KOMMISSIONENS BESLUTNING af 26. juni 1997 i henhold til EF-traktatens artikel 90, stk. 3, om eneret til at sende tv-reklamer i Flandern (Kun den franske og den nederlandske udgave er autentisk) (EØS-relevant tekst) (97/606/EF)
KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 90, stk. 3,
efter at have givet de belgiske myndigheder og det private tv-selskab Vlaamse Televisie Maatschappij NV lejlighed til at fremsætte deres bemærkninger til Kommissionens indsigelser mod tv-reklamemonopolet i Flandern, og
ud fra følgende betragtninger:
I. SAGSFREMSTILLING
Den omhandlede statslige foranstaltning
(1) Denne beslutning vedrører det monopol, som det flamske fællesskab i Belgien har tillagt det private selskab Vlaamse Televisie Maatschappij NV (»VTM«) hvad angår udsendelse af tv-reklamer til hele det flamske fællesskab.
Den flamske medielovgivning blev kodificeret ved dekret udstedt af det flamske fællesskabs regering den 25. januar 1995, der blev ratificeret af det flamske råd den 23. februar 1995 (herefter kaldt »Codex«) (1). Codex kodificerer bestemmelserne i dekret af 28. januar 1987 om retransmission af radio- og tv-programmer via radio- og tv-net og bestemmelserne om godkendelse af ikke-offentlige tv-selskaber (herefter kaldt »dekret af 1987«) (2), dekret af 12. juni 1991 om regler for reklame og sponsorering i radio og tv (herefter kaldt »dekret af 1991«) (3) samt dekret af 4. maj 1994 om radio- og tv-spredningsnet og den nødvendige tilladelse til at oprette og drive sådanne net og om fremme af udsendelse og produktion af tv-programmer (herefter kaldt »kabeldekret af 1994«) (4).
I henhold til artikel 80, andet afsnit, i Codex kan den flamske regering blandt de radio- og tv-selskaber, som den ejer eller har godkendt, og som henvender sig til hele det flamske fællesskab, kun vælge ét selskab til udsendelse af kommerciel og ikke-kommerciel reklame. Denne bestemmelse i Codex stammer fra dekret af 12. juni 1991, hvis artikel 3 var identisk hermed.
I henhold til artikel 41, nr. 1, i Codex kan den flamske regering kun give ét privat tv-selskab tilladelse til at sende til hele det flamske fællesskab. Denne bestemmelse i Codex stammer fra artikel 7, stk. 1, litra a), i dekret af 1987. Angående dette private tv-selskabs struktur hed det bl.a. i artikel 8, stk. 1, i dekret af 1987, at der skal være tale om et privat selskab, hvor mindst 51 % af kapitalen skal være tegnet af nederlandsksprogede dag- og ugebladsudgivere med hjemsted i Flandern eller Bruxelles. I artikel 44, stk. 1, i Codex har man udeladt betingelserne vedrørende beliggenheden for aktionærernes hjemsted, men bevaret bestemmelsen om, at mindst 51 % af kapitalen skal tegnes af nederlandsksprogede dag- og ugebladsudgivere. I artikel 39, stk. 2, i Codex har man bevaret bestemmelsen fra dekret af 1987 om, at det private tv-selskab skal have hjemsted i Flandern eller Bruxelles.
(2) Disse bestemmelser betyder, at kun ét privat selskab med hjemsted i Flandern eller Bruxelles, hvor mindst 51 % af kapitalen er tegnet af nederlandsksprogede dag- og ugebladsudgivere, vil kunne få tilladelse til at sende tv-reklamer i Flandern med udgangspunkt i dette geografiske område og til hele det flamske fællesskab.
Det følger af det parlamentariske arbejde vedrørende dekret af 28. januar 1987 og af de erklæringer, som repræsentanter for den flamske regering fremsatte, at formålet med at give monopol på tv-reklamer var at beskytte de eksisterende flamske presseudgivere. Ifølge officielle erklæringer fra kulturministeren under det parlamentariske arbejde skulle dekretet således vedtages for at forhindre udenlandske selskaber i at trænge ind på det flamske tv-marked (5). Ifølge ministeren ville en sådan foranstaltning, hvorefter alle tv-reklameindtægter tilfalder den flamske skrevne presse, give sidstnævnte kompensation for de reklametab, pressen oplever. VTM's eneret havde derfor et kulturelt sigte, nemlig opretholdelse af pluralisme i den skrevne presse.
Den berørte virksomhed
(3) VTM er et privat nederlandsksproget tv-selskab med hjemsted i Flandern. Ved den flamske regerings beslutning af 19. november 1987 truffet på basis af dekret af 1987 fik VTM tilladelse til som det eneste private tv-selskab at sende til hele det flamske fællesskab. Denne eneret blev givet for en periode på 18 år.
Ved kongelig anordning af 3. december 1987 (bekræftet af den flamske regerings beslutning af 11. december 1991 truffet på basis af dekret af 1991) fik VTM tilladelse til at bringe tv-reklamer i sine programmer i en periode på 18 år.
Det følger således af ovennævnte akter og de relevante bestemmelser i Codex, at VTM er det eneste private tv-selskab, der af den flamske regering har fået tilladelse til i Flandern at sende tv-programmer og tv-reklamer til hele det flamske fællesskab. Det andet flamske tv-selskab, der henvender sig til hele det flamske fællesskab, nemlig det offentlige radio- og tv-selskab »BRTN«, der er oprettet af det flamske fællesskab, som også ejer selskabets kapital, har ikke tilladelse til at sende tv-reklamer. VTM's monopol gælder indtil år 2005.
(4) VTM blev oprettet i 1987 af ni selskabsdeltagere, der alle havde interesser i den flamske skrevne presse, og som hver tegnede 11 % af selskabets kapital.
Vlaamse Media Holding (VMH) ejer 55,55 % af aktierne i VTM. VMH har følgende aktionærer: De Persgroep NV (50 %) og Roularta Media Group (50 %).
VTM's øvrige aktionærer er Tijdschriften Uitgevers Maatschappij NV, Tijdschriften Vereniging Vlaanderen NV og Perexma NV, der alle er datterselskaber af den nederlandske mediekoncern Verenigde Nederlandse Uitgeverijen (VNU). Alle VTM's aktionærer er helt eller delvis aktive i den flamske skrevne presse. Kun De Persgroep NV er dagbladsudgiver, medens de øvrige udgiver tidsskrifter.
Den største og den tredjestørste flamske pressekoncern, nemlig Vlaamse Uitgevers Maatschappij NV og Concentra Holding NV, er ikke aktionærer i VTM. Ifølge CIM, der er et belgisk kontrolorgan på presseområdet, har den eneste dagbladsudgiver repræsenteret i VTM en markedsandel af det flamske pressemarked på 28,3 % (6).
Den berørte tjeneste
(5) Den økonomiske aktivitet, som denne beslutning vedrører, er udsendelse af tv-reklamer til samtlige flamske seere.
I EF er tv et meget vigtigt reklamemedium. Den indikator, der traditionelt anvendes til at følge reklameudviklingen, er en beregning af annoncørernes bruttoinvesteringer. Reklameinvesteringerne i medier med bred dækning (tv, skrevne presse, radio, biograf og plakater) har i Belgien udviklet sig som følger i perioden 1989-1993: 1989: 648 mio. ECU, 1990: 709 mio. ECU, 1991: 756 mio. ECU, 1992: 849 mio. ECU, 1993: 908 mio. ECU, 1994: 951 mio. ECU. I 1994 fordelte de samlede reklameinvesteringer, dvs. 951 mio. ECU, i Belgien sig således: tv: 351,5 mio. ECU, aviser og tidsskrifter: 404 mio. ECU, radio: 88,2 mio. ECU, biograf: 10,1 mio. ECU, plakater: 97,3 mio. ECU (7).
Tv-reklameinvesteringerne har udviklet sig som følger i Belgien: 1989: 192 mio. ECU, 1990: 253 mio. ECU, 1991: 253 mio. ECU, 1992: 281 mio. ECU, 1993: 303 mio. ECU og 1994: 351,5 mio. ECU. I procent af investeringerne i de store medier udgjorde disse reklameinvesteringer mellem 29,5 % og 35,5 % i perioden 1989-1993. I årene 1991-1993 holdt denne markedsandel sig stort set stabil på ca. 33 %. I 1994 og 1995 var markedsandelen på henholdsvis 34,5 % og 35,2 % (8). I Flandern beløb disse investeringer sig til 186 mio. ECU i 1993 og 211 mio. ECU i 1994. I 1993 gik 1,5 % af disse investeringer til de elleve regionale tv-stationer i Flandern (9), og i 1994 var dette tal 5 %. I 1993 gik 98,5 % af investeringerne til VTM og i 1994 95 %, dvs. 183 mio. ECU i 1993 og 201 mio. ECU i 1994. Samtlige flamske kanaler havde i 1993 en markedsandel af reklameinvesteringerne på 34,3 %, hvoraf VTM fik 33,8 %, og i 1994 på 36,3 %, hvoraf 34,5 % gik til VTM.
(6) Da over 90 % af husholdningerne i det flamske fællesskab er tilsluttet kabelanlæg, kan de, ud over de to flamske radio- og tv-selskaber (BRTN og VTM) og de fransksprogede belgiske tv-kanaler, via kabel modtage tv-programmer fra tv-stationer med hjemsted i andre medlemsstater.
Selv hvis man går ud fra, at tv-programmer fra andre medlemsstater i nogen grad konkurrerer med de flamske programmer, således som Kommissionen allerede fremførte i proceduren ved EF-Domstolen i sag C-211/91, Kommissionen mod Belgien (10), kan disse stationer ikke for de flamske seere erstatte de flamske stationer BRTN og VTM eller de nederlandske stationer, da flertallet af de flamske seere ikke er interesseret i programmer, der udsendes på andre sprog end nederlandsk, hvilket fremgår af markedsandelene for perioden januar-juni 1995 (primetime (19-22)) i Flandern: VTM: 43,3 %, VT4: 3,5 %, BRTN: 26,5 %, de offentlige nederlandske kanaler: 6,2 %; de ikke nederlandsksprogede tv-kanaler RTBF-1: 0,8 % og Eurosport: 0,7 %. Der er ikke opgivet tal for referenceperioden for de ikke-nederlandsksprogede kanaler TF1, RTL og BBC 1 (der i 1994 havde en markedsandel på henholdsvis 0,9 %, 0,7 % og 0,6 %) (11). De flamske seeres manglende interesse for tv-udsendelser på andre sprog end nederlandsk modsiges ikke af det faktum, at en stor procent af husholdningerne i det flamske fællesskab er tilsluttet kabelanlæg.
Som konklusion på ovenstående mener Kommissionen, at de stationer, der sender tv-programmer på andre sprog end nederlandsk, kun i ringe grad kan erstatte de flamske tv-kanaler.
(7) Hvad angår de nederlandske tv-stationer er det sådan, at de nederlandsksprogede belgiere viser mere interesse for disse stationer end for andre udenlandske ikke-nederlandsksprogede stationer. Som allerede nævnt ovenfor var seerandelen i Flandern i 1995 (januar-juni, primetime (19-22)) for samtlige offentlige nederlandske kanaler på 6,2 %, medens VTM's markedsandel var på over 43 % og BRTN's 26,5 % (12). Da tv-reklamer i de nederlandske kanaler imidlertid ikke væsentligst henvender sig til nederlandsksprogede belgiere, kan disse kanaler heller ikke erstatte den flamske kanal VTM hvad angår tv-reklamer (BRTN kommer ikke i betragtning, da kanalen ikke sender tv-reklamer). Markedet for tv-reklamer er i dag stadig et nationalt marked væsentligst på grund af de gældende restriktioner for et tværnationalt udbud af reklametid. Det følger heraf, at konkurrenceforholdene er forskellige i henholdsvis Belgien og Nederlandene. I Belgien er det kun VTM, der har tilladelse til at sende tv-reklamer og sælge sendetid til reklamer. I Nederlandene tager det selskab, der sælger sendetid til reklamer for de offentlige tv-kanaler (STER), ikke højde for den virkning, som reklamerne i de nederlandske kanaler kan have i Flandern. De flamske seere indgår således ikke i de parametre, som STER anvender for at beregne priserne på reklamesendetid (13). VTM sælger ikke reklamesendetid til Nederlandene, da selskabets programmer ikke sendes via kabel. Desuden gælder der ikke samme lovgivning for reklamer i Belgien og Nederlandene. I Belgien er det f.eks. forbudt at sende reklamer, der henvender sig til børn. Det er ligeledes forbudt at sende reklamer fem minutter før og efter børneudsendelser. Endelig bestemmes viften af reklametilbud og sammensætningen af reklamerne generelt af seermålgruppens præferencer. Det følger heraf, at det belgiske og det nederlandske marked må betragtes som to særskilte markeder for tv-reklamer.
(8) VTM har i sit svar gjort gældende, at tv-kanalerne Eurosport og Superchannel sender tv-reklamer, der henvender sig til det flamske publikum. De belgiske myndigheder har i skrivelse af 14. september 1995 understreget, at tv-kanalerne MTV, CNN, TF1 og RTL også sender tv-reklamer til det flamske publikum. Det skal bemærkes, at hverken de belgiske myndigheder eller VTM har angivet, hvor stor en del af disse kanalers reklamer der henvender sig til det flamske publikum i forhold til disse kanalers samlede reklamesendetid. Som allerede nævnt ovenfor udgjorde seertallet for TF1 og RTL i 1994 i Flandern henholdsvis 0,9 % og 0,7 % (14).
Andre procedurer i forbindelse med sagen
(9) Bestemmelserne i artikel 8 i det flamske dekret af 1987, der er nævnt i betragtning 1, og som vedrører det forhold, at mindst 51 % af det nye private selskabs kapital skal være tegnet af nederlandsksprogede dag- og ugebladsudgivere med hjemsted i Flandern eller den tosprogede hovedstadsregion Bruxelles, har været genstand for et sagsanlæg fra Kommissionens side af 8. august 1991 mod Kongeriget Belgien vedrørende misligholdelse af forpligtelserne efter EF-traktatens artikel 52. I samme sag satte Kommissionen spørgsmålstegn ved foreneligheden af dekretets artikel 3 med EF-reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser. Ifølge denne artikel kunne andre medlemsstaters tv-programmer kun sendes via kabeldistributionsnettet, hvis de var på oprindelseslandets sprog; endvidere skulle udenlandske, private radio- og tv-selskaber indhente forudgående tilladelse hos den flamske regering, der kunne kræve forskellige betingelser opfyldt.
Det er korrekt, at kabeldekretet af 1994 ophævede bestemmelsen om, at andre medlemsstaters tv-programmer skulle sendes på oprindelseslandets sprog. Derimod gælder det fortsat ifølge de nye bestemmelser, at der skal indhentes forudgående tilladelse i den nederlandsksprogede region. Det skal nævnes, at disse bestemmelser fik Kommissionen til på ny at anlægge sag mod Belgien ved EF-Domstolen. Ved dom af 10. september 1996 i sag C-11/95 (15) fastslog EF-Domstolen, at Kongeriget Belgien ved at opretholde bestemmelserne om forudgående tilladelse har tilsidesat sine forpligtelser efter Rådets direktiv 89/552/EØF af 3. oktober 1989 om samordning af visse love og administrative bestemmelser i medlemsstaterne vedrørende udøvelse af tv-radiospredningsvirksomhed (16). Disse bestemmelser er ikke omfattet af denne procedure.
Som nævnt ovenfor har man i artikel 44, stk. 1, i Codex udeladt kravet om, at aktionærerne skal have hjemsted i Flandern eller Bruxelles, men bevaret bestemmelsen om, at mindst 51 % af kapitalen skal tegnes af nederlandsksprogede dag- og ugebladsudgivere. Disse bestemmelser har givet anledning til en begrundet udtalelse, der blev fremsendt til de belgiske myndigheder den 15. maj 1997.
(10) Selskabet VT4 Ltd (»VT4«) har indgivet klage for Kommissionen, idet selskabet mener, at tv-reklamemonopolet i Flandern begunstiger det private tv-selskab VTM, og at der derved opstilles hindringer for udenlandske tv-selskaber. VT4, hvis eneste aktionær er det luxembourgske selskab Scandinavian Broadcasting System SA (SBS), har hjemsted i London og er oprettet efter engelsk ret; selskabets hovedaktivitet er transmission af tv-programmer. Den 13. september 1994 gav de britiske myndigheder VT4 tilladelse til at sende sine programmer via satellit (»non-domestic satellite broadcasting licence«). Siden den 1. februar 1995 har VT4 sendt sine tv-programmer i henhold til denne sendetilladelse.
Målgruppen for VT4's programmer er det flamske publikum; selskabets programmer produceres eller tekstes på nederlandsk.
Tv-signalet sendes til satellitten fra Det Forenede Kongerige. Det skal bemærkes, at de britiske myndigheder ved skrivelse af 17. oktober 1995 meddelte Kommissionen, at VT4 henhører under Det Forenede Kongeriges kompetence efter artikel 2, stk. 1, i direktiv 89/552/EØF.
Endvidere opfordrede Kommissionen ved skrivelse af 13. juli 1995 den belgiske regering til at fremsende oplysninger om de flamske reklamemonopolreglers forenelighed med EF-reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser. Ifølge den belgiske regerings svar af 14. september 1995 forbyder de pågældende regler ikke andre medlemsstaters tv-kanaler at sende tv-reklamer til de flamske seere, hvorfor reglerne er i overensstemmelse med traktatens artikel 59.
De kompetente flamske myndigheder udelukkede imidlertid, at VT4 kan betragtes som et tv-selskab godkendt af en anden medlemsstat med den begrundelse, at der er tale om et flamsk selskab, der er etableret i Det Forenede Kongerige for at unddrage sig det flamske fællesskabs regler. Ifølge de flamske myndigheder henhører VT4 ikke under anvendelsesområdet for artikel 10, stk. 1, nr. 2, i kabeldekretet, der forpligter kabeldistributionsselskaber til at sende tv-programmerne for det godkendte private tv-selskab, der henvender sig til hele det flamske fællesskab; derfor er VTM det eneste godkendte private selskab. Af disse grunde blev VT4 ved ministeriel bekendtgørelse nægtet adgang til det flamske kabelnet (17). Denne bekendtgørelse blev ophævet af det belgiske statsråd, der efterfølgende anmodede EF-Domstolen om en præjudiciel afgørelse til fastlæggelse af, hvilke kriterier der skal anlægges for at bestemme, hvilke radio- og tv-selskaber der henhører under en given medlemsstats kompetence efter direktiv 89/552/EØF. EF-Domstolen har netop ved dom af 5. juni 1994 (18) fastslået, at når et radio- og tv-selskab er etableret i mere end en medlemsstat, er det den medlemsstat, i hvilken selskabet har sine hovedaktiviteter, der er kompetent. EF-Domstolen fastslår ligeledes, at det faktum, at alle selskabets udsendelser udelukkende henvender sig til det flamske publikum, ikke uden videre betyder, at VT4 ikke kan betragtes som havende hjemsted i Det Forenede Kongerige.
II. RETLIG VURDERING
Artikel 90, stk. 1
(11) Ifølge EF-traktatens artikel 90, stk. 1, skal medlemsstaterne for så vidt angår virksomheder, som de indrømmer særlige eller eksklusive rettigheder, afstå fra at træffe eller opretholde foranstaltninger, der er i strid med traktatens bestemmelser. At tillægge en virksomhed eksklusive rettigheder er ikke som sådan uforeneligt med traktatens bestemmelser. Selv om traktatens artikel 90 omhandler virksomheder, som indrømmes særlige eller eksklusive rettigheder, følger det ikke deraf, at alle særlige eller eksklusive rettigheder nødvendigvis er forenelige med traktaten (19). En sådan forenelighed skal vurderes i lyset af de forskellige regler, der henvises til i artikel 90, stk. 1.
VTM er en privat virksomhed, som det flamske fællesskab har indrømmet eneret til at sende tv-reklamer til hele det flamske område. Denne ret følger af en statslig foranstaltning, nemlig en kombination af bestemmelserne i det flamske dekret af 1991, særlig artikel 3, andet afsnit, der er erstattet af artikel 80, andet afsnit, i ovennævnte Codex, og af dekret af 1987, særlig artikel 7, stk. 1, litra a), der er erstattet af artikel 41, nr. 1, i Codex.
(12) Ifølge EF-traktatens artikel 52 skal de restriktioner, som hindrer statsborgere i en medlemsstat i frit at etablere sig på en anden medlemsstats område, ophæves.
VTM's monopol på at sende tv-reklamer til de flamske seere medfører, at tv-selskaber i andre medlemsstater, der måtte ønske at etablere sig i Flandern eller oprette en filial for via det belgiske tv-net at sende tv-reklamer til de flamske seere, udelukkes.
Det forhold, at de omhandlede bestemmelser gælder uden forskel for andre virksomheder end VTM, der er etableret i Belgien, og for virksomheder fra andre medlemsstater, udelukker ikke, at den særordning, der gælder for VTM, falder ind under anvendelsesområdet for traktatens artikel 52.
I det konkrete tilfælde betyder det forhold, at tv-reklamer er forbeholdt én national virksomhed, at hele markedet for tv-reklamer eller en langt overvejende del deraf tilfalder den nationale økonomi. Der er derfor uomtvisteligt tale om en protektionistisk hensigt og virkning. Den diskriminerende hensigt med det lovbestemte monopol til VTM fremgår klart af sagens omstændigheder, nemlig udelukkelse af statsborgere fra andre medlemsstater på grundlag af de betingelser, der er fastsat i dekretet af 1987, og det klare ønske, som det flamske fællesskabs regering har om at oprette et selskab med monopol, der kontrolleres af den flamske presse, og dermed udelukke udenlandske tv-selskaber fra det flamske audiovisuelle marked.
Som nævnt ovenfor fremgår det af den belgiske regerings skrivelse af 14. september 1995, at bestemmelserne om enerettigheder ikke forhindrer et tv-selskab, der er etableret i en anden medlemsstat, i at sende programmer og reklamer på nederlandsk til alle flamske seere. Det forholder sig ikke desto mindre sådan, at et sådant selskab ville være meget dårligt stillet i konkurrencen med VTM, idet det ville være nødt til at drive forretning på afstand af de flamske seere og annoncører.
Selv om de omhandlede bestemmelser finder anvendelse uden forskel på ikke-belgiske operatører og på andre belgiske operatører end VTM, må det konstateres, at der er tale om bestemmelser, der udgør en skjult diskriminering med protektionistiske følger. Sådanne følger må accepteres, hvis bestemmelserne kan begrundes med tvingende samfundsmæssige hensyn, hvis de er egnede til at sikre opfyldelsen af det forfulgte mål, og hvis de ikke er mere vidtrækkende end nødvendigt for at nå det forfulgte mål (20).
(13) I forbindelse med proceduren ved EF-Domstolen i ovennævnte sag C-211/91 anførte de belgiske myndigheder, at VTM's reklameindtægter delvis går til den skrevne presse som en fast kompensation for den skrevne presses indtægtstab som følge af indførelsen af reklamer i radio og tv, og indtægterne bidrager derfor til at bevare pluralismen i den flamske skrevne presse. Den flamske regering anvendte således til at begynde med kulturpolitiske argumenter som begrundelse for VTM's monopol på udsendelse af tv-reklamer. Ifølge skrivelse af 11. februar 1997 fremsendt som svar på Kommissionens skrivelse af 10. januar 1997 og i lyset af VTM's nuværende struktur og den udvikling, der er sket i medielandskabet og i den skrevne flamske presse (fusioner og alliancer), mener den flamske regering imidlertid ikke længere, at denne foranstaltning kan opfylde et sådant samfundsmæssigt mål. Den flamske regering er derfor i tvivl om, hvorvidt en sådan foranstaltning kan falde ind under undtagelsesbestemmelserne i traktatens artikel 90, stk. 2.
VTM fremsætter imidlertid fortsat sådanne argumenter. Selskabet mener, at det forhold, at reklameindtægterne går til flamske avisudgivere, er et afgørende aspekt ved den opgave af almen interesse, som selskabet har fået overdraget, og er direkte knyttet til selskabets monopol. Et andet aspekt ved opgaven er den komplementære rolle, selskabet spiller i det almindelige flamske medielandskab i forhold til det offentlige selskab, BRTN, og lokal-tv-stationerne, og som bl.a. går ud på at sikre en generel uafhængig informationstjeneste og udsendelse af uddannelses- og underholdningsprogrammer.
Kommissionen erkender, at en kulturpolitik og opretholdelse af pluralisme, der er knyttet til ytringsfriheden, kan udgøre tvingende samfundsmæssige hensyn, der kan begrunde begrænsninger for etableringsretten. Den mener imidlertid, at man kun kan forfølge kulturpolitiske mål ved midler, der ikke begrænser de traktatfæstede frihedsrettigheder mere end nødvendigt. I det konkrete tilfælde kan disse mål ikke forfølges ved at fjerne enhver konkurrence, som det nationale selskab måtte møde fra medieselskaber, der ønsker at etablere sig i Belgien for at sende tv-reklamer via kabeldistributionsnettet, hvorved artikel 52 helt og holdent tilsidesættes.
I det konkrete tilfælde mener Kommissionen ikke, at der nødvendigvis er en forbindelse mellem det opstillede kulturpolitiske mål om at bevare pluralismen i den flamske skrevne presse og VTM's monopol på at sende kommercielt tv. For det første garanterer Codex ikke, at en hvilken som helst nederlandsksproget presseudgiver uden forskel har ret til at blive aktionær i VTM eller få del i selskabets overskud. De udgivere, der ikke har deltaget i oprettelsen af VTM, f.eks. selskaber, der er kommet ind på det flamske pressemarked efter 1987, er ikke i loven sikret ret til at få del i VTM's overskud. Den enerettighed, der er tillagt VTM, begunstiger således kun en bestemt gruppe af udgivervirksomheder på bekostning af andre. De således privilegerede udgivervirksomheder garanteres en lovbestemt monopolistisk indtægt, der sætter dem i stand til mere effektivt at konkurrere med eventuelle konkurrenter eller nye virksomheder på det flamske pressemarked, herunder også virksomheder fra andre medlemsstater. Endvidere er det på ingen måde sikkert, at VTM's reklameindtægter, der fordeles mellem aktionærerne i forhold til deres kapital i selskabet, anvendes til sidstnævntes udgiveraktiviteter til dækning af eventuelle finansielle vanskeligheder. Indtægterne kunne lige så godt anvendes til aktiviteter, der ikke har kulturelt sigte, og som ikke vedrører støtte til den skrevne flamske presse. VTM's monopol ser derfor ud til at gå imod det påståede forfulgte mål om at sikre pluralisme i den skrevne flamske presse.
For det andet er betingelserne i Codex vedrørende strukturen for det eneste private tv-selskab, der er godkendt af den flamske regering, hvorefter 51 % af VTM's kapital er forbeholdt nederlandsksprogede presseudgivere, ikke en effektiv foranstaltning, når det drejer sig om at opnå de erklærede kulturelle mål, da det ikke kan udelukkes, at VTM's kapital, herunder de reserverede 51 %, kan blive koncentreret på én aktionær til skade for pluralismen i mediesektoren. Således havde VTM i begyndelsen ni aktionærer, medens der på nuværende tidspunkt kun er fem (21).
Hvad angår tv-stationernes levedygtighed er der ingen grund til at tro, at en tv-station i det flamske fællesskab kun kan overleve, hvis den tillægges monopol på udsendelse af tv-reklamer. Endvidere viser det faktum, at VTM i 1995 oprettede en ny tv-kanal, der sender reklamer, at selskabet mener, det er rentabelt med mere end en privat kanal i Flandern.
Konkluderende finder Kommissionen ikke, at en monopolisering af VTM's reklameindtægter kan begrundes med tvingende samfundsmæssige hensyn. For at sikre den ønskede pluralisme kunne den flamske regering anvende andre foranstaltninger, der i mindre grad hindrer økonomisk integration.
(14) Artikel 90, stk. 2, giver mulighed for at fravige traktatens bestemmelser, hvis der er tale om virksomheder, der har fået overdraget at udføre tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse, i det omfang det ikke retligt eller faktisk hindrer opfyldelsen af de særlige opgaver, som er betroet dem.
De belgiske myndigheder har ikke påberåbt sig undtagelsen efter artikel 90, stk. 2. VTM har under ingen omstændigheder fået overdraget at udføre en tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse. Det fremgår af artikel 41 i Codex, at VTM udelukkende kan sende tv-udsendelser til det flamske fællesskab. Bestemmelserne i Codex, der forpligter VTM til at sikre en afbalanceret programflade, bidrage til den generelle oplysning af det flamske publikum, sikre journalistisk objektivitet og ikke sende programmer, der strider mod den offentlige moral og sikkerhed, er ikke ensbetydende med, at VTM af de flamske myndigheder har fået pålagt en opgave af almindelig økonomisk interesse. Bestemmelserne om indholdet i VTM's programmer er meget generelle og gør det ikke muligt at konkludere, at det flamske fællesskab skulle have overdraget VTM kulturpolitiske opgaver. Der må nødvendigvis sondres mellem de licensbetingelser, som et privat tv-selskab skal opfylde af almene hensyn (som f.eks. de betingelser, der gælder for VTM), og en statslig overdragelse af opgaver af almindelig interesse til en privat virksomhed. Kommissionen gør i den forbindelse opmærksom på, at Codex udtrykkeligt udpeger BRTN, hvis kapital ejes af det flamske fællesskab, som et »offentligt tv-selskab«. Ud over at være et »offentligt tv-selskab« gælder der for BRTN særlige »public service«-forpligtelser, som f.eks. pligt til at udsende officielle meddelelser fra den flamske regering og programmer fra de politiske partier samt pligt til at give filosofiske foreninger sendetid. Der gælder ikke sådanne forpligtelser for VTM. I en nylig ændring af Codex (22) er BRTN's (der ændrer navn til VRT) »public service«-forpligtelser blevet yderligere specificeret. Det kræves således, at VRT skal indgå en driftsaftale med de flamske myndigheder, hvori VRT's »public service«-opgaver uddybes yderligere.
Selv om man gik ud fra, at VTM var tillagt »public service«-opgaver, er det sådan, at de midler, der er givet selskabet til udførelsen af disse opgaver, nemlig de enerettigheder, der er nærværende beslutnings genstand, påvirker samhandelen uforholdsmæssig og er i strid med Fællesskabets interesse, i en sådan grad at artikel 52 helt tilsidesættes, på trods af det faktum, at en effektiv konkurrence på det flamske marked for tv-reklamer ville blive fremmet, hvis tv-selskaber fra andre medlemsstater havde mulighed for at etablere sig i Flandern. De ville hermed kunne operere tæt på seere og annoncører, hvilket ville give de omhandlede selskaber bedre og mindre omkostningstunge betingelser -
VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:
Artikel 1
Artikel 80, andet afsnit, og artikel 41, nr. 1, i Codex, der indeholder de flamske regler for radio- og tv-spredning, reklamer, sponsorering og kabel-tv, og som foreskriver, at den flamske regering kun kan give ét privat tv-selskab - i det konkrete tilfælde det private tv-selskab Vlamse Televisie Maatschappij NV - ret til at sende kommerciel og ikke-kommerciel reklame til hele det flamske fællesskab, samt den flamske regerings beslutning af 19. november 1987 og kongelig anordning af 3. december 1987 (bekræftet af den flamske regerings beslutning af 11. december 1991), hvorved VTM blev godkendt som det eneste private tv-selskab, der kan sende til hele det flamske fællesskab, og fik tilladelse til at bringe tv-reklamer i sine programmer, er uforenelige med EF-traktatens artikel 90, stk. 1, sammenholdt med samme traktats artikel 52.
Artikel 2
De belgiske myndigheder skal bringe den i artikel 1 nævnte krænkelse til ophør og inden for en frist på to måneder fra vedtagelsen af denne beslutning give Kommissionen meddelelse om de foranstaltninger, den har truffet i den henseende.
Artikel 3
Denne beslutning er rettet til Kongeriget Belgien.
Udfærdiget i Bruxelles, den 26. juni 1997.
KOMISSION PÄÄTÖS,
tehty 26 päivänä kesäkuuta 1997,
yksinoikeudesta lähettää televisiomainoksia Flanderissa (Ainoastaan ranskan- ja hollanninkieliset tekstit ovat todistusvoimaisia) (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) (97/606/EY)
EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 90 artiklan 3 kohdan,
on antanut Belgian viranomaisille ja yksityiselle televisioyhtiölle Vlaamse Televisie Maatschappij NV:lle mahdollisuuden esittää huomautuksensa komission väitteistä, jotka koskevat televisiomainonnan monopolia Flanderissa,
sekä katsoo seuraavaa:
I. TOSISEIKAT
Kyseessä oleva valtion toimenpide
(1) Tämä päätös koskee Belgian kuningaskunnan flaamilaisen yhteisön yksityisomistuksessa olevalle yhtiölle Vlaamse Televisie Maatschappij NV:lle (jäljempänä `VTM`) myöntämää monopolia, joka kattaa koko flaamilaiselle yhteisölle suunnatun televisiomainonnan.
Flaamilainen tiedotusvälineitä koskeva lainsäädäntö on yhteensovitettu flaamilaisen yhteisön hallituksen 25 päivänä tammikuuta 1995 antamalla asetuksella, sellaisena kuin se on ratifioituna 23 päivänä helmikuuta 1995 annetulla flaamilaisen yhteisön neuvoston asetuksella (jäljempänä `koonnelma`) (1). Konnelmalla yhteensovitetaan ääni- ja televisio-ohjelmien lähettämistä radio- ja televisioverkossa sekä yksityisten televisioyhtiöiden hyväksymistä koskevan 28 päivänä tammikuuta 1987 annetun asetuksen (jäljempänä `1987 annettu asetus`) (2), mainontaan ja sponsorointiin radiossa ja televisiossa liittyvää sääntelyä koskevan 12 päivänä kesäkuuta 1991 annetun asetuksen (jäljempänä `1991 annettu asetus`) (3) sekä radio- ja televisioverkkoja ja niiden hyödyntämistä sekä televisio-ohjelmien tuotannon ja jakelun edistämistä koskevan 4 päivänä huhtikuuta 1994 annetun asetuksen säännökset (jäljempänä `1994 annettu kaapeliasetus`) (4).
Koonnelman 80 artiklan 2 kohdan mukaisesti flaamilainen hallitus voi antaa vain yhdelle julkiselle tai toimiluvan saaneelle televisioyhtiölle, jonka toiminta kattaa koko flaamilaisen yhteisön alueen, luvan välittää kaupallisia ja muita mainoksia. Tämä koonnelman säännös on peräisin 12 päivänä kesäkuuta 1991 annetusta asetuksesta, jonka 3 artiklaan sisältyi samanlainen säännös.
Koonnelman 41 artiklan 1 kohdan mukaisesti flaamilainen hallitus voi antaa ainoastaan yhdelle yksityiselle yritykselle luvan televisiolähetyksiin, jotka on suunnattu koko flaamilaisen yhteisön alueelle. Tämä koonnelman säännös on peräisin vuonna 1987 annetun asetuksen 7 artiklan 1 kohdan a alakohdasta. Kyseisen asetuksen 8 artiklan 1 kohdassa edellytettiin tällaisen yksityisen televisioyhtiön olevan yksityinen osakeyhtiö, jonka pääomasta vähintään 51 prosenttia kuuluisi niiden hollanninkielisten päivä- ja viikkolehtien kustantajille, joiden kotipaikka on Flanderissa tai Brysselissä. Konnelman 44 artiklan 1 kohtaan ei jätetty edellytystä osakkaiden kotipaikan sijainnista, mutta säilytettiin edellytys, jonka mukaan hollanninkielisten päivä- ja viikkolehtien kustantajien on omistettava vähintään 51 prosenttia pääomasta. Konnelman 39 artiklan 2 kohtaan sisällytettiin vuonna 1987 annettuun asetukseen kuuluva säännös, jonka mukaan yksityisen televisioyhtiön kotipaikan pitäisi sijaita Flanderissa tai Brysselissä.
(2) Näiden säännösten perusteella ainoastaan sellainen yksityinen yhtiö, jonka kotipaikka sijaitsee Flanderissa tai Brysselissä ja jonka pääomasta vähintään 51 prosenttia on hollanninkielisten lehtien kustantajien hallussa, voi saada luvan lähettää Flanderissa sellaisia televisiomainoksia, jotka lähetetään tältä alueelta ja jotka on suunnattu koko flaamilaisen yhteisön alueelle.
Tammikuun 28 päivänä 1987 annetun asetuksen valmistelu parlamentissa sekä flaamilaisen hallituksen edustajien lausunnot osoittavat, että mainostelevisiomonopolin myöntämisen tarkoituksena oli suojella olemassa olevia flaamilaisia lehtitaloja. Parlamentin istuntopöytäkirjoihin sisältyvän kulttuuriministerin virallisen lausunnon mukaan asetus oli tarpeen antaa, jotta estettäisiin ulkomaisten toiminnan harjoittajien pääsy flaamilaisille televisiotoiminnan markkinoille (5). Ministerin mukaan tällainen suojelu, jonka tarkoituksena oli säilyttää kaikki televisiomainonnan tulot flaamilaisilla lehtitaloilla, olisi tehnyt mahdolliseksi korvata lehtitalojen kärsimät mainostulojen menetykset. VTM:lle myönnetyllä yksinoikeudella tavoiteltiin siis kulttuurillista päämäärää, eli lehdistön moniarvoisuuden säilyttämistä.
Kyseessä oleva yritys
(3) VTM on yksityinen hollanninkielinen televisioyhtiö, joka toimii Flanderissa. Vuonna 1987 annettuun asetukseen perustuvalla 19 päivänä marraskuuta 1987 tehdyn flaamilaisen hallituksen päätöksellä VTM vahvistettiin ainoaksi yksityiseksi televisioyhtiöksi, jonka toiminta suuntautuu koko flaamilaisen yhteisön alueelle. Tämä yksinoikeus myönnettiin 18 vuoden ajaksi.
Joulukuun 3 päivänä 1987 annetulla kuninkaallisella asetuksella (jonka flaamilainen hallitus vahvisti vuonna 1991 annettuun asetukseen perustuvalla 11 päivänä joulukuuta 1991 tehdyllä päätöksellä) VTM sai luvan sisällyttää ohjelmiinsa kaupallisia mainoksia 18 vuoden ajan.
Edellä mainittujen säännösten sekä asian kannalta merkityksellisten koonnelman säännösten perusteella VTM on ainoa yksityinen televisioyhtiö, jolle flaamilainen hallitus on antanut luvan lähettää televisio-ohjelmia ja televisiomainoksia koko flaamilaisen yhteisön alueella Flanderissa. Toisella flaamilaisella televisioyhtiöllä, jonka toiminta suuntautuu koko flaamilaisen yhteisön alueelle, julkisella radio- ja televisioyhtiöllä BRTN:llä, joka on flaamilaisen yhteisön perustama ja jonka pääoma on sen hallussa, ei ole lupaa lähettää televisiomainoksia. VTM:lle myönnetty monopoli jatkuu vuoteen 2005.
(4) VTM:n perusti vuonna 1987 yhdeksän osakasta, joilla kaikilla on etuyhteyksiä flaamilaiseen lehdistöön ja joiden kunkin pääomaosuus on noin 11,1 prosenttia.
Tällä hetkellä Vlaamse Media Holding (VMH) -yhtiön hallussa on 55,55 prosenttia VTM:n osakkeista. VMH muodostuu seuraavista osakkaista: De Persgroep NV (50 %) ja Roularta Media Group NV (50 %).
Muita VTM:n osakkaita ovat Tijdschriften Uitgevers Maatschappij NV, Tijdschriften Vereining Vlaanderen NV ja Perexma NV, jotka ovat kaikki hollantilaisen mediayhtymän Vereinigde Nederlandse Uitgeverijen (VNU) tytäryhtiöitä. Kaikki VTM:n osakkaat toimivat osittain tai kokonaan flaamilaisen lehdistön alalla. Ainoastaan De Persgroep NV kustantaa päivälehtiä, muut toimivat aikakauslehtien markkinoilla.
Suurin ja kolmanneksi suurin flaamilainen lehtitalo, eli Vlaamse Uitgevers Maatschappij NV ja Concentra Holding NV, eivät ole VTM:n osakkaita. Belgialaisen lehdistön valvontaelimen CIM:n mukaan ainoan VTM:n osakkaana olevan päivälehtien kustantajan osuus flanderilaisen lukijakunnan markkinoista on 28,3 prosenttia (6).
Kyseessä olevat palvelut
(5) Talouden toimiala, jota tämä päätös koskee, on koko flaamilaiselle yleisölle suunnattujen televisiomainosten ala.
Televisio on erittäin tärkeä mainosväline Euroopan unionissa. Perinteisesti seurattuna mainonnan kehityksen mittarina on pidetty ilmoittajien tekemien bruttoinvestointien kehitystä. Laajalevikkisiin tiedotusvälineisiin (televisio, lehdistö, radio, elokuvateatterit ja julisteet) tehdyt mainosinvestoinnit ovat kehittyneet Belgiassa vuosina 1989-1993 seuraavasti: 1989: 648 miljoonaa ecua, 1990: 709 miljoonaa ecua, 1991: 756 miljoonaa ecua, 1992: 849 miljoonaa ecua, 1993: 908 miljoonaa ecua, 1994: 951 miljoonaa ecua. Vuonna 1994 Belgiassa mainontaan tehdyt kokonaisinvestoinnit, eli 951 miljoonaa ecua, jakautuivat seuraavasti: TV 351,5 miljoonaa ecua, sanoma- ja aikakauslehdet 404 miljoonaa ecua, radio 88,2 miljoonaa ecua, elokuvateatterit 10,1 miljoonaa ecua, julisteet 97,3 miljoonaa ecua (7).
Investoinnit televisiomainoksiin ovat kehittyneet Belgiassa seuraavasti: 1989: 192 miljoonaa ecua, 1990: 253 miljoonaa ecua, 1991: 253 miljoonaa ecua, 1992: 281 miljoonaa ecua, 1993: 303 miljoonaa ecua, 1994: 351,5 miljoonaa ecua. Näiden mainosinvestointien osuus investoinneista joukkotiedotusvälineisiin oli 29,5-35,5 prosenttia vuosina 1989-1993. Vuosina 1991-1993 tämä markkinaosuus pysyi melko vakaana, lähellä 33:a prosenttia. Vuosina 1994 ja 1995 osuus nousi 34,5 ja 35,2 prosenttiin (8). Flanderissa nämä investoinnit olivat noin 186 miljoonaa ecua vuonna 1993 ja 211 miljoonaa ecua vuonna 1994. Flanderin 11 alueellista televisiokanavaa sai näistä investoinneista (9) 1,5 prosentin osuuden vuonna 1993 ja 5 prosenttia vuonna 1994. VTM sai 98,5 prosenttia vuonna 1993 ja 95 prosenttia vuonna 1994 eli 183 miljoonaa ecua vuonna 1993 ja 201 miljoonaa ecua vuonna 1994. Flaamilaiset kanavat saivat yhteensä markkinaosuuden, joka oli mainosinvestoinneissa mitattuna 34,3 prosenttia vuonna 1993, josta VTM:n osuus oli 33,8 prosenttia, ja 36,3 prosenttia vuonna 1994, josta VTM:n osuus oli 34,5 prosenttia.
(6) Ottaen huomioon, että yli 90 prosenttia flaamilaisen yhteisön kotitalouksista kuuluu televisioverkkoon, kotitaloudet voivat vastaanottaa näiden kahden flaamilaisen televisioyhtiön (BRTN ja VTM) lähetysten lisäksi Belgian ranskankielisten televisiokanavien ohjelmaa sekä muihin jäsenvaltioihin sijoittautuneiden televisioasemien kaapeliverkon kautta lähettämiä televisio-ohjelmia.
Kuten komissio jo totesi yhteisöjen tuomioistuimessa käsitellyssä asiassa C-211/91 komissio vastaan Belgia (10), vaikka oletettaisiin, että muista jäsenvaltioista peräisin olevat televisio-ohjelmat merkitsevät tietynlaista kilpailua flaamilaisille ohjelmille, kyseiset asemat eivät flaamilaisen yleisön näkökulmasta korvaa flaamilaisia yleisradiokanavia BRTN:ää ja VTM:ää tai alankomaalaisia asemia, koska huomattava osa tästä yleisöstä on kiinnostunut ainoastaan hollanniksi lähetettävästä ohjelmasta, kuten markkinaosuudet Flanderissa tammi-kesäkuussa 1995 osoittavat (parhaimpaan katseluaikaan kello 19-22): VTM 43 prosenttia, VT4 3,5 prosenttia, BRTN 26,5 prosenttia, alankomaalaiset julkisen palvelun kanavat 6,2 prosenttia, muut kuin hollanninkieliset kanavat RTBF-1 0,8 prosenttia ja Eurosport 0,7 prosenttia. Muiden ei-hollanninkielisten kanavien eli TF1:n, RTL:n ja BBC:n osuuksista parhaimpaan katseluaikaan ei ole kerätty tietoja (näiden kanavien osuudet vuonna 1994 olivat 0,9 %, 0,7 % ja 0,6 %) (11). Vaikka flaamilaisessa yhteisössä kaapelitelevisioverkkoon liittyneiden kotitalouksien prosentuaalinen osuus on suuri, se ei poista flaamilaisten televisionkatsojien kiinnostuksen puutetta muiden kuin hollanninkielisten lähetysten seuraamiseen.
Edellä esitetyn perusteella komissio katsoo, että muita kuin hollanninkielisiä ohjelmia lähettävät televisioasemat korvaavat vain harvoin flaamilaiset televisiokanavat.
(7) Belgian hollanninkieliset kansalaiset ovat kiinnostuneempia alankomaalaisista televisiokanavista kuin ei-hollanninkielisistä ulkomaisista kanavista. Kuten edellä jo mainittiin, vuonna 1995 (tammi-kesäkuu, paras katseluaika: klo 19-22) kaikkien alankomaalaisten julkisen palvelun televisiokanavien yhteensä saama katselijaosuus Flanderissa oli 6,2 prosenttia markkinoista, kun taas VTM:n osuus oli yli 43 prosenttia ja BRTN:n osuus 26,5 prosenttia (12). Koska alankomaalaisten kanavien televisiomainonta ei ole suunnattu yksinomaan tai ensisijaisesti Belgian kansalaisille, nämä kanavat eivät korvaa flaamilaista VTM-televisiokanavaa mainostelevisiopalvelun osalta (BRTN ei tule kysymykseen, koska se ei lähetä televisiomainoksia). Mainosmarkkinat ovat vielä tällä hetkellä kansalliset pääasiassa mainosajan tarjoamiselle rajat ylittävällä tasolla asetettujen rajoitusten vuoksi. Tästä syystä kilpailuedellytykset ovat erilaiset Belgiassa ja Alankomaissa. Belgiassa ainoastaan VTM:llä on lupa lähettää televisiomainoksia ja harjoittaa siihen liittyvän mainosajan myyntitoimintaa. Alankomaissa julkisen palvelun kanavien mainosajan myynnistä vastaava yksikkö STER ei ota huomioon sitä vaikutusta, joka näiden kanavien lähettämillä mainoksilla voi olla Flanderissa. Flaamilaista yleisöä ei siis liitetä STERin käyttämiin mittareihin, joiden perusteella se laskee mainosajan myyntihinnat (13). VTM ei puolestaan myy mainosaikaa Alankomaihin, sillä sen ohjelmia ei välitetä kaapelitse siellä. Lisäksi Belgian ja Alankomaiden välillä esiintyy eroja mainonnan sääntelyssä. Lapsille suunnatut mainokset ovat kiellettyjä nimenomaan Flanderissa. Lisäksi Flanderissa on kiellettyä lähettää mainoksia lastenohjelmia edeltävän tai seuraavan viiden minuutin aikana. Esitetyt mainokset ja niiden yhdistelmät määräytyvät tavallisesti kohteena olevan yleisön mieltymysten perusteella. Tästä seuraa, että Belgian ja Alankomaiden alueet on katsottava kahdeksi erilliseksi mainosmarkkina-alueeksi.
(8) VTM mainitsi vastauksessaan, että televisiokanavat Eurosport ja Superchannel lähettävät flaamilaiselle yleisölle suunnattuja televisiomainoksia. Belgian viranomaiset täsmensivät 14 päivänä syyskuuta 1995 päivätyssä kirjeessään, että televisiokanavat, MTV, CNN, TF1 ja RTL välittävät myös flaamilaiselle yleisölle suunnattuja televisiomainoksia. On kuitenkin huomautettava, etteivät Belgian viranomaiset eikä VTM ole ilmoittaneet, kuinka suuri osuus näillä kanavilla esitettyjen mainosten kokonaismäärästä on suunnattu flaamilaiselle yleisölle. Kuten jo edellä mainittiin, vuonna 1994 TF1-kanavan markkinaosuus katsojista oli 0,9 prosenttia ja RTL-kanavan osuus oli 0,7 prosenttia Flanderissa (14).
Muut tähän asiaan liittyvät menettelyt
(9) Tämän päätöksen 1 kappaleessa mainitut vuonna 1987 annetun flaamilaisen asetuksen 8 artiklan säännökset, jotka koskevat 51 prosentin pääomaosuuden varaamista uudesta yksityisestä yhtiöstä sellaisten hollanninkielisten päivä- ja viikkolehtien kustantajille, joiden kotipaikka sijaitsee hollanninkielisellä alueella tai kaksikielisellä Brysselin pääkaupunkialueella, ovat komission 8 päivänä elokuuta 1991 Belgian kuningaskuntaa vastaan EY:n perustamissopimuksen 52 artiklasta johtuvien velvoitteiden laiminlyönnin vuoksi nostaman kanteen kohteena. Komissio puuttui samassa kanteessa myös erityisesti asetuksen 3 artiklan yhteensopivuuteen palvelujen vapaata tarjoamista koskevien yhteisön sääntöjen kanssa. Tämän artiklan säännösten mukaan muiden jäsenvaltioiden televisio-ohjelmia sai lähettää kaapeliverkkojen kautta ainoastaan siinä tapauksessa, että kysymys oli yhdellä tai useammalla alkuperämaan kielellä esitetyistä ohjelmista; lisäksi yksityisten ulkomaisten yleisradioyhtiöiden ohjelmilta vaadittiin ennakkolupa flaamilaiselta hallitukselta, jonka oli mahdollista määrätä asiaa koskevista ehdoista.
Pitää paikkansa, että vuoden 1994 kaapeliasetus kumosi muiden jäsenvaltioiden televisio-ohjelmien osalta ehdon, joka koski lähettämistä alkuperämaan kielellä. Sitä vastoin uudet säännökset pitivät voimassa ennakkolupajärjestelmän hollanninkielisellä alueella. On korostettava, että näitä säännöksiä käsiteltiin uudelleen yhteisöjen tuomioistuimessa asian komissio vastaan Belgia yhteydessä. Yhteisöjen tuomioistuin vahvisti asiassa C-11/95 (komissio v. Belgia) 10.9.1996 antamassaan tuomiossa (15), että säilyttämällä ennakkolupajärjestelmän Belgian kuningaskunta laiminlöi televisiotoimintaa koskevien jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta 3 päivänä lokakuuta 1989 annetusta neuvoston direktiivistä 89/552/ETY (16) johtuvia velvoitteitaan. Nämä säännökset eivät ole tämän menettelyn kohteena.
Kuten aikaisemmin mainittiin, koonnelman 44 artiklan 1 kohdassa poistetaan ehto, joka edellyttää osakkaiden kotipaikan olevan Flanderissa tai Brysselissä, mutta säilytetään ehto, joka edellyttää 51 prosentin pääomaosuuden varaamista VTM:stä hollanninkielisten lehtien kustantajille. Nämä säännökset olivat perustellun lausunnon aiheena, josta ilmoitettiin Belgian viranomaisille 15 päivänä toukokuuta 1997.
(10) Koska yhtiö VT4 Ltd (jäljempänä `VT4`) arvioi, että televisiomainonnan monopoli Flanderissa suosii yksityistä televisioyhtiötä VTM:ää ja aiheuttaa näin ollen haittaa ulkomaisille televisioyhtiöille, se teki valituksen asiasta komissiolle. VT4:n ainoa osakas on luxemburgilainen Scandinavian Broadcasting System SA (SBS), joka on sijoittautunut Lontooseen ja perustettu Yhdistyneen kuningaskunnan lainsäädännön mukaisesti ja jonka pääasiallista liiketoimintaa on televisio-ohjelmien lähettäminen. VT4 sai 13 päivänä syyskuuta 1994 Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaisilta toimiluvan lähettää ohjelmiaan satelliitin välityksellä ("non-domestic satellite broadcasting licence"). VT4 on lähettänyt televisio-ohjelmiaan 1 päivästä helmikuuta 1995 tämän toimiluvan perusteella.
VT4:n ohjelmat on suunnattu flaamilaiselle yleisölle, ne on joko nauhoitettu tai tekstitetty Hollannin kielellä.
Televisiosignaali siirretään satelliitin välityksellä Yhdistyneestä kuningaskunnasta. On huomattava, että Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset ilmoittivat komissiolle 17 päivänä lokakuuta 1995 päivätyssä kirjeessään, että VT4 kuuluu Yhdistyneen kuningaskunnan toimivaltaan direktiivin 89/522/ETY 2 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla.
Komissio kehotti Belgian hallitusta 13 päivänä heinäkuuta 1995 päivätyllä kirjeellä toimittamaan täsmennyksiä flaamilaisen televisiomainonnan monopolia koskevan lainsäädännön yhteensopivuudesta palvelujen vapaata liikkuvuutta koskevien yhteisön sääntöjen kanssa. Belgian hallituksen 14 päivänä syyskuuta 1995 päivätyssä kirjeessä esitetystä vastauksesta käy ilmi, että lainsäädännössä ei kielletä muihin jäsenvaltioihin sijoittautuneita televisiokanavia lähettämästä flaamilaiselle yleisölle suunnattuja mainoksia ja että näin ollen se on perustamissopimuksen 59 artiklan mukainen.
Belgian toimivaltaiset viranomaiset eivät kuitenkaan katsoneet, että VT4 voitaisiin katsoa toisen jäsenvaltion hyväksymäksi televisioyhtiöksi, koska viranomaisten mukaan kysymyksessä on flaamilainen yhtiö, joka on sijoittautunut Yhdistyneeseen kuningaskuntaan, jotta se välttyisi flaamilaisen yhteisön lainsäädännön soveltamiselta. Toisaalta viranomaisten mukaan VT4 ei kuulu kaapeliasetuksen 10 artiklan 1 kohdan 2 alakohdan soveltamisalaan, jossa velvoitetaan kaapelilähetystoiminnan harjoittajat lähettämään yksityisen hyväksytyn televisioyhtiön koko flaamilaisen yhteisön alueelle suunnattuja ohjelmia, koska VTM on ainoa hyväksytty yksityinen televisioyhtiö. Näistä syistä VT4:n pääsy flaamilaiseen kaapeliverkkoon kiellettiin ministeriön päätöksellä (17). Belgian korkein hallinto-oikeus lykkäsi tätä päätöstä ja pyysi ennakkopäätöstä yhteisöjen tuomioistuimelta niiden perusteiden osalta, joiden pohjalta määritellään yleisradioyhtiöt, jotka kuuluvat jäsenvaltion toimivaltaan neuvoston direktiivissä 89/522/ETY tarkoitetulla tavalla. Yhteisöjen tuomioistuin vahvisti 5.6.1997 annetussa tuomiossaan (18), että tapaus, jossa televisioyhtiö on sijoittautunut useampaan kuin yhteen jäsenvaltioon, kuuluu sen jäsenvaltion toimivaltaan, jonka alue muodostaa yhtiön toiminnan keskuksen. Tuomioistuin katsoi myös, että pelkästään sen seikan perusteella, että kaikki lähetykset on suunnattu yksinomaan flaamilaiselle yleisölle ei voida todistaa, että VT4:n ei voitaisi katsoa sijoittautuneen Yhdistyneeseen kuningaskuntaan.
II. OIKEUDELLINEN ARVIO
Perustamissopimuksen 90 artiklan 1 kohta
(11) Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 90 artiklan 1 kohdassa määrätään, että jäsenvaltiot eivät toteuta eivätkä pidä voimassa mitään toimenpidettä, joka koskee julkisia yrityksiä taikka yrityksiä, joille jäsenvaltiot myöntävät erityisoikeuksia tai yksinoikeuksia ja joka on ristiriidassa perustamissopimuksen määräysten kanssa. Vaikka perustamissopimuksen 90 artiklassa oletetaankin, että on olemassa yrityksiä, joilla on tiettyjä erityisoikeuksia tai yksinoikeuksia, tämä ei kuitenkaan merkitse sitä, että kaikki erityis- ja yksinoikeudet olisivat välttämättä perustamissopimuksen mukaisia (19). Yhteensopivuutta on arvioitava niiden perustamissopimusten eri määräysten suhteen, joihin 90 artiklan 1 kohdassa viitataan.
VTM on yksityinen yritys, jolle flaamilainen hallitus on myöntänyt yksinoikeuden lähettää koko flaamilaisen yhteisön alueelle suunnattuja televisiomainoksia. Tämä oikeus perustuu valtion aloitteeseen, eli vuonna 1991 annetun flaamilaisen asetuksen ja erityisesti sen 3 artiklan 2 kohdan, sellaisena kuin se on korvattuna edellä mainitun koonnelman 80 artiklan 2 kohdalla, ja vuonna 1987 annetun asetuksen ja erityisesti sen 7 artiklan 1 kohdan a alakohdan, sellaisena kuin se on korvattuna koonnelman 41 artiklan 1 kohdalla, säännösten yhdistelmään.
(12) Perustamissopimuksen 52 artiklassa vaaditaan rajoitusten poistamista, jotka koskevat jäsenvaltion kansalaisen vapautta sijoittautua toisen jäsenvaltion alueelle.
VTM:n flaamilaiselle yleisölle suunnattua televisiomainontaa koskeva monopoli merkitsee sitä, että suljetaan pois toisesta jäsenvaltiosta olevat toiminnan harjoittajat, jotka haluaisivat sijoittautua Flanderiin tai perustaa sinne toimipaikan välittääkseen Belgian televisioverkossa flaamilaiselle yleisölle suunnattuja televisiomainoksia.
Se seikka, että kyseisiä säännöksiä sovelletaan ilman syrjintää sekä Belgiaan sijoittautuneisiin yrityksiin (VTM:ää lukuun ottamatta) että muista jäsenvaltioista lähtöisin oleviin yrityksiin, ei poista VTM:ää suosivaa etuusjärjestelyä perustamissopimuksen 52 artiklan soveltamisalasta.
Tässä tapauksessa se tosiseikka, että televisiomainonta on varattu yhdelle yritykselle, joka sattuu olemaan belgialainen yritys, johtaa siihen, että televisiomainonnan markkinoiden tai ainakin markkinoiden merkittävän osuuden tulot koituvat kansantalouden hyödyksi. Tässä suhteessa onkin selkeästi kysymys protektionismista. Myöntämällä laillinen monopolitoimilupa pyrittiin syrjintään, mikä käy selkeästi ilmi asiaa koskevista tiedoista, eli toisten jäsenvaltioiden kansalaiset suljettiin pois markkinoilta vuonna 1987 annetussa asetuksessa säädettyjen ehtojen perusteella, ja flaamilaisen neuvoston hallitus ilmaisi selkeästi halunsa perustaa yksi monopoliasemasta nauttiva yhtiö ja asettaa se flaamilaisen lehdistön määräysvaltaan sekä estää ulkomaisten televisioyhtiöiden pääsy flaamilaiseen audiovisuaaliseen järjestelmään.
Kuten aikaisemmin mainittiin, Belgian hallituksen 14 päivänä syyskuuta 1995 päivätystä kirjeestä käy ilmi, että yksinoikeutta koskevat säännökset eivät estä toiseen jäsenvaltioon sijoittautunutta televisioyhtiötä lähettämästä hollanninkielistä ohjelmaa ja mainoksia, jotka on suunnattu koko flaamilaiselle yleisölle. On kuitenkin selkeätä, että tällainen televisioyhtiö kärsii vakavasta kilpailuhaitasta verrattuna VTM:ään, sillä sen on pakko toimia etäällä sekä flaamilaisesta katsojakunnastaan että mainostajien markkinoista.
Vaikka kyseisiä toimenpiteitä sovelletaan ilman syrjintää VTM:ää lukuun ottamatta belgialaisiin ja muista maista oleviin toiminnan harjoittajiin, on kuitenkin todettava kysymyksessä olevan toimenpiteet, jotka ovat peiteltyä syrjintää ja joiden vaikutukset ovat protektionistisia. Tällaiset vaikutukset olisivat hyväksyttäviä, jos ne osoittautuvat oikeutetuiksi erityisen merkittävien yleistä etua koskevien syiden perusteella, jos ne soveltuvat tavoitteiden saavuttamiseen ja elleivät ne ylitä sitä, mikä on tavoitteen saavuttamisen kannalta välttämätöntä (20).
(13) Kun edellä mainittua asiaa C-211/91 käsiteltiin yhteisöjen tuomioistuimessa, Belgian viranomaiset vetosivat perusteluun, jonka mukaan VTM:n mainostuloja käytetään osittain lehdistön hyväksi korvaamalla radio- ja televisiomainonnan aloittamisesta aiheutuneita tappioita, ja tätä kautta niiden on tarkoitus ylläpitää flaamilaisen lehdistön moniarvoisuutta. Flaamilainen hallitus vetosi siis kulttuuripoliittisiin syihin oikeuttaakseen monopoliaseman myöntämisen VTM:lle televisiomainosten lähettämiseen. Helmikuun 11 päivänä 1997 päivätyssä vastauksessaan komission 10 päivänä tammikuuta 1997 päivättyyn kirjeeseen hallitus katsoi kuitenkin sekä VTM:n nykyrakenteen että tällä välin sekä tiedotusvälineissä että flaamilaisessa lehdistössä (sulautumat ja liittoutumat) tapahtuneen kehityksen valossa, että toimenpide ei enää sovellu tällaisen yleistä etua koskevan päämäärän toteuttamiseen. Näistä syistä flaamilainen hallitus epäilee, että toimenpiteeseen voitaisiin soveltaa perustamissopimuksen 90 artiklan 2 kohdan poikkeusmääräyksiä.
VTM käyttää kuitenkin edelleen tällaisia perusteluja. VTM:n mukaan mainostulojen siirtäminen flaamilaisten sanomalehtien kustantajille on merkittävä näkökohta, joka liittyy suoraan VTM:n monopoliin ja siis sille myönnettyyn julkisen palvelun tehtävään. Tämä tehtävän toinen osa-alue liittyy siihen täydentävään rooliin, joka sillä on flaamilaisessa tiedotusvälineiden järjestelmässä suhteessa julkiseen yhtiöön BRTN:ään ja paikallistelevisioihin ja joka merkitsee erityisesti yleisen tiedonvälityspalvelun turvaamista riippumattomalla tavalla sekä opetus- ja viihdeohjelmien lähettämistä.
Komissio myöntää, että kulttuuripolitiikka ja ilmaisuvapauteen liittyvän moniarvoisuuden ylläpitäminen voivat olla merkittäviä yleistä etua koskevia syitä, joilla voidaan oikeuttaa sijoittautumisvapauden rajoittaminen. Se katsoo kuitenkin, että kulttuuripoliittisia päämääriä voidaan tavoitella ainoastaan sellaisten keinojen avulla, jotka eivät rajoita perustamissopimuksessa turvattuja vapauksia enempää kuin on välttämätöntä. Kyseessä olevassa tapauksessa näitä päämääriä ei saa tavoitella keinoilla, jotka poistavat kaiken sen kilpailun, jota kansalliseen yhtiöön voi kohdistua niiden tiedotusvälineiden taholta, jotka haluaisivat sijoittautua Belgiaan välittääkseen mainoksia kaapeliverkoissa, ja jotka estävät täten täysin 52 artiklan vaikutuksen.
Komissio katsoo, että kyseisessä tapauksessa flaamilaisen lehdistön moniarvoisuuden ylläpitoon tähtäävän kulttuuripolitiikan tavoitteiden ja VTM:lle Flanderissa myönnetyn yksityisen televisiomainonnan monopolin välillä ei ole tarvittavaa yhteyttä. Ensiksikään koonnelmassa ei taata, että kaikilla hollanninkielisten lehtien kustantajilla olisi poikkeuksetta oikeus päästä VTM:n osakkaaksi tai osallistua voitonjakoon. Niiden kustantajien osalta, jotka eivät ole osallistuneet VTM:n muodostamiseen - kuten vuoden 1987 jälkeen flaamilaisen lehdistön markkinoille tulleet - ei laissa säädetä minkäänlaisesta oikeudesta osallistua VTM:n voitonjakoon. VTM:lle myönnetty yksinoikeus suosii näin ollen ainoastaan yhtä kustantajaryhmää muiden kustannuksella. Etuoikeutetuille kustantajille taataan lailla vahvistettu tulo monopoliasemasta, mikä antaa niille mahdollisuuden kilpailla tehokkaammin mahdollisten kilpailijoiden kanssa tai uusien flaamilaisten lehtien markkinoille tulijoiden kanssa mukaan luettuna kilpailijat muista jäsenvaltioista. Lisäksi ei ole millään lailla taattu sitä, että osakkaat käyttäisivät VTM:n mainostulot, jotka jaetaan osakkaiden hallussa oleviin pääomaosuuksiin perustuvien prosenttiosuuksien mukaan, sanomalehtiensä tukemiseen mahdollisten rahoitusvaikeuksien helpottamiseksi. Näitä tuloja voidaan siis yhtä hyvin käyttää toimintaan, johon ei liity minkäänlaisia kulttuuripoliittisia päämääriä ja jolla ei ole mitään tekemistä flaamilaisten lehdistön tukemisen kanssa. VTM:n monopoliasema näyttää siis toimivan väitettyä flaamilaisen lehdistön moniarvoisuuden turvaamista koskevan päämäärän vastaisesti.
Toiseksi koonnelmassa vahvistetut edellytykset, jotka koskevat flaamilaisen hallituksen hyväksymän Flanderin ainoan yksityisen televisioyhtiön rakennetta, eli 51 prosentin osuuden varaamista VTM:n pääomasta hollanninkielisten lehtien kustantajille, ovat tehoton keino esitetyn kulttuurillisen pääoman tavoittelemiseen, koska ei ole poissuljettua, että VTM:n pääoma ja erityisesti 51 prosentin varattu osuus voisi keskittyä yhden ainoan osakkaan omistukseen tiedotusvälineiden moniarvoisuuden ylläpitämisen kustannuksella. Alunperin VTM koostui yhdeksästä osakkaasta, mutta tällä hetkellä yritys on ainoastaan viiden osakkaan hallussa (21).
Yleisradioasemien elinkelpoisuuden osalta ei ole perusteltua uskoa, että flaamilaisessa yhteisössä yksityinen televisioasema voisi säilyttää elinkelpoisuutensa ainoastaan, jos sillä on televisiomainonnan monopoliasema. Lisäksi se seikka, että VTM perusti vuonna 1995 toisen mainoksia lähettävän televisiokanavan, osoittaa, että se uskoo useamman kuin yhden yksityisen kanavan kannattavuuteen Flanderissa.
Päätelmänä komissio katsoo, että VTM:n mainostulojen monopolisointi ei ole perusteltua merkittävistä yleistä etua koskevista syistä. Turvatakseen moniarvoisuuden säilymisen flaamilainen hallitus voisi käyttää muita tarkoituksenmukaisia toimenpiteitä, jotka aiheuttaisivat vähemmän esteitä taloudelliselle yhdentymiselle.
(14) Perustamissopimuksen 90 artiklan 2 kohdassa määrätään poikkeuksesta perustamissopimuksen määräysten soveltamiseen niiden yritysten osalta, jotka tuottavat yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä palveluja, siltä osin kuin määräysten soveltaminen estäisi oikeudellisesti tai tosiasiallisesti yrityksiä hoitamasta niille uskottuja erityistehtäviä.
Belgian viranomaiset eivät ole vedonneet 90 artiklan 2 kohdan poikkeukseen. Joka tapauksessa VTM ei näytä vastaavan yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvistä palveluista. Koonnelman 41 artiklan mukaan VTM:llä on ainoastaan lupa toimittaa koko flaamilaisen yhteisön alueelle suunnattuja televisiolähetyksiä. Koonnelman säännöksissä VTM:lle asetetut velvoitteet taata tasapainoinen ohjelmatarjonta, osallistua flaamilaisen yleisön yleiseen kehittämiseen, säilyttää journalistiset tavoitteet ja olla lähettämättä yleisen moraalin tai turvallisuuden vastaisia ohjelmia eivät myöskään ole todisteita siitä, että flaamilaiset viranomaiset olisivat antaneet VTM:lle yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvien palvelujen tuottamista koskevan tehtävän. Nämä VTM:n ohjelmasisältöä koskevat säännökset ovat yleisluontoisia, eikä niiden perusteella voi päätellä, että flaamilainen yhteisö olisi antanut VTM:lle tehtäväksi toteuttaa sen kulttuuripoliittisia tavoitteita. On tehtävä ero luvansaantiehtojen, joita yksityisen televisioyhtiön on täytettävä yleisen edun nimissä (kuten VTM:n sovellettavat ehdot) ja valtion yksityiselle yritykselle antaman yleistä etua koskevan tehtävän välillä. Komissio katsoo tässä suhteessa, että koonnelmassa myönnetään julkisen palvelun television tehtävä BRTN:lle, jonka pääoma on flaamilaisen yhteisön hallussa. BRTN kuuluu sille myönnetyn julkisen palvelun televisioyhtiön tehtävän vuoksi julkista palvelua koskevien erityisvaatimusten soveltamisalaan; tällaisia tehtäviä ovat esimerkiksi flaamilaisen hallituksen virallisten tiedonantojen välittäminen, poliittisten puolueiden ohjelmien välittäminen sekä keskustelufoorumin antaminen aatteellisille yhdistyksille. VTM:ään ei sovelleta mitään näistä edellytyksistä. Äskettäin koonnelmaan tehdyssä tarkistuksessa (22) BRTN:n (jonka nimi muutetaan VRT:ksi) julkisen palvelun velvoitteet on esitetty yksityiskohtaisesti. VRT:n on esimerkiksi tarkoitus tehdä flaamilaisten viranomaisten kanssa sopimus, jossa täsmennetään edelleen VRT:n julkisen palvelun tehtävää.
Vaikka katsottaisiinkin, että VTM:llä olisi julkisen palvelun tehtävä, sen turvaamiseksi käyttöön otetut keinot eli tämän päätöksen kohteena olevat yksinoikeudet vaikuttavat suhteettomasti ja yhteisön edun vastaisella tavalla kauppaan aina siinä määrin, että ne mitätöivät 52 artiklan määräysten vaikutuksen; muiden jäsenvaltioiden televisioyhtiöiden sijoittautuminen Flanderiin helpottaisi tehokkaan kilpailun syntymistä televisiomainonnan markkinoilla tällä alueella. Näiden yhtiöiden katsojakunnan ja mainostajien maantieteellinen läheisyys sallisi yhtiöille helpommissa ja vähemmän kustannuksia aiheuttavissa olosuhteissa toimimisen.
ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
1 artikla
Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 90 artiklan 1 kohdan kanssa, sovellettuna yhdessä perustamissopimuksen 52 artiklan kanssa, yhteensopimattomia ovat radio- ja televisiolähetyksiä, mainontaa, sponsorointia ja kaapelitelevisiota koskevien flaamilaisten sääntöjen koonnelman 80 artiklan 2 kohta ja 41 artiklan 1 kohta, joissa säädetään, että flaamilainen hallitus voi antaa ainoastaan yhdelle yksityiselle televisioyhtiölle luvan lähettää koko flaamilaisen yhteisön alueelle suunnattua ohjelmaa ja välittää tälle yhteisölle suunnattuja kaupallisia ja muita mainoksia (tässä tapauksessa kysymys on yksityisestä televisioyhtiöstä Vlaamse Televisie Maatschappij NV:stä), sekä 19 päivänä marraskuuta 1987 tehty flaamilaisen hallituksen päätös ja 3 päivänä joulukuuta 1987 annettu kuninkaallinen asetus (sellaisena kuin se on vahvistettuna 11 päivänä joulukuuta 1991 tehdyllä flaamilaisen hallituksen päätöksellä), joissa VTM vahvistettiin ainoaksi yksityiseksi televisioyhtiöksi, joka saa lähettää koko flaamilaisen yhteisön alueelle suunnattua ohjelmaa, ja sille myönnettiin lupa liittää ohjelmiinsa kaupallisia mainoksia.
2 artikla
Belgian viranomaisten on lopetettava 1 artiklassa tarkoitettu rikkominen ja ilmoitettava komissiolle kahden kuukauden kuluessa tämän päätöksen tiedoksi saamisesta päätöksen täytäntöönpanemiseksi toteuttamansa toimenpiteet.
3 artikla
Tämä päätös on osoitettu Belgian kuningaskunnalle.
Tehty Brysselissä 26 päivänä kesäkuuta 1997.