena oli kilpailun rajoittaminen.
(212) EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdassa ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohdassa mainitaan nimenomaisesti kilpailua rajoittavina sopimukset, joilla muun muassa:
- suoraan tai välillisesti vahvistetaan myyntihintoja taikka muita kauppaehtoja,
- rajoitetaan tai valvotaan tuotantoa, markkinoita taikka teknistä kehitystä,
- jaetaan markkinoita.
(213) Nämä ovat nyt käsiteltävässä asiassa tarkasteltujen horisontaalisten järjestelyjen olennaiset tavoitteet ja ominaisuudet. Koska hinta on tärkein kilpailukeino erityisesti homogeenisten tuotteiden osalta, valmistajien käyttämien erilaisten salaisten järjestelyjen ja mekanismien tavoitteena oli nostaa hintaa niiden omaksi hyödyksi yli sen tason, joka olisi määräytynyt vapaan kilpailun olosuhteissa. Markkinoiden jakaminen ja hintojen vahvistaminen ovat luonteeltaan sellaisia, että ne rajoittavat kilpailua EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdassa ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla.
(214) Kartellia on tarkasteltava kokonaisuutena ja kaikki olosuhteet huomioon ottaen, mutta sopimusten ja järjestelyjen pääkohdat, jotka voidaan katsoa kilpailunrajoituksiksi, ovat seuraavat:
- markkinaosuuskiintiöiden jakaminen,
- hintojen vahvistaminen,
- asiakkaiden jakaminen.
(215) Kartellin jäsenet panivat nämä pääkohdat täytäntöön käyttämällä ensisijaisesti seuraavia keinoja:
- kehittämällä raportointi- ja seurantajärjestelmän ja soveltamalla sitä rajoittavien sopimusten täytäntöönpanon varmistamiseksi erityisesti yrityskohtaisten myyntitietojen keskinäisen vaihdon avulla,
- mukauttamalla yrityskohtaista markkinakäyttäytymistä ja hinnoittelua sovittujen kiintiöiden noudattamisen varmistamiseksi,
- osallistumalla säännöllisiin kokouksiin ja pitämällä muuten yhteyttä sopiakseen edellä mainituista rajoituksista ja pannakseen ne täytäntöön tai muuttaakseen niitä tarvittaessa.
(216) Heubachin esittämä väite, että kartellin tavoitteita ei saavutettu järjestelmällisesti kartellin jäsenten haluamalla tavalla, ja se, että erityistä täytäntöönpanomekanismia ei perustettu, lukuun ottamatta kartellin jäseniin kohdistuvaa keskinäistä painostusta, on katsottava epäolennaiseksi. Vaikka kartellin jäsenet eivät ole aina noudattaneet sopimustaan, se ei tarkoita, että sopimusta ei olisi olemassa. Kuten yhteisöjen tuomioistuin on vahvistanut oikeuskäytännössään, yritysten osallistumisella kokouksiin, joilla on kilpailunvastainen tavoite, on tosiasiallisesti kartellin luova tai sitä vahvistava vaikutus, ja se, että yritys ei toimi kokouksen päätösten mukaisesti, ei sinällään vapauta sitä vastuusta kartelliin osallistumisen suhteen, ellei se ole julkisesti ilmoittanut olevansa sitoutumatta kokouksissa sovittuihin asioihin(166).
(217) Joka tapauksessa tässä asiassa kartellin jäsenet panivat täytäntöön sopimuksensa, seurasivat sen täytäntöönpanoa ja noudattivat sitä.
2.2.5 VAIKUTUS JÄSENVALTIOIDEN VÄLISEEN KAUPPAAN JA ETA-SOPIMUKSEN OSAPUOLTEN VÄLISEEN KAUPPAAN
(218) Valmistajien välisellä jatkuvalla sopimuksella oli tuntuva vaikutus jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ja ETA-sopimuksen osapuolten väliseen kauppaan.
(219) Länsi-Eurooppa on perinteisesti ollut sinkkifosfaatin tärkein markkina-alue. Euroopan-myynti on yli 60 prosenttia maailmanlaajuisesta tuotannosta. James Brown myy suurimman osan tuotannostaan kolmessa jäsenvaltiossa, mutta muut neljä eurooppalaista tuottajaa myyvät sinkkifosfaattia lähes kaikissa ETA-maissa. Heubach, SNCZ ja Trident saavat viennistä yli 60 prosenttia sinkkifosfaatin kokonaisliikevaihdostaan(167). Myös ETA-sopimuksen osapuolten välillä käydään huomattavaa sinkkifosfaattikauppaa, sillä Waardals on tärkeä sinkkifosfaatin tuottaja; sen markkinaosuus on yli 20 prosenttia Länsi-Euroopassa ja sillä on merkittävää myyntiä monissa yhteisön jäsenvaltioissa(168).
(220) Kuten itse kartellin jäsenten välillä, myyntikiintiöiden jakamisen on täytynyt johtaa, tai se oli omiaan johtamaan, ilman eri toimenpiteitä toisenlaisiin kauppavirtoihin kuin ilman kartellia.
(221) Näin ollen sinkkifosfaatin tuottajien jatkuvalla kartellisopimuksella oli tarkasteltavalla kaudella tuntuva vaikutus jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ja ETA-sopimuksen osapuolten väliseen kauppaan.
2.2.6 ITÄVALTAAN, SUOMEEN, ISLANTIIN, LIECHTENSTEINIIN, NORJAAN JA RUOTSIIN SOVELLETTAVIEN KILPAILUSÄÄNTÖJEN MÄÄRÄYKSET
(222) ETA-sopimuksen määräyksiä sovellettiin ETA:an liittyneisiin neljään Efta-valtioon 1 päivästä tammikuuta 31 päivään joulukuuta 1994. Näin ollen kartelli rikkoi ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohtaa sekä EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohtaa ja komissiolla on toimivalta soveltaa molempia määräyksiä. Kartellin toiminta näissä neljässä Efta-valtiossa kyseisen yhden vuoden aikana kuuluu ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan.
(223) Itävallan, Suomen ja Ruotsin liityttyä yhteisöön 1 päivänä tammikuuta 1995 kartellin toiminta tuli EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan soveltamisalan piiriin siltä osin kuin se vaikutti näihin markkinoihin. Kartellin toiminta Norjassa oli edelleen ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohdan vastaista.
(224) Edellä olevasta seuraa, että siltä osin kuin kartelli toimi Itävallassa, Suomessa ja Ruotsissa, se rikkoi ETA:n kilpailusääntöjä kartellin toiminnan ensimmäisinä kuukausina (ts. maaliskuusta 1994 31 päivään joulukuuta 1994) ja yhteisön kilpailusääntöjä 1 päivästä tammikuuta 1995.
2.2.7 RIKKOMISEN KESTO
(225) Vaikka on viitteitä siitä, että sinkkifosfaatin tuottajilla oli kilpailunvastaisia yhteyksiä ennen 24 päivänä maaliskuuta 1994 järjestettyä alustavaa monenvälistä tapaamista, komissio rajoittaa tässä asiassa kilpailusääntöjen mukaisen arviointinsa ja mahdollisen sakkojen määräämisen ajanjaksoon, joka alkoi 24 päivänä maaliskuuta 1994, jolloin järjestettiin kartellin ensimmäinen monenvälinen tapaaminen, ja päättyi 13 päivänä toukokuuta 1998, jolloin komissio ja Eftan valvontaviranomainen tekivät tarkastuksia.
(226) Britannian (15 päivään maaliskuuta 1997, jolloin sen korvasi Trident), Heubachin, James Brownin, SNCZ:n ja Waardalsin osallistumisen rikkomiseen 24 päivästä maaliskuuta 1994 vahvistaa niiden johtohenkilöiden, esimerkiksi hallitusten puheenjohtajien, toimialajohtajien, toimitusjohtajien ja päälliköiden, osallistuminen ensimmäiseen monenväliseen kartellikokoukseen (vrt. johdanto-osan 71 kappale).
(227) Maaliskuun 24 päivänä 1994 päätettiin vakiinnuttaa silloinen tilanne Euroopassa toimitettujen sinkkifosfaattimäärien osalta. Päätettiin myös, että kullekin yritykselle kohdistetuista markkinaosuuksista sovittaisiin vuosien 1991-1993 myyntilukujen perusteella. Kokouksessa päätettiin myös perustaa seurantajärjestelmä, jonka avulla voitaisiin valvoa sopimuksen noudattamista. Lisäksi päätettiin, että hinnat eivät saisi vaihdella liian paljon eri maissa, jotta tuotetta ei siirrettäisi rajojen yli. Lopuksi päätettiin järjestää myöhemmin toinen tapaaminen.
(228) Komissio päättelee edellä olevan perusteella, että yritykset, joille tämä päätös on osoitettu, tekivät kilpailunvastaisen sopimuksen 24 päivänä maaliskuuta 1994.
(229) Kartellin toiminta jatkui vähintään siihen asti kun komissio ja Eftan valvontaviranomainen tekivät samanaikaiset tarkastukset 13 päivänä toukokuuta 1998. Kaikki viisi tuottajaa olivat läsnä viimeisessä todetussa kartellikokouksessa huhtikuussa 1998. Se, että seuraava kartellikokous oli määrä pitää Amsterdamissa 22 päivänä heinäkuuta 1998, osoittaa, että rikkominen jatkui joka tapauksessa tarkastuspäivään asti.
(230) Waardals väittää, että se vetäytyi kartellista huhtikuussa 1995 "ja oli pois klubista 5-6 kuukautta"(169). Yritys väittää, että komission olisi otettava tämä huomioon, vaikka "myönnetään, että ei kestänyt kauan ennen kuin Waardals päätti, että sen oli tehtävä yhteistyötä ja se alkoi jälleen toimittaa myyntimääriä koskevia tietoja"(170). Waardals toteaa kuitenkin, että "vetäydyttyään klubista huhtikuussa 1995 Waardals sai tilauksen Teknokselta omin neuvoin ja muiden tekemän jakosopimuksen ulkopuolella ja toimitti säiliön Teknokselle viikolla 16"(171).
(231) Komissio katsoo, että Waardalsin esittämät väitteet väliaikaisesta vetäytymisestään eivät ole riittäviä sen päätelmän tekemiseksi, että Waardals ei rikkonut EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohtaa ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohtaa kyseisenä aikana.
(232) Ensinnäkin Waardals osallistui Heubachin kanssa kokoukseen, joka järjestettiin 12 päivänä kesäkuuta 1995 eli samana päivänä, jolloin pidettiin kartellikokous, jonka järjestämistä muut tämän päätöksen vastaanottajat eivät ole kiistäneet. Vaikka on totta, että kyseinen päivämäärä osuu ajanjaksolle, jonka aikana Waardals väittää olleensa kartellin ulkopuolella, Waardalsin edustajan oleskelu Lontoossa samana päivänä ja se, että hän tapasi Heubachin edustajan, osoittavat, että Waardals ei todella vetäytynyt kartellista.
(233) Toiseksi Waardalsin mahdollinen "vetäytyminen" kesti joka tapauksessa erittäin lyhyen ajan. Ainoa kartellikokous, josta Waardals väittää olleensa poissa, pidettiin 12 päivänä kesäkuuta 1995, sillä Waardals osallistui edelliseen (27 päivänä maaliskuuta 1995) ja seuraavaan (15 päivänä syyskuuta 1995) kartellikokoukseen. Kuten edellisessä kohdassa mainittiin, sen osallistumattomuus ei ollut todellista. Yritys ei ole myöskään osoittanut, että kartellista vetäytyminen olisi johtanut täysin itsenäiseen kaupalliseen käyttäytymiseen. Sillä tiedolla, että sinkkifosfaattikartelli toimi edelleen, on täytynyt olla vaikutusta Waardalsin tänä aikana tekemiin kaupallisiin päätöksiin.
(234) Komissio päättelee näin ollen, että Waardals osallistui rikkomiseen 24 päivästä maaliskuuta 1994 13 päivään toukokuuta 1998.
2.2.8 YRITYKSET, JOILLE PÄÄTÖS ON OSOITETTU
(235) Niiden yritysten, joille tämä päätös on osoitettu, tunnistamiseksi on tarpeen määritellä, mille oikeushenkilöille vastuu rikkomisesta on langetettava.
2.2.8.1 Sovellettavat periaatteet
(236) Jotta voidaan määritellä, onko emoyhtiötä pidettävä vastuussa tytäryhtiön lainvastaisesta käyttäytymisestä, on välttämätöntä osoittaa, että tytäryhtiö "ei päätä itsenäisesti omasta markkinakäyttäytymisestään, vaan toteuttaa kaikin olennaisin osin emoyhtiön sille antamat ohjeet"(172).
(237) Kun yrityksen on todettu rikkoneen EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohtaa tai ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohtaa tietyllä ajanjaksolla, on tarpeen yksilöidä luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö, joka vastasi yrityksen toiminnasta aikana, jolloin rikkomiseen syyllistyttiin, jotta kyseinen henkilö voi vastata siitä.
(238) Kun yritys on rikkonut EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohtaa tai ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohtaa ja myöhemmin myynyt omaisuuden, joka oli rikkomisen välineenä, ja vetäytynyt kyseisiltä markkinoilta, kyseinen yritys on silti vastuussa rikkomisesta, jos se on yhä toiminnassa(173).
(239) Jos kyseisen omaisuuden ostanut yritys jatkaa EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan tai ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohdan rikkomista, vastuu rikkomisesta on jaettava rikkomisessa käytettävän omaisuuden myyjän ja ostajan kesken(174).
2.2.8.2 Yritykset, joille päätös on osoitettu
(240) Koko sinä aikana, jolloin yritysten on todettu syyllistyneen rikkomiseen, Heubach, James Brown, SNCZ ja Waardals osallistuivat suoraan kartelliin. Tämä päätös on sen vuoksi osoitettu niille.
(241) Maaliskuun 15 päivästä 1997 alkaen Trident osallistui aktiivisesti kartelliin. Näin ollen tämä päätös on osoitettu sille.
(242) Ennen 15 päivää maaliskuuta 1997 Tridentin edeltäjä Britannia osallistui aktiivisesti kartellin toimintaan. Vaikka Britannia myi sinkkifosfaattitoimintansa 15 päivänä maaliskuuta 1997, se on yhä olemassa. Maaliskuun 1994 ja 15 päivän maaliskuuta 1997 välisenä aikana Britannian sinkkifosfaattiliiketoiminnalla ei ollut erillistä oikeushenkilön asemaa. Yritys ei näin ollen voi väittää olleensa tietämätön sinkkifosfaattitoimintansa kilpailunvastaisista toimista. Tämän johdosta Britannian katsotaan olevan vastuussa rikkomisesta maaliskuusta 1994 15 päivään maaliskuuta 1997, jolloin sinkkifosfaattitoiminnasta luovuttiin ja se myytiin Tridentille.
(243) Vastauksessaan väitetiedoksiantoon Britannia sanoo lopettaneensa kaiken taloudellisen ja kaupankäyntiin liittyvän toiminnan sen jälkeen, kun liiketoiminnassa käytetty omaisuus siirrettiin Tridentille. Britannia sanoo olevansa edelleen olemassa oikeushenkilönä, mutta väittää olevansa pelkkä pöytälaatikkoyritys, ei toimiva taloudellinen yksikkö. Britannia toteaa, että tällaisessa tapauksessa yhteisön oikeuskäytännön nojalla sovellettavan niin sanotun "seuraajaperiaatteen" mukaisesti sen taloudellista ja toiminnallista seuraajaa Tridentia on pidettävä vastuussa koko rikkomisen ajalta.
(244) Britannia väittää lisäksi, että komission toisenlainen päätös johtaisi epäreiluun ja epätasa-arvoiseen kohteluun. Jos Britannia ei olisi siirtänyt omaisuutta vaan sulautunut vastaperustetun Tridentin kanssa, Britannian oikeushenkilön asema olisi kadonnut ja vastuu olisi kokonaisuudessaan siirtynyt Tridentille. Jos omaisuuden myynti johdolle olisi järjestetty osakemyyntinä, jolloin sinkkifosfaattitoiminnan johto olisi ostanut Britannian osakkeet, Tridentin olisi katsottu olevan vastuussa koko rikkomisen ajalta.
(245) Trident vastustaa Britannian näkemystä. Trident katsoo, että koska sen edeltäjä Britannia on edelleen olemassa oikeushenkilönä ja kun otetaan huomioon yhteisöjen tuomioistuimen nykyinen oikeuskäytäntö, vastuu rikkomisesta olisi jaettava Britannian ja Tridentin kesken sen ajan perusteella, jonka kummankin rikkominen kesti.
(246) Trident toteaa kuitenkin, että vaikka komissio katsoisi, että sakon perusmäärä olisi asetettava Tridentille ja Britannialle kummallekin erikseen, "olisi kohtuutonta, jos se tarkoittaisi, että kahden sakon yhteismäärä olisi suurempi kuin yhdelle omistajalle mahdollisesti asetettava sakko Tridentin ja Britannian väitettyjen rikkomisten yhteenlasketun keston ajalta"(175).
(247) Komission on hylättävä Britannian esittämät väitteet. Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön perusteella on selvää, että "taloudellisen jatkuvuuden" kriteeriä on sovellettava pelkästään tapauksissa, joissa rikkomiseen syyllistynyt yksikkö ei ole lain mukaan enää olemassa. Kun tällainen yksikkö on yhä edelleen olemassa, sen on katsottava olevan vastuussa rikkomisesta, huolimatta sen nykyisten markkinatoimintojen luonteesta.
(248) Ajanjaksona, jolloin Britannia otti aktiivisesti osaa rikkomiseen, se ja sen osakkaat hyötyivät yrityksen lainvastaisesta käyttäytymisestä. Vaikka Britannia lopetti liiketoiminnan 15 päivän maaliskuuta 1997 jälkeen, sillä on edelleen omaisuutta. Sen on näin ollen vastattava merkityksellisenä ajanjaksona tehdystä rikkomisesta. Sillä, että "rikkomisessa käytetyn omaisuuden" siirto olisi voitu tehdä toisella tavalla, mikä johtaisi erilaisiin päätelmiin vastuun jakamisesta, ei ole merkitystä tämän päätelmän kannalta.
(249) Lisäksi on hylättävä Tridentin väite, jonka mukaan kahden mahdollisesti asetettavan sakon yhteismäärä ei saisi olla suurempi kuin koko rikkomisen ajalta yhdelle omistajalle langetettava yksi sakko. Sakon määrää asettaessaan komissio ottaa huomioon ajanjakson, jolloin kukin yritys syyllistyi rikkomiseen. Kun kaksi eri yritystä on syyllistynyt rikkomiseen, myös silloin kun toinen yrityksistä on toisen seuraaja, niiden on erikseen otettava vastuu rikkomisesta ja niihin sovellettava sakko on laskettava komission tavanomaisen käytännön mukaisesti. Sakon mahdollinen "jakaminen" näiden kahden kesken antaisi niille perusteettoman edun.
(250) Kun sinkkifosfaattiliiketoiminta oli myyty johdolle ja Trident perustettu 15 päivänä maaliskuuta 1997, muodostettiin uusi oikeushenkilö ja määriteltiin liiketoimintastrategia. Tridentin johto olisi tässä vaiheessa voinut lopettaa yrityksen osallistumisen kartelliin. Se ei kuitenkaan tehnyt näin, vaan tällöin tehtiin ainakin hiljaisesti uusi päätös jatkaa lainvastaista käyttäytymistä. Näin ollen on täysin perusteltua asettaa sakko sekä Britannialle että Tridentille.
(251) Edellä esitettyjen seikkojen perusteella tämä päätös on osoitettu seuraaville yrityksille:
- Britannia Alloys & Chemicals Limited,
- Dr. Hans Heubach GmbH & Co. KG,
- James M. Brown Limited,
- Société Nouvelle des Couleurs Zinciques SA,
- Trident Alloys Limited,
- Waardals Kjemiske Fabrikker A/S.
2.3 KORJAUSTOIMENPITEET
2.3.1 NEUVOSTON ASETUKSEN N:o 17 3 ARTIKLA
(252) Jos komissio toteaa, että EY:n perustamissopimuksen 81 artiklaa tai ETA-sopimuksen 53 artiklaa on rikottu, se voi vaatia kyseisiä yrityksiä lopettamaan rikkomisen asetuksen N:o 17 3 artiklan mukaisesti(176).
(253) Nyt tarkasteltavassa asiassa kartellin osallistujat menivät varsin pitkälle salatakseen laittoman markkinakäyttäytymisen. Lähes kaikki kartellin toimintaan liittyvät asiakirjat olivat kiellettyjä; pöytäkirjoja, merkintöjä, osallistujaluetteloja tai kutsuja ei laadittu.
(254) Kartellin osallistujat toimittivat alan yhdistykselle tilastotietoja kuukausia sen jälkeen kun komissio oli tehnyt tarkastukset. Viidestä kartellin jäsenestä neljä (Heubach, SNCZ, Trident ja James Brown) perusti uuden yhdistyksen, jonka piirissä keskusteltiin markkinanäkymistä ja tilastoista.
(255) Tämän vuoksi komissio totesi väitetiedoksiannossaan, että ei ollut mahdollista sanoa varmasti, että kaikki kartellin jäsenet olivat lopettaneet rikkomisen.
(256) Vastauksissaan väitetiedoksiantoon Heubach, SNCZ ja Trident väittävät, että ne lopettivat osallistumisensa kartelliin heti tarkastusten tekemisen jälkeen. Heubach ja SNCZ toteavat myös, että tarkastuksen jälkeen pidetyllä kokouksella oli täysin lailliset tavoitteet ja että se oli täysin laillinen.
(257) Näistä väitteistä huolimatta ja epäselvyyksien välttämiseksi on tarpeen, että komissio vaatii yrityksiä, joille tämä päätös on osoitettu, lopettamaan rikkomisen, jolleivät ne ole jo tehneet niin, ja pidättäytymään kaikista sopimuksista tai yhdenmukaistetuista menettelytavoista, joilla on sama tai samantapainen tavoite tai vaikutus.
2.3.2 NEUVOSTON ASETUKSEN N:o 17 15 ARTIKLAN 2 KOHTA
2.3.2.1 Yleiset näkökohdat
(258) Neuvoston asetuksen N:o 17(177) 15 artiklan 2 kohdan mukaan komissio voi päätöksellään määrätä yrityksille sakon, joka on vähintään 1000 ja enintään 1000000 euroa taikka tätä suurempi mutta enintään 10 prosenttia kunkin rikkomiseen osallisen yrityksen edellisen tilikauden liikevaihdosta, jos ne tahallaan tai tuottamuksesta rikkovat perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohtaa tai ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohtaa.
(259) Sakon suuruutta määrätessään komission on otettava huomioon kaikki merkitykselliset seikat, erityisesti rikkomisen vakavuus ja kesto, jotka ovat asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdassa mainitut kaksi kriteeriä.
(260) Kunkin rikkomiseen osallistuneen yrityksen asema arvioidaan erikseen. Komissio ottaa huomioon sakossa mahdolliset raskauttavat tai lieventävät seikat ja soveltaa tarvittaessa sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa annettua tiedonantoa(178).
2.3.2.2 Sakkojen perusmäärä
(261) Perusmäärä määritetään rikkomisen vakavuuden ja keston perusteella.
Vakavuus
(262) Arvioidessaan rikkomisen vakavuutta komissio ottaa huomioon sen luonteen, todellisen vaikutuksen markkinoihin ja merkityksellisten maantieteellisten markkinoiden koon.
Rikkomisen luonne
(263) Edellä esitetyn perusteella nyt tarkasteltava rikkominen muodostui ensi sijassa markkinoiden jakamista ja hintojen vahvistamista koskevista käytännöistä, jotka luonteeltaan ovat erittäin vakavia EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohdan rikkomisia.
(264) Kartellilla rikottiin tahallaan EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohtaa ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohtaa. Täysin tietoisina toimiensa kilpailua rajoittavasta luonteesta valmistajat kokoontuivat perustaakseen salaisen ja muodollisen järjestelmän, jonka tarkoituksena oli rajoittaa kilpailua sinkkifosfaattimarkkinoilla. Joka tapauksessa ei ole edes tarpeen, että yritys tiesi rikkovansa EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohtaa ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohtaa, jotta voidaan päätellä, että rikkominen oli tahallinen(179). Riittää, että se ei ole voinut olla tietämättä, että kyseessä olevan käyttäytymisen tavoitteena oli kilpailun rajoittaminen. Näin oli epäilemättä sinkkifosfaattikartellin osalta.
(265) Kartellijärjestelyihin osallistuivat kaikki ETA-alueen suuret toimijat, ja ne laadittiin ja niitä johdettiin ja edistettiin kunkin osallistuvan yrityksen korkeimman johdon tasolla. Kartellin toimintaa harjoitettiin täysin siihen osallistuvien yritysten hyödyksi ja asiakkaiden haitaksi.
(266) Vastauksissaan väitetiedoksiantoon yritykset, joille tämä päätös on osoitettu, ovat esittäneet useita väitteitä, joiden mukaan komission pitäisi katsoa, että luonteensa vuoksi kilpailunvastainen sopimus muodosti erittäin vakavan rikkomisen sijaan vain vakavan kilpailusääntöjen rikkomisen.
(267) Britannia, Heubach ja Trident katsovat, että komission pitäisi ottaa huomioon se, että markkinaosuuskiintiöitä ei jaettu ETA:ssa maakohtaisesti. Myyntimäärät jaettiin Länsi-Euroopan laajuisina kiintiöinä eikä niitä jaettu maittain.
(268) Heubach toteaa, että vasta vuodesta 1996 kartellin osallistujat keskustelivat tuotteen hinnoista ja vahvistivat ne. Tämän väitteen tueksi Heubach lainaa komission väitetiedoksiannon 99 kohdassa olevaa virkettä, joka kuuluu seuraavasti: "Myöhemmistä tapaamisista käsin kirjoitetut muistiinpanot todistavat, että kansallisia suositushintoja käytettiin laajalti". Koska ensimmäinen tältä ajalta oleva asiakirja, josta ilmenevät komission lainaamat maakohtaisesti vahvistetut hinnat, koostuu käsinkirjoitetuista muistiinpanoista, jotka on tehty 21 päivänä toukokuuta 1996 pidetyssä kokouksessa, Heubach päättelee hintojen vahvistamisen alkaneen vasta tuolloin.
(269) Britannia toteaa puolestaan, että kartellin yleisenä tavoitteena oli määrittää vertailuhinta Euroopassa käyttämällä Saksan markkoina ilmoitettua hintaa, joka muunnettiin paikalliseksi valuutaksi: "yleinen tavoite oli luoda yhtenäinen vertailuhinta Euroopassa eikä erillisiä kansallisia hintoja"(180). Trident väittää, että "sinkkifosfaatin tarkkoja hintoja ei määritelty kiinteästi", vaikka se "myöntää, että hinnoista keskusteltiin ja että tapaamisissa keskustellut suositushinnat heijastuivat sen sisäiseen hinnastoon"(181).
(270) Britannia, Heubach ja Trident toteavat myös, että asiakkaiden jakaminen ei ollut kartellisopimuksen järjestelmällinen piirre ja että tämä käytäntö koski vain yhtä asiakasta, nimittäin Teknosta. Heubach toteaa, että tälle asiakkaalle suuntautuvat toimitukset jaettiin, koska se oli perinteisesti ollut Waardalsin asiakas eikä Waardals hyväksynyt sitä, että muut kartellin osallistujat toimittivat sille tuotteita. Trident väittää kuitenkin, että "Teknoksen jakamisesta keskusteltiin kokouksissa osaksi siksi, että se vaati erityisen alhaisia hintoja"(182).
(271) Britannia, Heubach, SNCZ ja Trident toteavat lopuksi, että mitään "täytäntöönpanomekanismia" ei käytetty ja että tämä pitäisi ottaa huomioon, sillä sen vuoksi eräiden kartellin jäsenten oli helpompi pettää toisia.
(272) Komissio hylkää väitteen, että edellä mainittujen seikkojen perusteella olisi pääteltävä, että rikkominen oli luonteeltaan ainoastaan vakava.
(273) On selvää, että hintojen vahvistamista ja markkinoiden jakamista koskevat kartellit ovat luonteeltaan sellaisia, että ne vaarantavat yhtenäismarkkinoiden moitteettoman toiminnan ja näin ollen ovat kilpailuoikeuden pahimpia rikkomisia. Kansainvälisesti/Euroopan laajuisesti ja kansallisella tasolla vahvistettujen hintojen ja myyntikiintiöiden välillä ei voi olla eroa vakavuuden suhteen.
(274) Heubachin väite, että hintojen vahvistaminen alkoi vasta vuonna 1996, on hylättävä. Ensiksi 268 kappaleessa viitattu lainaus komission virkkeestä on selvästi harhaanjohtava. Komissio totesi väitetiedoksiannossa, että konkreettisia todisteita hintojen vahvistamisesta voidaan löytää myöhempiä kartellikokouksia koskevista samanaikaisista käsinkirjoitetuista muistiinpanoista. Tämä ei ole mitenkään ristiriidassa sen komission havainnon kanssa, että hinnoista keskusteleminen oli osa kartellisopimuksia jo vuonna 1994. Toiseksi vaikka kartellin alkuperäinen tarkoitus oli varmistaa hintojen korotukset noudattamalla jaettuja markkinaosuuksia, Waardals toteaa, että jo ensimmäisessä kartellikokouksessa 24 päivänä maaliskuuta 1994 "päätettiin, että hinnat eivät saisi erota toisistaan liikaa eri maissa, jotta tuotteita ei siirrettäisi rajojen yli"(183). Trident puolestaan sanoo lausunnossaan, että "kussakin tapaamisessa keskusteltiin myös hintatasosta. Kussakin kokouksessa asetettiin tonnihinta Englannin puntina Yhdistyneen kuningaskunnan markkinoille ja Saksan markkoina Saksan markkinoille. Ensimmäisissä kokouksissa asetettiin kunkin alueen hinnat paikallisessa valuutassa (...)."(184).
(275) Sen perusteella, että kartellikokouksissa sovituista hinnoista on saatettu ajoittain neuvotella asiakkaiden kanssa, ei voida päätellä, että rikkominen oli vähemmän vakavaa. Kartellisopimus on suunnitelma nostaa keinotekoisesti hintoja yli tason, jonka ne olisivat saavuttaneet tavanomaisissa kilpailuolosuhteissa, ja sen täytäntöönpano kohtaa luonnollisesti asiakkaiden vastustusta.
(276) Täytäntöönpanomekanismin puuttuminen ei lievitä rikkomisen vakavuutta. Vaikka kartellisopimus olisi luonteeltaan "herrasmiessopimus", kartellin osallistujien odotettiin selvästi noudattavan tiukasti markkinaosuuksiaan. Lisäksi alan järjestöjen välityksellä perustettiin melko kehittynyt järjestelmä, jonka johdosta kartellin jäsenet pystyivät valvomaan toistensa markkinakäyttäytymistä. Sillä perusteella, että myyntikiintiöiden täytäntöönpano onnistui pelkästään kartellikokouksissa jäseniin kohdistetun painostuksen avulla, ei voida päätellä, että rikkominen oli vähemmän vakavaa.
(277) Myöskään se, että asiakkaiden jakaminen on saattanut olla satunnaista tai että se koski vain yhtä asiakasta, ei kumoa päätelmää, että kyseinen kartellisopimus muodosti erittäin vakavan rikkomisen. On myös todisteita siitä, että asiakkaiden jakaminen ei rajoittunut pelkästään Teknokseen. Kuten edellä 122 kappaleessa todettiin, esimerkiksi Waardalsin muistiinpanot osoittavat, että kyseisessä kokouksessa keskusteltiin asiakkaiden jakamisesta ja mahdollisuudesta myydä Jotunille. Kuten edellä 180 kappaleessa todettiin, myös 19 päivänä tammikuuta 1998 pidettyä kartellikokousta koskevista käsinkirjoitetuista muistiinpanoista ilmenee, että pienet asiakkaat ja International Paint annettiin James Brownille.
(278) Komissio katsoo näin ollen, että nyt tarkasteltavana oleva rikkominen oli luonteeltaan erittäin vakava EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohdan vastainen rikkominen.
Rikkomisen todellinen vaikutus ETA:n sinkkifosfaattimarkkinoihin
(279) Kilpailunvastaisen järjestelyn todellista vaikutusta markkinoilla ei voida aina mitata luotettavalla tavalla. Jos kyseessä on salainen yhteistyö, johon kuuluu myös korkeampia hintoja koskeva yhteistyöstrategia, se, että useat ulkoiset tekijät ovat yhtäaikaisesti voineet vaikuttaa tuotteen hintakehitykseen, vaikeuttaa suuresti päätelmän tekemistä kaikkien mahdollisten kausaalivaikutusten suhteellisesta merkityksestä.
(280) Sopimusten todellinen vaikutus markkinoilla riippuu ensiksi siitä, pantiinko nämä järjestelyt täytäntöön, ja toiseksi siitä, vaikuttiko järjestelyjen täytäntöönpano markkinoihin.
(281) Siltä osin kuin sopimukset pantiin täytäntöön on perusteltua, että komissio katsoo tällä olleen todellista vaikutusta markkinoilla. Tämän todellisen vaikutuksen laajuutta ei tarvitse määritellä yksityiskohtaisesti, jos tämä ei ole mahdollista asiaan liittyvien seikkojen vuoksi.
(282) Sopimusten täytäntöönpano ja niiden todellinen markkinavaikutus erotetaan toisistaan mahdollisimman suuressa määrin. Todisteet, joita käytetään tehtäessä päätelmiä näistä kahdesta seikasta, menevät ymmärrettävästi kuitenkin jonkin verran päällekkäin.
Laittoman järjestelmän täytäntöönpano
(283) Edellä kuvatut kartellisopimukset pantiin huolellisesti täytäntöön.
(284) Elokuun 9 päivästä 1994 alkaen (jolloin markkinaosuudet jaettiin) ja kussakin myöhemmässä kartellikokouksessa kunkin yrityksen todellinen myynti ilmoitettiin ja sitä verrattiin alun perin sovittuun kiintiöön. Kunkin vuoden ensimmäisessä tapaamisessa saatettiin ajan tasalle kullekin kartellin osallistujalle jaettu vuosittainen Länsi-Euroopan markkinaosuus.
(285) Kussakin kartellikokouksessa keskusteltiin hintatasoista ja määrättiin tonnihinta kunkin alueen paikallisessa valuutassa. Aluksi hinta määriteltiin maakohtaisesti, mutta myöhemmin Saksan markkoina ilmoitettu Saksan hinta muunnettiin paikalliseksi valuutaksi. Trident vahvisti, että sen sisäisessä hinnastossa otettiin huomioon edellisessä kokouksessa sovitut hinnat.
(286) Toimitusten jakaminen pantiin täytäntöön ainakin yhden asiakkaan osalta: kartellin osallistujat jakoivat toimitukset suomalaiselle Teknokselle (vrt. 277 käppale).
(287) Osapuolet kehittivät ja sovelsivat yksityiskohtaista raportointi- ja seurantajärjestelmää varmistaakseen kiintiöiden täytäntöönpanon. Sitä, kuinka kukin yritys noudatti kiintiöitä, seurattiin säännöllisesti.
Rikkomisen vaikutus sinkkifosfaattimarkkinoihin
(288) Edellä esitetyn perusteella ja kun otetaan huomioon kunkin osallistujan panos kartellin järjestämiseen, käytännön täytäntöönpanon tehokkuutta ei voida asettaa kyseenalaiseksi.
(289) Koska järjestelyt pantiin huolellisesti täytäntöön, komissio katsoo, että rikkomisella, johon tässä päätöksessä tarkoitettuna aikana syyllistyneillä yrityksillä oli yli 90 prosentin markkinaosuus ETA:n markkinoilla, oli todellista vaikutusta näillä markkinoilla. Koska järjestelyjen nimenomaisena tarkoituksena oli rajoittaa myyntimääriä ja nostaa hinnat tasolle, joka oli korkeampi kuin mitä se muuten olisi ollut, sekä rajoittaa myyntiä eräiden asiakkaiden osalta, niiden on täytynyt muuttaa markkinakäyttäytymisen normaalia mallia, ja sen vuoksi niillä on ollut todellista vaikutusta markkinoilla.
(290) Britannia ja Trident väittävät kuitenkin, että rikkomisella on ollut erittäin rajoittunut vaikutus markkinoihin, sillä kartellin osallistujat eivät noudattaneet markkinoiden jakamista koskevaa sopimusta.
(291) Sovituista hinnoista poikkeamiseen viittaavat myös Britannia, Heubach, SNCZ, Trident ja Waardals. Ne väittävät, että hintojen vahvistamisella ei ollut vaikutusta markkinoihin, sillä vahvistettuja hintoja ei noudatettu vaan kilpailu jatkui. Waardals toteaa erityisesti, että sen hintasota Britannian (myöhemmin Tridentin) kanssa ei koskaan todella päättynyt.
(292) Britannia, Heubach ja Trident väittävät, että sinkkifosfaatin hintojen asettaminen riippui suurelta osin sinkkifosfaatin raaka-aineena käytettävän sinkkimetallin hintamuutoksista. Koska raaka-ainekulujen osuus on noin 50 prosenttia myyntihinnasta, hintamarginaalia olisi ollut mahdotonta korottaa keinotekoisesti sinkin hintavaihtelujen vuoksi.
(293) Britannia, Heubach, James Brown, SNCZ ja Trident toteavat, että niiden asiakkailla, jotka ovat ensi sijassa monikansallisia yrityksiä, on paljon neuvotteluvoimaa. Tällä väitetään olleen "sulkuvaikutus", minkä vuoksi hintojen korottaminen oli käytännöllisesti katsoen mahdotonta.
(294) Trident toteaa edelleen, että valuuttakurssimuutokset saattoivat estää hintavalvonnan.
(295) Heubach väittää, että rikkomisella ei ollut vaikutusta loppukuluttajiin, sillä sinkkifosfaatti on vähäinen ainesosa maaleissa.
(296) SNCZ toteaa, että mahdollisuus korvata sinkkifosfaatti muilla tuotteilla osoittaa, että rikkomisella ei ollut todellista vaikutusta.
(297) Kaikki nämä väitteet on hylättävä. Se, että kartellin osallistujien tavoittelemia tuloksia ei täysin saavutettu, ei mitenkään todista, että kartellisopimusten täytäntöönpanolla ei ollut vaikutusta markkinoilla. Erityisesti mahdollisuutta korvata sinkkifosfaatti muilla tuotteilla ei ole osoitettu. SNCZ viittaa ainoastaan siihen, että yksi asiakas olisi korvannut sinkkifosfaatin kalsiumfosfaatilla, mutta ei tue väitettään konkreettisilla todisteilla. SNCZ myöntää jopa, että vaikka kalsiumin käyttö lisääntyy, sitä "käytetään vielä suhteellisen vähäisiä määriä"(185).
(298) On mahdotonta ajatella, että osapuolet olisivat näin pitkän ajanjakson ajan jatkuvasti sopineet tapaavansa eri puolilla maailmaa jakaakseen myyntikiintiöitä, vahvistaakseen hintoja ja jakaakseen asiakkaita, kun otetaan huomioon muun muassa siihen liittyvät riskit, jos ne olisivat katsoneet, että kartellilla ei ollut vaikutusta sinkkifosfaattimarkkinoihin tai että sen vaikutus olisi vain vähäinen.
Merkityksellisten maantieteellisten markkinoiden koko
(299) Kartelli kattoi koko ETA:n, jonka lähes jokainen osa oli salaisen yhteistyön piirissä. Arvioidessaan rikkomisen vakavuutta komissio katsoo näin ollen, että kartelli on vaikuttanut ETA-alueeseen kokonaisuudessaan.
Komission päätelmä rikkomisen vakavuudesta
(300) Kun otetaan huomioon tarkasteltavan markkinakäyttäytymisen luonne, sen todellinen vaikutus sinkkifosfaattimarkkinoihin ja se, että se kattoi yhteismarkkinat kokonaisuudessaan ja koko ETA:n sen perustamisen jälkeen, komissio katsoo, että tämän päätöksen soveltamisalaan kuuluvat yritykset ovat syyllistyneet EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohdan vastaiseen rikkomiseen, joka on erittäin vakava.
(301) Britannia, Heubach, SNCZ, Trident ja Waardals väittävät vastauksissaan, että tuotemarkkinat ovat erittäin pienet ja että niiden vuosittainen arvo on noin 15-16 miljoonaa euroa. Britannia toteaa erityisesti tältä osin, että rikkominen olisi katsottava vakavaksi, ei erittäin vakavaksi.
(302) Komissio korostaa, että tuotemarkkinoiden koko ja rikkomisen todellinen vaikutus näillä tuotemarkkinoilla on selvästi erotettava toisistaan. Rikkomisen vakavuutta arvioidessaan komission käytäntönä ei ole tarkastella tuotemarkkinoiden kokoa merkityksellisenä tekijänä.
(303) Komissio ottaa kuitenkin tässä asiassa huomioon tuotemarkkinoiden pienen koon, sanotun kuitenkaan rajoittamatta rikkomisen luokittelemista erittäin vakavaksi rikkomiseksi.
Erilainen kohtelu
(304) Vaikka rikkominen on erittäin vakava, komissio voi soveltaa yrityksiin erilaista kohtelua, jotta voidaan ottaa huomioon rikkomiseen syyllistyneiden todelliset taloudelliset mahdollisuudet aiheuttaa merkittävää vahinkoa kilpailulle ja asettaa sakon määrä tasolle, joka varmistaa, että sillä on riittävä rikkomista estävä vaikutus.
(305) Tässä asiassa, joka koskee useaa yritystä, sakkojen perusmäärä on asetettava siten, että otetaan huomioon kunkin yrityksen laittoman toiminnan painoarvo ja sen todellinen vaikutus kilpailuun.
(306) Tämän vuoksi yritykset voidaan jakaa kahteen ryhmään sen mukaan, mikä on niiden suhteellinen painoarvo kyseisillä markkinoilla.
(307) Komissio katsoo aiheelliseksi käyttää tässä asiassa ETA:n laajuista tuoteliikevaihtoa vertaillessaan yrityksen suhteellista painoarvoa markkinoilla. Vertailu tehdään ETA:ssa rikkomisen viimeisen vuoden aikana kertyneen tuoteliikevaihdon perusteella.
(308) Edellä 50 kappaleessa olevasta taulukosta ja komission käytettävissä olevista tiedoista ilmenee, että Britannia (ennen 15 päivää maaliskuuta 1997), Trident (maaliskuusta 1997), Heubach, SNCZ ja Waardals olivat ETA:n suurimmat sinkkifosfaatin valmistajat, joiden markkinaosuudet olivat melko samanlaiset eli joko yli [...]* prosenttia tai sen vaiheilla. Ne sijoitetaan näin ollen ensimmäiseen ryhmään. James Brown, jolla oli huomattavasti pienempi markkinaosuus ETA-markkinoilla, sijoitetaan toiseen ryhmään.
(309) Edellä olevan perusteella yrityksen suhteellisen painoarvon mukaan määrättävien sakkojen lähtökohtana käytetään kunkin ryhmän osalta seuraavia määriä:
- Britannia, Heubach, SNCZ, Trident ja Waardals: 3 miljoonaa euroa,
- James M. Brown: 750000 euroa.
Rikkomisen kesto
(310) Kuten edellä 225-229 kappaleessa mainittiin, komissio katsoo, että Heubach, James Brown, SNCZ ja Waardals rikkoivat EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohtaa ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohtaa 24 päivästä maaliskuuta 1994 13 päivään toukokuuta 1998. Ne syyllistyivät keskipitkään rikkomiseen, joka kesti neljä vuotta ja yhden kuukauden. Rikkomisen vakavuuden perusteella määriteltyä perusmäärää korotetaan sen vuoksi 40 prosenttia kunkin yhtiön osalta.
(311) Britannia rikkoi EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohtaa ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohtaa 24 päivästä maaliskuuta 1994 15 päivään maaliskuuta 1997. Se syyllistyi keskipitkään rikkomiseen, joka kesti kaksi vuotta ja yksitoista kuukautta. Rikkomisen vakavuuden perusteella määriteltyä perusmäärää korotetaan sen vuoksi 25 prosenttia.
(312) Trident rikkoi EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohtaa ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohtaa 15 päivästä maaliskuuta 1997 13 päivään toukokuuta 1998. Se syyllistyi keskipitkään rikkomiseen, joka kesti yhden vuoden ja yhden kuukauden. Rikkomisen vakavuuden perusteella määriteltyä perusmäärää korotetaan sen vuoksi 10 prosenttia.
Perusmääriä koskeva päätelmä
(313) Komissio asettaa sakkojen perusmäärät seuraavasti:
- Britannia: 3,75 miljoonaa euroa,
- Heubach: 4,2 miljoonaa euroa,
- James Brown: 1,05 miljoonaa euroa,
- SNCZ: 4,2 miljoonaa euroa,
- Trident: 3,3 miljoonaa euroa,
- Waardals: 4,2 miljoonaa euroa.
2.3.2.3 Raskauttavat seikat
Rooli rikkomisen johtajana tai alkuunpanijana
(314) Komissiolla on tietoja, joista ilmenee, että eräät yritykset, joille tämä päätös on osoitettu, tekivät aloitteita kartellin perustamiseksi.
(315) Kuten 79 kappaleessa mainittiin, näyttää siltä, että jo vuonna 1980 Pasminco Europe-ISC Alloys, Britannian edeltäjä, ehdotti kilpailunvastaisten hintajärjestelyjen käyttöönottoa sinkkifosfaattimarkkinoilla. Näyttää myös siltä, kuten 84 kappaleessa ilmenee, että Pasminco Europe-ISC Alloys ehdotti ensimmäistä, lokakuussa 1993 pidettyä kokousta, jonka tarkoituksena oli lopettaa hintasota ja tuoda vähän järjestystä markkinoille.
(316) Toisaalta vuoden 1991 lopussa pidettyä kokousta koskevassa raportissa Waardalsin työntekijä tunnustaa sanoneensa SNZ:n hallituksen puheenjohtajalle, "että tuotettujen määrien vapaaehtoinen supistaminen oli [hänen] mielestään ainoa tapa tuoda vakautta markkinoille - ja saada näin ollen paremmat hinnat"(186).
(317) Samasta asiakirjasta ilmenee, että SNCZ:n hallituksen puheenjohtaja olisi tämän jälkeen ilmoittanut "tekevänsä aloitteen kokouksen pitämiseksi toisten valmistajien kanssa"(187).
(318) Waardals toteaa omasta puolestaan, että Heubachin toimitusjohtaja otti siihen yhteyttä vuoden 1994 alkupuolella ja että tämä kutsui Waardalsin edustajat Lontooseen epäviralliseen tapaamiseen (24 päivänä maaliskuuta 1994 pidetty kartellikokous) keskustelemaan sinkkifosfaatista. Waardals mainitsi, että "kutsu esitettiin myös Britannian puolesta"(188).
(319) Edellä esitetyn perusteella komissio katsoo, että kartelli oli useimpien sinkkifosfaattialan kilpailijoiden yhteinen aloite, eikä sen vuoksi voida yksilöidä kartellin johtajaa.
2.3.2.4 Lieventävät seikat
Yksinomaan passiivinen tai seuraajan rooli rikkomisessa
(320) James Brown toteaa, että se oli "hyvin pienen tuottajan asemassa, ja että siihen otettiin yhteyttä ja painostettiin liittymään alan yhdistykseen", ja että komission olisi pidettävä mielessä "ilmeiset seuraukset, jos [se] ei olisi tehnyt niin"(189). James Brown ei ole kuitenkaan toimittanut komissiolle todisteita muiden kartellin osallistujien harjoittamasta painostuksesta tai pakottamisesta.
(321) Komissiolla ei ole myöskään syytä katsoa, että James Brownilla oli passiivinen tai seuraajan rooli rikkomisessa. James Brown osallistui useimpiin tiedossa oleviin kartellikokouksiin ja otti osaa rikkomiseen suoraan ja aktiivisesti.
(322) James Brown esimerkiksi järjesti 9 päivänä tammikuuta 1995 Manchesterissa Britannian ja Waardalsin kanssa kokouksen, jonka tarkoituksena oli parantaa kyseisten kahden yrityksen välisiä suhteita, sillä yritykset olivat kartellikokouksissa usein erimielisiä. Kuten 118 kappaleessa jo mainittiin, James Brownin edustaja yritti taivuttaa Waardalsin lopettamaan alhaisilla hinnoilla kilpailun Yhdistyneessä kuningaskunnassa, jolloin Britannia rajoittaisi toimintaansa Skandinaviassa. James Brown ei ole kiistänyt tätä.
(323) Komissio päättelee näin ollen, että James Brownille ei voida myöntää alennusta sakosta väitetyn pelkästään passiivisen seuraajan roolin perusteella.
Laittomien sopimusten täytäntöönpanosta luopuminen käytännössä
(324) Kuten 290-298 kappaleessa mainittiin, Britannia, Heubach, SNCZ, Trident ja Waardals väittävät, että ne eivät panneet täysin kartellisopimuksia täytäntöön erityisesti asetettujen vähimmäishintojen suhteen, sillä niitä ei juurikaan noudatettu.
(325) SNCZ väittää jättäneensä jonkin verran "liikkumavaraa" kartellin olemassaolon aikana ja toteaa, että se tarkoituksellisesti aliarvioi noin 15 prosentilla alan yhdistyksille ilmoitetut myyntiluvut(190).
(326) Trident toteaa puolestaan, että sen toiminnan alkamisen jälkeen (kun se oli myyty johdolle 15 päivänä maaliskuuta 1997) se laati uuden strategian myynnin lisäämiseksi eivätkä kartellisopimukset rajoittaneet sitä enää.
(327) Kuten edellä mainittiin, vaikka oletettaisiin, että kartellin jäsenet eivät aina veloittaneet sopimiaan vähimmäishintoja, komissio ei voi katsoa sitä lieventäväksi seikaksi. Kartellille on väistämättä luonteenomaista, että sen jäsenet eivät täysin luota toisiinsa, ja jos oletetaan, että eräät yritykset myivät tuotteita suositushintaa halvemmalla, se kuvastaa ainoastaan yritysten halua saada laittomasta sopimuksesta mahdollisimman suuri hyöty.
(328) Lieventäviksi seikoiksi ei voida katsoa sitä, että SNCZ ilmoitti "vääriä" lukuja myyntietoja keräävälle alan yhdistykselle, tai sitä, että Trident ei katsonut sopimuksen sitovan sitä enää maaliskuun 1997 jälkeen. Kuten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin korosti Cascades-asiassa antamassaan tuomiossa "yritys, joka kilpailijoidensa kanssa harjoittamastaan yhteistoiminnasta huolimatta noudattaa jokseenkin itsenäistä politiikkaa markkinoilla, voi yksinkertaisesti yrittää käyttää kartellia hyväkseen"(191).
Muut lieventävät seikat
(329) Trident esittää, että se ei ole saanut merkittävää hyötyä osallistumisestaan kartelliin ja että tämä olisi katsottava lieventäväksi seikaksi.
(330) Komissio ei kuitenkaan katso, että kartellista saamatta jäävä hyöty tai kartelliin osallistumisesta aiheutuva taloudellinen haitta olisivat lieventäviä seikkoja sakkoja määrättäessä. Tridentin väite on näin ollen hylättävä.
(331) Britannia ja Trident toteavat ottaneensa käyttöön kilpailusääntöjen noudattamista koskevat ohjelmat ja että tämä olisi otettava huomioon lieventävänä seikkana.
(332) Komissio pitää myönteisenä sitä, että nämä yritykset ovat ottaneet käyttöön kyseiset ohjelmat. Tällainen ehkäisevä toimenpide ei voi kuitenkaan vapauttaa komissiota velvollisuudestaan rangaista kilpailusääntöjen rikkomisesta, johon Britannia ja Trident ovat aikaisemmin syyllistyneet.
(333) Heubach toteaa, että sinkkifosfaatti voi vahingoittaa ihmisten terveyttä ja ympäristöä, jos sitä ei käsitellä asianmukaisesti, ja että tämän vuoksi sinkkifosfaatin valmistajien on noudatettava lukuisia lakeja. Se toteaa myös, että tämä johtaa markkinoilla kilpailijoiden säännöllisiin, laillisiin yhteyksiin, joiden johdosta "voidaan helposti ottaa askel kohti laittomia yhteyksiä"(192).
(334) Komissio hylkää ehdottomasti tämän väitteen. Vaikka toimialalla on velvollisuus noudattaa tietyn tuotteen käsittelyä koskevaa lainsäädäntöä, se ei voi mitenkään vapauttaa näitä markkinoilla toimivia yrityksiä niiden velvollisuudesta noudattaa tiukasti voimassa olevia kilpailusääntöjä.
(335) Trident huomauttaa, että se osallistui rikkomiseen vain maaliskuusta 1997 toukokuuhun 1998 ja siksi sen osallistumisella oli vähäinen vaikutus kartelliin ja markkinoihin.
(336) Komission on hylättävä tämä väite. Ensiksi Trident toimi kyseisenä aikana aktiivisesti kartellissa ja osallistui sen kokouksiin täysjäsenenä. Toiseksi komissio ottaa rikkomisen keston huomioon laskiessaan mahdollista sakkoa, eikä kestoa voida muutenkaan ottaa huomioon lieventävänä seikkana.
2.3.2.5 Taloudelliset olosuhteet
(337) Heubach, SNCZ ja Trident esittävät, että komission olisi otettava huomioon sakkoja määrätessään huono taloudellinen tilanne, jossa rikkominen tapahtui.
(338) Heubach toteaa, että sinkkifosfaattimarkkinat ovat kypsät markkinat, joiden tilanne on kriittinen, ja että valmistajat kohtaavat tällä hetkellä halpatuontia Aasiasta, KIE-maista(193) ja Australiasta. Heubach, Trident ja SNCZ sanovat myös, että sinkin voimakkaat hinnanvaihtelut sekä monikansallisten asiakkaiden neuvotteluvoima tekevät tilanteesta entistä kriittisemmän erityisesti siksi, että kalsiumfosfaatti kilpailee yhä enemmän sinkkifosfaatin kanssa sen korvaavana tuotteena. Heubach ja Trident toteavat lopuksi, että [...]*, ja Heubach esittää, että komission olisi otettava tämä huomioon, kuten se teki päätöksessä 98/247/EHTY (seostelisä)(194).
(339) Komissio myöntää rikkomisen aikaisen taloudellisen tilanteen olleen vaikea, koska markkinat ovat kypsät, suuresti riippuvaiset sinkin hinnasta ja asiakkailla on neuvotteluvoimaa.
(340) Komissio katsoo kuitenkin, että eräitä näistä tekijöistä ei pidä yliarvioida. Ensiksi Waardalsin lausuman mukaan tuonti kolmansista maista on yhä vähäistä erityisesti rahtikustannusten vuoksi, ja tuotteen laatu on merkittävästi heikompi(195). Toiseksi väite sinkin hinnanvaihteluista rikkomiskaudella ei välttämättä ole olennainen, sillä sinkin hinta nousi voimakkaasti vasta vuonna 1997, kun taas kartelli toimi vuodesta 1994.
(341) Näin ollen väite huonosta taloudellisesta tilanteesta on hylättävä.
2.3.2.6 Kyseisten yritysten erityispiirteet
(342) Kaikki yritykset, joille tämä päätös on osoitettu, toteavat olevansa hyvin pieniä yrityksiä ja että komission olisi otettava tämä huomioon sakkoja määrätessään.
(343) Komissio hylkää tämän väitteen. Se, että yritykset, joille tämä päätös on osoitettu, ovat pieniä tai keskisuuria yrityksiä, ei vapauta niitä velvollisuudesta noudattaa tarkasti kilpailusääntöjä. Kartellin perustamista ei voida missään olosuhteissa katsoa lailliseksi tavaksi korvata vaikeudet, joita aiheutuu kaupankäynnistä sellaisten asiakkaiden kanssa, joilla on paljon neuvotteluvoimaa.
Sakkojen määriä koskeva päätelmä ennen sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa annetun tiedonannon soveltamista
(344) Ennen sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieventämisestä annetun tiedonannon soveltamista komissio asettaa sakkojen määrät seuraavasti:
- Britannia: 3,75 miljoonaa euroa,
- Heubach: 4,2 miljoonaa euroa,
- James Brown: 1,05 miljoonaa euroa,
- SNCZ: 4,2 miljoonaa euroa,
- Trident: 3,3 miljoonaa euroa;
- Waardals: 4,2 miljoonaa euroa.
(345) Koska edellä esitetyllä tavalla lasketut lopulliset määrät saavat olla enintään 10 prosenttia yrityksen maailmanlaajuisesta liikevaihdosta (kuten asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdassa säädetään), sakot asetetaan seuraavasti, jotta sallittua enimmäisrajaa ei ylitetä:
- Britannia: 3,75 miljoonaa euroa(196),
- Heubach: 4,2 miljoonaa euroa,
- James Brown: 1,05 miljoonaa euroa,
- SNCZ: 1,7 miljoonaa euroa,
- Trident: 3,3 miljoonaa euroa,
- Waardals: 700000 euroa.
2.3.2.7 Sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieventämisestä annetun tiedonannon soveltaminen
(346) Eräät menettelyn kohteena olleet yritykset ovat toimineet yhteistyössä komission kanssa rikkomista koskevan tutkimuksen eri vaiheissa saadakseen edellä mainitun tiedonannon mukaisen suopean kohtelun. Jotta kyseisten yritysten yhteistyön perusteella voitaisiin ottaa huomioon yritysten sakoista vapauttamista tai niiden lieventämistä koskevat oikeutetut odotukset, komissio tarkastelee seuraavassa jaksossa, täyttävätkö asianosaiset edellä mainitussa tiedonannossa määrätyt edellytykset.
Mahdollisuus tehdä sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieventämisestä annetun tiedonannon mukainen hakemus
(347) Britannia ja James Brown esittävät, että niille ei ollut ilmoitettu menettelystä ennen väitetiedoksiannon saamista. Ne väittävät tältä osin, että niille ei annettu mahdollisuutta tehdä tiedonannon mukaista hakemusta.
(348) Tämä väite on hylättävä. Se, että eräissä yrityksissä, joille tämä päätös on osoitettu, tehtiin tarkastuksia tai ne saivat komissiolta tietopyyntöjä, ei antanut niille minkäänlaista etua eikä estänyt Britanniaa tai James Brownia käyttämästä puolustautumisoikeutta. Tarkastukset ja tietopyynnöt ovat osa tutkimusta, eikä niiden tarkoituksena ole toimia erityisenä välineenä yrityksen käyttäessä puolustautumisoikeuttaan.
(349) Britannia väittää myös, että se ei voinut olla tietoinen rikkomisesta, koska Britannian kartellijäsenyyden aikana siihen osallistuneet henkilöt olivat siirtyneet Tridentiin, kun toiminnot oli myyty johdolle.
(350) Myös tämä väite on hylättävä. Kuten Britannia aivan oikein huomauttaa vastauksessaan väitetiedoksiantoon, tiedonannon tavoitteena on kannustaa kartellitoimintaan osallistuvia yrityksiä ilmoittautumaan ja tekemään yhteistyötä vapaaehtoisesti. Väite, jonka mukaan yrityksessä ei enää oltu tietoisia rikkomisesta, ei voi vapauttaa sitä vastuusta. Toimiessaan aktiivisesti kartellissa Britannialla oli mahdollisuus tehdä tiedonannon mukainen hakemus.
Sakkojen määräämättä jättäminen tai sen määrän hyvin huomattava alentaminen ("B kohta")
(351) Asetuksen N:o 17 14 artiklan 2 kohdan mukaisesti 13 ja 14 päivänä toukokuuta 1998 tehdyissä tarkastuksissa komissio ja Eftan valvontaviranomainen keräsivät riittävästi tietoja todisteeksi sinkkifosfaattikartellista.
(352) Yksikään niistä yrityksistä, joille tämä päätös on osoitettu, ei näin ollen voinut täyttää tiedonannon B kohdan b alakohdan edellytystä, jota ei sen vuoksi sovelleta.
Sakkojen määrän huomattava alentaminen ("C kohta")
(353) Kuten edellä mainittiin, komissio keräsi ratkaisevia todisteita kartellin olemassaolosta ennen kuin yksikään yrityksistä teki tiedonannon mukaisen hakemuksen. Yksikään niistä yrityksistä, joille tämä päätös on osoitettu, ei näin ollen voinut täyttää tiedonannon B kohdan b alakohdan edellytystä. Tiedonannon C kohtaa ei sen vuoksi sovelleta.
Sakkojen määrän merkittävä alentaminen ("D kohta")
Waardals
(354) Waardals otti yhteyttä komissioon 17 päivänä heinäkuuta 1998 ja ilmoitti aikeestaan tehdä täysin yhteistyötä komission kanssa tiedonannon mukaisesti. Syyskuun 2 päivänä 1998 pidetyssä kokouksessa Waardals esitti komissiolle suullisesti yksityiskohtaisen selonteon kartellin toiminnasta. Komissio lähetti Waardalsille kokouksen pöytäkirjaluonnoksen, jonka sisällön Waardals vahvisti lopullisesti kirjallisella lausumalla 3 päivänä joulukuuta 1999.
(355) Waardalsin kartellista antamaan selontekoon sisältyi muun muassa luettelo vuosina 1994-1998 pidetyistä kartellikokouksista. Selonteon ansiosta komissio pystyi muodostamaan selvemmän näkemyksen kartellin historiasta ja mekanismeista ja tulkitsemaan hallussaan olleita asiakirjoja tarkemmin. Waardalsin antamien selitysten johdosta komissio pystyi lähettämään muille kartellin osallistujille hyvin yksityiskohtaiset tietopyynnöt.
(356) Edellä olevan perusteella komissio päättelee, että Waardals täyttää tiedonannon D kohdan 2 alakohdan ensimmäisen luetelmakohdan mukaiset edellytykset, ja myöntää sille 50 prosentin alennuksen sakosta, joka olisi asetettu, ellei se olisi tehnyt yhteistyötä komission kanssa.
Trident
(357) Trident ilmoitti 12 päivänä huhtikuuta 1999 päivätyllä kirjeellä aikeestaan tehdä täysin tiedonannossa tarkoitettua yhteistyötä tutkimuksen aikana eli vasta saatuaan komission ensimmäisen, 5 päivänä maaliskuuta 1999 päivätyn tietopyynnön. Trident toimitti tällöin komissiolle kirjallisen lausunnon, jossa se antoi yksityiskohtaisen selonteon kartellista, sekä useita asian kannalta olennaisia asiakirjoja.
(358) Komissio myöntää, että Tridentin toimittamat lausunto ja asiakirjat antoivat komissiolle mahdollisuuden tarkastaa ristiin hallussaan olevia tietoja ja saada selvempi kuva eräistä kartelliin liittyvistä tosiseikoista. Komissio huomauttaa kuitenkin, että Trident otti yhteyttä komissioon vasta saatuaan asetuksen N:o 17 11 artiklan mukaisen tietopyynnön, joka lähetettiin 5 päivänä maaliskuuta 1999. Komissio ottaa huomioon tämän haluttomuuden ottaa yhteyttä komissioon oma-aloitteisesti ja ennen muuta tutkimustoimenpidettä. Komissio huomauttaa myös, että ainakin yksi sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieventämisestä annetun tiedonannon mukaisesti toimitettu asiakirja vastasi itse asiassa tietoja, jotka Trident pyydettiin toimittamaan komissiolle vastauksena asetuksen N:o 17 mukaiseen, 5 päivänä maaliskuuta 1999 päivättyyn tietopyyntöön(197).
(359) Edellä olevan perusteella komissio päättelee, että Trident täyttää tiedonannon D kohdan 2 alakohdan ensimmäisen luetelmakohdan mukaiset edellytykset, ja myöntää sille 40 prosentin alennuksen sakosta, joka olisi asetettu, ellei se olisi tehnyt yhteistyötä komission kanssa.
Britannia, Heubach, SNCZ
(360) Britannia, Heubach ja SNCZ totesivat väitetiedoksiantoon antamissaan kirjallisissa vastauksissa, että ne eivät olennaisilta osilta kiistä väitetiedoksiannossa esitettyjä seikkoja.
(361) Britannia toteaa, että "Trident teki yhteistyötä komission kanssa [Britannian] ja sen jälkeen Tridentin harjoittaman liiketoiminnan osalta kokonaisuudessaan ja [että Britannian] olisi hyödyttävä tästä yhteistyöstä ja saatava vähintään sama alennus mahdollisesta sakosta kuin Tridentille myönnetty alennus"(198). Trident esittää omalta osaltaan saman väitteen ja toteaa, että yhteistyön vuoksi mahdollisesti myönnettävän sakon alentamisen olisi hyödytettävä myös Britanniaa, koska Tridentin yhteistyö liittyi myös ajanjaksoon, jolloin Britannia toimi sinkkifosfaattimarkkinoilla(199).
(362) Komission on hylättävä tämä väite. Se, että Trident toimitti tietoja komissiolle Britannian osallistumisesta kartelliin, ei oikeuta Britanniaa samaan alennukseen sakosta kuin Trident. Kuten edellä mainittiin, Britannialla oli mahdollisuus tehdä tiedonannon mukainen hakemus milloin tahansa, mutta se ei tehnyt niin.
(363) Britannia, Heubach ja SNCZ saavat näin ollen sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieventämisestä annetun tiedonannon D kohdan 2 alakohdan toisen luetelmakohdan nojalla 10 prosentin alennuksen sakosta.
James Brown
(364) James Brownilta vastaanotetun kirjeenvaihdon perusteella ei ole selvää, kiistääkö yritys väitetiedoksiannossa esitetyt seikat. Luettuaan huolellisesti tämän kirjeenvaihdon komissio kuitenkin päättelee James Brownin vastauksien perusteella, että yritys ei itse asiassa kiistä väitetiedoksiannossa esitettyjä seikkoja.
(365) James Brown saa näin ollen sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieventämisestä annetun tiedonannon D kohdan 2 alakohdan toisen luetelmakohdan nojalla 10 prosentin alennuksen sakosta.
Päätelmä sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieventämisestä annetun tiedonannon soveltamisesta
(366) Yritysten yhteistyön ja sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieventämisestä annetussa tiedonannossa asetettujen edellytysten perusteella komissio myöntää yrityksille, joille tämä päätös on osoitettu, seuraavat alennukset niiden sakoista:
- Waardals: 50 prosentin alennus,
- Trident: 40 prosentin alennus,
- Britannia: 10 prosentin alennus,
- Heubach: 10 prosentin alennus,
- James Brown: 10 prosentin alennus,
- SNCZ: 10 prosentin alennus.
2.3.2.8 Maksukyky
(367) [...]*(200)
(368) [...]*.
(369) [...]*.
2.3.2.9 Tässä menettelyssä asetettujen sakkojen lopulliset määrät
(370) Päätelmänään komissio asettaa asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaiset sakot seuraavasti:
- Britannia Alloys & Chemicals Limited: 3,37 miljoonaa euroa,
- Dr. Hans Heubach GmbH & Co. KG: 3,78 miljoonaa euroa,
- James M. Brown Limited: 940000 euroa,
- Société Nouvelle des Couleurs Zinciques SA: 1,53 miljoonaa euroa,
- Trident Alloys Limited: 1,98 miljoonaa euroa,
- Waardals Kjemiske Fabrikker A/S: 350000 euroa.
ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
1 artikla
Britannia Alloys & Chemicals Limited, Dr. Hans Heubach GmbH & Co. KG, James M. Brown Ltd, Société Nouvelle des Couleurs Zinciques SA, Trident Alloys Ltd. ja Waardals Kjemiske Fabrikker A/S ovat rikkoneet EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohdan määräyksiä osallistumalla jatkuvaan sopimukseen ja/tai yhdenmukaistettuun menettelytapaan sinkkifosfaattialalla.
Rikkomisen kesto on seuraava:
a) Dr. Hans Heubach GmbH & Co. KG:n, James M. Brown Limitedin, Société Nouvelle des Couleurs Zinciques SA:n ja Waardals Kjemiske Fabrikker A/S:n tapauksessa: 24 päivästä maaliskuuta 1994 13 päivään toukokuuta 1998;
b) Britannia Alloys & Chemicals Limitedin tapauksessa: 24 päivästä maaliskuuta 1994 15 päivään maaliskuuta 1997;
c) Trident Alloys Limitedin tapauksessa: 15 päivästä maaliskuuta 1997 13 päivään toukokuuta 1998.
2 artikla
Edellä 1 artiklassa mainittujen yritysten on välittömästi lopetettava kyseisessä artiklassa mainittu rikkominen, elleivät ne ole jo tehneet niin.
Niiden on pidättäydyttävä kaikesta 1 artiklassa mainitusta toiminnasta ja toteuttamasta toimenpiteitä, joilla on vastaava tavoite tai vaikutus.
3 artikla
Edellä 1 artiklassa mainitusta rikkomisesta määrätään seuraavat sakot:
a) Britannia Alloys & Chemicals Limited: 3,37 miljoonaa euroa,
b) Dr. Hans Heubach GmbH & Co. KG: 3,78 miljoonaa euroa,
c) James M. Brown Limited: 940000 euroa,
d) Société Nouvelle des Couleurs Zinciques SA: 1,53 miljoonaa euroa,
e) Trident Alloys Limited: 1,98 miljoonaa euroa,
f) Waardals Kjemiske Fabrikker A/S: 350000 euroa,
4 artikla
Edellä 3 artiklassa määrätyt sakot on maksettava kolmen kuukauden kuluessa tämän päätöksen tiedoksiantamisesta seuraavalle pankkitilille:
Tilinro 642-0029000-95
Euroopan komissio
Banco Bilbao Vizcaya Argentaria (BBVA)
SWIFT-tunnus: BBVABEBB -
IBAN-tunnus: BE 76 6420 0290 0095
Avenue des Arts 43 / Kunstlaan 43
B-1040 Bruxelles/Brussel.
Tämän määräajan jälkeen peritään ilman eri toimenpiteitä korkoa, jota Euroopan keskuspankki sovelsi perusrahoitusoperaatioissaan sen kuukauden ensimmäisenä päivänä, jona tämä päätös on tehty. Korkoon lisätään 3,50 prosenttiyksikköä eli korko on yhteensä 6,77 prosenttia.
5 artikla
Tämä päätös on osoitettu seuraaville:
a) Britannia Alloys & Chemicals Limited Botany Road
Northfleet
Gravesend
Kent DA 11 9BG United Kingdom
b) Dr. Hans Heubach GmbH & Co. KG Heubachstraße 7 D - 38685 Langelsheim;
c) James M. Brown Limited Napier Street
Fenton
Stoke-on-Trent
Staffordshire ST4 4NX United Kingdom
d) Société Nouvelle des Couleurs Zinciques SA F - 59111 Bouchain;
e) Trident Alloys Limited Alloys House
Willenhall Lane
Bloxwich
Wallsall
West Midlands WS3 2XW
United Kingdom
f) Waardals Kjemiske Fabrikker A/S Strandgaten 223 N - 5004 Bergen.
Tämän päätöksen täytäntöönpanoon sovelletaan EY:n perustamissopimuksen 256 artiklaa.
Tehty Brysselissä 11 päivänä joulukuuta 2001.