KOMMISSIONENS BESLUTNING af 16. april 1997 om Italiens støtte til Enirisorse SpA (Kun den italienske udgave er autentisk) (EØS-relevant tekst) (98/212/EF)
KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 93, stk. 2, første afsnit,
under henvisning til aftalen om oprettelse af Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, særlig artikel 62, stk. 1, litra a),
efter i henhold til nævnte artikler at have opfordret de interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger, og
ud fra følgende betragtninger:
I
Ved skrivelse af 15. januar 1996 meddelte Kommissionen den italienske regering, at den havde besluttet at indlede proceduren i traktatens artikel 93, stk. 2, over for støtten til Enirisorse SpA og den koncern, der henhører under dette (herefter benævnt »Enirisorse«).
Enirisorse, der tidligere kontrolleredes 100 % af det offentlige italienske holdingselskab ENI, fik tilført ny kapital på 1 819 mia. ITL i tidsrummet 1992-1996. Kommissionen besluttede at indlede proceduren over for dette kapitalindskud. Kommissionens beslutning blev offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers Tidende (1) tillige med opfordringen til de øvrige medlemsstater og andre interesserede parter om at fremsætte bemærkninger til de pågældende foranstaltninger.
Den italienske regering svarede ved skrivelse af 3. juli 1996, 5. august 1996 og 13. januar 1997.
Ingen andre medlemsstater eller andre interesserede parter har fremsat bemærkninger til Kommissionen.
II
I svaret på skrivelsen om procedurens iværksættelse giver Italien udførlige oplysninger om omstruktureringsplanen for Enirisorse og fremkommer tillige med følgende almindelige påstande:
1) kapitalindskuddene var ikke blevet foretaget af staten, og der var ikke blevet anvendt offentlige midler hertil
2) de kapitaltilførsler, ENI havde foretaget til fordel for Enirisorse, var i overensstemmelse med kriteriet vedrørende den private investor og udgjorde derfor ikke statsstøtte
3) kapitalindskuddene udgjorde eventuelt en statsstøtte, der var forenelig med fællesmarkedet.
Med hensyn til punkt 1) går den italienske regerings påstand ud på, at kapitalindskuddene ikke blev foretaget direkte af staten, men af ENI, og at de transaktioner, der blev foretaget af ENI over for det af ENI kontrollerede selskab Enirisorse, ikke automatisk skal tilregnes staten.
Den italienske regering anfører, at ENI i juli 1992 blev omdannet fra et offentligt økonomisk foretagende til et aktieselskab. ENI-aktierne indehaves af ministeriet for skatkammeret.
Endvidere skulle ENI ikke længere være underlagt regeringens forskrifter.
I november 1995 afhændede ministeriet for skatkammeret 15 % af ENI-aktierne svarende til i alt 6 300 mia. ITL. ENI er noteret på børserne i Milano, London og New York.
Alle kapitalindskuddene er foretaget af ENI med egne midler, der hidrører fra andre selskaber i koncernen, som arbejder i andre erhvervsgrene, og er derfor ikke statsmidler.
For så vidt angår punkt 2), hævder den italienske regering, at kapitalindskuddene blev foretaget udelukkende med ENI's egne midler med henblik på finansiering af et vidtgående program for lukninger, afviklinger og omstruktureringer af selskaber og/eller virksomhedsformer, der ikke var af betydning. Endvidere skulle kapitalindskuddene have været en mindre kostbar løsning for selskabet end en akkordprocedure.
Den italienske regering hævder, at selskabets adfærd med hensyn til kapitalindskuddene var i overensstemmelse med De Europæiske Fællesskabers Domstols begrundelse i dommen af 21. marts 1991 i sag 303/88, Italien mod Kommissionen (2). Domstolen bekræfter heri, at et moderselskab i et begrænset tidsrum kan påtage sig at dække tabene i et af sine datterselskaber, således at dette kan standse driften på de bedst mulige betingelser. Domstolen tilføjer, at sådanne beslutninger kan være begrundet ikke blot i muligheden for herved at opnå en indirekte økonomisk gevinst, men også i andre overvejelser, f.eks. ønsket om at bevare koncernens image eller omlægge dens virksomhed.
Subsidiært anførte den italienske regering den i punkt 3) omhandlede bemærkning om, at kapitalindskuddene skulle være en statsstøtte, der er forenelig med fællesmarkedet i henhold til artikel 92, stk. 3, litra a) og c), fordi de fremmer udviklingen på lang sigt i betrængte regioner, der gennemgår en industriel krise, og fremmer strukturomlægningen af en vigtig økonomisk virksomhedsform uden at ændre samhandelsvilkårene på en måde, der strider mod den fælles interesse.
Set i lyset af EF's rammebestemmelser for statsstøtte til redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder (3) (herefter benævnt: de pågældende EF-rammebestemmelser) viser kapitalindskuddene sig ifølge den italienske regering at være i overensstemmelse med de deri omhandlede almindelige betingelser.
III
Enirisorse oprettedes i 1991 som et »rent« holdingselskab med henblik på bedst muligt at udnytte ENI-koncernens økonomiske og finansielle midler og med det grundlæggende formål at samle forvaltningen af koncernens kapitalinteresser i følgende former for virksomhed under én styrelse:
a) minedrift vedrørende non ferro-metaller, udvinding af svovlkis og dettes omdannelse til svovlsyre samt kulminedrift under virksomheden Carbosulcis, der henhører under Agip Miniere (12 selskaber og 21 produktionssteder)
b) kulminedrift i udlandet, fremstilling af koks i Italien og afsætning af kul og koks såvel i Italien som i udlandet under virksomheden Agipcoal (25 selskaber og 11 produktionssteder)
c) forarbejdning af non ferro-metaller under virksomheden Nuova Samim (syv selskaber og tolv produktionssteder)
d) uorganisk kemiindustri vedrørende barium, bor og klor/soda/potaske og slibemidler og sintrede produkter samt forskning i reststoffer under virksomheden Samatec (fem selskaber og ni produktionssteder).
ENI og dettes aktionær besluttede i 1991 at trække sig ud af ikke-strategiske virksomhedsformer for at rette op på lønsomheden for de strategiske ved at udskille disse fra de tabsgivende former for virksomhed. Det endelige formål med hele foranstaltningen var privatisering af holdingselskabet.
Med henblik herpå har Enirisorse udarbejdet en plan for særlige foranstaltninger, der omfatter:
a) For så vidt angår de former for virksomhed, der tidligere henhørte under Agipcoal (kul og koks), og som i almindelighed udviste økonomisk tilfredsstillende resultater: fuldstændig privatisering, efter forudgående lukning af et koksfremstillingssted, idet dette ville muliggøre en forbedring af de forskellige former for virksomhed.
b) For så vidt angår de former for virksomhed, der tidligere henhørte under Agip Miniere:
1) afståelse af selskabet/kapitalandele i udlandet, der økonomisk set er værdifulde eller i hvert fald af interesse for private erhvervsdrivende
2) afvikling, ledsaget af lukning af produktionsstederne, af al minedrift i Italien, på trods af de høje udgifter til udbedring af miljøet og til personaleafgang, idet der er tale om virksomhedsformer, der giver strukturelt betinget tab (minedrift vedrørende non ferro-metaller, svovlkis og kul)
3) omstrukturering med beskedne investeringer af svovlsyrevirksomheden, som derved ville kunne forbedres og afstås.
c) For så vidt angår de former for virksomhed, der tidligere henhørte under Samatec (uorganiske kemiske produkter og slibemidler):
1) afvikling, med lukning af produktionsstederne, af de former for virksomhed, der giver strukturbetinget tab (slibemidler)
2) afståelse af de former for virksomhed, der ville kunne forvaltes af andre erhvervsdrivende, og hvis lukning i øvrigt ville have medført store udgifter til miljøudbedring (barium, bor, klor/soda/potaske, kunstige diamanter).
d) For så vidt angår de former for virksomhed, der tidligere henhørte under Nuova Samim (metalindustri):
1) afståelse af selskaber/sektorer, der havde vakt tydelig interesse hos andre erhvervsdrivende, og som ville have afstedkommet store udgifter i forbindelse med afvikling/lukning
2) omstrukturering af metaludvindingsindustrien med henblik på efterfølgende privatisering
3) afvikling af usælgelige underordnede former for virksomhed.
Samtidig har Enirisorse planlagt en række foranstaltninger til rationalisering af selskabet, der skal gennemføres ved at samle andre selskaber, der allerede er ledende i en sektor eller på et område inden for ENI-koncernen under én styrelse.
På grundlag af denne plan er der gennemført følgende foranstaltninger:
a) omlægning af selskabet ved fusion i Enirisorse med selskaber, der er ledende inden for de forskellige virksomhedsområder (Agip Miniere, Agipcoal, Nuova Samim, Terfin, Samatec) og andre mindre selskaber (Temav, Ardisia, Unicoke osv.); forvaltningerne er blevet indskrænket fra 14 til to og de deri ansatte fra 650 til 216 pr. 31. marts 1996
b) lukning af i alt 16 metalindustrier, andre industrier og mineindustrier, der gav tab og ikke kunne rettes op, og lukning af fem mindre metalfremstillingslinjer
c) afvikling af mineselskaber og andre selskaber, der gav tab og ikke kunne rettes op, med henblik på privatisering (SIM, Carbosulcis, Mineraria Campiano, Attività Meridionali, Simur og andre mindre selskaber), og af handels- og finansieringsselskaber, der ikke længere var brug for (Nonfermet, Eurobatex, Nuova Samim Metals, Agipcoal International og andre mindre selskaber)
d) afståelse af alle selskaber og kapitalandele i selskaber, der arbejder inden for kul- og kokssektoren (Agipcoal USA, Agipcoal South Africa, Agipcoal Australia, Carbones des Guasare, Nuova Italiana Coke og andre mindre selskaber)
e) afståelse/afvikling af alle selskaber i den uorganiske kemiindustri og sektoren for slibemidler (Società Chimica di Larderello, Società Sali di bario, Eurosic, Supradiamant, Karl Hertel)
f) afståelse af alle former for virksomhed (selskaber og afdelinger) i sektoren for aluminium (Sacal), sekundær forarbejdning af kobber (stabilimenti di Moncalieri, Pieve Vergonte og Sulmona), behandling af stålværksrøggasser (Ponte Nossa) samt sekundært bly (anlæggene i Paderno Dugnano og Marcianise)
g) afståelse af Comerint (afdelinger for ingeniørvæsen og uddannelse) og af selskabet Manifatture Cotoniere del Mezzogiorno.
Som følge af afståelserne, fusionerne i Enirisorse af uanvendelige selskaber og selskabsafviklingerne blev antallet af igangværende selskaber i tidsrummet mellem 1992 og marts 1996 nedskåret fra 60 til tre: Pertusola Sud, Nuova Solmine, begge kontrolleret af Enirisorse, og selve Enirisorse.
Antallet af igangværende produktionssteder er nedskåret fra 56 til fem pr. 31. marts 1996, hvoraf tre henhører under Enirisorse (det integrerede center i Portovesme/San Gavino for zink og primært bly; anlægget i Porto Marghera for kobber, afdelingen for bronze/messing i Paderno Dugnano), ét i Pertusola Sud (Crotone for zink) og ét i Nuova Solmine (Scarlino for svovlsyre).
Antallet af ansatte er nedskåret fra 10 200 pr. 31. december 1991 til ca. 2 800 pr. 30. april 1996 (heri medregnet de ansatte i selskaber, der er under afvikling eller ikke længere er i drift).
Ovennævnte selskaber og fem anlæg udgør Enirisorse strategiske virksomheder (kobber, bly, zink og svovlsyre). Ifølge planen skal de strategiske virksomheders økonomiske og finansielle effektivitet rettes op gennem salg og lukning af en del af disse anlæg/selskaber, således at der kun bliver to produktionssteder tilbage.
Den nuværende situation er som følger
a) afdelingen af bronze/messing i Paderno Dugnano er afståetb) for anlægget i Porto Marghera har en mulig køber afgivet tilbud
c) anlægget i Pertusola Sud vil blive lukket eller nedlagt inden udgangen af 1997 eller afstået til en køber, der vil omdanne anlægget til en produktionsenhed sandsynligvis for nikkel.
Tilbage er således produktionsstederne i Portovesme/San Gavino (zink og bly) og i Scarlino (svovlsyre) som Enirisorses sidste strategiske virksomheder.
Ved udløbet af femåret 1992-1996 vil Enirisorse af sin aktionær have modtaget et kapitalindskud på 1 819 mia. ITL til gennemførelse af planen.
I samme tidsrum regner Enirisorse med gennem afståelserne af selskaber og afdelinger at opnå 840 mia. ITL.
Sammensætningen af de beløb, der er opnået ved afståelse er følgende (heri medregnet de anslåede beløb fra afståelser, der endnu ikke er afsluttede):
i) 454 mia. ITL fra afståelsen af selskaberne på området for kul og koks
ii) 220 mia. ITL fra afståelsen af kapitalinteresserne i ENI International Holding, Sofid, Padana Assicurazione
iii) 107 mia. ITL fra afståelsen af afdelingerne i metalindustrien (tidligere Nuova Samim)
iv) 58 mia. ITL fra afståelsen af mindre selskaber i andre sektorer.
Det samlede beløb for indbetalingerne fra aktionærerne og for afståelserne svarer til 2 658 mia. ITL og vil i femåret blive udnyttet som følger:
a) 448 mia. ITL til nedsættelse af den oprindelige gæld, Enirisorse og Nuova Samim, der er indgået i Enirisorse, har, først og fremmest til finansieringsselskaberne i ENI-gruppen
b) 822 mia. ITL til dækning af underskuddet, herunder forudgående tab, i mineselskaberne og andre selskaber, der er under afvikling, eller hvis drift er indstillet. Udgifterne til afviklingerne er først og fremmest udgifter til personale indtil dettes fratrædelse, udgifter til genplacering eller tilskyndelse til afgang, udgifter til miljøet (sanering af produktionsstederne og anbringelse af slagger).
Sammensætningen af de foranstaltninger, der er nødvendige til dækning af udgifterne til afvikling, er som følger:
i) 425 mia. ITL til selskaber henhørende under det tidligere Agip Miniere (SIM, SIMUR, Mineraria Campiano, Agip Australia)
ii) 160 mia. ITL til Carbosulcis
iii) 115 mia. ITL til Samatec
iv) 113 mia. ITL til selskaber i andre sektorer (det tidligere Terfin)
v) 9 mia. ITL til mindre selskaber
c) 53 mia. ITL til den omstrukturering af Nuova Solmine, der blev indledt i tidsrummet 1992-1993, gennem afståelse af virksomhederne for udvinding af svovlkis, lukning af minerne, iværksættelse af miljøforanstaltninger, omlægning af anlæggene til fremstilling af svovlsyre af svovl (med nedskæring af produktionskapaciteten) og det overskydende personales genplacering eller afgang; således omstruktureret har Nuova Solmine givet afkast siden 1995, nemlig 10 046 mio. ITL i 1995, 5 312 mio. ITL i 1996; for 1997 forventes et afkast på 7 057 mio. ITL og for 1998 på 10 590 mio. ITL
d) 973 mia. ITL til omstrukturering (tabene i det pågældende tidsrum medregnet) af de metalvirksomheder, der tidligere henhørte under Nuova Samim, der siden er indgået i Enirisorse. Udgifterne til omstruktureringen er fordelt således:
1) 93 mia. ITL til de afviklede eller afståede selskaber
2) 280 mia. ITL til Pertusola Sud (Crotone), heraf 123 mia. ITL til dækning af vedligeholdelsesinvesteringer og tab i regnskabsåret (77 mia. ITL i toåret 1992-1993; 33 mia. ITL i toåret 1994-1995; 13 mia. ITL i 1996); restbeløbet på 157 mia. ITL består af de særlige udgifter (tilskyndelser til afskedigelse af ansatte på 26 mia. ITL, udgifter til anbringelse af slagger og miljøforbedring på 95 mia. ITL, udgifter i forbindelse med udtørring af indtægtskilder på 36 mia. ITL)
3) 600 mia. ITL til metalvirksomheder under det tidligere Nuova Samim, heraf 200 mia. ITL til særlige udgifter i det pågældende tidsrum (100 mia. ITL til tilskyndelser til afgang og 100 mia. ITL til miljøforanstaltninger) og 400 mia. ITL til driftstab (243 mia. ITL) og investeringer (157 mia. ITL) i tidsrummet 1992-1996
e) 362 mia. ITL til dækning af driftsudgifter, finansieringsudgifter og særlige udgifter i holdingselskabet Enirisorse. Af dette beløb skyldes 117 mia. ITL særlige udgifter (hovedsagelig tilskyndelser til personaleafgang) og 245 mia. ITL driftsudgifter og finansielle udgifter.
Omstruktureringen af Enirisorse består kort sagt hovedsagelig i, at selskabet opgiver en stor del af sine forskellige virksomheder i form af lukning/afvikling af kontrollerede selskaber og produktionssteder eller afståelse til tredjepart. Efter omstruktureringen består Enirisorse (marts 1996) af Pertusola Sud, Nuova Solmine (begge kontrolleret af Enirisorse) og af selve Enirisorse. Antallet af produktionssteder er skåret ned fra 56 til fem. Enirisorse kontrollerede direkte det integrerede center i Portovesme/San Gavino, anlægget i Porto Marghera og afdelingen for bronze/messing i Paderno Dugnano; Pertusola Sud kontrollerede anlægget i Crotone og Nuova Solmine anlægget i Scarlino.
Disse produktionsenheder udgør sammen med den centrale forvaltning kernen i det omstrukturerede selskab Enirisorse.
For at opnå økonomisk-finansiel effektivitet er det imidlertid nødvendigt med en yderligere nedskæring af de strategiske virksomhedsformer. Med henblik herpå er det bestemt, at anlæggene i Marghera, Paderno Dugnano og Pertusola Sud skal opgives. Disse anlæg og selskaber skal afstås eller lukkes i 1997. Kun Enirisorses produktionsanlæg i Portovesme/San Gavino (bly og zink) og svovlsyrefremstillingen i Nuova Solmine er for øjeblikket i drift, men det er ganske klart, at også disse virksomheder skal privatiseres.
Den samlede foranstaltning har i høj grad indskrænket Enirisorses virksomhed, således som det fremgår af koncernens årsomsætning, der er faldet fra 1 867 mia. ITL i 1992 til 810 mia. ITL (skøn) i 1997.
Også for så vidt angår de strategiske virksomhedsformer er der sket en kapacitetsnedskæring som endnu står på, således som det fremgår af følgende tabeller vedrørende udviklingen i produktionskapaciteten for bly, zink, kobber og svovlsyre og i antallet af afsatte i disse sektorer:
TABELPOSITION
TABELPOSITION
Ved hjælp af de omtalte omstruktureringsforanstaltninger er det lykkedes at opnå et mærkbart fald i Enirisorses tab. Følgende tabel angiver tabenes forløb:
TABELPOSITION
Tabet på 48 mia. ITL i 1997 skyldes Pertusola Sud, der fremstiller zink. Dette selskab vil blive lukket eller afstået i årets løb. Gennemføres salget, vil den kommende ejer omlægge virksomhedens produktion fra zink til nikkel. Også for Portovesme er der modtaget et uigenkaldeligt købstilbud. Med hensyn til Nuova Solmine er der forhandlinger i gang med en sandsynlig køber.
Udsigterne for Portovesme/San Gavino (bly og zink) og Nuova Solmine (svovlsyre) er gode. Nuova Solmine har givet afkast i de seneste år, og der regnes med, at det vil fortsætte hermed i fremtiden. Også for så vidt angår Enirisorses fremstilling af bly og zink, er udsigterne tilfredsstillende. Udsigterne på verdensmarkedet for disse varer udtrykt i priser, forbrug og nedskæring af slagger er positive for de kommende tre år. Dernæst forventes der en nedgang. For de kommende fire år forventes der følgende afkast: 11 288 mia. ITL i 1997, 49 675 mia. ITL i 1998, 80 710 mia. ITL i 1999 og 47 046 mia. ITL i 2000.
IV
For at kunne vurdere, om der i kapitalindskuddene gemmer sig en statsstøtte undersøger Kommissionen kapitalstrømmene mellem den italienske stat, den seneste aktionær og Enirisorse i lyset af det princip, der gælder for en investor, der arbejder under normale markedsvilkår, og som Kommissionen knæsatte i meddelelsen til medlemsstaterne (4) om offentlige virksomheder i fremstillingssektoren. På grundlag af dette princip gemmer der sig en statsstøtte i en finansiel transaktion, dersom denne ikke ville være blevet foretaget af en privat investor, der arbejder under normale markedsvilkår.
På baggrund af de oplysninger, Kommissionen er i besiddelse af, andrager de investeringer, den italienske stat foretog i Enirisorse gennem dettes holdingselskab ENI, 1 819 mia. ITL i femåret 1992-1996.
Indtil for ganske kort tid siden var 100 % af aktierne i ENI ejet af det italienske ministerium for skatkammeret. Forsamlingen af aktionærer, dvs. ministeriet for skatkammeret, udpegede i overensstemmelse med italiensk ret ENI's bestyrelse. Ét at bestyrelsesmedlemmerne er stadig en embedsmand fra dette ministerium. Sådan var situationen i 1991/1992, da der blev truffet beslutning om at omstrukturere Enirisorse.
Kapitalindskuddene blev finansieret ved hjælp af fortjeneste, som ENI's aktionær, dvs. den italienske stat, havde andetstedsfra.
De midler, ENI stillede til rådighed for Enirisorse, betragtes derfor som statsmidler som omhandlet i traktatens artikel 92, stk. 1.
Kapitalindskuddene fra ENI til finansiering af Enirisorses omstrukturering præges af utilstrækkeligt finansielt udbytte, idet omstruktureringen hovedsagelig består i blotte og bare privatiseringer samt afviklinger og privatiseringer som følge af investeringer. Der kunne således ikke påregnes et udbytte, der stod i rimeligt forhold til kapitalindskuddets størrelse, og det kan derfor ikke hævdes, at ENI handlede, som en privat investor ville have gjort. Enirisorse havde endvidere store tab i over fem år, hvilket er et tidsrum, der er alt for langt til, at det kan anses for at være »et begrænset tidsrum« som omhandlet i den tidligere nævnte domstolsdom (5). En privat erhvervsdrivende ville have omstruktureret eller afviklet Enirisorse på et tidligere tidspunkt for at undgå, at tabene fortsatte.
Enirisorse virkede inden for forskellige sektorer såsom udvinding af non ferro-metaller, kul, koks, bly, zink, forarbejdning af non ferro-metaller og uorganisk kemi. Disse varer indgår i samhandelen i EF og på verdensplan. En støtte på 1 819 mia. ITL til Enirisorse indebærer fare for konkurrencefordrejning, og den påvirker samhandelen i EF.
Der må derfor anlægges den betragtning, at det samlede kapitalindskud, der blev foretaget mellem 1992 og 1996, udgør statsstøtte som omhandlet i traktatens artikel 92, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 61, stk. 1.
I traktatens artikel 92, stk. 2 og 3, er det fastsat, hvilke statsstøttetyper der er forenelige med fællesmarkedet.
På baggrund af transaktionens art, koncernens forskelligartede former for virksomhed og dens produktionssteder, og fordi de finansielle foranstaltninger ikke havde regionale formål, finder traktatens artikel 92, stk. 2 og 3, litra b), ikke anvendelse på den pågældende statsstøtte, og kun den i artikel 92, stk. 3, litra c), fastsatte undtagelsesbestemmelse, der vedrører støtte til fremme af udviklingen af visse erhvervsgrene, kan komme i betragtning.
Kapitalindskuddene til fordel for Enirisorse blev foretaget med henblik på at finansiere en påtænkt omstrukturering, der i sidste ende tog sigte på selskabets fuldstændige afvikling.
Kommissionens politik vedrørende statsstøtte til omstrukturering er belyst i rammebestemmelserne desangående (6).
I disse rammebestemmelser understreger Kommissionen, at den foretager en streng vurdering af, hvorvidt den slags støtte er forenelig med fællesmarkedet, fordi denne kan føre til, at sociale eller industrielle problemer utilsigtet flyttes fra en medlemsstat til en anden.
For at Kommissionen kan tillade støtte til omstrukturering af en virksomhed, må støtteplanen således opfylde følgende almindelige betingelser:
1) den skal inden for et rimeligt tidsrum føre til genopretning af virksomhedens økonomiske og finansielle effektivitet på længere sigt
2) den må ikke medføre utilbørlig konkurrencefordrejning
3) den skal stå i et rimeligt forhold til omstruktureringens omkostninger og fordele
4) den skal gennemføres fuldt ud
5) den skal underkastes tilsyn, og der skal indsendes rapporter om planen.
Kun når disse betingelser er opfyldt, kan støttens virkninger anses for at være forenelige med den fælles interesse som omhandlet i traktatens artikel 92, stk. 3, litra c).
1. Genoprettelse af lønsomhed samt privatisering
I almindelighed er det en absolut betingelse, at omstruktureringsplanen sikrer den pågældende virksomheds sanering samt genoprettelse af dens økonomiske og finansielle effektivitet på længere sigt, hvis planen skal kunne godkendes.
I Enirisorses tilfælde tog omstruktureringsplanen sigte på afvikling af selskaber gennem lukninger, afståelser og omstruktureringer med påfølgende privatisering.
Som tidligere påvist medførte foranstaltningerne en omfattende indskrænkning af Enirisorses tab i de år, planen blev gennemført: tabene som følge af den løbende drift faldt fra 551,2 mia. ITL i 1992 til 98,6 mia. ITL i 1996. De påregnede tab for 1997, svarende til 48 mia. ITL skyldes zinkfremstillingsvirksomheden Pertusola Sud, der vil blive lukket eller nedlagt i årets løb eller solgt til en investor, der har vist interesse. Virksomheden vil imidlertid ikke længere fremstille zink. En af årsagerne til at indlede proceduren var, at Kommissionen foreløbigt konkluderede, at Enirisorses finansielle situation ikke var blevet saneret efter de forskellige afviklinger og afståelser af selskaber. Dette var tilfældet ved procedurens iværksættelse, da omstruktureringen endnu var i gang og ikke havde båret frugt. Som sagt er Enirisorses finansielle situation dog stærkt ændret, idet gælden er mindsket, og den eneste tilbageværende tabsgivende virksomhed (zinkfremstillingsvirksomheden Pertusola Sud) vil blive privatiseret i løbet af 1997. Efter denne privatisering vil Enirisorse bestå udelukkende af Portovesme og Nuova Solmine, der begge er lønsomme.
Det er således lykkedes Enirisorse at afstå alle sine ikke-strategiske virksomheder, og den er stadig i færd med at indskrænke dimensionerne af de strategiske virksomheder. Derved har Enirisorse kunnet mindske gælden, og ved salg eller lukning af Pertusola Sud vil den have skaffet sig af med det sidste tabsgivende selskab.
Endvidere har de italienske myndigheder påvist, at omstruktureringen ikke er standset ved Enirisorses strategiske virksomheder, således som det antoges ved procedurens iværksættelse. Efter den første omgang af afståelser af en stor del af sine virksomheder fremstod Enirisorse med andre dimensioner, idet den nu bestod af kun tre selskaber, der ansås for at være den strategiske kerne. Privatiseringen af disse selskaber er i gang og vil snart være afsluttet. Efter afståelsen af anlæggene i Porto Marghera og Paderno Dugnano tillige med selskabet Pertusola Sud vil de tilbageværende virksomheder nemlig være lønsomme. Det er derfor ikke længere rigtigt, at de strategiske virksomheder opsluger ENI's midler. Omstruktureringen har med hensyn til disse virksomheder medført en indskrænkning af produktionskapaciteten og en sænkning af beskæftigelsesniveauet.
Desuden har de italienske myndigheder over for Kommissionen forpligtet sig til at privatisere de to tilbageværende selskaber. Privatiseringen er allerede i gang, og der er fremkommet uigenkaldelige tilbud fra interesserede købere, der er private selskaber. Når privatiseringen er tilendebragt, vil Enirisorse blive afviklet modsat det, der var antagelsen ved procedurens iværksættelse, da det ikke stod klart, om omstruktureringen ville medføre en videreførelse af Enirisorses virksomhed. I denne situation, hvor der er tale om fuldstændig privatisering og afvikling af Enirisorse, er det op til de nye ejere at sikre selskabets endegyldige lønsomhed uden bistand fra staten.
Privatiseringen vil gøre en ende på Enirisorses direkte finansielle tilknytning til den italienske stat og selskaberne vil ikke længere nyde godt af vedvarende offentlige finansieringer.
2. Forhindring af utilbørlig konkurrencefordrejning
En yderligere betingelse for, at der kan bevilges støtte til omstrukturering er, at der vedtages foranstaltninger, som så vidt muligt kan danne modvægt mod de negative indvirkninger på konkurrenterne. Ellers ville støtten stride mod den fælles interesse, og den ville ikke kunne være omfattet af undtagelsen efter traktatens artikel 92, stk. 3, litra c).
Enirisorse omstrukturering udgør en bemærkelsesværdig bestræbelse for at nedsætte selskabets produktionskapacitet inden for alle vareområder. Årsomsætningen, der er faldet fra 1 867 mia. ITL i 1992 til 810 mia. ITL i 1997 viser klart denne indskrænkning. Ved procedurens iværksættelse var Kommissionen ikke klar over, hvilke omfattende indskrænkninger af virksomheden Enirisorse havde planlagt for de strategiske virksomheder, og på baggrund af de dengang foreliggende oplysninger antog Kommissionen, at omstruktureringen ikke ville få virkning for disse virksomheder. Af de oplysninger, den italienske regering gav som svar på procedurens iværksættelse, fremgik det, at omstruktureringen også omfattede de strategiske virksomheder, idet disse skulle nedsættes kraftigt: blyfremstillingen er nedsat med 45 %, zinkfremstillingen med 40 %, kobberfremstillingen med 100 % og svovlsyrefremstillingen med 38 %.
Også antallet af ansatte i disse erhvervsgrene er i høj grad indskrænket: det faldt mellem 1992 og 1996 fra 618 til 297 i blysektoren, fra 1 636 til 1 284 i zinksektoren, fra 518 til 202 i kobbersektoren og i 1997 fra 346 til 187 i svovlsyresektoren.
På baggrund af disse betragtninger må det konkluderes, at Enirisorses omstrukturering og deraf følgende markedsstilling ikke vil indvirke på konkurrencen på en måde, der strider mod den fælles interesse.
3. Forholdet mellem støtte og omstrukturering
Som tidligere nævnt er kapitalindskuddene fra de tidligere år blevet anvendt til at dække udgifterne i forbindelse med nedbringelse af Enirisorses gæld, afvikling og lukning af selskaber og anlæg samt omstrukturering af en række andre selskaber og anlæg.
Det skal bemærkes, at støttemodtageren i høj grad har bidraget til omstruktureringsplanens finansiering og afvikling under anvendelse af afkastet fra salget af indtægtskilder og kontrollerede selskaber. På tidspunktet for procedurens iværksættelse herskede der tvivl om, hvorvidt der overhovedet kunne påvises et sådant bidrag. Kommissionen er af den italienske regering blevet fuldt ud bekræftet i, at afkastet af afståelsesforanstaltningerne er blevet anvendt til medfinansiering af omstruktureringens øvrige afsnit. Som tidligere nævnt andrager de samlede udgifter til omstruktureringen til dato 2 658 mia. ITL, som Enirisorse har finansieret med kapitalindskud på 1 819 mia. ITL og med 840 mia. ITL ved hjælp af afkastet af afståelserne. Disse udgifter ville ikke kunne være blevet dækket, hvis ikke Enirisorse havde anvendt afkastet fra salget af de forskellige indtægtskilder til omstrukturering. Sidste omgang af privatiseringen af Enirisorses omstrukturerede virksomheder vil yderligere bidrage til at finansiere disse udgifter. Dette bidrag er det højeste, støttemodtageren kan yde.
Under disse omstændigheder må det antages, at støtten til Enirisorse ikke giver selskabet eller de selskaber, det kontrollerer, eller de anlæg, der stadig er i drift, et overskud af likviditet, der ville kunne anvendes til konkurrenceforvridende fremstød på markedet uden forbindelse med omstruktureringen, eller til at finansiere nye investeringer, der ikke er omfattet af omstruktureringen.
4. Fuldstændig gennemførelse af omstruktureringsplanen
Ifølge en af de andre betingelser, der er fastsat i de pågældende EF-retningslinjer, skal virksomheden gennemføre den omstruktureringsplan, Kommissionen har forelagt og godkendt. Som sagt består planen i salg og afvikling af selskaber, der ejes af Enirisorse, omstrukturering af de strategiske virksomheder med henblik på privatisering af de pågældende virksomheder, effektiv privatisering af disse og i sidste omgang afvikling af Enirisorse. Eftersom Italien har forpligtet sig til at gennemføre denne plan fuldstændigt, må det konkluderes, at denne betingelse vil blive overholdt.
5. Tilsyn og rapporter
Afslutningen af den igangværende privatisering (Pertusola Sud) og privatiseringerne af Portovesme/San Gavino og Nuova Solmine bør ske under Kommissionens tilsyn. Med henblik herpå bør de italienske myndigheder jævnligt indsende rapporter om, hvor langt man er nået med privatiseringerne, om Enirisorses finansielle situation og om afkastet af privatiseringerne -
VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:
Artikel 1
Italiens støtte i tidsrummet 1992-1996 til fordel for Enirisorse SpA i form af kapitalindskud på 1 819 mia. ITL og hjælpemidler til omstruktureringen med henblik på opfyldelse af den dertil hørende plan er forenelig med fællesmarkedet og EØS-aftalen i henhold til EF-traktatens artikel 92, stk. 3, litra c), og EØS-aftalens artikel 61, stk. 3, litra c), på betingelse af, at nærværende beslutnings artikel 2 og 3 overholdes.
Artikel 2
Italien opfylder forpligtelsen til at privatisere de selskaber og produktionssteder, der endnu henhører under Enirisorse SpA og foretager den endelige afvikling af disse selskaber. Privatiseringerne afsluttes senest den 31. december 1998. Afkastet af privatiseringerne må ikke anvendes af ENI til investeringer i andre selskaber, som det ejer, men til at dække eventuelle yderligere udgifter i forbindelse med Enirisorses afvikling.
Artikel 3
1. Italien deltager fuldt ud i Kommissionens arbejde med at tilse nærværende beslutnings gennemførelse og tilstiller Kommissionen halvårsrapporter med oplysninger om bl. a.:
a) forløbet af de privatiseringer, der endnu skal foretages, og afkastet fra disse
b) forløbet af den endelige afvikling af Enirisorse SpA med angivelse af eventuelle andre afviklingsomkostninger
c) den seneste finansielle situation for Enirisorse SpA.
2. Den første rapport skal være Kommissionen i hænde inden den 1. oktober 1997, og de efterfølgende rapporter forelægges hvert halve år.
Artikel 4
Denne beslutning er rettet til Den Italienske Republik.
Udfærdiget i Bruxelles, den 16. april 1997.
KOMISSION PÄÄTÖS,
tehty 16 päivänä huhtikuuta 1997,
Italian valtion Enirisorse SpA -nimiselle yritykselle myöntämistä tuista (Ainoastaan italiankielinen teksti on todistusvoimainen) (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) (98/212/EY)
EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 93 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan,
ottaa huomioon sopimuksen Euroopan talousalueesta ja erityisesti sen 62 artiklan 1 kohdan a alakohdan,
on edellä mainittujen artiklojen mukaisesti antanut niille, joita asia koskee, mahdollisuuden esittää huomautuksensa,
sekä katsoo seuravaa:
I
Komissio antoi 15 päivänä tammikuuta 1996 päivätyllä kirjeellään Italian viranomaisille tiedoksi päätöksensä aloittaa perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdan mukainen menettely niiden tukien osalta, joita on myönnetty Enirisorse SpA -nimiselle yritykselle ja sen johtamalle yritysyhtymälle (jäljempänä `Enirisorse`).
Kokonaan valtion holdingyhtiön ENI:n hallinnassa oleva Enirisorse sai 1 819 miljardin Italian liiran suuruisen pääoman lisäyksen vuosina 1992-1996. Komissio päätti aloittaa menettelyn tämän pääomapanoksen vuoksi. Julkaisemalla päätöksensä Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä (1) komissio kehotti muita jäsenvaltioita ja asianosaisia osapuolia esittämään kyseisiä toimenpiteitä koskevat huomautuksensa.
Italian hallitus on esittänyt vastauksensa 3 päivänä heinäkuuta 1996, 5 päivänä elokuuta 1996 ja 13 päivänä tammikuuta 1997 päivätyissä kirjeissä.
Toiset jäsenvaltiot tai muut, joita asia koskee, eivät ole esittäneet komissiolle huomautuksia.
II
Vastauksessaan menettelyn aloittamista koskevaan kirjeeseen Italian hallitus antoi Enirisorsen rakenneuudistusta koskevia yksityiskohtaisia tietoja ja esitti seuraavat yleiset näkökohdat:
1) pääomapohjan vahvistamista ei suorittanut valtio eikä tarkoitukseen käytetty julkisia varoja,
2) ENI:n suorittama Enirisorsen pääomapohjan vahvistaminen tapahtui markkinataloudessa toimivan yksityisen sijoittajan toimintaa säätelevien periaatteiden mukaisesti, joten kyseessä ei ollut valtiontuki,
3) pääomapohjan vahvistamista voidaan mahdollisesti pitää yhteismarkkinoille soveltuvana valtiontukena.
Kohdassa 1 esitetyn huomautuksen osalta Italian hallituksen käsitys on, ettei pääomapohjan vahvistamista suorittanut suoraan Italian valtio vaan ENI ja ettei toimia, joihin ENI ryhtyy tytäryhtiönsä Enirisorsen suhteen, voida ilman muuta pitää Italian valtion toimenpiteinä.
Italian hallitus huomauttaa, että ENI muuttui heinäkuussa 1992 julkisoikeudellisesta laitoksesta osakeyhtiöksi, jonka osakkeet ovat valtiovarainministeriön hallussa.
Lisäksi ENI ei hallituksen mukaan ole enää sen toimintaohjeiden alainen.
Marraskuussa 1995 valtiovarainministeriö myi 15 prosenttia ENI:n osakkeista 6 300 miljardin Italian liiran hintaan. ENI noteerataan Milanon, Lontoon ja New Yorkin pörsseissä.
ENI toteutti kaikki pääomapohjan vahvistamiseen tähtäävät toimet omista varoistaan, jotka ovat peräisin yhtymän muilla aloilla toimivista yrityksistä eivätkä siis ole valtion varoja.
Kohdassa 2 esitetyn huomautuksen osalta Italian hallitus vakuuttaa, että pääomapohjan vahvistaminen toteutettiin yksinomaan ENI:n omista varoista ja että tarkoituksena oli rahoittaa perusteellinen rakenneuudistusohjelma, joka muodostui yritysten sulkemisesta, selvitystilaan asettamisesta ja muiden kuin keskeisten yritysten ja/tai toimintojen rakenteen uudistamisesta. Lisäksi pääomapohjan vahvistaminen oli yritykselle vähemmän kallis vaihtoehto kuin velkasaneeraus.
Italian hallituksen mukaan yritys noudatti pääomapohjan vahvistamisessa perusteluja, jotka Euroopan yhteisöjen tuomioistuin esitti 21 päivänä maaliskuuta 1991 asiassa C-303/88 (2), Italian valtio v. komissio, antamansa tuomion yhteydessä. Siinä yhteisöjen tuomioistuin vahvistaa, että emoyhtiö voi lyhyen ajan kantaa jonkin tytäryhtiönsä tappiot antaakseen tälle mahdollisuuden lopettaa toimintansa mahdollisimman hyvissä olosuhteissa. Yhteisöjen tuomioistuin lisää, että tällainen päätös voi perustua paitsi mahdollisuuteen saada todennäköisiä epäsuoria voittoja myös muihin näkökohtiin, kuten yhtymän julkisen kuvan suojaamiseen tai sen toimintoja koskevaan rakenneuudistukseen.
Tämän jälkeen Italian hallitus huomauttaa 3 kohdassa, että pääomapohjan vahvistamista voidaan pitää perustamissopimuksen 92 artiklan 3 kohdan a ja c alakohdassa tarkoitettuna yhteismarkkinoille soveltuvana valtiontukena, koska se tukee pitkän aikavälin kehitystä epäedullisessa asemassa olevilla, teollisuuden kriisistä kärsivillä alueilla ja edistää merkittävän taloudellisen toiminnan rakenneuudistusta muuttamatta kuitenkaan kaupankäynnin edellytyksiä yhteisen edun kanssa ristiriitaisella tavalla.
Kun pääomapohjan vahvistamista tarkastellaan vaikeuksissa olevien yritysten rakenneuudistukseen ja pelastamiseen myönnettävistä valtiontuista annettujen yhteisön suuntaviivojen (3) kannalta (jäljempänä `asiaa koskevat yhteisön suuntaviivat`), se on Italian hallituksen mukaan yhdenmukainen niissä esitettyjen yleisten edellytysten kanssa.
III
Enirisorse perustettiin vuonna 1991 "puhtaaksi" holdingyhtiöksi tarkoituksena optimoida ENI-yhtymän taloudelliset ja rahoitusvarat. Perimmäisenä tavoitteena oli keskittää yhden yksikön vastuulle niiden omistusten hallinta, joita yhtymällä on seuraavilla aloilla:
a) ei-rautametallien louhinta, rikkikiisun louhinta ja jalostaminen rikkihapoksi sekä hiilikaivostoiminta, jota Carbosulcis hoitaa Agip Minieren alaisuudessa (12 yhtiötä ja 21 tuotannollista toimipaikkaa),
b) hiilikaivostoiminta ulkomailla, koksin tuotanto Italiassa sekä hiilen ja koksin markkinointi sekä Italiassa että ulkomailla Agipcoalin alaisuudessa (25 yhtiötä ja 11 tuotannollista toimipaikkaa),
c) ei-rautametalleihin liittyvä metalliteollisuus Nuova Samimin alaisuudessa (7 yhtiötä ja 12 tuotannollista toimipaikkaa),
d) epäorgaanisen kemian alaan liittyvä toiminta bariumin, boorin, kloorin/soodan/kaliumhydroksidin (potaskan) sekä hioma-aineiden ja sintrattujen tuotteiden alalla sekä kehittyneiden materiaalien tutkimus Samatecin alaisuudessa (5 yhtiötä ja 9 tuotannollista toimipaikkaa).
ENI ja sen osakkeenomistajat päättivät vuonna 1991 hankkiutua eroon muista kuin keskeisistä toiminnoista suojatakseen keskeisten toimialojen kannattavuutta erottamalla ne tappiollisista toimialoista. Lopullisena tavoitteena oli holdingyhtiön yksityistäminen.
Enirisorse laati tätä tarkoitusta varten suunnitelman erikoistoimenpiteistä, jotka käsittivät muun muassa seuraavat toimet:
a) Agipcoalin alaisuuteen jo kuuluva toiminta (hiili ja koksi), jonka taloudellinen tulos oli yleensä ottaen tyydyttävä: täydellinen yksityistäminen sen jälkeen kun yksi koksin tuotantopaikoista olisi suljettu, jolloin toiminnan arvo nousisi mahdollisimman paljon.
b) Agip Minieren alaisuuteen kuuluva toiminta:
1) taloudellisesti elinkelpoisten tai yksityisten toimijoiden kannalta edes mahdollisesti kiinnostavien yhtiöiden/osuuksien myyminen,
2) kaiken Italiassa sijaitsevan kaivostoiminnan asettaminen selvitystilaan ja tuotannon lopettaminen huolimatta ympäristön entistämisen ja henkilöstön irtisanomisen aiheuttamista suurista menoista, koska kyseessä on rakenteellisesti tappiollinen toiminta (ei-rautametallien, rikkikiisun ja hiilen louhinta),
3) rikkihappotuotannon rakenneuudistus vähäisin investoinnein, jolloin sen arvo nousisi ja se voitaisiin myydä.
c) Samatecin alaisuuteen kuuluva toiminta (epäorgaanisen kemian tuotteet ja hioma-aineet):
1) toiminnan lopettaminen ja rakenteellisesti tappiollisten tuotantopaikkojen (hioma-aineet) sulkeminen,
2) luopuminen sellaisesta toiminnasta, joka on mahdollista luovuttaa muiden toimijoiden hallintaan ja jonka lopettaminen olisi aiheuttanut kuluja ympäristön entistämistoimien vuoksi (barium, boori, kloori/sooda/kaliumhydroksidi (potaska), teollisuustimantit).
d) Nuova Samimin alaisuuteen kuuluva toiminta (metalliteollisuus):
1) sellaisten yhtiöiden / yhtiöhaarojen myyminen, joita kohtaan muut toimijat ovat osoittaneet selvää kiinnostusta ja joiden selvitystilaan asettaminen tai sulkeminen olisi aiheuttanut suuria kustannuksia.
2) keskeiseen toimintaan kuuluvan metalliteollisuuden rakenneuudistus ja yksityistäminen,
3) myyntikelvottomien epäolennaisten toimintojen asettaminen selvitystilaan.
Samaan aikaan Enirisorsessa suunniteltiin joukko yhtiön rakenneuudistukseen tähtääviä toimenpiteitä, joiden yhteydessä muita toimialansa tai alueensa johtavia ENI-yhtymän yrityksiä oli tarkoitus keskittää yhdeksi vastuualueeksi.
Tämän ohjelman perusteella toteutettiin seuraavat toimet:
a) toteutettiin yrityksen rakenneuudistus muodostamalla yrityskeskittymä, jossa Enirisorseen yhdistettiin eri toimialojen johtavia yrityksiä (Agip Miniere, Agipcoal, Nuova Samim, Terfin, Samatec) ja muita pienempiä yrityksiä (Temav, Ardisia, Unicoke, ym.); pääkonttoreiden lukumäärää vähennettiin neljästätoista kahteen ja työntekijöiden lukumäärää 650:stä 216:een maaliskuun 1996 loppuun mennessä,
b) suljettiin kaikkiaan 16 kannattamatonta ja saneerauskelvotonta metalliteollisuuden toimipaikkaa, sekä kaivosteollisuuden alalla että muilla siihen liittyvillä aloilla, ja suljettiin 5 pienempää metalliteollisuuden tuotantolinjaa,
c) markkinataloudessa toimivan yksityisen sijoittajan periaatetta noudattaen asetettiin selvitystilaan kannattamattomia ja saneerauskelvottomia kaivosteollisuus- ja monialayrityksiä (SIM, Carbosulcis, Mineraria Campiano, Attività Meridionali, Simur sekä muita pienyrityksiä) sekä tarpeettomiksi käyneitä markkinointi- ja rahoitusyhtiöitä (Nonfermet, Eurobatex, Nuova Samim Metals, Agipcoal International ja muita pienyrityksiä),
d) myytiin kaikki hiili- ja koksialan yritykset ja osuudet tällä alalla toimivissa yrityksissä (Agipcoal USA, Agipcoal South Africa, Agipcoal Australia, Carbones del Guasare, Nuova Italiana Coke ja muita pienyrityksiä),
e) myytiin tai asetettiin selvitystilaan kaikki epäorgaanisen kemian ja hioma-aineiden alalla toimivat yritykset (Società Chimica di Larderello, Società Sali di bario, Eurosic, Supradiamant, Karl Hertel),
f) myytiin kaikki toiminnot (yritykset ja yrityshaarat) alumiinin alalla (Sacal), kuparin jatkojalostuksen alalla (Moncalierin, Pieve Vergonten ja Sulmonan laitokset), terästeollisuuden päästöjen käsittelylaitos (Ponte Nossa) ja sekundaarilyijyn alalla (Paderno Dugnanon ja Marcianisen laitokset),
g) myytiin Comerint (suunnittelu- ja koulutuspalvelut) ja Manifatture Cotoniere del Mezzogiorno -yritys.
Myymällä yrityksiä ja asettamalla niitä selvitystilaan sekä yhdistämällä tarpeettomiksi käyneitä yrityksiä Enirisorseen saatiin toiminnassa olevien yritysten lukumäärä putoamaan vuodesta 1992 vuoden 1996 maaliskuuhun mennessä 60:stä kolmeen. Jäljelle jäivät Pertusola Sud, Nuova Solmine (molemmat Enirisorsen tytäryhtiöitä) sekä Enirisorse itse.
Toiminnassa olevien tuotantopaikkojen lukumäärä väheni maaliskuun 1996 loppuun mennessä 56:stä viiteen, joista kolme kuuluu Enirisorsen alaisuuteen (Portovesme / San Gavinon yhdistetyt tuotantolaitokset - sinkki ja primaarilyijy, Porto Marghera - kupari, Paderno Dugnano - pronssin ja messingin erottelulaitos), yksi Pertusola Sudin alaisuuteen (Crotone - sinkki) ja yksi Nuova Solminen alaisuuteen (Scarlino - rikkihappo).
Työntekijöiden määrä on vähentynyt vuoden 1991 lopun 10 200:sta 2 800:aan huhtikuun 1996 loppuun mennessä (mukaan lukien selvitystilassa olevien tai toimintansa lopettaneiden yritysten työntekijät).
Edellä mainitut yritykset ja 5 tuotantolaitosta muodostavat Enirisorsen keskeisen toiminnan (kupari, lyijy, sinkki ja rikkihappo). Suunnitelman mukaan keskeisen toiminnan taloudellista ja rahoituksellista elinkelpoisuutta parannetaan myymällä ja sulkemalla osa näistä laitoksista/yrityksistä niin, että jäljelle jää vain kaksi tuotannollista toimipaikkaa.
Nykytilanne on seuraava:
a) pronssin ja messingin erottelulaitos Paderno Dugnanossa on myyty,
b) mahdollinen ostaja on allekirjoittanut sitovan aiesopimuksen Porto Margheran laitoksen ostamisesta,
c) Pertusola Sudin laitos suljetaan tai puretaan vuoden 1997 loppuun mennessä tai myydään ostajalle, joka muuttaa sen todennäköisesti nikkelin tuotantolaitokseksi.
Enirisorsen viimeisinä keskeisinä toimintoina jäljellä ovat siis enää Portovesme / San Gavinon (sinkki ja lyijy) ja Scarlinon (rikkihappo) tuotantopaikat.
Viisivuotiskauden 1992-1996 loppuun mennessä Enirisorse saa osakkeenomistajaltaan pääoman lisäyksenä 1 819 miljardia Italian liiraa, joka käytetään rakenneuudistussuunnitelman toteuttamiseen.
Saman ajanjakson aikana Enirisorsen oli määrä saada yritysten ja yrityshaarojen myynnistä noin 840 miljardia Italian liiraa.
Yritysten myynnistä saadut tulot jakautuvat seuraavasti (mukaan lukien arvio vielä kesken olevien myyntien tuloista):
i) 454 miljardia Italian liiraa hiili- ja koksialan yritysten myynnistä,
ii) 220 miljardia Italian liiraa ENI International Holdingin, Sofidin ja Padana Assicurazionen osuuksien myynnistä,
iii) 107 miljardia Italian liiraa metalliteollisuuden yrityshaarojen myynnistä (esim. Nuova Samim),
iv) 58 miljardia Italian liiraa muiden alojen pienyritysten myynnistä.
Osakkeenomistajilta ja yritysten myynnistä saadaan yhteensä 2 658 miljardia Italian liiraa, mikä käytetään kyseisen viisivuotiskauden aikana seuraavasti:
a) 448 miljardia Italian liiraa Enirisorsen ja siihen liitetyn Nuova Samimin alkuperäisten velkojen lyhentämiseen lähinnä ENI-ryhmään kuuluville rahoitusyhtiöille,
b) 822 miljardia Italian liiraa selvitystilaan asetettujen tai toimintansa lopettaneiden kaivos- ja monialayritysten alijääman ja kasaantuneiden tappioiden kattamiseen. Selvitystilassa olevien yritysten aiheuttamat kulut liittyvät lähinnä selvitystilan julistamiseen asti palveluksessa olleeseen henkilöstöön, heidän siirtoihinsa ja irtisanomiskorvauksiinsa sekä ympäristön entistämiseen (tuotantopaikkojen puhdistaminen ja kuonan sulattaminen).
Toimet selvitystilan aiheuttamien tarpeiden kattamiseksi ovat seuraavat:
i) 425 miljardia Italian liiraa entisen Agip Minieren alaisuuteen kuuluville yrityksille (SIM, SIMUR, Mineraria Campiano, Agip Australia),
ii) 160 miljardia Italian liiraa Carbosulcisille,
iii) 115 miljardia Italian liiraa Samatecille,
iv) 113 miljardia Italian liiraa monialayrityksille (esim. Terfin),
v) 9 miljardia Italian liiraa pienyrityksille.
c) 53 miljardia Italian liiraa vuosina 1992-1993 suoritettuun Nuova Solminen rakenneuudistukseen, joka toteutettiin luopumalla rikkikiisun louhinnasta, sulkemalla kaivokset, aloittamalla ympäristön entistämistoimet, suorittamalla rikkikiisua rikistä tuottavien laitosten rakenneuudistus (samalla tuotantokapasiteettia vähentäen) sekä ylimääräisen henkilöstön irtisanominen tai siirto muihin tehtäviin; tämän rakenneuudistuksen jälkeen Nuova Solmine on tuottanut voittoa seuraavasti: vuonna 1995 10 046 miljoonaa Italian liiraa, vuonna 1996 5 312 miljoonaa Italian liiraa, vuonna 1997 (arvio) 7 057 miljoonaa Italian liiraa ja vuonna 1998 (arvio) 10 590 miljoonaa Italian liiraa,
d) 973 miljardia Italian liiraa sittemmin Enirisorseen yhdistetyn Nuova Samimin alaisuuteen kuuluneen metalliteollisuuden rakenneuudistukseen (kauden tappiot mukaan lukien). Tämän rakenneuudistuksen kulut jakautuvat seuraavasti:
1) 93 miljardia Italian liiraa selvitystilaan asetetuille tai myydyille yrityksille,
2) 280 miljardia Italian liiraa Pertusola Sudille (Crotone), josta 123 miljardia ylläpitoinvestointeihin ja varainhoitovuoden tappioihin (77 miljardia Italian liiraa kaksivuotiskaudella 1992-1993, 33 miljardia Italian liiraa kaksivuotiskaudella 1994-1995, 13 miljardia Italian liiraa vuonna 1996); jäljelle jäävä 157 miljardia muodostuu kauden 1992-1996 erityismenoista ja kuluvalle vuodelle varatuista menoista (henkilöstön irtisanominen 26 miljardia, kuonan sulattaminen ja ympäristön entistäminen 95 miljardia, omaisuuden arvon aleneminen 36 miljardia),
3) 600 miljardia Italian liiraa entisen Nuova Samimin toimintaan metalliteollisuuden alalla; tästä 200 miljardia kauden erityismenoihin (100 miljardia irtisanomiseen ja 100 miljardia ympäristön entistämiseen) ja 400 miljardia Italian liiraa toimintatappioihin (243 miljardia) ja kauden 1992-1996 investointeihin (157 miljardia),
e) 362 miljardia Italian liiraa Enirisorse holdingin yleisiin sekä rahoitus- ja erityismenoihin. Tästä summasta 117 miljardia on varattu erityismenoihin (lähinnä henkilöstön irtisanomiseen) ja 245 miljardia yleisiin ja rahoitusmenoihin.
Yhteenvetona voidaan todeta, että Enirisorsen rakenneuudistus muodostui pääasiallisesti siitä, että yritys luopui suuresta osasta toimintaansa joko sulkemalla tytäryhtiönsä ja tuotannolliset toimipaikkansa tai asettamalla ne selvitystilaan tai luovuttamalla ne kolmansille osapuolille. Rakenneuudistuksen jälkeen (maaliskuusta 1996 lähtien) Enirisorsen muodostavat Pertusola Sud ja Nuova Solmine (molemmat Enirisorsen tytäryhtiöitä) sekä itse Enirisorse. Tuotantopaikkojen lukumäärä on vähentynyt 56:sta viiteen. Portovesme / San Gavinon yhtyneet tuotantolaitokset, Porto Margheran tuotantolaitos ja Paderno Dugnanon pronssin ja messingin erottelulaitos kuuluvat suoraan Enirisorsen alaisuuteen, Crotone kuuluu Pertusola Sudin alaisuuteen ja Scarlino taas Nuova Solminen alaisuuteen.
Rakenneuudistuksen jälkeen Enirisorsen ydin muodostuu näistä tuotantoyksiköistä ja keskushallinnosta.
Taloudellisen ja rahoitustehokkuuden lisäämiseksi keskeistä toimintaa on kuitenkin edelleen supistettava. Tätä varten yhtiön on tarkoitus myydä Marghera, Paderno Dugnano ja Pertusola Sud. Nämä tuotantolaitokset ja yritykset on määrä myydä tai sulkea vuonna 1997. Toiminnassa säilyvät näillä näkymin ainoastaan Enirisorselle kuuluva Portovesme / San Gavino (lyijy ja sinkki) ja Nuova Solminen rikkihapontuotantolaitos, vaikka myös nämä tuotannonhaarat on ilmeisesti tarkoitus yksityistää myöhemmin.
Kokonaisuutena nämä toimet ovat vähentäneet Enirisorsen toimintaa tuntuvasti, mistä on osoituksena ryhmän liikevaihdon aleneminen vuoden 1992 1 867 miljardista Italian liirasta 810 miljardiin Italian liiraan (arvio) vuonna 1997.
Myös keskeisen toiminnan tuotantokapasiteetti on alentunut ja alenee edelleen, mikä käy ilmi seuraavista taulukoista, jotka kuvaavat lyijyn, sinkin, kuparin ja rikkihapon tuotantokapasiteetin sekä henkilöstömäärän kehitystä näillä aloilla:
TAULUKON PAIKKA
TAULUKON PAIKKA
Edellä kuvattujen rakenneuudistustoimien avulla Enirisorsen tappioita on onnistuttu vähentämään huomattavasti. Seuraavassa taulukossa esitetään tappioiden kehitys:
TAULUKON PAIKKA
Vuoden 1997 tappiot, 48 miljardia Italian liiraa, aiheutti Pertusola Sud, joka tuottaa sinkkiä. Tämä yritys suljetaan tai myydään kyseisen vuoden aikana. Jos yritys myydään, tuleva omistaja siirtyy luultavasti sinkin tuotannosta nikkeliin. Myös Portovesmestä on tehty sitova ostotarjous. Nuova Solminen osalta neuvottelut todennäköisen ostajan kanssa ovat käynnissä.
Portovesme / San Gavinon (lyijy ja sinkki) ja Nuova Solminen (rikkihappo) osalta ennuste on hyvä. Nuova Solmine on viime vuosina tuottanut voittoa, ja suuntauksen arvioidaan jatkuvan. Ennusteet ovat tyydyttävät myös Enirisorsen lyijy- ja sinkkituotannon osalta. Näiden tuotteiden maailmanmarkkinanäkymät (hinnat, kulutus ja varastojen väheneminen) ovat kolmen seuraavan vuoden aikana suotuisat. Sen jälkeen on odotettavissa aleneva suuntaus. Neljän seuraavan vuoden ajalta ennustetaan saatavan voittoa seuraavasti: vuonna 1997 11 288 miljardia Italian liiraa, vuonna 1998 49 675 miljardia Italian liiraa, vuonna 1999 80 710 miljardia Italian liiraa ja vuonna 2000 47 046 miljardia Italian liiraa.
IV
Voidakseen arvioida, onko pääoman lisäys ollut valtion tukea, komissio tutkii Enirisorsen ja sen viimeisen osakkeenomistajan, Italian valtion, väliset pääomavirrat noudattaen markkinataloudessa toimivan yksityisen sijoittajan periaatetta, jonka se on esittänyt julkisia yrityksiä tehdasteollisuuden alalla koskevassa tiedonannossaan jäsenvaltioille (4). Tämän periaatteen mukaan tietty rahoitustoimenpide on valtion tukea, jos tavanomaisissa markkinaolosuhteissa toimiva yksityinen sijoittaja ei olisi sitä toteuttanut.
Komission käytettävissä olevien tietojen mukaan Italian valtio investoi Enirisorseen viisivuotiskaudella 1992-1996 holdingyhtiönsä ENI:n välityksellä 1 819 miljardia Italian liiraa.
Aivan viime aikoihin asti kaikki ENI:n osakkeet olivat Italian valtiovarainministeriön hallussa. ENI:n hallintoneuvoston nimitti Italian siviililainsäädännön mukaisesti osakkaiden kokous eli valtiovarainministeriö. Eräs hallintoneuvoston jäsen on nykyään valtiovarainministeriön virkamies. Tällainen oli tilanne vuonna 1991/1992, kun päätös Enirisorsen rakenneuudistuksesta tehtiin.
Pääoman lisäykseen käytettyjen varojen oli määrä palautua ENI:n osakkeenomistajalle eli Italian valtiolle.
Varoja, jotka ENI antoi Enirisorsen käyttöön, on siis pidettävä perustamissopimuksen 92 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna valtion tukena.
ENI:n suorittama pääoman lisäys Enirisorsen rakenneuudistuksen rahoittamiseksi ei ollut taloudellisesti riittävän tuottavaa, ottaen huomioon, että rakenneuudistus muodostui lähes yksinomaan tavanomaisista yksityistämistoimenpiteistä, selvitystilaan asettamisesta ja sijoitusten jälkeen tapahtuneesta yksityistämisistä. Ei siis voitu odottaa saatavan pääoman lisäykseen verrattavaa voittoa, joten ENI:n ei voida katsoa toimineen yksityisen sijoittajan tavoin. Lisäksi Enirisorse on tuottanut suuria tappioita jo viiden vuoden ajan, mikä on liian pitkä aika suhteessa yhteisöjen tuomioistuimen tuomiossa mainittuun "lyhyeen aikaan" (5). Yksityinen sijoittaja olisi toteuttanut rakenneuudistuksen tai asettanut Enirisorsen selvitystilaan jo aikaisemmin välttääkseen jatkuvan tappioiden kertymisen.
Enirisorse toimi useilla eri aloilla, mm. ei-rautametallien, hiilen, koksin, lyijyn ja sinkin tuotannossa sekä ei-rautametalliteollisuuden ja epäorgaanisen kemian alalla. Näillä tuotteilla käydään kauppaa sekä yhteisön sisällä että maailmanlaajuisesti. Enirisorsen saama 1 819 miljardin Italian liiran tuki uhkaa vääristää kilpailua ja häiritsee kauppaa yhteisön sisällä.
Siksi on todettava, että kaudella 1992-1996 toteutettu pääoman lisäys on kokonaisuudessaan perustamissopimuksen 92 artiklan 1 kohdassa ja Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen 62 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettua valtion tukea.
Perustamissopimuksen 92 artiklan 2 ja 3 kohdassa määritellään joitakin luonteeltaan yhteismarkkinoille soveltuvia valtion tukia.
Ottaen huomioon toimenpiteen luonteen, yritysryhmän toiminnan monimuotoisuuden ja sen tuotannollisten toimipaikkojen suuren lukumäärän sekä sen, ettei rahoitustoimilla ollut aluepoliittisia tavoitteita, kyseiseen valtion tukeen ei voida soveltaa perustamissopimuksen 92 artiklan 2 kohdan tai 3 kohdan b alakohdan säännöksiä, vaan ainoana poikkeuksena voidaan ottaa huomioon 92 artiklan 3 kohdan c alakohdan säännökset, jotka koskevat tietyn taloudellisen toiminnan edistämiseen tarkoitettua tukea.
Enirisorselle annettu pääoman lisäys toteutettiin rakenneuudistuksen rahoittamista varten, mutta lopullisena tavoitteena oli koko yrityksen asettaminen selvitystilaan.
Rakenneuudistukseen myönnettävää valtion tukea koskeva komission politiikka on määritelty asiaa koskevissa yhteisön suuntaviivoissa (6).
Komissio korostaa näissä suuntaviivoissa, että arvioidessaan tällaisten valtion tukien soveltuvuutta se noudattaa ankaria kriteerejä, koska tuet saattavat muutoin johtaa sosiaalisten tai teollisuuteen liittyvien ongelmien siirtymiseen perusteettomasti jäsenvaltiosta toiseen.
Tämän vuoksi komissio voi hyväksyä yrityksen rakenneuudistukseen tarkoitetun valtion tuen vain, jos sitä koskeva suunnitelma täyttää seuraavat yleisedellytykset:
1) yrityksen pitkän aikavälin taloudellinen ja rahoituksellinen tehokkuus on palautettava kohtuullisessa ajassa,
2) kohtuutonta kilpailun vääristymistä on vältettävä,
3) tuen on oltava suhteessa rakenneuudistuksen kustannuksiin ja siitä saatavaan hyötyyn,
4) rakenneuudistussuunnitelma on toteutettava kokonaisuudessaan,
5) suunnitelman toteuttamista on valvottava ja siitä on laadittava asianmukaiset kertomukset.
Vain jos nämä edellytykset täyttyvät, tuen vaikutuksia voidaan pitää yhteensopivina yleisen edun kanssa perustamissopimuksen 92 artiklan 3 kohdan c alakohdan tarkoittamassa merkityksessä.
1. Kannattavuuden palauttaminen ja yksityistäminen
Mikä tahansa rakenneuudistussuunnitelma voidaan hyväksyä pääsääntöisesti vain siinä tapauksessa, että sen avulla on mahdollista saneerata kyseinen yritys ja palauttaa sen elinkelpoisuus pitkällä aikavälillä.
Enirisorsen tapauksessa rakenneuudistussunnitelman tarkoituksena oli yritysten saattaminen selvitystilaan sulkemisten, luovutusten ja yksityistämiseen tähtäävien rakenneuudistusten avulla.
Kuten edellä on todettu, Enirisorsen tappioita onnistuttiin näiden toimien avulla vähentämään huomattavasti suunnitelman täytäntöönpanovuosina: tavanomaisista hallintomenoista aiheutuvat tappiot vähenivät vuoden 1992 551,2 miljardista Italian liirasta 98,6 miljardiin Italian liiraan vuonna 1996. Vuodelle 1997 arvioitu 48 miljardin Italian liiran tappio johtuu sinkkiä tuottavasta Pertusola Sud -yrityksestä, joka suljetaan ja puretaan vuoden aikana tai myydään siitä kiinnostuneelle sijoittajalle. Tämän jälkeen yritys ei kuitenkaan tuota enää sinkkiä. Yksi perustelu 93 artiklan 2 kohdan mukaisen menettelyn käynnistämiseen oli komission väliaikainen päätelmä, jonka mukaan yritysten selvitystilaan saattaminen ja niistä luopuminen ei ollut tervehdyttänyt Enirisorsen rahoitustilannetta. Tämä piti paikkansa menettelyä aloitettaessa, kun rakenneuudistus oli vielä kesken eivätkä kaikki sen vaikutukset olleet vielä näkyvissä. Kuten on jo todettu, Enirisorsen rahoitustilanne on sittemmin muuttunut huomattavasti sikäli, että velkaantuminen on vähentynyt ja että tällä hetkellä ainoa tappiollinen toiminta (sinkin tuotantolaitos Pertusola Sud) yksityistetään vuoden 1997 aikana. Tämän jälkeen Enirisorsen muodostavat vain Portovesme ja Nuova Solmine, jotka ovat molemmat kannattavia.
Enirisorse on tällä tavoin onnistunut luopumaan kaikesta epäolennaisesta toiminnastaan ja pyrkii nyt supistamaan myös keskeisiä toimintojaan. Näin menetellen se on onnistunut vähentämään velkojaan, ja Pertusola Sudin myynnin tai sulkemisen myötä se vapautuu viimeisestäkin tappiollisesta yrityksestään.
Italian viranomaiset ovat lisäksi osoittaneet, ettei Enirisorsen keskeistä toimintaa jätetty rakenneuudistuksen ulkopuolelle, kuten menettelyä aloitettaessa arveltiin. Karsittuaan rakenneuudistuksen ensimmäisessä vaiheessa suuren osan toiminnoistaan Enirisorse on muuttunut entistä paljon pienemmäksi yhtiöksi: siihen kuuluu nykyisellään vain kolme yritystä, joita voidaan pitää sen keskeisenä toimialana. Porto Margheran ja Padreno Dugnanon tuotantolaitoksista luopumisen jälkeen jäljellä olevat toiminnat ovat kannattavia lukuun ottamatta Pertusola Sudia. Keskeiseen toimintaan ei siis enää tarvita ENI:n varoja. Näiden toimintojen rakenteen uudistaminen on alentanut tuotantokapasiteettia ja henkilöstömäärää.
Lisäksi Italian viranomaiset ovat luvanneet komissiolle täyttää velvollisuutensa kahden vielä jäljellä olevan yrityksen yksityistämiseksi. Itse asiassa yksityistäminen on jo käynnissä, ja kiinnostuneilta ostajilta, jotka ovat yksityisiä yrityksiä, on jo saatu sitovat ostosopimukset. Yksityistämisen tapahduttua Enirisorse asetetaan selvitystilaan, toisin kuin arveltiin menettelyä aloitettaessa, jolloin ei ollut selvää, jatkaisiko Enirisorse toimintaansa rakenneuudistuksen jälkeen vai ei. Kun Enirisorse on kokonaisuudessaan yksityistetty tai asetettu selvitystilaan, on uusien omistajien tehtävä varmistaa näiden yritysten lopullinen kannattavuus ilman valtion tukea.
Yksityistäminen lopettaa Enirisorsen ja Italian valtion välisen suoran rahoitussuhteen, eivätkä yritykset enää saa pysyvää julkista rahoitusta.
2. Kilpailun kohtuuttoman vääristymisen estäminen
Rakenneuudistukseen myönnettävän tuen toinen edellytys on, että kilpailijoihin kohdistuvat häiriöt pyritään mahdollisuuksien mukaan korjaamaan. Ellei näin tehdä, tuen katsotaan olevan ristiriidassa yleisen edun kanssa, eikä perustamissopimuksen 92 artiklan 3 kohdan c alakohdassa määrättyä poikkeusta voida soveltaa.
Enirisorsen rakenneuudistus oli mittava ponnistus yrityksen koko tuotantokapasiteetin supistamiseksi kaikkien tuotteiden osalta. Yrityksen liikevaihdon aleneminen vuoden 1992 1 867 miljardista Italian liirasta 810 miljardiin Italian liiraan vuonna 1997 osoittaa selvästi tuotantokapasiteetin supistuneen. Menettelyä käynnistettäessä komissio ei tiennyt Enirisorsen keskeistä toimintaa koskevista laajoista supistamissuunnitelmista ja arveli tuolloin käytettävissään olleiden tietojen perusteella, ettei rakenneuudistus vaikuttaisi näihin toimintoihin. Tiedot, jotka Italian hallitus on toimittanut vastauksena menettelyn aloittamiseen, osoittavat, että rakenneuudistus supistaa huomattavasti myös keskeisiä toimialoja: lyijyn tuotanto on vähentynyt 45 prosenttia, sinkin 40 prosenttia, kuparin 100 prosenttia ja rikkihapon 38 prosenttia.
Näiden alojen henkilöstöä on niin ikään vähennetty huomattavasti: henkilöstömäärä on vähentynyt vuosina 1992-1996 lyijyn tuotannossa 618:sta 297:ään, sinkin tuotannossa 1 636:sta 1 284:ään, kuparin tuotannossa 518:sta 202:een ja vuonna 1997 rikkihapon tuotannossa 346:sta 187:ään.
Tämän perusteella voidaan päätellä, että Enirisorsen rakenneuudistus ja sen nykyinen markkina-asema eivät muuta kilpailun edellytyksiä yhteisen edun kanssa ristiriitaisella tavalla.
3. Tuen määrä suhteessa rakenneuudistukseen
Kuten edellä on todettu, menneiden vuosien pääoman lisäys käytettiin Enirisorsen velkojen lyhentämiseen, yritysten ja tuotantolaitosten selvitystilaan asettamiseen ja sulkemiseen sekä eräiden muiden yritysten ja tuotantolaitosten rakenneuudistukseen.
Todettakoon, että edunsaaja on osallistunut huomattavalta osin rakenneuudistusta ja selvitystilaan asettamista koskevan suunnitelman rahoitukseen omaisuuden ja tytäryhtiöiden myynnistä saamillaan varoilla. Menettelyä aloitettaessa oli epäselvää, osallistuiko edunsaaja rahoitukseen vai ei. Komissio on sittemmin saanut Italian hallitukselta täyden varmuuden siitä, että myyntitoimista saadut tulot on käytetty rakenneuudistuksen muiden osien yhteisrahoitukseen. Kuten edellä on todettu, rakenneuudistuksen kokonaiskustannukset ovat tähän mennessä 2 658 miljardia Italian liiraa, josta Enirisorse on rahoittanut pääoman lisäyksen avulla 1 819 miljardia Italian liiraa ja 840 miljardia Italian liiraa myynnistä saatujen tulojen avulla. Tällaisia kustannuksia ei olisi saatu katetuksi, ellei Enirisorse olisi käyttänyt rakenneuudistuksen rahoittamiseen omaisuuden myynnistä saamiaan tuloja. Enirisorsen uudistettujen toimintojen lopullinen yksityistämisvaihe edistää edelleen näiden menojen rahoitusta. Suurempaa rahoitusosuutta ei edunsaajalta voida edellyttää.
Enirisorselle myönnetty tuki ei tuo yritykselle tai sen tytäryhtiöille tai vielä toiminnassa oleville tuotantolaitoksille liiallista maksukykyä, jota voitaisiin käyttää markkinoita vääristäviin aggressiivisiin toimiin, jotka eivät liity rakenneuudistukseen eivätkä muiden uusien investointien rahoitukseen.
4. Rakenneuudistussuunnitelman toteuttaminen kokonaisuudessaan
Asiaa koskevissa yhteisön suuntaviivoissa säädetyn edellytyksen mukaan yrityksen on toteutettava ehdotettu, komission hyväksymä rakennusuudistussuunnitelma kokonaisuudessaan. Kuten sanottua, kyseisen suunnitelman sisältönä oli Enirisorsen omistukseen kuuluvien yritysten myynti ja selvitystilaan asettaminen, keskeisten toimintojen rakenneuudistus näiden yritysten yksityistämistä varten, niiden yksityistäminen ja lopulta itse Enirisorsen asettaminen selvitystilaan. Koska italia on sitoutunut toteuttamaan koko suunnitelman, voidaan todeta, että tämäkin edellytys täyttyy.
5. Valvonta ja kertomukset
Käynnissä olevan yksityistämisen loppuunsaattamisen (Pertusola Sud) ja Portovesme/San Gavino ja Nuova Solmine yksityistämisen on tapahduttava komission valvonnassa. tätä varten Italian viranomaisten on esitettävä määräajoin kertomus yksityistämistoimien etenemisestä, Enirisorsen rahoitustilanteesta ja yksityistämisen myötä saatavista tuloista,
ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
1 artikla
Italian vuosina 1992-1996 Enirisorse SpA -nimiselle yritykselle pääoman lisäyksenä myöntämä valtion tuki, 1 819 miljardia Italian liiraa, joka käytettiin yrityksen rakenneuudistukseen sitä koskevan suunnitelman mukaisesti, on yhteensopiva yhteismarkkinoiden ja Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen määräysten kanssa Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 92 artiklan 3 kohdan c alakohdassa ja Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen 61 artiklan 3 kohdan c alakohdassa tarkoitetussa merkityksessä, mikäli tämän päätöksen 2 ja 3 artiklan määräyksiä noudatetaan.
2 artikla
Italia täyttää velvollisuutensa yksityistää Enirisorse SpA:n jäljellä olevat yritykset ja tuotannolliset toimipaikat ja asettaa yrityksen lopullisesti selvitystilaan. Yksityistämistoimet on toteutettava viimeistään 31 päivänä joulukuuta 1998. ENI ei saa sijoittaa yksityistämistoimista saamiaan tuloja muihin omistamiinsa yrityksiin, vaan niillä on katettava muut Enirisorse SpA:n selvitystilaan saattamisesta mahdollisesti aiheutuvat kustannukset.
3 artikla
1. Italia avustaa komissiota kaikin tavoin tämän päätöksen toteuttamisen valvonnassa ja esittää sille puolivuosittain kertomuksen erityisesti seuraavista seikoista:
a) vielä toteuttamatta olevien yksityistämisten eteneminen ja niistä saatavat tulot,
b) Enirisorse SpA:n lopulliseen selvitystilaan saattamisen eteneminen ja siitä aiheutuvat mahdolliset lisäkustannukset,
c) tuoreet tiedot Enirisorse SpA:n rahoitustilanteesta.
2. Ensimmäisen kertomuksen on oltava komissiolla viimeistään 1 päivänä lokakuuta 1997, minkä jälkeen kertomukset esitetään kuuden kuukauden välein.
4 artikla
Tämä päätös on osoitettu Italian tasavallalle.
Tehty Brysselissä 16 päivänä huhtikuuta 1997.