KOMMISSIONENS BESLUTNING af 1. juli 1998 om den støtte, regionen Friuli-Venezia Giulia har påtænkt til fordel for stålværket Servola SpA (meddelt under nummer K(1998) 1941) (Kun den italienske udgave er autentisk) (EØS-relevant tekst) (1999/226/EKSF)
KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab,
under henvisning til Kommissionens beslutning nr. 2496/96/EKSF om fællesskabsregler for støtte til jern- og stålindustrien (1), særlig artikel 6, stk. 5,
efter at have opfordret de interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger og under hensyn til disse (2), og
ud fra følgende betragtninger:
I
Ved skrivelse af 28. juni 1996 meddelte Kommissionen de italienske myndigheder, at den havde besluttet at indlede den i artikel 6, stk. 4, i Kommissiïnens beslutning nr. 3855/91/EKSF (fra den 1. januar 1997 erstattet af beslutning nr. 2496/96/EKSF, i det følgende benævnt: »fællesskabsreglerne for støtte«) over for en del af de støtteforanstaltninger, den selvstyrende region Friuli-Venezia Giulia agtede at yde stålværket Servola SpA (i det følgende benævnt »Servola«).
På baggrund af de oplysninger, Kommissionen var i besiddelse af, og som hovedsagelig hidrørte fra de italienske myndigheder, fremgik nemlig følgende:
I henhold til forslag til regional lov nr. 166, der vedtoges af regionalrådet den 22. maj 1995, agtede den selvstyrende regional Friuli-Venezia Giulia at hjælpe Servola med at bringe dettes anlæg i Trieste i overensstemmelse med gældende miljølovgivning. Støtten skulle bestå i et bidrag i form af kapitalstøtte på 8,5 mia. ITL til fordel for miljøinvesteringer, der ansloges til mindst 37,9 mia. ITL. De pågældende investeringer tog navnlig sigte på nedsættelse af røg- og støvemissioner, på lyddæmpning og på vandrensningsprocessen.
Efter at have analyseret støtteforanstaltningerne og de anmeldte investeringer besluttede Kommissionen at indlede den i artikel 6, stk. 4, i beslutning nr. 3855/91/EKSF fastsatte procedure, i betragtning af at en del af de investeringer på ca. 10 mia. ITL, der ifølge oplysningerne tog sigte på »miljøforbedring med hensyn til støv i stålværket, støvudskiller i forbindelse med støbejernsomhældning i stålværket og rensning af torpedoer«, i vid udstrækning vedrørte anlæg, der blev taget i brug i 1991-1992.
Eftersom de miljøbestemmelser, i henhold til hvilke nævnte investeringer på 10 mia. ITL var fastsat, var blevet vedtaget i juli 1990, var det klart, at den betingelse i nævnte beslutnings artikel 3, der går ud på, at støtten kun kan tillades, når anlæggene har været i drift i mindst to år før de pågældende miljøbestemmelsers ikrafttræden, ikke var opfyldt.
Endvidere nærede Kommissionen alvorlig tvivl med hensyn til, om en anden del af de anmeldte investeringer på ca. 4 mia. ITL, der tog sigte på at nedsætte støv og støj ved hjælp af ny belægning af veje og pladser inden for industriområdet, var forenelig med fællesmarkedet. Kommissionen fandt nemlig, at den slags støtte ikke kunne betragtes som tilladt i henhold til artikel 3 i nævnte beslutning, eftersom veje og pladser inden for et industriområde ikke syntes at svare til begrebet »anlæg« som omhandlet i nævnte artikel.
Kommissionen besluttede ikke at gøre indsigelse mod den resterende påtænkte støtte på 23,94 mia. ITL.
II
Kommissionen opfordrede den italienske regering til at fremsætte sine bemærkninger til den indledte procedure, mens de øvrige medlemsstater og andre interesserede parter var underrettet ved offentliggørelsen af beslutningen om procedurens iværksættelse.
Ved skrivelse af 17. oktober 1996 sendte BISPA (The British Iron and Steel Producers' Association) Kommissionen sine bemærkninger, som derefter blev videregivet til de italienske myndigheder ved skrivelse af 23. december 1996.
I nævnte bemærkninger udtalte BISPA, at den støttede den af Kommissionen besluttede iværksættelse af proceduren. Navnlig anførte den, at der for anlæg, der var taget i brug i 1991-1992 ikke kunne tillades nogen støtte, eftersom miljøbestemmelserne for disse anlæg allerede var trådt i kraft i 1990. Med hensyn til støtten til belægning af veje og pladser, vedrørte denne ikke anlæg ifølge definitionen i artikel 3 i fællesskabsreglerne for støtte, eftersom der ved anlæg ifølge Kommissionens fortolkning udelukkende skal forstås maskiner og værktøj.
BISPA anmodede derfor Kommissionen om at erklære, at den pågældende støtte var uforenelig med fællesmarkedet for kul og stål i henhold til EKSF-traktatens artikel 4, litra c).
III
Som svar på procedurens iværksættelse samt på bemærkningerne fra andre interesserede parter gav den italienske regering ved skrivelse af 20. oktober 1997 efter at have modtaget Kommissionens holdning til efterretning en ny definition af, hvilke af de i den pågældende anmeldelse omhandlede investeringer der var støtteberettigede, samt af de påtænkte støtteforanstaltninger, idet den dels erklærede, at den trak de af Kommissionen anfægtede tilbage svarende til 14 mio. ITL, dels anmodede om tilladelse til at yde støtte på 7,2 mia. ITL til de andre investeringer, der ikke var blevet anfægtet i beslutningen om procedurens iværksættelse.
Det fremgår endvidere af sagens akter, at nogle af de anmeldte investeringer vil gøre det muligt mærkbart at forbedre miljøbeskyttelsen. Det gælder især »still«- vandrensningsanlægget (NH3 5 mg/l og H2S, 0,2 mg/l, mens dens fastsatte grænse i de gældende italienske bestemmelser desangående er på 15 mg/l i det første tilfælde og 1 mg/l i det andet); det samme gælder for den påtænkte primære afstøvning af agglomerationsanlæggene (støv 25 mg/m3 og Nox 250 mg/m3, mens den fastsatte grænse i de italienske bestemmelser er på 50 mg/m3 og på 400 Nox).
Den italienske regering har derfor anmodet om bemyndigelse til at yde støtte på 7,2 mia. ITL til de øvrige miljøbeskyttelsesinvesteringer, der ikke blev anfægtet ved procedurens iværksættelse, og som andrager 23,94 mia. ITL (3).
I den forbindelse skal Kommissionen bemærke, at beslutter et stålværk at overholde strengere miljøbeskyttelsesbestemmelser end dem, der er fastsat i de nationale love, skal investor med henblik på at få forhøjet den i Fællesskabets retningslinjer for miljøbeskyttelse fastsatte støtte bl.a. påvise, at han frivilligt har besluttet at overholde strengere bestemmelser, der kræver tillægsinvesteringer, eller at der findes en mindre kostbar løsning, der er i overensstemmelse med mindsteforskrifterne for miljøbeskyttelse i de nationale bestemmelser.
Endvidere finder Kommissionen, at i modsætning til den af Italien angivne beregningsmåde, hvorved den i de nævnte EF-retningslinjer fastsatte forhøjelse af støtten skal beregnes af den samlede miljøinvestering, kan denne forhøjelse udelukkende gælde for den del af miljøinvesteringerne, der overstiger den investering, som er nødvendig for at efterkomme mindstemiljøbestemmelserne.
Det fremgår af de tilsendte oplysninger, at de miljøinvesteringer, der er i det foreliggende tilfælde overstiger dem, der er nødvendige for at efterkomme mindstebestemmelserne i den italienske miljølovgivning, svarer til 17,2 mia. ITL, navnlig til afstøvning af agglomerationsanlægget, hvortil der er beregnet en udgift på 8 mia. i stedet for 1,5; til de økologiske anlæg i forbindelse med koksværke, hvortil der skal gives ca. 9 mia. ud i stedet for 2; til de økologiske anlæg til fjernelse af støv fra transportbåndene, samt til lagerpladsen for kul og andre mineraler (1 mia. i form af tillægsinvesteringer); eller endelig med henblik på nedsættelse af NH3-niveauet i det vand, der anvendes i produktionen (800 mio. i form af tillægsinvesteringer).
Størrelsen af tillægsudgifterne til miljøinvesteringer, der overstiger dem, der er nødvendige, for at virksomheden blot efterkommer lovens mindstebestemmelser, begrundes i det foreliggende tilfælde først og fremmest med, at stålværket ligger midt i byen Trieste, hvilket gør det nødvendigt for Servola at foretage investeringer, der er langt større end dem, der ville være tilstrækkelige for at overholde de gældende miljøbestemmelser.
På baggrund af ovenstående betragtninger må det konkluderes, at selv om Servola for størstedelen af de anmeldte investeringers vedkommende ville have kunnet mindske omfanget ved blot at overholde de i den italienske lovgivning fastsatte miljøbestemmelser, kan størrelsen af de foreslåede støttebeløb ikke godkendes. Den angivne forhøjelse skal ikke, således som Italien foreslår, beregnes af de samlede investeringer, men kun af den del, der overstiger den investering, som er nødvendig for at overholde mindstebestemmelserne. Den offentlige støtte må således ikke overstige i alt 6,171 mia. ITL, eller støtte på 5,160 mia. (svarende til 30 % af investeringerne på 17,2 mia.) tillige med støtte på 1,011 mia. (svarende til 15 % af resterende investeringer på 6,740 mia.).
Kommissionen skal endelig bemærke, at der ikke i foreliggende tilfælde kan tillades nogen anden forhøjelse, idet der navnlig skal henvises til den, der gælder for SMV, eftersom Servola pr. 31. december 1997 havde 746 ansatte.
IV
Da de italienske myndigheders uigenkaldelige beslutning om at trække den støtte tilbage, der anfægtes af Kommissionen i dennes beslutning om procedurens iværksættelse, er taget til efterretning, vedrører nærværende beslutning udelukkende de resterende påtænkte offentlige finansielle støtteforanstaltninger, der ikke, eftersom de var blevet anset for forenelige med de EF-miljøbestemmelser, der var gældende på tidspunktet for anmeldelsen, var blevet anfægtet af Kommissionen -
VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:
Artikel 1
De af regionen Friuli-Venezia Giulia påtænkte statsstøtteforanstaltninger til miljøinvesteringer til fordel for Servola SpA er op til et bruttobeløb på 6,171 mia. ITL forenelige med fællesmarkedet for kul og stål.
Artikel 2
Italien underretter inden to måneder efter meddelelsen af nærværende beslutning Kommissionen om, hvor megen støtte der effektivt ydes til Servola SpA, således at den kan efterse, at det angivne støttebeløb ikke overskrides.
Artikel 3
Denne beslutning er rettet til Den Italienske Republik.
Udfærdiget i Bruxelles, den 1. juli 1998.
KOMISSION PÄÄTÖS,
tehty 1 päivänä heinäkuuta 1998,
Friuli-Venezia Giulian alueen suunnittelemasta tuesta terästeollisuusyritykselle Servola SpA:lle (tiedoksiannettu numerolla K(1998) 1941) (Ainoastaan italiankielinen teksti on todistusvoimainen) (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) (1999/226/EHTY)
EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan hiili- ja teräsyhteisön perustamissopimuksen,
ottaa huomioon terästeollisuudelle myönnettävää tukea koskevista yhteisön säännöistä 18 päivänä joulukuuta 1996 tehdyn komission päätöksen N:o 2496/96/EHTY (1) ja erityisesti sen 6 artiklan 5 kohdan,
on kehottanut asianomaisia esittämään huomautuksensa ja on ottanut huomioon kyseiset huomautukset (2),
sekä katsoo seuraavaa:
I
Komissio ilmoitti Italian viranomaisille kirjeellä 28 päivältä kesäkuuta 1996 päätöksestään aloittaa komission päätöksen N:o 3855/91/EHTY (korvattu 1 päivänä tammikuuta 1997 päätöksellä N:o 2496/96/EHTY, jäljempänä "terästukisäännöt") 6 artiklan 4 kohdassa tarkoitettu menettely osasta niitä tukia, jotka Friuli-Venezia Giulian autonominen alue alkoi myöntää terästeollisuusyritykselle Servola SpA:lle, jäljempänä "Servola".
Komission käytettävissä olevat tiedot perustuvat lähinnä Italian viranomaisten toimittamiin asiakirjoihin, joista on käynyt ilmi seuraavaa:
Friuli-Venezia Giulian autonominen alue aikoi auttaa Servolaa saattamaan Triesten tuotantolaitoksensa voimassaolevan ympäristölainsäädännön mukaisiksi ja perusteena käytettiin aluehallinnon 22 päivänä toukokuuta 1995 hyväksymää ehdotusta aluelaiksi N:o 166. Tukena myönnettiin 8,5 miljardin Italian liiran suuruinen pääomanlisäys ympäristösuojelun hyväksi tehtäviin investointeihin, joiden kokonaisarvoksi arvioitiin vähintään 37,9 miljardia Italian liiraa. Investointien tarkoituksena oli pääasiassa savu-, pöly- ja melupäästöjen vähentäminen sekä tuotantolaitoksen vedenpuhdistusjärjestelmän parantaminen.
Tutkittuaan ilmoitetut tuet ja investoinnit komissio päätti aloittaa päätöksen N:o 3855/91/EHTY 6 artiklan 4 kohdassa tarkoitetun menettelyn, koska noin 10 miljardin Italian liiran suuruinen osa investoinneista, joiden tarkoituksena oli saatujen tietojen perusteella terästehtaan eri pöly- ja hiukkaspäästöjen vähentäminen ympäristönsuojelusyistä, liittyi pääosin laitoksiin, jotka oli otettu käyttöön vuosina 1991-1992.
Kyseiset 10 miljardin Italian liiran suuruiset investoinnit perustuivat heinäkuussa 1990 annettuihin ympäristönsuojelustandardeihin eikä niiden osalta siten täyttynyt mainitun päätöksen 3 artiklassa säädetty edellytys, että tuki voidaan hyväksyä vain silloin kun asianomaiset laitokset on otettu käyttöön vähintään kaksi vuotta ennen uusien ympäristönsuojelustandardien voimaantuloa.
Toisaalta komissio epäili vahvasti edelleen ilmoitetun investoinnin toisen osan, noin 4 miljardin Italian liiran suuruisen investoinnin soveltuvuutta yhteismarkkinoille, jolla oli tarkoitus vähentää pöly- ja meluhaittoja päällystämällä uudelleen teollisuusalueella sijaitsevia teitä ja aukioita. Komissio katsoi, ettei tällaista toimenpidettä voida hyväksyä mainitun päätöksen 3 artiklan nojalla, koska terästeollisuusyrityksen alueella sijaitsevia teitä ja aukioita ei voida pitää artiklassa mainittuina "laitoksina".
Komissio päätti olla vastustamatta suunnitellun tuen loppuosaa, jonka määrä oli 23,94 miljardia Italian liiraa.
II
Komissio kehotti Italian hallitusta esittämään menettelyn aloittamista koskevat huomautuksensa ja ilmoitti menettelyn aloittamisesta muille jäsenvaltioille ja asianomaisille julkaisemalla päätöksen menettelyn aloittamisesta.
Ison-Britannian terästuottajien liitto BISPA (the British Iron and Steel Producers Association) ilmoitti komissiolle kirjeellä 17 päivältä lokakuuta 1996 huomautuksensa, jotka toimitettiin edelleen Italian viranomaisille kirjeellä 23 päivältä joulukuuta 1996.
Huomautuksissaan BISPA ilmoittaa kannattavansa komission päätöstä menettelyn aloittamisesta ja toteaa, että etenkään vuosina 1991-1992 käyttöön otetuille laitoksille myönnettävää tukea ei pitäisi hyväksyä, koska niitä koskevat ympäristönsuojelunormit olivat tulleet voimaan jo vuonna 1990. Teollisuusalueen katujen ja aukioiden päällystäminen ei ole terästukisääntöjen 3 artiklassa tarkoitettua tukea laitokselle, koska komission aikaisemman tulkinnan mukaan kyseisessä artiklassa "laitoksilla" tarkoitetaan ainoastaan koneita ja kalustoa.
BISPA kehotti komissiota julistamaan kyseiset tuet hiilen ja teräksen yhteismarkkinoille EHTY:n perustamissopimuksen 4 artiklan c alakohdan nojalla soveltumattomaksi.
III
Vastauksena menettelyn aloittamiseen sekä kolmansien osapuolten esittämiin huomautuksiin ja saatuaan tiedon komission päätöksestä Italian hallitus määritteli uudelleen kirjeessä 20 päivältä lokakuuta 1997 kyseiseen ilmoitukseen sisältyneet tukikelpoiset investoinnit ja suunnitellut tuet. Italian hallitus ilmoitti ensiksi peruuttavansa ne yhteensä 14 miljardin Italian liiran tuet, joiden osalta komissio oli aloittanut menettelyn, ja toiseksi pyysi lupaa 7,2 miljardin Italian liiran investoinneille, joita komissio ei vastustanut päätöksessä menettelyn aloittamisesta.
Komissiolle toimitetuista tiedoista ilmenee toisaalta, että osa ilmoitetuista investoinneista mahdollistaa ympäristönsuojelun tason huomattavan parantamisen. Tämä koskee erityisesti jätevesien puhdistamiseen tarkoitettua Still-laitteistoa (NH3 5 mg/l ja H2S 0,2 mg/l, kun Italian lainsäädännössä vahvistettu raja-arvo on edellisen osalta 15 mg/l ja jälkimmäisen 1 mg/l) sekä sintrauslaitteiden primaarista pölynpoistoa (pölyä 25 mg/m3 ja 250 mg/m3, kun Italian sääntöjen mukaiset raja-arvot ovat 50 ja 400).
Tämän vuoksi Italian hallitus pyysi lupaa myöntää tukea 7,2 miljardia Italian liiraa niihin ympäristönsuojelutoimenpiteisiin, joita komissio ei ollut vastustanut menettelyn aloittamisen yhteydessä. Näiden toimenpiteiden kustannukset olivat yhteensä 23,94 miljardia liiraa (3).
Komissio huomauttaa, että kun terästeollisuusyritys päättää noudattaa tiukempia ympäristönsuojelustandardeja kuin mitä asianomainen kansallinen lainsäädäntö edellyttää, se voi saada ympäristönsuojeluun myönnettävää valtiontukea koskevissa yhteisön suuntaviivoissa tarkoitettua lisätukea vain jos se osoittaa muun muassa päättäneensä noudattaa lisäinvestointeja edellyttäviä tiukempia standardeja vapaaehtoisesti ja jos se todistaa, että on olemassa myös edullisempi ratkaisu, joka täyttää ympäristönsuojelua koskevat kansalliset vähimmäissäännökset.
Toisaalta Italian esittämän laskutavan mukaan yhteisön suuntaviivoissa tarkoitettu lisätuki lasketaan ympäristönsuojeluinvestointien kokonaismäärän perusteella, mutta komissio katsoo, että suuntaviivojen mukaan kyseistä lisätukea voidaan soveltaa ainoastaan ympäristönsuojeluinvestointien siihen osaan, joka tarvitaan kansalliset vähimmäisstandardit ylittävän tason saavuttamiseen.
Komission saamien tietojen mukaan kyseisessä tapauksessa yritys on käyttänyt yhteensä 17,2 miljardia liiraa investointeihin, joiden ansiosta sen ympäristönsuojelutoimien taso ylittää Italian ympäristönsuojelulainsäädännön edellyttämän vähimmäistason. Tällaisia toimenpiteitä ovat muun muassa pölyn poisto sintrauslaitteista, minkä kustannukset olivat 1,5 miljardin liiran sijasta 8 miljardia, koksintuotannossa käytettävien ekologisten laitteiden hankinta, varatun 2 miljardin sijasta 9 miljardia liiraa, ekologisten laitteiden hankinta pölyn poistamiseksi valmistus- ja kuljetushihnoista sekä hiilen ja muiden mineraalien varastointitilojen hankinta (1 miljardin liiran lisäinvestoinnit), sekä tuotantoprosessin yhteydessä syntyvän jäteveden NH3-pitoisuuksien alentaminen (800 miljoonan liiran lisäinvestoinnit).
Huomattavia lisäkustannuksia, jotka aiheutuvat lainsäädäntöön perustuvat vähimmäisnormit ylittävistä ympäristönsuojeluinvestoinneista, voidaan perustella tässä tapauksessa lähinnä sillä, että kyseinen terästeollisuusyritys sijaitsee keskellä Triesten kaupungin asuttua keskusta, minkä vuoksi Servola on toteuttanut huomattavasti suurempia ympäristönsuojeluinvestointeja kuin voimassa olevan ympäristönsuojelulainsäädännön perusteella olisi ollut välttämätöntä.
Edellä esitetyn perusteella voidaan päätellä, että vaikka Servola olisi voinut käyttää suurimman osan ilmoitetuista investoinneista täyttääkseen Italian ympäristölainsäädännön vaatimukset, ehdotetun tuen määrää ei silti voida hyväksyä. Toisin kuin Italian viranomaiset ehdottavat, lisätuen osalta ei voida ottaa huomioon investointien kokonaismäärää vaan ainoastaan se osa, joka aiheutuu vähimmäisstandardit ylittävistä investoinneista. Valtiontuki voi siis olla yhteensä enintään 6,171 miljardia Italian liiraa toisin sanoen 5,160 miljardia (mikä on 30 prosenttia 17,2 miljardin liiran investoinneista) sekä 1,011 miljardia (mikä on 15 prosenttia jäljellä olevista 6,740 miljardin liiran investoinneista).
Lopuksi komissio huomauttaa, että kyseisessä tapauksessa ei voida hyväksyä lisätuen myöntämistä millään muullakaan perusteella. Tässä tarkoitetaan erityisesti pk-yrityksille myönnettävää lisätukea, jota ei voida hyväksyä, koska 31 päivänä joulukuuta 1997 Servolan palveluksessa oli 746 työntekijää.
IV
Komissio ottaa huomioon Italian viranomaisten lopullisen päätöksen peruuttaa tuki, jota komissio vastusti päätöksessä menettelyn aloittamisesta. Sen vuoksi tämä päätös koskee ainoastaan suunniteltua muuta julkista rahoitustukea, jota komissio ei ole vastustanut, koska se todetaan ilmoittamisen yhteydessä voimassa olevien yhteisön ympäristöstandardien mukaiseksi.
ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
1 artikla
Valtiontuki ympäristönsuojeluinvestointitoimille, jonka Friuli-Venezia Giulian alue aikoo myöntää Servola SpA:lle, soveltuu hiilen ja teräksen yhteismarkkinoille 6,171 miljardin Italian liiran enimmäismäärään saakka.
2 artikla
Italian on ilmoitettava komissiolle kahden kuukauden kuluessa tämän päätöksen tiedoksiantamisesta, kuinka paljon tukea se on myöntänyt Servola SpA:lle, jotta komissio voi tarkistaa, ettei hyväksyttyä tukimäärää ole ylitetty.
3 artikla
Tämä päätös on osoitettu Italian tasavallalle.
Tehty Brysselissä 1 päivänä heinäkuuta 1998.