Kommissionens beslutning
af 24. juli 2002
om en procedure i henhold til EF-traktatens artikel 81
(Sag COMP/E-3/36 700 - Industrielle og medicinske gasser)
(meddelt under nummer K(2002) 2782)
(Kun den engelske og den nederlandske udgave er autentiske)
(2003/207/EF)
KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,
under henvisning til Rådets forordning nr. 17 af 6. februar 1962, første forordning om anvendelse af traktatens artikel 85 og 86(1), senest ændret ved forordning (EF) nr. 1216/1999(2), særlig artikel 3 og artikel 15, stk. 2,
under henvisning til Kommissionens beslutning af 9. juli 2001 om at indlede en procedure i denne sag,
efter at have givet de deltagende virksomheder lejlighed til at udtale sig om Kommissionens klagepunkter, jf. artikel 19, stk. 1, i forordning nr. 17 og Kommissionens forordning (EF) nr. 2842/98 af 22. december 1998 om høring af parter i visse procedurer efter EF-traktatens artikel 85 og 86(3),
under henvisning til høringskonsulentens endelige rapport i den foreliggende sag(4),
efter høring af Det Rådgivende Udvalg for Kartel- og Monopolspørgsmål, og
ud fra følgende betragtninger:
DEL I - SAGSFREMSTILLING
A. OVERTRÆDELSEN I KORTE TRÆK
1. INDLEDNING
(1) Denne beslutning vedrører følgende virksomheder:
- AGA AB
- Air Liquide BV
- Air Products Nederland BV
- BOC Group plc
- Messer Nederland BV
- NV Hoek Loos
- Westfalen Gassen Nederland BV.
(2) Overtrædelserne består i, at disse producenter af gasser til industrielle og medicinske formål har deltaget i en vedvarende aftale og/eller samordnet praksis i strid med traktatens artikel 81, stk. 1. De pågældende selskaber medvirkede ved aftaler/samordnet praksis vedrørende prisforhøjelser for disse produkter, moratorier med henblik på gennemførelse af prisforhøjelserne, mindstepriser og forskellige andre forretningsbetingelser i forbindelse med produkterne. De involverede virksomheder tilhører nogle af verdens førende industrigaskoncerner. Overtrædelserne berører kun markedet for industrielle og medicinske gasser i Nederlandene.
(3) Kommissionen har beviser på, at AGA Gas BV, Air Liquide BV, Air Products Europe Inc. og NV Hoek Loos medvirkede ved overtrædelserne fra 1989 til 1991 og fra 1993 til 1997, at Messer Nederland BV medvirkede i 1990/1991 og fra 1993 til 1997, at Westfalen Gassen Nederland BV medvirkede fra 1994/1995 til 1997, og at BOC Group plc medvirkede i 1994/1995.
2. PRODUKTERNE
(4) Industrigasser fremstilles af luft (atmosfæriske gasser: oxygen, nitrogen, argon) i luftsepareringsanlæg eller fremstilles i tonnageanlæg ved en kemisk proces (kuldioxid, hydrogen, acetylen), ofte som biprodukt. Industrigasproduktionen omfatter hovedsagelig de tre atmosfæriske gasser oxygen, nitrogen og argon, som værdimæssigt menes at tegne sig for tilsammen ca. 60 % af de samlede europæiske markeder for industrigasser, og mængdemæssigt betydeligt mere. Nogle atmosfæriske og ikke-atmosfæriske gasser udbydes i en usædvanlig ren form og i blandinger til medicinske eller andre specielle formål, f.eks. medicinsk oxygen.
(5) Industrigasser anvendes i de fleste industrier og fremstillingsprocesser. Medicinske gasser anvendes på hospitaler og klinikker og til behandling i private hjem. De største mængder industrielle og medicinske gasser anvendes til produktion, opskæring og svejsning af metaller og inden for den kemiske industri. Fødevareindustrien, elektronikindustrien og sundhedssektoren menes hver især at tegne sig for ca. 10 % af gasmarkedet. De enkelte gasser anvendes til bestemte formål og har derfor hvert sit særskilte afsætningsmarked.
(6) Gasmarkederne kan opdeles i tre forskellige typer på grundlag af leveringsformerne: tonnagesalg til en række store kunder, der har behov for meget store mængder af især de atmosfæriske gasser oxygen og nitrogen. Disse leverancer foregår enten gennem specialiserede produktionsanlæg ("on site") eller specialrørledninger. Kontrakterne, der omfatter de nødvendige kapitalinvesteringer i forbindelse med sådanne anlæg eller rørledninger, er skræddersyede og har i betragtning af disse betydelige investeringer en løbetid på op til 15 år. Nederlandene og Belgien har et meget tæt rørledningsnet. Tonnagesalg udgør et særskilt marked, da de få virksomheder, der har behov for så store mængder, ikke ville betragte bulk- eller flaskegasleverancer som et alternativ, undtagen i nødstilfælde.
(7) Efter at Kommissionen havde foretaget en undersøgelse af industrigassektoren og indledt en procedure efter Fællesskabets konkurrenceregler(5), gav verdens største producenter af industrigasser, herunder Air Liquide SA, AGA AB, Union Carbide, Air Products Europe Inc, Linde AG og Messer Griesheim GmbH, i 1989 Kommissionen tilsagn om, at de ville ændre deres tonnagekontrakter. Leverings- og købsforpligtelser i henhold til "on site"- og rørledningskontrakter ville ikke længere være eksklusive, men knyttet til mængder inden for et bestemt minimum/maksimuminterval(6).
(8) Luftbaserede gasser og andre gasser, såsom kuldioxid, leveres til middelstore kunder i flydende form ("bulk") ved lave temperaturer. Gassen transporteres til kunderne i tanke ad landvej eller med jernbane; kunderne forsynes med lagertanke og fordampningsudstyr. Der anvendes rørledninger mellem luftsepareringsanlæg eller store produktionsanlæg og fortætningsanlæggene; fortætningsanlæg opføres ofte samme sted som tonnageanlæggene (piggyback-anlæg), hvorved man undgår at skulle investere i en rørledning mellem de to anlæg.
(9) De tilsagn, som verdens største producenter af industrigasser gav Kommissionen i 1989, jf. betragtning 7, omfattede også salg af de flydende luftbaserede gasser nitrogen, oxygen og argon i henhold til bulkkontrakter. Også i dette tilfælde skulle leverings- og købsforpligtelserne være knyttet til mængder op til et bestemt maksimum. Kommissionen tillod af sikkerhedsmæssige årsager en leverandør at bevare eneretten til at fylde og vedligeholde lagertanke. En kunde, der ønskede at benytte mere end en leverandør, skulle have mere end en lagertank. Kontrakternes løbetid for de flydende luftbaserede gasser blev nedsat til tre år. Kunderne skulle fortsat frit kunne købe eller leje kryogentanke af gasleverandøren; de kan fastsætte, at kontrakter om leje af tanke skal være adskilt fra gasleveringskontrakten. Kontrakter om leje af tanke kan indgås for en periode på højst fem år.
(10) Mindre aftagere af luftbaserede gasser, samt aftagere af svejsegasser, gasblandinger og specialgasser eller særdeles rene gasser får gasserne leveret i flasker, der normalt er af stål. Flaskerne kan fyldes i leverandørens produktionsanlæg og distribueres herfra. De flydende gasser kan også transporteres i tanke til flaskepåfyldningscentre, hvor de omdannes til komprimeret gas og fyldes på flasker. Herfra transporteres flasker i forskellige størrelser, der indeholder komprimeret gas, enten direkte til kunden eller til depoter - undertiden uafhængige virksomheder - der forsyner detailkunderne. Svejsegas, som f.eks. acetylen, transporteres kun i flasker og under lavt tryk.
(11) Selv om de afsatte mængder flaskegasser er begrænsede, har de temmelig stor indtægtsmæssig betydning. Dette skyldes de højere priser og omkostninger i forbindelse med afsætning af flaskegasser. Inden for flaskegasafsætningen opdeler de store leverandører normalt kunderne i kategorier efter de mængder, de har aftaget i en given periode. De største aftagere af flaskegasser vil normalt få deres leverancer direkte fra industrigasvirksomheden, mens mindre kunder får leverancerne fra et depot. De tilsagn, som verdens største producenter af industrigasser gav Kommissionen i 1989, omfattede ikke leverancer af flaskegasser.
(12) Industrien betragter generelt disse tre forskellige leveringsformer som særskilte produktmarkeder, og Kommissionen var af samme opfattelse i sag IV/30 869 vedrørende industrigasser(7) og i fusionsbeslutningerne om Air Liquide/BOC(8) og Linde/AGA(9). Kunden vil generelt vælge leveringsformen ud fra økonomiske betragtninger inden for de muligheder, der knytter sig til en bestemt gas og kundens bestemte beliggenhed. Det betyder ikke, at en bestemt kunde ikke kan købe flere gasser, der leveres i forskellig form, hos en enkelt virksomhed, f.eks. oxygen via rørledninger, kuldioxid i flydende form og en bestemt argonblanding i flasker.
(13) I forbindelse med alle tre leveringsformer er prisen på transport og emballering særdeles høj sammenholdt med selve gassernes værdi. Normalt bevarer leverandøren ejendomsretten til både tanken og flaskerne, som kun udlejes til kunden. Ejeren skal regelmæssigt kontrollere flaskernes og tankenes sikkerhed.
(14) Da transporten er dyr, og det kun er få leverandører, der selv kan producere alle industrigasserne i hvert enkelt område, leverer industrigaskoncernerne og deres nationale datterselskaber normalt store mængder gas til hinanden via rørledninger eller i flydende form. Dette sker gennem swap-aftaler, "take or pay"-kontrakter eller andre former for kontrakter. Sådanne leverancer mellem koncerner foregår ofte på tværs af landegrænserne. Påfyldningsdepoter, der tilhører en leverandør, vil undertiden også påfylde flasker for konkurrenterne. På denne måde kan kunderne få de forskellige typer industrigasser, de har behov for, hos en enkelt leverandør.
3. LEVERANDØRERNE
a) Hoek Loos
(15) Det største industrigasselskab i Nederlandene på undersøgelsestidspunktet var NV Hoek's Machine en Zuurstoffabriek, der nu hedder NV Hoek Loos, og som i det følgende benævnes "Hoek Loos" Det blev grundlagt i 1891 og er beliggende i Schiedam. Den 31. december 1996 havde Hoek Loos 1798 ansatte, hvoraf de 826 arbejdede i Nederlandene. Hoek Loos' struktur blev ændret i 1996, da det blev holdingselskab for en række produktionsselskaber, herunder Hoek Loos BV, Hoek Loos Medische Gassen BV, det belgiske selskab Hoek Loos NV og det amerikanske selskab Holox Inc.
(16) Hoek Loos' øverste moderselskab er Linde AG i Wiesbaden i Tyskland. Linde-koncernen havde i 1996 en omsætning på 8,801 mia. DEM på verdensplan og mere end 30000 ansatte. Ud over at producere, markedsføre og sælge industrielle og medicinske gasser i mange lande, beskæftiger Linde sig også med udformning og produktion af forskellige typer anlæg til den kemiske sektor, transportmidler, hydrauliske systemer og kølesystemer. Lindes gasvirksomhed tegnede sig i 1996 for en omsætning på [...](10).
(17) [...].
(18) I 2000 blev Hoek Loos Lindes helejede datterselskab, idet Linde opkøbte alle resterende Hoek Loos-aktier, der blev handlet på børsen.
(19) Hoek Loos driver virksomhed i Nederlandene, Belgien og den sydøstlige del af USA. Det fremstiller, markedsfører og distribuerer industrielle og medicinske gasser samt udstyr, systemer og serviceydelser i forbindelse hermed. Indtil 1996 fremstillede det også medicinsk udstyr. I Nederlandene, hvor Hoek Loos ejer luftsepareringsanlæg i IJmuiden og Botlek/Rotterdam, leverer det gasser i flasker, som bulk og via rørledninger og tilbyder desuden gasser gennem "on site"-anlæg. Hoek Loos er en af de stiftende medlemmer af den nederlandske brancheforening VFIG, og da Hoek Loos er det største medlem, har det altid været formand for VFIG.
b) AGA
(20) På det relevante tidspunkt var det næststørste industrigasselskab i Nederlandene AGA Gas BV, der blev stiftet i 1971 og er beliggende i Amsterdam(11). På daværende tidspunkt var AGA Gas BV ejet af AGA Invest BV, der igen var ejet af AGA AB i Lidingö i Sverige, der er AGA-koncernens øverste moderselskab. AGA AB havde i 1996 en omsætning på 12,860 mia. SEK på verdensplan og over 10000 ansatte.
(21) Efter den periode, der er omfattet af undersøgelsen, er AGA Gas BV's selskabsstruktur blevet ændret, og selskabet eksisterer ikke længere som sådant. Efter Kommissionens beslutning om fusionen mellem Linde og AGA(12) blev AGA AB overtaget af Linde AG, og et af de tilsagn, der blev afgivet, for at Kommissionen kunne godkende fusionen, var afhændelse af AGA Gas BV's flaskegasvirksomhed i Nederlandene.
(22) I december 2000 blev AGA Gas BV opsplittet i AGA Gas BV (resten) og AGA Transfer BV, der fik den nye betegnelse AGA Amsterdam BV. AGA Gas BV beholdt aktiviteterne inden for flydende gas, medicinske gasser og specialgasser samt Mison-virksomheden. AGA Amsterdam overtog flaskegasvirksomheden.
(23) I 2001 blev AGA Gas BV (resten) ved en fusion en del af AGA Invest BV, som AGA AB solgte til Hoek Loos. AGA Amsterdam BV blev solgt til Air Products Holdings BV og Prodair Corporation.
(24) På det relevante tidspunkt fremstillede, markedsførte og solgte AGA Gas BV (i det følgende benævnt "AGA") industrielle og medicinske gasser samt udstyr, systemer og tjenesteydelser i forbindelse hermed. Indtil 1995 havde AGA og Hoek Loos et fælles produktionsanlæg, joint venture-selskabet Cryoton, i nærheden af Rotterdam. Mens AGA beholdt et produktionsanlæg for flydende CO2, overdrog det luftsepareringsanlægget til Hoek Loos.
(25) AGA er et af VFIG's stiftende medlemmer og har som næststørste medlem traditionelt haft posten som kasserer i VFIG.
c) Air Products
(26) En tredje virksomhed, der længe har været etableret i Nederlandene, er Air Products Nederland BV (i det følgende benævnt "Air Products") i Waddinxveen. [...]. Air Products er stiftende medlem af VFIG.
(27) Air Products Europe Inc., der er registreret i staten Delaware i USA, varetager Air Products' europæiske virksomhed og har hovedsæde i Det Forenede Kongerige.
(28) Air Products' øverste moderselskab er Air Products and Chemicals Inc. i Allentown, Pennsylvania, USA. Koncernen havde 16700 ansatte i 1998; [...].
d) Air Liquide
(29) Air Liquide BV (i det følgende benævnt "Air Liquide") blev stiftet i 1988 og er i dag beliggende i Eindhoven.
(30) Dets øverste moderselskab er Air Liquide SA i Frankrig. Air Liquide markedsfører og sælger bulk- og flaskegasser i Nederlandene. Det leverer også til en stor kunde i Belgien. Tonnagekontrakterne varetages af et formidlingsselskab inden for Air Liquide-koncernen, nemlig Air Liquide Nederland BV. Air Liquide er et stiftende medlem af VFIG.
(31) Air Liquide-koncernen beskæftigede omkring 27000 i 1996. Den indtager en stærk stilling på markederne for industrigasser i Frankrig og Belgien.
e) Messer
(32) Messer Nederland BV i Moerdijk, der indtil 1997 hed Messer Griesheim Nederland BV (i det følgende benævnt "Messer"), er datterselskab af Messer-koncernen i Frankfurt i Tyskland med en omsætning på 2,3 mia. DEM i 1996 og ca. 7200 beskæftigede på verdensplan.
(33) På det relevante tidspunkt var det øverste moderselskab Hoechst-koncernen, som havde en kapitalandel på to tredjedele i Messer-koncernen (familien Messer ejede den sidste tredjedel), og som i 1996 havde omkring 120000 beskæftigede. Messer, der startede sin virksomhed i 1989, blev medlem af VFIG i oktober 1991.
(34) For øjeblikket har Allianz og Goldman Sachs majoriteten i Messer-koncernen, hvor de har opnået en kapitalandel på to tredjedele ved køb af Hoechsts aktier.
f) Westfalen
(35) Westfalen Gassen Nederland BV (i det følgende benævnt "Westfalen") begyndte at drive virksomhed i Nederlandene i 1989. Det er beliggende i Deventer og dets øverste moderselskab er Westfalen Gase AG i Münster i Tyskland, som i 1997 havde omkring 1100 beskæftigede. Westfalen blev medlem af VFIG i juli 1994.
g) BOC
(36) UK BOC Group plc, der har hjemsted i Guildford i Surrey, havde omkring 40000 beskæftigede i 1996. Omtrent 70 % af koncernens omsætning i 1996 stammede fra gasvirksomhed. På det pågældende tidspunkt drev den også virksomhed inden for halvleder- og vakuumteknologi, distribution og sundhedssektoren. BOC-koncernen har inden for Fællesskabet sin stærkeste stilling i Det Forenede Kongerige.
(37) På det relevante tidspunkt udøvede BOC-koncernen sine gasaktiviteter i Benelux (med hovedsæde i Zaventem i Belgien) gennem fire selskaber: BOC NV (det belgiske selskab, der stod for hovedsædet i Zaventem), BOC Gas BV (et nederlandsk selskab, der varetog tonnage- og bulkvirksomheden i Terneuzen i Nederlandene), BOC Cylinder Gas NV (ansvarlig for flaskepåfyldning i Herenthout i Belgien) og BOC Gaz SA (et fransk selskab, der varetog salget i Frankrig). Disse BOC-selskaber, der tilsammen udgør virksomheden BOC Gases Benelux (i det følgende benævnt "BOC"), varetager blandt andet markedsføringen af flaske- og bulkgasser i Belgien, Nederlandene og de tilstødende områder i Nordfrankrig og Vesttyskland. BOC Gas BV blev medlem af VFIG i maj 1991.
(38) BOC-koncernen solgte sin gasvirksomhed i Benelux og i Tyskland til Air Liquide-koncernen sidst i 1998 for et kontant beløb på i alt 112 mio. GBP.
h) NTG
(39) Nederlandse Technische Gasmaatschappij BV (i det følgende benævnt "NTG") er beliggende i Tilburg og blev stiftet i 1985. NTG blev medlem af VFIG midt i 1989. NTG købte størstedelen af sine bulkgasser hos andre gasselskaber, indtil et luftsepareringsanlæg, der ejes af dets søsterselskab BTG, blev sat i drift i Belgien sidst i 1998. NTG driver ikke virksomhed på tonnagemarkederne, men markedsfører og sælger kun bulk- og flaskegasser.
(40) NTG's øverste moderselskab er SOL SpA i Monza i Italien, der blev oprettet i 1927, og som er en multinational koncern, der beskæftiger sig med produktion, anvendt forskning og markedsføring af industrielle, rene og medicinske gasser. SOL-koncernen beskæftigede omkring 900 i 1996.
4. ANDRE AKTØRER
a) Hydrogas
(41) Hydrogas Holland BV (i det følgende benævnt "Hydrogas") er beliggende i Vlaardingen. Det har adgang til en række produktionsanlæg for kuldioxid i Sluiskil og er i høj grad specialiseret i bulkleverancer af denne særlige gasart til andre gasselskaber og endelige forbrugere. Hydrogas havde i 1996 en omsætning på 25,4 mio. NLG inden for flydende gasser, og der var fortrinsvis tale om salg til andre gasselskaber inden for Norsk Hydro-koncernen og til konkurrenter. Hydrogas blev medlem af VFIG i maj 1991.
(42) Hydrogas' øverste moderselskab er Norsk Hydro ASA i Oslo, der beskæftiger sig med gødningsstoffer, industrikemikalier, olie og naturgas, aluminium, magnesium og den petrokemiske sektor. I 1996 havde Norsk Hydro-koncernen en omsætning på ca. 70 mia. NOK og 32000 beskæftigede. Den norske stat ejer 51 % af aktiekapitalen i Norsk Hydro.
(43) Kommissionen bemærker, at der ikke drages nogen konklusion med hensyn til Hydrogas' deltagelse i nogen overtrædelse, selv om selskabet nævnes blandt deltagerne i nogle af VFIG-møderne nedenfor.
b) UCC, Praxair, Indugas
(44) Union Carbide Corporation i Danbury, Connecticut, USA, fremstiller, markedsfører og sælger forskellige kemikalier i mange lande, og indtil 1. juli 1992 omfattede dets produktsortiment industrigasser. Dets datterselskab i Nederlandene og Belgien, Union Carbide Benelux NV (i det følgende benævnt "Union Carbide") var også leverandør af industrigasser. Union Carbide er ikke medlem af VFIG og har aldrig været det.
(45) Den 1. juli 1992 udskilte Union Carbide Corporation sin afdeling for industrigasser, der under navnet Praxair Inc. blev registreret i Delaware i USA. Praxair Inc. havde i 1996 en omsætning på 4,449 mia. USD. I Nederlandene opererer Praxair som Praxair NV (i det følgende benævnt "Praxair"), der er beliggende i Olen i Belgien. Praxair-koncernen ejer og driver en række produktionsanlæg for atmosfæriske gasser i Belgien og Nederlandene. De fleste af dem er "on-site"-anlæg, der skal levere til den kunde, på hvis område anlægget er beliggende. To sådanne anlæg, der er beliggende i Zwijndrecht og den belgiske by Lommel, producerer atmosfæriske gasser, der sælges på markedet via rørledninger og i flydende form. Praxair-koncernen driver ingen påfyldningsanlæg for atmosfæriske og medicinske gasser i Nederlandene og sælger heller ikke flaskegasser i Nederlandene. Praxair er ikke medlem af VFIG og har aldrig været det.
(46) Indugas NV (i det følgende benævnt "Indugas") i Schoten i Belgien blev grundlagt som videreforhandler og distributør af industrigasser og svejseprodukter i 1979 af Union Carbide og det belgiske selskab Antwerpse Chemische Bedrijven LCB NV. Union Carbide (siden 1. juli 1992 Praxair) og LCB ejer hver især 50 % af Indugas' aktiekapital. Indugas køber atmosfæriske bulkgasser hos Praxair, hvoraf det meste derpå fyldes på flasker. Siden 1979 har Indugas være eneforhandler af Union Carbide/Praxairs atmosfæriske gasser og gasblandinger. Den 1. januar 1995 blev det desuden eneforhandler af Praxairs specialgasser i Nederlandene. Indugas solgte i 1996 gasser for 16 mio. NLG i Nederlandene gennem sit datterselskab Indugas BV. Indugas blev medlem af VFIG i september 1993.
(47) Kommissionen bemærker, at de virksomheder, der er omtalt i afsnit A.4.b) ikke fik tilsendt klagepunktsmeddelelsen, og at der derfor ikke vil blive draget nogen konklusion med hensyn til eventuelle overtrædelser, selv om nogle af disse virksomheder er nævnt i en række dokumenter, der beskrives nedenfor.
c) ACP og IJsfabriek Strombeek
(48) To små, uafhængige belgiske producenter af industrigasser driver også virksomhed på det nederlandske marked i et vist omfang.
(49) Acide Carbonique Pur NV/SA (i det følgende benævnt "ACP") er beliggende i Heusden-Zolder i Belgien. Denne virksomhed, der ikke tilhører en af de multinationale industrigaskoncerner, sælger udelukkende flaskegasser på det belgiske marked. ACP fremstiller også kuldioxid i Geleen (Nederlandene), som det sælger i flydende form i fortrinsvis Belgien, Nederlandene, Tyskland og Frankrig. ACP's samlede omsætning af industrigasser er på 526 mio. BEF.
(50) IJsfabriek Strombeek er et andet uafhængigt aktieselskab, og det er beliggende i Meise i Belgien. I 1996 solgte det flaskegasser i Benelux, Tyskland og Det Forenede Kongerige og flydende gasser i Belgien, Nederlandene, Tyskland, Frankrig og Grækenland. Selskabet havde en samlet omsætning på 567 mio. BEF. I Nederlandene har IJsfabriek Strombeek kun en betydelig markedsandel for dinitrogenoxid (lattergas), som det sælger både i flasker og som bulk.
5. BRANCHEFORENINGEN - VFIG
(51) Brancheforeningen "Vereniging van Fabrikanten van Industriële Gassen" (VFIG) blev stiftet den 23. marts 1989. Der var ingen notardokument, og foreningen blev heller ikke opført i det offentlige foreningsregister ("Verenigingenregister"). Ifølge vedtægternes artikel 5 er VFIG's medlemmer virksomheder, der fremstiller og sælger industrigasser i Nederlandene. Ifølge vedtægternes artikel 4 er det VFIG's mål at fremme medlemmernes interesser inden for tekniske og sikkerhedsmæssige spørgsmål i forbindelse med industrigasser inden for Fællesskabets industri. VFIG's sekretariat ledes af Teppema BV, der er datterselskab af Moret Ernst & Young(13) Management Consultants.
(52)
TABELPOSITION
(53) I vedtægternes artikel 7 er det fastsat, at medlemmerne skal mødes mindst en gang om året. På disse møder er medlemsvirksomhederne normalt repræsenteret af deres administrerende direktør og/eller en anden ledende medarbejder. Siden 1990 har medlemmerne normalt holdt to til fire møder om året, som det fremgår af listen i betragtning 106. Denne liste viser også, at de største medlemmer deltager i samtlige møder, men at dette ikke er tilfældet med mindre medlemmer. Sekretariatet udarbejder referater af disse møder og sætter dem på dagsordenen for det næste møde til godkendelse. På mødet kan medlemmerne beslutte at nedsætte udvalg. I 1991 blev der således nedsat et teknisk udvalg, som siden har holdt møde mindst en gang om året.
(54) Moret Ernst & Young udarbejder kvartalsstatistikker over de mængder flydende gas og flaskegasser, som medlemmerne har solgt på det nederlandske marked. Oplysningerne præsenteres samlet, så de enkelte deltagere kun kan vurdere deres egen markedsandel. VFIG's medlemmer er ikke forpligtede til at deltage i det statistiske system, men siden 1993 har de fleste deltaget.
6. MARKEDERNE FOR INDUSTRIELLE OG MEDICINSKE GASSER
a) De relevante produktmarkeder
(55) Denne beslutning vedrører kun leverancer af gasser i flydende form (bulk) og i flasker. Tonnagekontrakter falder uden for beslutningens anvendelsesområde. De gasser i bulkform, der er mest relevante i forbindelse med denne beslutning, er de tre atmosfæriske gasser nitrogen, oxygen og argon samt kuldioxid (CO2). De mest relevante gasser, der leveres i flasker, er nitrogen, oxygen, argon, kuldioxid, acetylen og argonblandinger. Hver eneste af disse gasser har flere forskellige anvendelsesområder.
(56) Nitrogen tegner sig for 78 % af vores atmosfære. Den har et fortætningspunkt på minus 196 °C. Den er især kendetegnet ved sin inerti og, i flydende form, sin varmeabsorberende evne. Som gas anvendes nitrogen til at beskytte flydende og faste stoffer mod korrosion, mikrobiologiske angreb, dannelse af eksplosive blandinger og andre virkninger, der kan opstå ved kontakt med luft. Den anvendes traditionelt i metalindustrien, bl.a. stålindustrien, i olieindustrien og i den petrokemiske industri og i stadig stigende omfang i fødevareindustrien (frysning og emballering) og i elektronikindustrien. Nitrogen leveres via rørledninger, som bulk og i flasker.
(57) Oxygen tegner sig for 21 % af vores atmosfære. Den har et fortætningspunkt på minus 183 °C. Dens oxidative egenskaber anvendes til at gøre forbrændingsprocesser og kemiske reaktioner mere effektive. Teknisk eller industriel oxygen anvendes hovedsagelig til fremstilling af stål, andre metaller, glas, keramik, kemikalier, papir og papirmasse. Den anvendes desuden til opskæring og svejsning, og blandt nyere anvendelsesformål skal nævnes vandrensning og fiskeopdræt. Oxygen leveres via rørledninger, som bulk og i flasker. Oxygen anvendes desuden til medicinske formål i en renere og dyrere form, og her leveres den i flasker eller som bulk.
(58) Argon er en ædelgas, der kun udgør 1 % af vores atmosfære. Den har et fortætningspunkt på minus 186 °C. Den er endnu mere inaktiv end nitrogen og anvendes derfor ved afskærmning, herunder som beskyttelsesgas ved svejsning og i visse særdeles inaktive processer inden for elektronik og metallurgi. Argon fremstilles ikke blot i luftsepareringsanlæg, men fremkommer også som biprodukt ved ammoniakfremstilling. Argon leveres normalt som bulk eller i flasker.
(59) Kuldioxid fremstilles hovedsagelig som biprodukt ved kemiske processer, især som biprodukt af hydrogen. Industrigasselskaber køber normalt CO2 hos kemiske og petrokemiske selskaber og sælger det som bulk og i flasker. CO2 anvendes som tøris til nedfrysningsformål; i luftformig tilstand anvendes den som gødning i drivhuse og karbonisering af læskedrikke og øl; desuden anvendes den i ildslukkere, som beskyttelsesgas ved oplagring af brandbare og eksplosive stoffer og til mange andre formål. Ved nogle anvendelsesformål er den substituerbar med nitrogen.
(60) Argonblandinger sælges kun i flasker. De anvendes til svejsning og kalibrering.
(61) Acetylen er et brændstof baseret på karbidproduktion og med en meget høj flammetemperatur. Den anvendes til svejsning, opskæring og andre formål og leveres i flasker under lavt tryk.
(62) Det erkendes generelt inden for industrien, at de enkelte leveringsformer medfører et særskilt produktmarked for de enkelte gasser(14). Producentens omkostninger - hvor hovedfaktorerne er arbejdskraft, energi, afskrivning og transport - varierer betydeligt afhængigt af leveringsformen. Derfor varierer de priser, som forbrugerne skal betale for gasserne, betydeligt afhængigt af den anvendte leveringsform. Flaskegasser er langt dyrere end de samme gasser i flydende form, som igen er dyrere end gasser, der leveres i luftformig tilstand via rørledninger. De omkostninger, kunderne skal afholde i forbindelse med transport og leje, samt eventuelle sikkerhedsgebyrer og andre omkostninger vil derfor variere alt efter leveringsformen. Desuden er de gasser, der afsættes under de forskellige leveringsformer, skræddersyet efter kundernes forskellige behov.
(63) Et af formålene med de aftaler, som denne beslutning vedrører, var at fastsætte leveringsomkostningerne for flaskegasser generelt. Kommissionen bemærker, at disse aftaler gjaldt for levering af alle flaskegasser og ikke blot de vigtigste, der er beskrevet ovenfor. De øvrige gasser var bl.a. helium, dinitrogenoxid, hydrogen, tetren og en række specialgasser og gasblandinger. Inden for bulkgasser påvirkede de pågældende aftaler på tilsvarende måde leveringsbetingelserne for andre mindre vigtige gasser, som f.eks. dinitrogenoxid.
b) Det relevante geografiske marked
(64) Det geografiske marked for levering af industrigasser er begrænset på grund af de dyre transportformer, der er beskrevet under a) ovenfor, og kan derfor defineres som lokalt eller regionalt. I sag IV/M.926, Messer Griesheim/Hydrogas, lagde Kommissionen i 1997 en effektiv transportafstand på 200 km til grund for sin vurdering.
(65) Helt tilbage i 1989 fastslog Kommissionen i en sag(15) om de betingelser, som leverandørerne af industrigasser anvendte over for deres kunder, at simple flydende gasser, som f.eks. oxygen og nitrogen, har en rentabel distributionsradius på 300-400 km, og at den dyre argon har en radius på 600-800 km. Atmosfæriske gasser i flasker transporteres normalt ikke over en afstand på mere end 100 km, bortset fra det dyrere argon.
(66) For flaskegassernes vedkommende blev dette skøn bekræftet i den foreliggende sag af Air Liquide, som dog begrænsede den effektive radius for flydende oxygen og nitrogen til 150 km og for flydende argon til 400 km. Praxair og BOC mener derimod, at de skøn over afstandene, der blev fastlagt i 1980'erne, stadig holder stik. ACP mener, at den effektive radius for flydende CO2 er på 300 km.
(67) Ved transport over vand kan der være tale om en langt større radius, i hvert fald når det gælder salg mellem industrigaskoncerner: henvisninger i dossieret viser, at flydende argon sendes med skib fra Nederlandene til Grækenland, og at flydende CO2 kan sendes med skib fra Nederlandene til Polen og Rusland. Med hensyn til acetylen, der kun transporteres i flasker, anslås den effektive radius til 300-400 km.
(68) I sag IV/M.926, Messer Griesheim/Hydrogas, betragtede Kommissionen i 1997 det relevante geografiske marked for det pågældende joint venture som lokalt eller regionalt, fordi transport over længere afstande var så dyr.
(69) Da nogle gasselskaber, såsom AGA, når det drejer sig om selskabets flydende gasser, og BOC (indtil december 1998) opererer på Benelux-plan, tyder det på, at det relevante geografiske marked kan være større end Nederlandene. Samtlige leverandører af industrigasser i Nederlandene anførte dog i deres svar på Kommissionens spørgsmål, at de mente, at det geografiske marked for flaskegasser er nationalt. De angiver som hovedårsag de nationale regler for flasker, der gør det umuligt at bruge belgiske flasker til salg i Nederlandene og omvendt; også Tyskland har sine egne standarder(16). Kulturelle og sproglige forskelle og det vigtige serviceaspekt, der er involveret i levering af flaskegasser, nævnes også som argumenter for nationale markeder.
(70) For flydende gasser er situationen mindre indlysende. Der er forskelle i medlemsstaternes regler om bulktanke, men når først de er installeret, udgør grænseoverskridende leverancer tilsyneladende ikke noget problem. De fleste af virksomhederne meddelte dog Kommissionen, at de også betragtede markederne for flydende gasser som nationale. AGA, Praxair og ACP var ikke enige heri, idet de mente, at det geografiske marked afhang mere af den effektive radius.
(71) Kommissionen bemærker, at produktion og levering af industrigasser i Fællesskabet domineres af nogle få store, multinationale koncerner, der har nationale datterselskaber i de fleste medlemsstater. Disse datterselskaber leverer bulkgasser til lokale depotindehavere og endelige forbrugere og flaskegasser til endelige forbrugere i denne ene medlemsstat. Datterselskaberne fastsætter også priser og andre forretningsbetingelser for leverancerne inden for den pågældende medlemsstat.
(72) Det vil være vanskeligt for en endelig forbruger i en medlemsstat at få leverancer fra de multinationale koncerners datterselskaber i andre medlemsstater. Dette skyldes ikke blot den begrænsede effektive radius, men også den interne geografiske ansvarsfordeling inden for koncernerne(17). Som følge heraf varierer priserne og salgsbetingelserne for både bulkgasser og flaskegasser fra den ene medlemsstat til den anden, hvilket også fremgår af flere dokumenter i dossieret(18).
(73) Endelig bemærker Kommissionen, at udbudsstrukturen er forskellig i de forskellige medlemsstater: Air Liquide er klart den førende på markedet i Frankrig og Belgien, Messer og Linde har en stærk stilling i Tyskland, og Hoek Loos er den førende på markedet i Nederlandene efterfulgt af AGA.
(74) Kommissionen konkluderer derfor, at det relevante geografiske marked for såvel flaskegasser som flydende gasser i forbindelse med denne beslutning kun omfatter Nederlandene(19).
c) Markedsstruktur
(75) Tabel 1 viser den samlede omsætning i 2001 for hver af de virksomheder, som denne beslutning er rettet til, og indeholder et skøn over virksomhedernes relative betydning på det nederlandske marked for industrielle og medicinske gasser (kun flasker og bulk) i 1996. Tallene bygger på virksomhedernes svar på Kommissionens begæring om oplysninger og på Kommissionens skøn(20).
Tabel 1
TABELPOSITION
(76) Den samlede årlige afsætning af de relevante industrigasser i Nederlandene i 1994-1996 anslås til følgende:
Tabel 2
TABELPOSITION
(77) Tabel 3 og 4 angiver de involverede virksomheders markedsandele for de enkelte gasser(21), inden for henholdsvis flaskeleverancer og flydende leverancer, på det nederlandske marked i 1996:
Tabel 3
Flaskegasser
TABELPOSITION
Tabel 4
Flydende gasser
TABELPOSITION
(78) Kommissionen bemærker, at en række nye virksomheder er kommet ind på det nederlandske industigasmarked siden slutningen af 1980'erne: Air Liquide, Messer, BOC og Westfalen og - på CO2-markedet - Hydrogas. På et mættet marked, hvor der kun er ringe udsigt til vækst ud over den økonomiske vækst som helhed, vil nytilkomne virksomheder på markedet sandsynligvis fremme konkurrencen. De nye virksomheder vil forsøge at overtage en tilstrækkelig markedsandel, mens de etablerede virksomheder vil forsvare deres markedsandele. Denne skærpede konkurrence vil kunne medføre lavere gennemsnitspriser for forbrugerne.
(79) Oplysninger fra Hoek Loos, Air Products og AGA bekræfter, at der siden 1989 havde været en negativ prisudvikling på alle vigtige industrigasser, hvad enten de blev leveret som bulk eller i flasker. Denne udvikling omfattede gasser, der var udsat for et generelt fald i efterspørgslen (såsom acetylen), og gasser på mere stabile markeder.
(80) Kommissionen bemærker, at markederne for flaskegasser i Nederlandene fortsat har været stærkt koncentrerede på trods af nytilkomne virksomheder. Herfindahl-Hirschmann-indekset (HHI)(22) oversteg 1800 for hver af flaskegasserne i tabel 3 i hvert år i perioden 1993-1997, og de fem største virksomheder AGA, Air Liquide, Air Products, Hoek Loos og Messer havde aldrig en samlet markedsandel på under 80 %. Udsvingene i de enkelte selskabers markedsandele var små.
(81) Markederne for de flydende gasser oxygen, nitrogen, argon og kuldioxid var også koncentrerede. De fem førende virksomheder havde tilsammen en andel på over 80 % i hvert af årene 1993-1997, undtagen for oxygen. Deres individuelle markedsandele var dog mindre konstante end for flaskegasser. HHI svingede omkring 1800.
(82) Det fremgår af Kommissionens dossier, at Air Liquide, Hoek Loos, Air Products og AGA forsøgte at bevare deres markedsandele ved at føre en gengældelsespolitik over for hinanden eller over for udenforstående virksomheder, så snart en af deres kunder blev overtaget af en konkurrent(23).
(83) I denne forbindelse skal det bemærkes, at gasleverandørerne er ret velunderrettede om hinandens kunder. Da flasker og gastanke normalt tilhører gasleverandøren og bærer dette selskabs mærke, vil en sælger, der besøger en kunde eller en potentiel kunde, let kunne se, hvem der er den nuværende leverandør. En leverandør kan derfor reagere umiddelbart, hvis en kunde, som han har indgået en kontrakt med, begynder at handle hos en konkurrent. De største leverandører af industrigasser fører lister over de enkelte konkurrenter med udførlige oplysninger, om hvilke kunder de har fået eller mistet. Disse lister angiver også de prisnedslag, de har måttet acceptere på grund af den pågældende konkurrents konkurrerende tilbud(24). Denne viden giver, sammen med listerne over denne konkurrents potentielt interessante kunder, den pågældende leverandør mulighed for at udarbejde "hitlister" med henblik på repressalier(25). I AGA's dokumenter omtales denne gengældelsespolitik som "terrorbalancen"(26).
(84) Repressalier behøver ikke at være begrænset til det samme geografiske marked. Flere af dokumenterne i Kommissionens dossier omtaler repressalier på tværs af grænserne, især for at ramme en aggressiv konkurrent på dennes hjemmemarked, hvor det kan være lettere at finde egnede mål(27). I andre dokumenter omtales aktioner på Benelux-plan. Normalt er det den koncern, som den pågældende gasleverandør tilhører, der tilrettelægger eller i hvert fald samordner repressalier på tværs af grænserne(28).
(85) Det er almindeligt inden for denne sektor, at priserne og andre leveringsbetingelser for flaske- og bulkgasser varierer alt efter kunderne. Man får nye kunder ved at tilbyde lave priser og gunstige leveringsbetingelser. Disse priser og betingelser forhøjes årligt, normalt i begyndelsen af hvert kalenderår. Selv om den enkelte gas er et ensartet produkt, og kunderne let kan skifte leverandør, har undersøgelser, som en række virksomheder inden for industrigassektoren har gennemført, vist, at kunderne alligevel er meget loyale over for "deres" leverandør(29). Dette kan forklares med industrigasvirksomhedernes service, der omfatter hurtig og pålidelig levering samt god kunderådgivning om anvendelsen af det pågældende produkt. Kunderne har derfor tendens til at beholde deres leverandør til trods for de regelmæssige prisforhøjelser, de må betale. Det er først, når forskellen mellem det, de betaler, og de langt mere favorable priser og betingelser, der tilbydes af konkurrenterne, overstiger et bestemt niveau, at kunderne overvejer at skifte leverandør. Den pågældende leverandør må så enten tilpasse prisen efter det nye tilbud eller miste kunden. I begge tilfælde er det sandsynligt, at leverandøren vil gøre gengæld ved at tilbyde en af konkurrentens kunder, der aftager tilsvarende mængder, favorable betingelser.
(86) Der kan således skelnes mellem to prisniveauer for de enkelte leverandører af industrielle flaskegasser, nemlig et variabelt niveau for de eksisterende kunder og en mindstepris, der anvendes for at tiltrække nye kunder. Der er tale om en tilsvarende prisforskel på industrielle bulkgasser.
B. PROCEDURE
1. KONTROLUNDERSØGELSERNE
(87) Den 11. og 12. december 1997 foretog Kommissionen uanmeldte kontrolundersøgelser i henhold til artikel 14, stk. 3, i forordning nr. 17 hos AGA, Air Liquide, Air Products og Hoek Loos samtidig.
(88) I løbet af 1998 blev der gennemført kontrolundersøgelser i henhold til artikel 14, stk. 2, i forordning nr. 17 hos BOC, Hydrogas, Messer og Westfalen.
2. BEGÆRINGER OM OPLYSNINGER
(89) Den 24. juli 1998 sendte Kommissionen i henhold til artikel 11 i forordning nr. 17 begæringer om oplysninger til AGA, Air Liquide, Air Products, Hoek Loos, NTG og Praxair.
(90) Desuden blev der fremsendt begæringer om oplysninger efter artikel 11 i forordning nr. 17 til ACP og IJsfabriek Strombeek den 14. september 1998, til Westfalen, BOC og Indugas den 12. oktober 1998, til ACP igen den 13. oktober 1998, til Messer den 30. oktober 1998, til Hydrogas den 12. november 1998 og til BOC igen den 22. december 1998.
(91) Yderligere begæringer efter artikel 11 i forordning nr. 17 blev fremsendt til AGA, Air Liquide, Air Products, Hoek Loos og Messer den 7. april 1999 og til Hydrogas den 12. april 1999.
(92) Den 20. januar 1998 sendte Kommissionen brancheforeningen VFIG en begæring om oplysninger efter artikel 11 i forordning nr. 17.
(93) De sidste begæringer om oplysninger efter artikel 11 i forordning nr. 17 blev fremsendt til AGA, Air Liquide, Air Products, Hoek Loos, Messer, Westfalen, BOC og NTG den 22. februar 2002 og til AGA, Air Liquide, Air Products, Hoek Loos, Messer, Westfalen og BOC den 5. juni 2002.
(94) I disse begæringer blev virksomhederne anmodet om oplysninger om møder med konkurrenter, nærmere oplysninger om dokumenter, der var fundet hos dem under kontrolundersøgelserne, og oplysninger om deres generelle forhøjelser af priserne og andre leveringsbetingelser. De blev også anmodet om at tilkendegive deres synspunkter med hensyn til markedsafgrænsningen, at anslå deres markedsandele og markedets samlede værdi og at give supplerende oplysninger om deres erhvervsaktiviteter.
3. DEN ADMINISTRATIVE PROCEDURE
(95) Den 9. juli 2001 indledte Kommissionen proceduren i den foreliggende sag og vedtog en klagepunktsmeddelelse, som den rettede til følgende otte virksomheder, der opererer inden for sektoren for industrielle og medicinske gasser i Nederlandene: AGA Gas BV, Air Liquide BV, Air Products Europe Inc., BOC Group plc, NV W.A. Hoek's Machine- en Zuurstoffabriek, Messer Nederland BV, Nederlandse Technische Gasmaatschappij BV og Westfalen Gassen Nederland BV.
(96) Alle de virksomheder, som klagepunktsmeddelelsen var rettet til, fremsendte skriftlige bemærkninger som svar på Kommissionens klagepunkter.
(97) Virksomhederne fik adgang til Kommissionens dossier via en cd-rom, som de fik tilsendt kort efter, at proceduren var indledt.
(98) Der blev afholdt en mundtlig høring den 10. januar 2002, hvori følgende virksomheder deltog: AGA AB som efterfølger for AGA Gas BV, Air Liquide BV, Air Products Europe Inc. på vegne af Air Products Nederland BV, BOC Group plc, NV Hoek Loos, Messer Nederland BV og Westfalen Gassen BV.
(99) To af de deltagende virksomheder, Air Liquide og Westfalen, bestred de faktiske omstændigheder, der var omhandlet i klagepunktsmeddelelsen, hvad de også havde gjort i deres skriftlige svar, og fire selskaber, AGA, Hoek Loos, Air Products og Messer, udtalte, at de ikke direkte bestred de faktiske omstændigheder. BOC fremsatte blot nogle få bemærkninger, da den kun havde en ubetydelig markedsandel på det pågældende tidspunkt, og NTG deltog ikke i høringen.
(100) De fleste af de deltagende virksomheder rejste spørgsmålet om forældelse, uanset om de bestred de faktiske omstændigheder eller ej. De fremførte, at der manglede beviser i Kommissionens dossier for perioden 1992-1994, og at de påståede overtrædelser før 1992 var forældede, idet de uanmeldte kontrolbesøg fandt sted den 11. og 12. december 1997. Dette spørgsmål vil blive behandlet i del II, afsnit E.
C. OVERTRÆDELSERNE I DETALJER
1. INDLEDNING
(101) Kommissionen har i sit dossier beviser på, at de førende udbydere af industrigasser i Nederlandene holdt regelmæssige møder i perioden 1989-1997, og at de på disse møder:
a) drøftede og fastsatte den procentsats eller det beløb, hvormed de ville forhøje priserne og andre forretningsbetingelser for flaske- og undertiden bulkgasser, der skulle leveres til deres eksisterende kunder det følgende år
b) aftalte, at de ikke ville handle med hinandens eksisterende kunder i en periode på 2-5 måneder hvert år, for at disse prisforhøjelser kunne gennemføres
c) aftalte at overholde mindstepriser, når de tilbød nye kunder flaske- og bulkgasser, og
d) aftalte at overholde andre minimumbetingelser for flaske- og bulkleverancer. Disse betingelser vedrørte især leje og transportomkostninger, som kunderne skulle betale. De aftalte desuden at indføre en leveringsafgift på bulkgasser og en sikkerheds- og miljøafgift på flaskegasleverancer.
(102) Selv om disse punkter hører sammen og havde det fælles formål at hæve prisniveauet for industrigasser i Nederlandene - eller i hvert fald at undgå et prisfald - vil de blive beskrevet og analyseret enkeltvis.
(103) Kommissionen har beviser på, at der fandt regelmæssige møder sted mellem de førende virksomheder inden for industrigassektoren i Nederlandene i perioden 1989-1997. Mindre konkurrenter deltog også i nogle af disse møder. På møderne drøftede deltagerne forskellige spørgsmål af fælles interesse. Møderne gav dem lejlighed til regelmæssigt at drøfte og aftale fastsættelsen og gennemførelsen af deres prisforhøjelser og forretningsbetingelser for bulk- og flaskegasser. Bilaterale kontakter mellem de forskellige virksomheder supplerede disse konkurrencebegrænsende møder.
(104) I kartellets første år, dvs. fra 1989 og frem, deltog industrigasudbyderne også i "sikkerhedsmøder". Disse møder fandt sted i restauranter flere gange om året. De blev undertiden kombineret med frokoster og blev tilrettelagt af en af de pågældende virksomheder. Der blev uddelt et udkast til dagsorden, der ikke indeholdt punkter om priser eller andre forretningsbetingelser, men som det fremgår af det følgende blev punkter, der ikke var opført på dagsordenen, alligevel drøftet på disse møder. Union Carbide, Hoek Loos, AGA, Air Products og Air Liquide deltog i et eller flere sikkerhedsmøder i perioden 1989-1991. Air Products bemærker, at dets administrerende direktør holdt op med at deltage i 1990, og at Union Carbide ikke altid var repræsenteret på de møder, som han deltog i(30).
(105) Senere blev VFIG-medlemmernes møder valgt som forum for drøftelse og fastsættelse af priser og andre leveringsbetingelser. De officielle VFIG-møder startede i 1989 og fandt normalt sted i Utrecht, hvor VFIG har sit sekretariat. Sekretæren indbød medlemmerne til at deltage ved at sende dem et udkast til dagsorden samt et udkast til referat af det sidste møde.
(106) Som svar på begæringen om oplysninger efter artikel 11 i forordning nr. 17 fremsendte VFIG referaterne af de møder, den havde tilrettelagt. Nedenstående tabel viser deltagelsen i VFIG-møderne:
Tabel 5
TABELPOSITION
* = aflyst, 0 = fraværende, X = til stede
(107) Fra 1995 og frem begyndte de største virksomheder inden for denne sektor, AGA, Air Liquide, Air Products, Hoek Loos og Messer også at holde uformelle møder uden for VFIG's regi. Disse møder blev tilrettelagt af de enkelte virksomheder efter tur på en restaurant i Breda og i 1997 også i Barendrecht. Der forelå ingen officiel dagsorden for disse møder, og der blev heller ikke udarbejdet noget officielt referat. Møderne fandt sted flere gange om året og fortsatte i hvert fald indtil udgangen af 1997(31). Virksomhederne drøftede og fastsatte priser og andre leveringsbetingelser på disse møder, som det vil fremgå nedenfor.
(108) Det fremgår af nedenstående tabel, der er udarbejdet på grundlag af virksomhedernes svar, i hvilket omfang AGA, Air Liquide, Air Products, Hoek Loos og Messer deltog i møderne i Breda eller Barendrecht.
Tabel 6
TABELPOSITION
Bemærk:
Air Liquide: der foreligger ingen oplysninger for 1995, Messer og Hoek Loos: der foreligger ingen oplysninger.
X = datoer, som selskaberne kan huske
Blanke felter = intet svar fra virksomheden
(109) I hele perioden 1989-1997 blev der også ført bilaterale kontakter i form af breve, faxmeddelelser og møder med det formål at meddele konkurrenter, der ikke havde deltaget i møderne, hvad der var aftalt, og at drøfte gennemførelsen af disse aftaler. I forbindelse med mange af disse kontakter blev priser og andre leveringsbetingelser over for bestemte kunder drøftet og i nogle tilfælde vedtaget(32).
2. FASTSÆTTELSE AF PRISFORHØJELSER
a) Oversigt
(110) Kommissionen har i sit dossier beviser på, at konkurrenterne fra 1989 og frem regelmæssigt drøftede og aftalte de prisforhøjelser, de ville gennemføre det følgende år over for deres eksisterende aftagere af flaskegasser og i nogle tilfælde flydende gasser. Mindst følgende virksomheder deltog i denne ulovlige praksis: Hoek Loos, Air Products og AGA i perioderne 1989-1991 og 1993-1997, Air Liquide og Messer i perioderne 1990-1991 og 1993-1997, Westfalen og BOC i perioden 1994-1995.
b) Kartelmøder og hemmelige kontakter
(111) Den 24. november 1989 forelå der en aftale mellem Hoek Loos, AGA og Air Products om at hæve prisniveauet for deres flaskegasser med ca. 5 % i 1990.
(112) Hos AGA blev der fundet et internt notat af 24. november 1989 vedrørende et "sikkerhedsmøde". Det var skrevet på engelsk og mærket "fortroligt" og har følgende ordlyd:
"Alle deltagere er enige om at forhøje prisen på flaskegasser med ca. 5 %.
HL 4,9 %, UC 5 %, AGA 5 %, AP 5 %.
[...] fra HL vil give disse oplysninger videre til AL.
Vi vil anmode AL om et moratorium på 4-5 måneder. Skal gælde netop fra nuværende tidspunkt. Det samme gælder for HL, AGA, UC, AP. Det betyder, at vi fra nu af kun bør handle med vore egne kunder.
Alle udarbejder forslag til en prisliste for flydende gasser. Der fastsættes et møde til 12. januar med henblik på endelig drøftelse og vedtagelse af en sådan prisliste.
Alle vil forsøge at forhøje priserne på flydende gasser over for eksisterende kunder.
BEDES DESTRUERET, NÅR DET ER LÆST"
(33).
(113) Aftalen betød en større prisforhøjelse for 1990, end AGA ville have gennemført, hvis ikke aftalen havde foreligget. Blot en måned før aftalen overvejede AGA ifølge et internt notat af 30. oktober 1989 (der blev fundet hos Messer) kun at forhøje priserne med 4 % i 1990(34).
(114) At AGA gennemførte aftalen om prisforhøjelser på 5 % i praksis fremgår af en intern instruks af 28. november 1989 om prisforhøjelse på 5 % over for eksisterende kunder(35). Instruksen har følgende ordlyd:
"Vedr.: Prisforhøjelse og påfyldningstillæg
...
Priser på flaskegasser/leje og transport
Disse forhøjes pr. 1. januar med 5 %.
Denne procentsats gælder også for transport. Lejen vil blive tilpasset med 1 cent for løse flasker og med 2 cent for emballerede flasker. Tilpasningen af procentsatsen skyldes de nye forventninger til udviklingen i 1990.
2. ...".
(115) Repræsentanter for Hoek Loos, Air Products, AGA og Air Liquide mødtes igen den 22. november 1990 og aftalte en prisforhøjelse på 5-7 % fra den 1. januar 1991.
(116) Hos Air Liquide blev der fundet interne notater af 22. november 1990(36), hvor "prisforhøjelser" var et af de omtalte punkter:
"1. Bulk - leveringsafgift
2. Mindstepriser - forhøjelse
3. Prisforhøjelse 1.1.1991 (5-7)
ad 1:
HL: Henvendelse til alle kunder - starter 1.11.1990. Ca. 30 reaktioner (derfor kun få). 36 NLG.
AP: Brev sendt den 16.11. Som helhed starter alle 1.12. 36 NLG. Allerede mundtlige/skriftlige reaktioner.
AGA: De store accepterer ikke (Nedstaal, AKZO), henvendelse til ca. 50 %. Begyndelsestidspunkt 1.12.
AL: Køafgift indført. Leveringsafgift pr. 1.1. Argumenter: Lovgivning om køretid, køer, brændstof, højere forsikringsomkostninger, strengere regler, uddannelsesomkostninger.
Skal som regel indføres i nye kontrakter.
...".
(117) Air Liquide kunne ikke oplyse Kommissionen om, i hvilket regi dette møde havde fundet sted, og hvem der deltog på Air Liquides vegne bortset fra salgschefen [...], hvis skrift, man kunne genkende(37). Air Liquide fremførte i sit svar på klagepunktsmeddelelsen, at dette dokument kun var [...] personlige notater og ikke var bevis på noget bindende tilsagn fra selskabets side(38).
(118) Kommissionen finder ikke dette svar troværdigt, da notaterne klart opsummerer, hvad konkurrenterne planlagde, og det fremgår af notaterne, at de blev taget i forbindelse med en drøftelse.
(119) Der forelå i 1990/1991 en aftale mellem i hvert fald AGA, Air Liquide, Air Products, Hoek Loos og Messer om prisforhøjelser på 6 % for gas og serviceydelser, der blev gennemført i praksis fra november 1990 til februar 1991.
(120) AGA's interne notat (på engelsk) af 27. november 1991(39) vedrørende Messer har følgende ordlyd:
"Alle gasselskaber, inklusive MG, aftalte at anvende mindstepriser - leje og transportomkostninger (jf. bilag). I virkeligheden ligger MG's priser langt under disse priser: 20-30 %. Dette medfører mange prisnedsættelser og/eller mistede kunder. I de senere år har vi skabt et servicefølsomt marked.
Konkurrenter som MG lærer blot markedet at drøfte prissætning.
MG var også enig i prisforhøjelser på 6 % for gas og serviceydelser.
MG var også enig i en våbenhvile i november, december, januar og februar, for at der kunne forhandles prisforhøjelser med kunderne.
Alle gasselskaber, herunder AGA, lider meget under den ukontrollerede måde, hvorpå MG optræder på markedet.
Jeg har to forslag:
At drøfte dette med Stephan Messer
At forberede repressalier på kort sigt i Tyskland."
(121) Ovennævnte notat viser, at Messer nu havde tilsluttet sig den gruppe af virksomheder, der holdt konkurrencebegrænsende møder. Kommissionen bemærker, at en repræsentant for AGA på et af de to eksemplarer af dette dokument(40) havde skrevet følgende ved siden af "prisforhøjelse på 6 %": "Men Messer har begrænset denne til, når det bliver muligt".
(122) Messer fremførte i sit svar på klagepunktsmeddelelsen, at den konklusion, der er draget med hensyn til Messers engagement i aftalerne på grundlag af ovennævnte AGA-notat, er alt for vidtrækkende. Messer fremfører, at det interne notat kun afspejler AGA's egen fortolkning af Messers holdning og viser, at AGA var klar over, at Messer førte sin egen politik(41).
(123) Kommissionen bemærker dog, at Messer må have haft kontakt med sine konkurrenter for at drøfte sine planer med hensyn til den aftalte prisforhøjelse, således som den bemærkning fra AGA's repræsentant, der er omhandlet i betragtning 120, tyder på.
(124) Foruden ovenstående er Kommissionen klar over, at repræsentanter for Air Liquide, Air Products, Hoek Loos og AGA holdt møde, muligvis i begyndelsen af 1991, og drøftede den vellykkede gennemførelse af prisforhøjelsen på 6 % for 1991.
(125) Et håndskrevet notat (på nederlandsk) fra dette møde, der blev fundet hos Air Liquide(42), indeholder blandt andet:
"Prisforhøjelse
[...]: alt forhøjet
transportomkostninger
bulk BOC/Messer
flasker Westf./Messer/AL
HL: omkring 6 % både bulk/flasker
Indeks viser 6 % stigning
AGA: kun 20 % af planen realiseret
Indeks viser 6 % stigning
...
Leveringsafgift for bulk-gas indført af de fleste ...".
(126) Som svar på Kommissionens spørgsmål daterede Air Liquide dokumentet til "omkring 1990" og kaldte det "[...] personlige notater, som han formodentlig har taget efter en social kontakt"(43). Air Products' repræsentant på dette møde var tilsyneladende administrerende direktør [...].
(127) Hos Air Liquide blev der fundet et andet håndskrevet notat, som selskabet daterer til begyndelsen af 1991(44). Det lyder således: "AGA sænkede niveauet på trods af en aftale om at forhøje priserne"(45).
(128) På VFIG-medlemmernes møde den 16. december 1993 vedtog AGA, Air Liquide, Air Products, Hoek Loos og Messer en prisforhøjelse pr. 1. januar 1994. Indugas, BOC og NTG var fraværende.
(129) Et håndskrevet notat på nederlandsk fra dette møde, blev fundet hos Air Liquide(46) og indeholder blandt andet følgende:
"Prisforhøjelse.
HL pr. 1.1.1994 op med 4,5 %. - Også MG og AP vil forhøje priserne. Tilsyneladende enighed om prisforhøjelse pr. 1.1, men ikke om procenten eller mindsteniveauet."
(130) Dette bekræftes i håndskrevne notater, som AGA har fremsendt(47):
"16.12.1993 VFIG.
...
Prisforhøjelse:
H-L: Brev til kunderne i begyndelsen af januar."
(131) Det bekræftes også af håndskrevne bemærkninger på engelsk, der blev fundet hos Air Products, og som vedrører det samme møde:
"AGA 15. januar
H-L: De fleste kontrakter 1. januar
Længere periode 1. februar
I gang med forhandlinger
Allerede ved at forhandle med kunderne
De største kunder har fået besked
Alle større kunder + 4,5 %
Undertiden må der forhandles mindre
...
Moratorium indtil 1. april"
(48).
(132) Som svar på klagepunktsmeddelelsen fremførte Air Liquide, at selskabets håndskrevne notat fra VFIG-mødet den 16. december 1993 viser, at forfatteren kun skrev ned, hvad de andre sagde (ordet "tilsyneladende"), og at det ikke beviser, at der blev afgivet noget tilsagn fra Air Liquides side. Air Liquide anfører endvidere, at tidspunktet midt i december, heller ikke forekommer realistisk, når det gælder et bindende løfte om gennemførelse af en prisforhøjelse pr. 1. januar 1994(49).
(133) Kommissionen bemærker, at Air Liquide deltog i ovennævnte møde og tog omhyggelige notater af, hvad konkurrenterne sagde.
(134) Som svar på klagepunktsmeddelelsen udtalte Messer, at deltagelse i et møde ikke i sig selv er tilstrækkeligt bevis på, at selskabet var involveret i en aftale. Selskabet hævder, at det håndskrevne notat, der blev fundet hos Air Liquide, kun henviser til, at Messer planlagde at forhøje sine priser(50). Messer udtalte sig ikke om den nøjagtige forhøjelse, og det er almindelig praksis at forhøje priserne på denne tid af året for at tilpasse dem efter inflationen. De notater, der blev fundet hos AGA og Air Products, nævner heller ikke Messer.
(135) Kommissionen bemærker dog, at Messer deltog i ovennævnte møde og omtalte sine planer med hensyn til en del af sin kommercielle politik, nemlig prisforhøjelser.
(136) En første drøftelse af prisforhøjelserne for flaskegasser for 1995 fandt sted på VFIG-mødet den 14. oktober 1994. I dette møde deltog AGA, Air Liquide, Air Products, BOC, Hoek Loos, Hydrogas, Messer, NTG og Westfalen.
(137) Hos AGA blev der fundet håndskrevne notater, der henviser til dette møde. De indeholder ordene:
"Priser + 6 %
Bulk-kontrakter 4,5 % (HL-indeks)
Energi + 6-8 %"
(51).
(138) AGA fremlagde også en anden medarbejders håndskrevne notater af 17. oktober 1994 vedrørende det samme møde:
"VFIG
Prisforhøjelse
...
Gaspris flasker + 6 % + leje og transport.
Bulkkontrakter + 4,5 %, indeksformel?
...
Moratorium: 1. december + 3-4 måneder"
(52).
(139) Disse prisforhøjelser for flaskegasser for 1995 blev udarbejdet i detaljer af AGA, Air Liquide, Air Products, BOC, Hoek Loos, Messer og Westfalen på VFIG-mødet den 18. november 1994.
(140) AGA fremlagde en håndskrevet tabel(53): tabellen var udarbejdet af salgschef [...], som ikke selv deltog i mødet. Han tog sine notater på et internt rapporteringsmøde om de indgåede aftaler. Tabellen henviser til det pågældende VFIG-møde og angiver for Hoek Loos, AGA, Messer, Air Liquide, Air Products, BOC og Westfalen de procentvise prisforhøjelser for flaskegasser for 1995 samt forhøjelserne i leje- og transportudgifterne. Tabellen angiver også et moratorium på to måneder, hvor disse forhøjelser skulle gennemføres. Den indeholder desuden en henvisning til prisforhøjelser for flydende gasser og leje af tanke.
(141) En anden tabel, der blev fundet hos Air Products(54), henviser tilsyneladende til det samme møde, selv om indholdet i de to tabeller ikke er helt identisk. Air Products mente først, at tabellen var udarbejdet på et møde med konkurrenter i 1995, men var senere enig i, at den kunne være et resultat af VFIG-mødet, der blev holdt i november 1994(55). Denne tabel viser også forhøjelser i priserne, transport- og lejeudgifterne samt et moratorium for gennemførelse af disse forhøjelser for Hoek Loos, AGA, Messer, Westfalen, BOC, Air Liquide og Air Products.
(142) På baggrund af bevismaterialet afgav BOC's administrerende direktør for Benelux frivilligt følgende udtalelse, der blev optaget i kontrolundersøgelsesrapporten og undertegnet af ham:
"Celis erindrede, at andre ved afslutningen af de to møder (VFIG) - sidst i 1994 og 1995 - til hans overraskelse havde rejst spørgsmålet om priser for det kommende år"
(56).
(143) BOC understregede også i sit svar på klagepunktsmeddelelsen(57), at selskabets administrerende direktør, Celis, ikke accepterede de 6 %, som andre havde foreslået på det møde, der er omtalt i betragtning 139, men oplyste, at BOC havde planer om en forhøjelse på 5 %.
(144) Kommissionen bemærker dog, at BOC var repræsenteret på ovennævnte møde, at dets administrerende direktør uopfordret fremsatte oplysninger om BOC's planlagte prisforhøjelser, og at han ikke på noget tidspunkt tog afstand fra drøftelserne om en aftale om en prisforhøjelse. At Celis blev overrasket, kan understrege, at han ikke spillede nogen særlig aktiv rolle.
(145) Westfalen gjorde i sit svar på klagepunktsmeddelelsen opmærksom på, at det aldrig havde deltaget aktivt i disse møder, og at det ikke havde været klar over, at der blev drøftet spørgsmål som prisforhøjelser, da de ikke var nævnt på dagsordenen for møderne(58).
(146) Kommissionen bemærker, at Westfalen deltog i ovennævnte møde og gav konkurrenterne meddelelse om sine planer med hensyn til et element i sin forretningspolitik, nemlig prisforhøjelser(59).
(147) Hos Messer blev der fundet følgende håndskrevne bemærkninger på dagsordenen for et internt møde i ledelsen den 25. oktober 1994, dvs. inden VFIG-mødet: "VFIG! Prisforhøjelse 95?"(60). Der blev hos Messer fundet interne instrukser vedrørende et moratorium kombineret med prisforhøjelser i januar 1995(61), og i rapporten for første kvartal 1995 er det anført, at der fra 1. januar 1995 blev gennemført prisforhøjelser uden større vanskeligheder, og det tilføjes: "vi har fået stort set de samme nyheder fra vore konkurrenter"(62).
(148) Den 23. november 1995 mødtes AGA, Air Liquide, Air Products, Hoek Loos og Messer og indgik en hemmelig aftale om prisforhøjelser for 1996.
(149) Et håndskrevet notat, dateret 23. november, der blev fundet hos Hoek Loos(63), omtaler prisforhøjelser hos en række konkurrenter fra den 1. januar 1996:
"AP forhøjer pr. 1.1.1996 4,75 % gas
0,75 leje/måned/flaske
1,50 leje specialgasser flaske
0,50 transport flaske
AGA mellem 5 og 8 % produkt
leje?
transport?
MG store kunder &gt; 15000 7,2 %
0,90 transport
0,02 leje
4 omsætningskategorier 7,2 % og 15 % små kunder
transport 0,90 og 2,50 pr. flaske
leje 0,01 og 0,05/flaske
1. halvdel af december brev med prisforhøjelse
1/10 12,50 NLG 15,00 NLG MVT nævnt på faktura
Op til ± 5000 NLG - mindstepriser
AL 6-7,5 % produkt
transport rente
leje rente
...
BOC ville [forhøje] priser med 5 %
...".
(150) Som svar på Kommissionens spørgsmål anførte Hoek Loos, at det ikke kunne give oplysninger om tidspunkt, deltagere og regi i forbindelse med dette møde og udtrykte endog tvivl om, hvorvidt der var tale om et mødereferat. Det udtalte, at det måske drejede sig om oplysninger fra dets egne salgsmedarbejdere(64).
(151) Kommissionen finder ikke Hoek Loos' fortolkning troværdig. De meget detaljerede oplysninger om konkurrenternes fremtidige adfærd og henvisningen til et brev, der endnu ikke var sendt, gør det rimeligt at konkludere, at referatet vedrører et møde mellem AGA, Air Liquide, Air Products, Hoek Loos og Messer. Datoen viser, at der ikke var tale om et møde i tilknytning til et VFIG-møde. Kommissionen mener, at det var et blandt flere møder, der fandt sted i 1995-1997 mellem AGA, Air Liquide, Air Products, Hoek Loos og Messer i Breda og Barendrecht. Kommissionen bemærker i denne forbindelse, at både Air Products og AGA faktisk har oplyst, at der fandt et sådant møde sted i Breda den 23. november 1995.
(152) BOC nævnes ganske vist kort i notatet, men så vidt Kommissionen ved, deltog dette selskab ikke i disse møder i Breda og Barendrecht.
(153) Hoek Loos, Air Products, Air Liquide, AGA og Messer mødtes sidst i 1996, muligvis den 2. oktober 1996, og indgik en hemmelig aftale om prisforhøjelser for flaskegasser for 1997.
(154) Et udateret, håndskrevet dokument, der blev fundet hos Air Products(65), og som selskabet mener må være skrevet sidst i 1996, er også et referat af et møde mellem konkurrenter. Efter en gennemgang af markedet mellem Hoek Loos, Air Products, Air Liquide og AGA konkluderer notatet, at VFIG vil erklære det følgende år (= 1997) for transportår, og at transport vil blive medtaget i indekset: + 0,2-0,3 %. Kommissionen mener, at dette henviser til Hoek Loos' indeks for bulkgasser, der er nævnt i tidligere dokumenter(66). For flaskegasser skulle priserne forhøjes med 4,5 % fra november til marts. Der omtales også en 6-8 % forhøjelse for Air Liquide.
(155) Både perioden november-marts og den generelle prisforhøjelse på 6-8 %, der er omtalt ovenfor, nævnes også i et "Forslag om flaskegasser for 1997" af 28. september 1996, der blev fundet hos Hoek Loos(67). Dette forslag er på alle punkter i overensstemmelse med de håndskrevne notater, der blev fundet hos både Air Products(68) og Messer(69).
(156) Som svar på Kommissionens begæring om oplysninger hævdede Hoek Loos, at dette forslag, når det var blevet vedtaget, skulle udleveres til selskabets eget salgspersonale og derfor kun var beregnet til internt brug(70).
(157) I betragtning af ovenstående er denne udtalelse ikke troværdig: De ændrede priser blev nemlig meddelt personalet hos Hoek Loos den 7. oktober 1996(71), men der foreligger meget stærke beviser på, at de også blev drøftet med konkurrenterne. Kommissionen mener, at disse drøftelser fandt sted i Breda den 2. oktober 1996. Denne dato blev nævnt af Air Liquide, Air Products og AGA(72) og ligger mellem det tidspunkt, hvor Hoek Loos udarbejdede sit forslag, og det tidspunkt, hvor dets personale fik meddelelse om det.
3. ÅRLIGE MORATORIER
a) Oversigt
(158) De samme virksomheder, som holdt møde regelmæssigt fra 1989 og frem, og som aftalte årlige prisforhøjelser over for deres eksisterende kunder, som omhandlet i afsnit C.2, aftalte også på disse møder at overholde en årlig våbenhvile (moratorium) på flere måneder med det formål at gennemføre de aftalte prisforhøjelser. Kommissionen har i sit dossier beviser på, at følgende virksomheder deltog i hemmelige aftaler om moratorier: Hoek Loos, Air Products og AGA i perioderne 1989-1991 og 1993-1997, Air Liquide og Messer i perioderne 1990-1991 og 1993-1997 og Westfalen og BOC i perioden 1994-1995. Moratoriet fra 1. november 1996 til 1. marts 1997 gjaldt for aftagere af både bulk- og flaskegasser. De tidligere moratorier gjaldt kun for aftagere af flaskegasser.
b) Kartelmøder og hemmelige kontakter
(159) Den 24. november 1989 forelå der en aftale om prisforhøjelser mellem Hoek Loos, AGA og Air Products. For at gennemføre disse forhøjelser i praksis aftalte de også et moratorium på 4-5 måneder.
(160) I betragtning 112 citeres et "fortroligt" internt notat på engelsk af 24. november 1989, der blev fundet hos AGA, og som vedrørte et "sikkerhedsmøde". Det har følgende ordlyd:
"Alle deltagere er enige om at forhøje prisen på flaskegasser med ca. 5 %.
HL 4,9 %, UC 5 %, AGA 5 %, AP 5 %.
[...] fra HL vil give disse oplysninger videre til AL.
Vi vil anmode AL om et moratorium på 4-5 måneder. Skal gælde netop fra nuværende tidspunkt.
Det samme gælder for HL, AGA, UC, AP. Det betyder, at vi fra nu af kun bør handle med vore egne kunder.
(...)
BEDES DESTRUERET, NÅR DET ER LÆST"
(73).
(161) At AGA iværksatte moratoriet fremgår af de interne instrukser, det udstedte den 28. november 1989 (citeret i betragtning 114) for at understrege gennemførelsen af prisforhøjelsen på 5 % over for eksisterende kunder, og hvor det forklarede, at det samme kunne ventes af konkurrenterne. Hvis konkurrenterne alligevel gik til angreb, og dette medførte prisnedslag, skulle sådanne nedslag indberettes til ledelsen(74).
(162) Der forelå i 1990/1991 en aftale mellem i hvert fald AGA, Air Liquide, Air Products, Hoek Loos og Messer om et moratorium for 1991 kombineret med prisforhøjelser.
(163) I betragtning 120 citeres et internt notat fra AGA (på engelsk) af 27. november 1991(75) vedrørende Messer. Det har følgende ordlyd:
"Alle gasselskaber, inklusive MG, aftalte at anvende mindstepriser - leje og transportomkostninger (jf. bilag).
I virkeligheden ligger MG's priser langt under disse priser: 20-30 %.
Dette medfører mange prisnedsættelser og/eller mistede kunder.
I de senere år har vi skabt et servicefølsomt marked. Konkurrenter som MG lærer blot markedet at drøfte prissætning.
MG var også enig i prisforhøjelser på 6 % for gas og serviceydelser.
MG var også enig i en våbenhvile i november, december, januar og februar, for at der kunne forhandles prisforhøjelser med kunderne.
Alle gasselskaber, herunder AGA, lider meget under den ukontrollerede måde, hvorpå MG optræder på markedet.
Jeg har to forslag:
1. At drøfte dette med Stephan Messer
2. At forberede repressalier på kort sigt i Tyskland."
(164) Messer fremførte i sit svar på klagepunktsmeddelelsen, at AGA's notat af 27. november 1991 viser, at AGA mente, at Messer ikke havde tilsluttet sig "aftalerne", og Messer benægtede på det kraftigste, at det overhovedet havde deltaget i nogen aftale(76).
(165) Kommissionen bemærker dog, at det må have været Messers erklærede hensigt på daværende tidspunkt at overholde moratoriet, selv om det måske ikke skete i praksis.
(166) Der forelå en aftale mellem AGA, Air Liquide, Air Products, Hoek Loos, og Messer om et moratorium fra december 1993 til 1. april 1994 i forbindelse med prisforhøjelser.
(167) Håndskrevne notater på engelsk, der allerede er citeret i betragtning 131, og som blev fundet hos Air Products, indeholder følgende:
"AGA 15. januar
H-L: De fleste kontrakter 1. januar
Længere periode 1. februar
I gang med forhandlinger
Allerede ved at forhandle med kunderne
De største kunder har fået besked
Alle større kunder + 4,5 %
Undertiden må der forhandles mindre
...
Moratorium indtil 1. april"
(77).
(168) På VFIG-møderne i oktober og november 1994 drøftede og aftalte AGA, Hoek Loos, Air Liquide, Air Products, Messer, BOC og Westfalen prisforhøjelser for 1995 kombineret med et moratorium fra 1. december til 31. januar 1995.
(169) AGA fremlagde håndskrevne notater af 17. oktober 1994 (allerede citeret i betragtning 138), som en anden medarbejder havde taget vedrørende oktober-mødet:
"VFIG
Prisforhøjelse
...
Gaspris flasker + 6 % + leje og transport.
Bulkkontrakter + 4,5 %, indeksformel?
...
Moratorium: 1. december + 3-4 måneder"
(78).
(170) AGA fremlagde en håndskrevet tabel vedrørende VFIG-mødet den 18. november 1994 (allerede omtalt i betragtning 140)(79): Tabellen var udarbejdet af salgschef [...], som ikke selv deltog i mødet. Han tog sine notater på et internt rapporteringsmøde om de indgåede aftaler. Tabellen henviser til det pågældende VFIG-møde og angiver for Hoek Loos, AGA, Messer, Air Liquide, Air Products, BOC og Westfalen de procentvise prisforhøjelser for flaskegasser for 1995 samt forhøjelserne i leje- og transportudgifterne. Tabellen angiver også et moratorium på to måneder fra 1. december 1994 til 31. januar 1995, hvor disse forhøjelser skulle gennemføres.
(171) En anden tabel (omtalt i betragtning 141)(80) henviser tilsyneladende til det samme møde, selv om indholdet i de to tabeller ikke er helt identisk. Air Products mente først, at tabellen var udarbejdet på et møde med konkurrenter i 1995, men var senere enig i, at den kunne være et resultat af VFIG-mødet, der blev holdt i november 1994(81). Denne tabel viser også forhøjelser i priserne, transport- og lejeudgifterne samt et moratorium for gennemførelse af disse forhøjelser for Hoek Loos, AGA, Messer, Westfalen, BOC, Air Liquide og Air Products.
(172) Westfalen fremfører i sit svar på klagepunktsmeddelelsen, at Kommissionen ikke har bevist, at Westfalen bevidst indgik en aftale med sine konkurrenter om et moratorium på de to VFIG-møder sidst i 1994. Westfalen tilføjer, at der ikke foreligger nogen beviser på en eventuel adfærd, der kan betegnes som en aftale eller samordnet praksis(82).
(173) Kommissionen bemærker dog, at Westfalen deltog i det pågældende møde med konkurrenter og deltog i drøftelserne om prisforhøjelserne og moratoriet.
(174) Hoek Loos gennemførte i praksis moratoriet fra 1. december 1994 til 31. januar 1995:
(175) Moratoriet omtales også i et internt mødereferat af 15. december 1994, der blev fundet hos Hoek Loos, og som indeholder følgende svar på et spørgsmål:
"Der går rygter om, at der pr. 1.12.1994 skal være våbenhvile mellem de forskellige udbydere af industrigasser. HL vil forhøje sine priser. I december og januar vil vi ikke henvende os til de andre leverandørers kunder. Hvis nogen angriber os, vil vi selvfølgelig slå igen"
(83).
(176) Messer gennemførte også moratoriet fra 1. december 1994 til 31. januar 1995.
(177) Der blev hos Messer fundet interne instrukser vedrørende et moratorium kombineret med prisforhøjelser i januar 1995:
"Vigtig oplysninger: Prisforhøjelse for den førende på markedet: 6 %.
Moratorium december 1994 og januar 1995"
(84).
(178) I en række dokumenter, der blev fundet hos Messer, omtales også prisforhøjelser, VFIG og et moratorium. Disse dokumenter omfatter blandt andet et håndskrevet referat af direktørernes møde den 22. november med følgende ordlyd "VFIG - AP, moratorium, 'pres'"(85) og et notat af 26. januar, der indeholder "moratorium? ±?"(86). Det er i Messers rapport for fjerde kvartal 1995 anført, at der blev gennemført prisforhøjelser uden større vanskeligheder fra 1. januar 1995, og det tilføjes: "vi har fået stort set de samme nyheder fra vore konkurrenter"(87).
(179) Air Liquide gennemførte også moratoriet fra 1. december 1994 til 31. januar 1995.
(180) Air Liquide fremlagde et internt notat om prisforhøjelser for 1995, der instruerer sælgerne om, at de skal fokusere på deres egne kunder (således at moratoriet kunne overholdes): "I perioden 1. december til 31. januar vil vi fokusere på de årlige aftaler (gericht bezig houden met de jaarafspraken)"(88).
(181) Der blev aftalt et moratorium fra november 1996 til marts 1997 mellem AGA, Air Liquide, Air Products, Hoek Loos og Messer. Denne aftale gælder ikke blot for aftagere af flaskegasser, men også for aftagere af bulkgasser.
(182) Der blev hos Messer fundet henvisninger til et moratorium med henblik på gennemførelse af prisforhøjelsen for 1997: "mort. 1. november - 1. marts"(89).
(183) I forskellige håndskrevne notater, der blev fundet hos Messer(90), og som stammer fra samme periode(91), henvises der til Hoek Loos' forslag om at forhøje priserne og til perioden fra 1. november til 1. marts. Dette notat indeholder også ordene "bulkkunder: holde sig væk!", hvilket kunne tyde på, at moratoriet for 1996/1997 ikke kun gjaldt for aftagere af flaskegasser, men også for bulkkunder.
(184) Kommissionen noterer sig Messers påstand om, at denne henvisning ikke havde noget at gøre med et moratorium, og at notatet var skrevet på et møde med Hoek Loos alene(92).
(185) Håndskrevne notater, der blev fundet hos Air Products, og som selskabet daterer til udgangen af 1996, blev taget på et møde med konkurrenter og har også følgende ordlyd:
"- holde sig væk fra hinandens kunder - bulk
1. november - 1. marts"
(93).
(186) Hos Air Liquide er der i referatet af et internt møde den 8. november 1996 anført følgende med hensyn til prisforhøjelser: "fokus på højere priser over for eksisterende kunder"(94).
(187) I sit svar på klagepunktsmeddelelsen fremfører Air Liquide, at erklæringen "fokus på højere priser over for eksisterende kunder" i referatet af et internt møde hos Air Liquide, ikke er andet end et eksempel på den adfærd, som en udbyder udviser på et mættet marked, når han afvejer fordele og ulemper ved "prisniveau" over for "markedsandel". Dette interne notat er ikke tegn på andet end en selvstændig adfærd(95).
(188) Kommissionen bemærker dog, at det er tydeligt, at de forskellige dokumenter om et aftalt moratorium, der er omhandlet i betragtning 182 til 185 ovenfor, og som blev fundet hos ovennævnte virksomheder, henviser til samme periode.
4. FASTSÆTTELSE AF MINDSTEPRISER
a) Oversigt
(189) Konkurrenterne vedtog løbende lister over mindstepriser på flaskegasser. I 1989/1990 blev der vedtaget en liste over mindstepriser på flydende gasser mellem Air Liquide, AGA, Hoek Loos og Air Products. I 1990/1991 og 1994-1997 blev der vedtaget lister over mindstepriser på flaskegasser mellem Hoek Loos, Air Liquide, Air Products og AGA. Messer tilsluttede sig i perioden 1994-1997 og Westfalen i 1994/1995. Hovedformålet med listerne var at fastsætte tærskler, som selskaberne skulle overholde, når de konkurrerede om samme kunde.
b) Kartelmøder og hemmelige kontakter
(190) Fra sidst i 1989 eller først i 1990 blev der ført hemmelige kontakter mellem Hoek Loos, AGA, Air Products og Air Liquide om mindstepriser på flydende gasser.
(191) AGA's "fortrolige" interne notat af 24. november 1989 om et "sikkerhedsmøde"(96) er allerede blevet citeret i betragtning 112 og 160. Det indeholder følgende sætning:
"Alle udarbejder forslag til en prisliste for flydende gasser.
Der fastsættes et møde til 12. januar med henblik på endelig drøftelse og vedtagelse af en sådan prisliste."
(192) Denne prisliste, der blev fundet hos Air Liquide(97), var trykt på AGA's papir og havde overskriften "Bulkgassen - prijsstaffel gegevens" (bulkgasser - prisliste). To steder indeholder listen ikke nogen pris, men ordene (på nederlandsk) "Forslag fra Hoek Loos vil følge".
Listen vedrører følgende gasser: nitrogen, oxygen, argon og kuldioxid med forskellige priser afhængigt af anvendelsesformålet. Listen indeholder også en prismekanisme for leje af tanke (jf. afsnit C.6.e)).
(193) I AGA's interne notat af 26. juni 1990 nævnes også muligheden for at anvende mindstepriser på flydende gasser. Disse mindstepriser skulle "kun anvendes i de tilfælde, hvor det kun er de '5 gamle', der konkurrerer"(98).
(194) I oktober 1990 indgik Hoek Loos, Air Liquide, AGA og Air Products en aftale om et mindsteprissystem for flaskegasser.
(195) Hos Hoek Loos blev der fundet et brev til Messer Griesheim i Frankfurt, skrevet på engelsk, undertegnet af den administrerende direktør og dateret og sendt med fax den 18. oktober 1990. Det har følgende ordlyd:
"Kære hr. Willheim,
Under henvisning til telefonsamtale sender jeg Dem hermed vort prissystem for de kommende seks måneder [sic].
Alle parter her i landet undtagen MG har bekræftet, at de strengt vil overholde de mindstepriser, der er anført i vedlagte liste.
For flydende leverancer vil vi indføre en leveringsafgift som forklaret i prislisten. De bedes venligst drøfte dette prissystem med hr. Messer og meddele os, om MG er indstillet på at følge disse retningslinjer.
Hvis De har spørgsmål, er De velkommen til at kontakte mig. Med venlig hilsen
J.P. Jager Bruining"
(99).
(196) Der er vedlagt et udateret nederlandsk dokument uden overskrift samt en liste med overskriften (på nederlandsk) "Prisliste pr. 1.10.1990 for flaskegasser". Den omfatter priserne på forskellige mængder af følgende gasser (ca. 10 priser for hver enkelt gas): acetylen, argon, oxygen, tetren(100) og nitrogen. Den omfatter også leveringsbetingelser: leje af flasker og transportpriser.
(197) Det udaterede dokument uden overskrift har følgende ordlyd:
"I dag træder en række aftaler i kraft.
1. Der indgås ikke aftaler med kunderne om priser og betingelser, der er lavere end mindstepriserne i vedlagte liste.
2. I løbet af 1990 vil de priser og betingelser, der ligger under dette niveau, blive forhøjet til dette niveau eller mere, hvis procentsatsen i punkt 4 overstiger niveauet.
3. Pr. 1. januar 1991 er det ikke muligt at fastsætte priser og betingelser, der er lavere end vedlagte mindstepriser.
4. Pr. 1. januar 1991 vil priser og betingelser, der er højere end mindsteprisen, blive forhøjet med 5-7 %.
5. Foreliggende tilbud, der ikke opfylder ovennævnte [betingelser], er ikke længere gyldige.
6. For levering af bulkgasser fra i dag: for nye kunder opkræves en leveringsafgift på 34,00-36,00 NLG. For eksisterende kunder vil denne leveringsafgift blive indført i oktober 1990. Denne leveringsafgift gælder ikke for den såkaldte gartneri-CO2 ...
Begrundelse for leveringsafgift: køer, energi, lovgivning om køretid. Begrundelse for prisniveau: den enorme prisudhuling er blevet uacceptabel, især i betragtning af omkostningsudviklingen.
For kunder, som leverandørerne deles om, vil den første [leverandør], der står over for problemet, tage initiativ til at kontakte de øvrige.
Vedlagt: prisliste".
(198) Eksemplarer af den samme prisliste blev fundet hos AGA(101), Air Liquide(102) og Air Products(103). Hos de to sidstnævnte fandt man samtidig det udaterede dokument uden overskrift, der er citeret i betragtning 197.
(199) Kommissionen har også beviser på, at AGA anvendte de aftalte mindstepriser på flaskegasser i 1991 til at måle konkurrenternes adfærd, når de afgav pristilbud til AGA's kunder(104). I en fortrolig fax fra AGA til Air Liquide den 31. oktober 1990 anførte AGA en række sager, hvor Air Liquides salgspersonale skulle have afgivet pristilbud, der lå under mindsteprisen, over for AGA's kunder(105).
(200) Repræsentanter for Hoek Loos, Air Products, AGA og Air Liquide mødtes den 22. november 1990 og drøftede blandt andet en forhøjelse af mindstepriserne.
(201) I betragtning 116 citeres interne notater af 22. november 1990, der blev fundet hos Air Liquide(106). De omhandlede blandt andet "mindstepriser":
"1. Bulk - leveringsafgift
2. Mindstepriser - forhøjelse
3. Prisforhøjelse 1.1.1991 (5-7)
...".
(202) En bekræftelse af, at der forelå en aftale om anvendelse af mindstepriser i 1990/1991 mellem i hvert fald AGA, Air Liquide, Air Products, Hoek Loos og Messer kan findes i et internt notat (på engelsk) om Messer af 27. november 1991(107). Dette interne notat, hvoraf der blev fundet to eksemplarer hos AGA, er citeret i betragtning 120. Det indeholder følgende:
"Alle gasselskaber, inklusive MG, aftalte at anvende mindstepriser - leje og transportomkostninger (jf. bilag).
I virkeligheden ligger MG's priser langt under disse priser: 20-30 %.
Dette medfører mange prisnedsættelser og/eller mistede kunder.
I de senere år har vi skabt et servicefølsomt marked. Konkurrenter som MG lærer blot markedet at drøfte prissætning.
...
Alle gasselskaber, herunder AGA, lider meget under den ukontrollerede måde, hvorpå MG optræder på markedet.
Jeg har to forslag:
At drøfte dette med Stephan Messer
At forberede repressalier på kort sigt i Tyskland".
(203) På et af eksemplarerne af dette notat er der følgende håndskrevne notater:
"1) Tale med Messer [MG's administrerende direktør] om overholdelse af mindstepriser. 2) Hvis ikke det giver resultat, tal med Wielands hos [...] [AGA Gas GmbH]. Advar om vort forestående angreb. 3) Angreb efter højst 2 uger".
(204) Dette dokument viser også, det ville medføre repressalier, hvis aftalerne om mindstepriser ikke blev overholdt, og at repressalierne ikke nødvendigvis var begrænset til Nederlandene.
(205) På VFIG-mødet i marts og oktober 1994 blev der drøftet "prislister" og "mindstepriser" på flaskegasser over for mindre kunder med henblik på en aftale mellem i hvert fald AGA, Air Liquide, Hoek Loos, Air Products, Westfalen og Messer.
(206) Af håndskrevne notater, der blev fundet hos AGA(108), fremgår det, at der igen blev drøftet "prislister" på VFIG-møderne i marts og oktober 1994, og at Hoek Loos på sidstnævnte møde fremlagde en prisliste for flaskegasser. Håndskrevne notater af 17. oktober 1994, der blev foretaget af en anden person hos AGA og fremlagt af dette selskab, bekræfter, at der på oktober-mødet blev drøftet "min. priser"(109).
(207) Ifølge AGA's forklaringer(110) blev prislisten for mindre aftagere af flaskegas fremlagt af Hoek Loos i tilknytning til ovennævnte VFIG-møde i oktober 1994. AGA understreger i sit svar på klagepunktsmeddelelsen, at "der ikke er sikkerhed for, endsige beviser på, at der forelå nogen aftale" om denne prisliste for 1994(111). Kommissionen bemærker dog, at den liste, som Hoek Loos foreslog, også blev fundet hos tre andre selskaber.
(208) Der blev fundet et eksemplar hos Westfalen(112) i et dossier med betegnelsen VFIG 1995. Et andet eksemplar blev fundet hos Air Liquide(113) i et dossier med betegnelsen VFIG 1994. Et tredje eksemplar blev fundet hos Messer(114). Alle tre eksemplarer indeholder den samme trykte liste over mindstepriser af oktober 1994 med overskriften "prisliste for små flaskegaskunder". Den liste, der blev fundet hos Messer, omfatter også en håndskrevet prisliste, der blev tilføjet i 1996 (jf. betragtning 234). Når disse selskaber beholdt dette forslag i deres dossier i en årrække, betyder det, at listen var relevant for dem.
(209) At der forelå en aftale i 1995 bekræftes også af, at den interne liste over mindstepriser af 10. marts 1995, der blev fundet hos Air Liquide(115), svarer til de mindstepriser, som AGA anvendte pr. 1. juli 1995(116).
(210) Air Liquide påpeger i sit svar på klagepunktsmeddelelsen, at de mål for 1995, der er anført i den interne liste, er lavere end de mindstepriser, der også er anført på listen. I denne forbindelse fremfører Air Liquide også, at selskabet ikke kan anklages for, at dets konkurrenter ønskede at underrette det om deres planer(117).
(211) AGA påpeger i sit svar på klagepunktsmeddelelsen(118), at initiativet vedrørende små kunder kun vedrører en del af flaskegasmarkedet og derfor adskiller sig fra andre forsøg på at fastsætte mindstepriser. Da det kun var en begrænset del af AGA's virksomhed, der vedrørte små kunder, reducerer dette overtrædelsens omfang betydeligt. AGA erkender dog(119), at det indførte de aftalte mindstepriser for små kunder pr. 1. juli 1995.
(212) Westfalen anfører i sit svar på klagepunktsmeddelelsen, at det ikke er klar over, hvordan det kom i besiddelse af listen. Det hævder, at den højst sandsynligt blev udleveret til Westfalen på et VFIG-møde den 14. oktober 1994, men at det ikke betyder, at Westfalen faktisk tilsluttede sig de anførte priser på listen. Westfalen hævder også, at det formodentlig var dets manglende samarbejdsvilje under VFIG-møderne, der fik de store virksomheder til at holde møde uden for VFIG-regi(120).
(213) Kommissionen har beviser på, at der senere blev tilrettelagt møder uden for VFIG-regi, og at AGA, Air Liquide, Air Products, Hoek Loos og Messer fra begyndelsen af 1995 til 1997 indgik hemmelige aftaler i Breda og Barendrecht om mindstepriser på flaskegasser over for mindre kunder.
(214) Som svar på Kommissionens spørgsmål anførte AGA følgende:
"I begyndelsen af 1995 blev der indkaldt til møde uden for VFIG-regi med henblik på godkendelse af mindstepriser. [... en ledende medarbejder hos AGA] deltog, og mødet blev det første af flere møder, i en snævrere kreds, hvori han deltog i Breda. Deltagerne var Hoek Loos, Air Liquide, Air Products og Messer [og AGA]. Indugas kan være blevet indbudt, men var ikke repræsenteret. På dette møde blev der aftalt mindstepriser for små kunder"
(121).
(215) AGA tilføjer, at der blev holdt to til tre møder om året i Breda, senere i Barendrecht. Der forelå ingen dagsorden, og der blev kun taget få notater. AGA mener, at Indugas eller Praxair (som AGA betragter som et selskab) kun deltog en enkelt gang, men at Indugas altid blev indbudt af det selskab, der tilrettelagde møderne. AGA tilføjer desuden, at det var dets generelle indtryk, at de aftalte mindstepriser ikke blev accepteret på markedet og derfor ikke virkede. På Kommissionens anmodning fremlagde AGA en liste over mødetidspunkter udarbejdet på grundlag af kalenderbøger, udgiftskonti og andre foreliggende oplysninger(122).
(216) Air Products bekræftede over for Kommissionen, at der blev afholdt drøftelser på andre tidspunkter end på VFIG-møderne, og at der kunne være tale om forberedelse eller opfølgning af VFIG-møder:
"Så vidt AP husker blev der afholdt uformelle møder to til tre gange om året, hvor der blev ført drøftelser af sidstnævnte art. Repræsentanter for AP, Hoek Loos, AGA, Messer Griesheim og Air Liquide deltog mere eller mindre regelmæssigt i disse møder, i hvert fald i de seneste år. Der forelå ikke nogen formel dagsorden, og de spørgsmål, der blev drøftet, afspejlede de problemer, som industrien stod over for, herunder den generelle udvikling på markedet, prisudviklingen og industriens omkostninger".
Ifølge Air Products blev der holdt sådanne møder i Breda i perioden 1995-1997. Der blev fremlagt en liste over mødetidspunkter(123).
(217) Indugas blev også udspurgt om møderne i Breda og Barendrecht. Indugas bekræftede, at dets repræsentant på VFIG-møderne var blevet indbudt til disse møder mundtligt, men at han aldrig havde deltaget. Indugas oplyste desuden, at det havde været klar over, at der blev drøftet mindstepriser, men at det aldrig havde deltaget i sådanne drøftelser og derfor heller ikke vidste, om der overhovedet var blevet vedtaget sådanne mindstepriser(124).
(218) Hoek Loos kunne ikke bekræfte sin deltagelse i møder med konkurrenter i Breda eller Barendrecht. Hverken de ledende medarbejderes kalenderbøger eller udgiftskonti indeholdt nyttige oplysninger derom.
(219) Messer bekræftede sin deltagelse i møder med konkurrenter på restaurant "Mirabelle" i Breda i 1995-1997. Messer oplyste også navnene på de ledende medarbejdere hos AGA, Air Liquide, Air Products, Hoek Loos og Messer, der regelmæssigt deltog i disse møder. Ifølge Messer drøftede man omkostninger og gaspriser på møderne, men Messer hævdede, at det aldrig havde deltaget i prisaftaler. Messer kunne ikke udlevere en liste over mødetidspunkter(125).
(220) Air Liquide bekræftede, at det var blevet indbudt til møder i Breda og Barendrecht i 1995-1997. Air Liquide tilrettelagde aldrig selv sådanne møder, men oplyste navnene på sine ledende medarbejdere, der deltog i 1996 og 1997, samt tidspunkterne for disse møder. Der forelå ingen oplysninger for 1995, fordi den medarbejder, der deltog på daværende tidspunkt, havde forladt selskabet. Air Liquide anførte, at de pågældende møder var uformelle, uden dagsorden eller referat. Ifølge Air Liquide blev der drøftet generelle spørgsmål om udviklingen på markedet og i økonomien generelt(126).
(221) I tabel 6 i betragtning 108 opregnes tidspunkterne for møderne mellem AGA, Air Liquide, Air Products, Hoek Loos og Messer på grundlag af disse selskabers oplysninger og erindringer. Forskellene i nogle af de anførte tidspunkter kan skyldes, at "Mirabelle" i Breda er et populært sted til alle slags møder og er fint beliggende for nederlandske forretningsfolk på vej til eller fra Belgien. De tidspunkter, som to eller tre af selskaberne har nævnt, er 23. november 1995, 5. juni 1996, 2. oktober 1996, 19. marts 1997, 20. juni 1997 og 8. juli 1997.
(222) De fleste af de virksomheder, der deltog i møderne, fremførte, at der kun fandt generelle drøftelser sted. AGA og Air Products erkender dog, at et af emnerne var mindstepriser. Der foreligger også beviser på, at AGA, Air Liquide, Air Products, Hoek Loos og Messer drøftede og aftalte mindsteprislister.
(223) Industrigasudbyderne førte desuden en række bilaterale kontakter, hvor de sammenlignede selskabernes prisniveauer. Et eksempel herpå er et møde den 16. juni 1995, hvor repræsentanter for AGA og Messer sammenlignede og udvekslede standardprislister(127).
(224) Kommissionen har beviser på, at AGA, Hoek Loos, Air Products, Air Liquide og Messer aftalte mindstepriser på flaskegasser til små kunder for 1996 og 1997.
(225) Der blev fundet identiske mindsteprislister for 1996 og 1997 hos Air Products(128), AGA(129) og Messer(130). Listerne indeholder trykte mindstepriser på flaskegasser for 1996 samt håndskrevne mindstepriser for 1997; håndskriften er forskellig, men de opdaterede priser er de samme.
(226) Kommissionen drager den konklusion, at denne opdatering af aftalte prislister fandt sted på et møde mellem konkurrenter. Kommissionen bemærker i denne forbindelse, at nogen har skrevet på Air Products' liste "AL ingen underbydere" (geen slopers) og "HL intet på papir" (niets op papier). Dette tyder på, at Air Liquide advarede mod at underbyde disse mindstepriser, og at Hoek Loos var opsat på ikke at efterlade skriftlige spor af aftalen.
(227) Ifølge AGA blev listen udleveret i efteråret 1996 på et møde med Hoek Loos, Air Products, Air Liquide og Messer "med henblik på at hæve mindstepriserne for små kunder for det følgende år"(131).
(228) Kommissionen bemærker, at de pågældende selskaber holdt møde den 2. oktober 1996, som anført i tabel 6 i betragtning 108.
(229) Air Products meddelte Kommissionen, at det havde fået listen af AGA formodentlig sidst i 1996 "i forbindelse med drøftelser om prisforhøjelser"(132). Air Products mener, at de håndskrevne notater, som Kommissionen har i sit dossier, blev taget på samme møde(133), og Kommissionen er af den opfattelse, at håndskrevne notater, som den fandt hos Messer, også blev taget på dette møde, der fandt sted på restaurant "Mirabelle" i Breda(134), formodentlig den 2. oktober 1996 som anført i betragtning 228.
(230) AGA indføjede selv mindstepriserne for 1996 og 1997 i sit interne notat om prispolitikken af 30. oktober 1996(135).
(231) Air Liquide anvendte også mindstepriserne for 1997. Hos Air Liquide blev ovennævnte mindstepriser for 1997 indføjet som planer for 1997 i referatet af selskabets koncernmøde om flaskegasser den 8. november 1996; Air Liquide havde kun planer om at anvende en højere pris for CO2(136).
(232) Kommissionen har i sit dossier yderligere beviser på, at AGA, Hoek Loos, Air Products, Air Liquide og Messer havde indgået aftaler om mindstepriser for små kunder for 1996 og 1997, og at de havde givet Westfalen meddelelse derom i 1997.
(233) De samme mindstepriser for 1996 blev fundet hos Hoek Loos i et trykt forslag med titlen "Forslag flaskegasser 1997"(137). Listen omfatter også et forslag om at forhøje mindsteprisen for transport fra 10,00 NLG til 11,25 NLG. Dette forslag blev vedtaget i henhold til de håndskrevne notater, der blev fundet hos Air Products, AGA og Messer, og som er omhandlet i betragtning 225. Hoek Loos' udtalelse om, at der blot var tale om et internt dokument(138), er derfor ikke troværdigt. Dets interne brug viser desuden, at de mindstepriser, der blev aftalt med konkurrenterne, i praksis blev videregivet til selskabets salgspersonale.
(234) Den trykte liste over mindstepriser for 1996, der blev fundet hos Hoek Loos(139), blev også fundet hos Messer i håndskrevet form på den trykte "prisliste for små flaskegaskunder" af oktober 1994, jf. betragtning 208 ovenfor(140).
(235) En udateret liste over mindstepriser, der blev fundet hos Air Products(141), og som var trykt på et lille kort, svarer til den liste, der blev fundet på et kort hos Hoek Loos(142). Air Products fremførte, at der var tale om en prisliste fra Hoek Loos, og at den var udarbejdet på et plastickort, for at den kunne bruges af Hoek Loos' salgspersonale. Air Products havde fået dette kort af Hoek Loos på et møde med konkurrenter og daterer det til sidst i 1996 eller begyndelsen af 1997(143).
(236) Nogle af de mindstepriser, der blev aftalt mellem Hoek Loos, AGA, Air Liquide, Air Products og Messer, blev meddelt Westfalen på et bilateralt møde.
(237) I et referat af et møde mellem Hoek Loos, Westfalen og Westfalens moderselskab Westfalen Gase AG, der blev holdt den 27. marts 1997, bemærkes følgende: "for små kunder bør man ikke gå under 2,25 NLG p/m3 for O2 og ikke under 12,00 NLG for acetylen. Leje 0,25 NLG"(144).
(238) Westfalen fremførte i sit svar på klagepunktsmeddelelsen, at referatet af [...] besøg og især dokumentets punkt 3 (citeret i betragtning 237) indeholder priser, men at der ikke er tale om priser, som Westfalen anvendte eller formodedes at anvende. Der var kun tale om Hoek Loos' priser(145).
(239) Kommissionen er dog af den opfattelse, at referatets ordlyd tyder på, at begge parter var involveret i drøftelserne, og at der ikke kun henvises til Hoek Loos' politik. Desuden ville det være mærkeligt, hvis Hoek Loos' direktør påtog sig at besøge Westfalens hovedsæde blot for at redegøre for sin egen virksomheds prispolitik, især da Hoek Loos flere gange havde forelagt de øvrige konkurrenter forslag om mindstepriser (jf. f.eks. betragtning 195, 198, 206 og 207 ovenfor). Det forekommer derfor mere sandsynligt, at Hoek Loos besøgte Westfalens hovedsæde med det formål at underrette selskabet om den aftale, der var indgået med de øvrige konkurrenter. Kommissionen vil dog ikke drage nogen konklusioner med hensyn til Westfalens adfærd på dette punkt.
5. FASTSÆTTELSE AF ANDRE FORRETNINGSBETINGELSER
a) Transportpriser for flaskegasser
i) Oversigt
(240) Der blev første gang aftalt mindstepriser for transport af flaskegasser i 1990 mellem Hoek Loos, Air Products, Air Liquide og AGA. I 1994 aftalte Air Products, Air Liquide, AGA, Hoek Loos og BOC, at de ville anvende en mindstetransportpris på 10,00 NLG. Messer tilsluttede sig denne aftale i 1996. En aftale om mindstepriser for transport var stadig i kraft i 1997 mellem AGA, Hoek Loos, Air Products, Air Liquide og Messer.
ii) Kartelmøder og hemmelige kontakter
(241) Den 18. oktober 1990 forelå der en aftale mellem Hoek Loos, Air Liquide, AGA og Air Products om transportpriser for flaskegasser.
(242) 1990-listen over mindstepriser på flaskegasser, der er beskrevet i betragtning 196 og 197(146), omfattede en transportpris på mindst 10,00 NLG for direkte leverancer fra gasselskabet og på 15,00 NLG for leverancer gennem et detaildepot.
(243) Mindsteprisen for transport blev taget op på et bilateralt møde mellem Messer og AGA den 15. marts 1993. Ifølge et Messer-dokument var det Messers strategi at forhøje sine markedsandele. I forbindelse hermed ville virksomheden dog overholde en række minimumsbetingelser, idet den for eksempel ikke ville levere uden at opkræve leje eller transportomkostninger(147). I dette dokument nævnes også en daglig mindsteleje på 0,25 NLG og en mindstetransportpris på 10,00 NLG.
(244) Den 23. juni 1994 aftalte AGA, Air Products, Air Liquide, Hoek Loos og BOC mindstepriser for transport af flaskegasser.
(245) Ifølge håndskrevne notater, der blev fundet hos AGA(148), blev det på VFIG-mødet den 23. juni 1994 besluttet at fastsætte mindsteprisen for transport af flaskegasser til 10,00 NLG. Dette kunne ifølge notaterne ikke accepteres af Messer.
(246) Ifølge andre håndskrevne notater, der blev udleveret af AGA(149), og som vedrører samme møde, gælder denne mindstepris uanset transportmiddel, og: "MG har forbeholdt sig ret til at anvende lavere transportpriser på grund af et ønske om at øge sin markedsandel. Alle andre har accepteret, også WF og BOC".
(247) Hvad Westfalen angår, bemærker Kommissionen, at det i ovennævnte håndskrevne notater vedrørende VFIG-mødet den 23. juni 1994, som AGA har udleveret, nævnes, at Westfalen havde accepteret de 10,00 NLG. Men Westfalen deltog ikke i mødet. Ifølge samme persons håndskrevne notater vedrørende det følgende VFIG-møde den 14. oktober 1994, hvori Westfalen deltog, hævdede sidstnævnte, at det ikke havde kendskab til aftalen om transportprisen: "WF var ikke orienteret?? Ikke accepteret??"(150). Dette fremgår også af andre interne notater om samme møde, der blev fundet hos AGA(151).
(248) BOC fremførte i sit svar på klagepunktsmeddelelsen, at mødet den 23. juni 1994 ("alle andre har accepteret, også WF og BOC") var det første VFIG-møde, selskabet nogensinde havde deltaget i. På mødet bekræftede BOC's repræsentant, at selskabet opkrævede 10,00 NLG pr. flaske på det pågældende tidspunkt, men var ikke klar over, at spørgsmålet var blevet rejst som led i eventuelle fremtidige mindstepriser. AGA's repræsentant kan have fortolket denne bekræftelse subjektivt som en "aftale" om at anvende dette beløb som minimum(152).
(249) Air Liquide, Hoek Loos og AGA anvendte denne aftale. Mindsteprisen for transport blev medtaget i Air Liquides interne liste over mindstepriser for 1995(153). Hoek Loos medtog også den aftalte mindstetransportpris på 10,00 NLG i sit forretningsprogram for 1994/1995(154).
(250) Også AGA indføjede mindstetransportprisen på 10,00 NLG i et internt notat af 29. juni 1995(155) og i sine instrukser til salgspersonalet - i et afsnit vedrørende nye kunder - af 5. juli 1995(156). Mindsteprisen omtales også i håndskrevne notater om møderne den 19. august og den 13. oktober 1994(157). AGA påpeger, at referatet af mødet den 13. oktober 1994 indeholder initialerne "[...]", formodentlig [...] fra Hoek Loos, hvilket tyder på, at der er tale om en bilateral kontakt mellem konkurrenter om forretningsbetingelser(158).
(251) At der blev indgået aftale om disse minimumsbetingelser bekræftes også af, at konkurrenterne drøftede individuelle kunder, og at der var risiko for repressalier. Håndskrevne dokumenter, der blev udleveret af AGA vedrørende et bilateralt møde mellem AGA og Air Products (repræsenteret ved [...] og [...]) den 11. juli 1994(159), indeholder følgende:
"[...] har forstået, at vi ønsker kompensation for GEP og Shell, men han har ikke accepteret det. Han 'mente', at dette var blevet løst i overensstemmelse med vores aftale om mindsteleje og transportpris og henviser til det seneste møde i Utrecht(?)(160). Han siger, at hvis vi iværksætter repressalier på grund af GEP og Shell, vil han også være nødt til at iværksætte repressalier over for os".
(252) Senere, i 1996, besluttede Messer, at det også ville anvende den aftalte mindstetransportpris på 10,00 NLG. Ifølge referatet af et internt møde den 7. juni 1996 anvendte Messer denne pris den pågældende dag. Det bemærkes i referatet, at konkurrenterne også ville være tvunget til at anvende denne pris(161).
(253) For 1996 og 1997 aftalte AGA, Hoek Loos, Air Products, Air Liquide og Messer mindstepriser for transport.
(254) Ifølge de håndskrevne notater, der blev fundet hos Air Products(162) og Messer(163), og som svarer til et trykt forslag, der blev fundet hos Hoek Loos(164), blev det drøftet at forhøje mindsteprisen på transport til 11,25 NLG ved udgangen af 1996.
(255) Dette blev indføjet i de identiske mindsteprislister for 1996 og 1997, der blev fundet hos Air Products(165), AGA(166) og Messer(167) (citeret i betragtning 225 ovenfor).
b) Leje af flasker
i) Oversigt
(256) I 1990 aftalte Hoek Loos, AGA, Air Liquide og Air Products at overholde en mindstepris for leje af flasker. I 1994 besluttede Hoek Loos, Air Products, AGA, Air Liquide, Messer og BOC at opkræve en daglig mindsteleje på 0,25 NLG pr. flaske. Denne aftale blev videreført af Hoek Loos, AGA, Air Liquide, Air Products og Messer i de følgende år og var stadig i kraft i 1997. Mindstelejen blev også meddelt Westfalen i 1997.
ii) Kartelmøder og hemmelige kontakter
(257) Den 18. oktober 1990 forelå der en aftale mellem Hoek Loos, Air Liquide, AGA og Air Products om en mindsteleje for flasker.
(258) I 1990-listen over mindstepriser på flaskegasser, der er beskrevet i betragtning 196 og 242(168), var der fastsat en daglig mindsteleje på 0,40 NLG pr. flaske og på 0,80 NLG for emballerede flasker. Listen tillod ikke lejefrie perioder eller flasker.
(259) Aftalen om en daglig mindsteleje for flasker blev taget op igen i 1993 under drøftelser mellem AGA og Messer den 15. marts 1993(169) (jf. betragtning 243 ovenfor). Der blev drøftet forskellige spørgsmål, herunder muligheden for at anvende en daglig mindsteleje på 0,25 NLG for gasflasker. Referatet af mødet indeholder også følgende: "HL har afskaffet lejefrie dage".
(260) Den 23. juni 1994 aftalte AGA, Air Products, Air Liquide, Hoek Loos, Messer og BOC en mindsteleje for flasker.
(261) Det blev besluttet på VFIG-mødet den 23. juni 1994 at fastsætte mindstelejen pr. flaske til 0,25 NLG. I AGA's notater(170) nævnes det specielt, at Messer accepterede dette, at 0,25 NLG skulle være den daglige mindsteleje, og at lejefrie dage ikke var tilladt.
(262) Hoek Loos og AGA anvendte også denne aftale. Hoek Loos medtog den aftalte mindsteleje på 0,25 NLG i sit forretningsprogram for 1994/1995(171). I håndskrevne notater om drøftelserne, der blev fundet hos AGA og er dateret 19. august 1994 og 13. oktober 1994(172), omtales mindstelejen.
(263) AGA nævnte også mindstelejen i et internt notat af 29. juni 1995(173) og i sine instrukser til salgspersonalet (i et afsnit om nye kunder) af 5. juli 1995(174).
(264) BOC påpeger i sit svar på klagepunktsmeddelelsen(175), at AGA's interne notat ikke indeholder noget fast lejebeløb ud for BOC's navn, og at Air Products' notat(176) indeholder "0,25?", hvilket betyder, at BOC's daværende direktør, Celis, var henholdende med hensyn til sit selskabs politik for leje af flasker, og at der ikke var enighed om gennemførelsen.
(265) Kommissionen bemærker, at BOC deltog i det pågældende møde og frivilligt udvekslede kommercielt følsomme oplysninger med sine konkurrenter.
(266) Den 9. januar 1996 forelå der en aftale mellem Messer, AGA, Air Liquide, Hoek Loos og Air Products om en mindsteleje for flasker.
(267) Messers interne notat af 9. januar 1996 indeholder følgende: "det er beklageligt, at hverken AGA eller AL overholder de 0,25 NLG"(177).
(268) I 1997 forelå der en aftale mellem Messer, AGA, Air Liquide, Hoek Loos og Air Products om en mindsteleje for flasker, og den blev samme år meddelt Westfalen.
(269) I et internt notat af 20. marts 1997, der blev fundet hos Messer, hævder en eller anden, at Messer er den eneste, der beregner en mindsteleje på 0,25 NLG, hvortil den administrerende direktør svarer, at dette ikke burde være muligt, undtagen når det gælder Westfalen og BOC(178).
(270) Dette svar viser, at de store virksomheder AGA, Air Liquide, Air Products, Hoek Loos og Messer havde aftalt på ny, at de ville overholde mindstelejen på 0,25 NLG.
(271) Med hensyn til Westfalens medvirken indeholder et referat af et møde den 27. marts 1997 mellem Hoek Loos, Westfalen og Westfalens moderselskab Westfalen Gase AG, som er citeret i betragtning 237, følgende: "for små kunder bør man ikke gå under 2,25 NLG p/m3 for O2 og ikke under 12,00 NLG for acetylen. Leje 0,25 NLG"(179).
(272) Westfalen fremfører i sit svar på klagepunktsmeddelelsen(180), at det var hovedformålet med [...] besøg, at de skulle lære hinanden at kende, og at det var [...], der havde taget initiativ til dette møde. Westfalen nægter, at det i 1997 eller på et hvilket som helst andet tidspunkt, der er omfattet af undersøgelsen, skulle have tilsluttet sig anvendelsen af en daglig mindsteleje på 0,25 NLG pr. flaske. Det hævder, at dette bekræftes af den udtalelse fra Messers administrerende direktør, der var medtaget i Messers interne notat af 20. marts 1997, som er nævnt i betragtning 269(181). Det fremgår af dette notat, at Westfalen ikke tilsluttede sig en mindsteleje på 0,25 NLG pr. flaske.
(273) Kommissionen bemærker, at Messers interne notat, der er omtalt i betragtning 269, var dateret før det bilaterale møde mellem Hoek Loos og Westfalen, der fandt sted i Westfalens hovedsæde den 27. marts 1997. Det kunne meget vel tænkes, at Hoek Loos ville mødes med Westfalen for at meddele, hvad der var blevet aftalt med de øvrige, som omhandlet i betragtning 239 ovenfor. Desuden kunne de argumenter, der er fremsat i betragtning 239 vedrørende ovennævnte bilaterale møde, også fremføres her. Kommissionen vil dog ikke drage nogen konklusioner med hensyn til Westfalens adfærd på dette punkt.
(274) Det fremgår også af det følgende, at der i 1997 forelå en aftale mellem Messer, AGA, Air Liquide, Hoek Loos og Air Products om mindsteleje for flasker.
(275) I Messers interne mødereferat af 19. juni 1997 er der anført følgende under overskriften "konkurrence":
"I de seneste måneder har flere konkurrenter fastsat betingelser, der strider mod alle aftaler. For eksempel har Air Liquide fastsat en leje på 45,00 NLG om året. AGA 0,15 NLG pr. flaske. Hoek Loos har klart fastsat dumpingpriser over for tre kunder"
(182).
(276) I Messers interne mødereferat af 8. september 1997 bemærkes det, at der fremsættes flere og flere tilbud på leje under 0,25 NLG(183). I et senere mødereferat af 18. september 1997 pålægges salgspersonalet at udarbejde en liste over konkurrenter, der har tilbudt en leje på under 0,25 NLG(184).
(277) At der eksisterede en aftale om en mindsteleje for flasker i 1996 og 1997, bekræftes også af de identiske lister over mindstepriser for 1996 og 1997, der er omhandlet i betragtning 225, og som blev fundet hos Air Products(185), AGA(186) og Messer(187), og også indeholder en mindsteleje på 0,25 NLG.
c) Leveringsafgift på bulkgasser
i) Oversigt
(278) Hoek Loos, AGA, Air Products og Air Liquide besluttede i fællesskab at indføre en leveringsafgift på 36,00 NLG for bulkgasser i 1990. Leveringsafgiften har siden indgået i deres forretningsbetingelser og er også blevet indført af andre leverandører. Leveringsafgiften blev drøftet igen i 1993, hvor man foreslog at forhøje den.
ii) Kartelmøder og hemmelige kontakter
(279) Hoek Loos, Air Liquide, AGA og Air Products aftalte en leveringsafgift i oktober 1990.
(280) Hos Hoek Loos blev der fundet et brev til Messer Griesheim i Frankfurt undertegnet af den administrerende direktør samt dateret og afsendt med fax den 18. oktober 1990(188). Det er citeret i afsnit C.4 ovenfor og indeholder blandt andet følgende: "for flydende leverancer vil vi indføre en leveringsafgift som forklaret i prislisten". Det udaterede dokument uden overskrift, der er vedlagt dette brev, og også er beskrevet i afsnit C.4.b) indeholder følgende:
"For levering af bulkgasser fra i dag: for nye kunder opkræves en leveringsafgift på 34,00-36,00 NLG. For eksisterende kunder vil denne leveringsafgift blive indført i oktober 1990. Denne leveringsafgift gælder ikke for den såkaldte gartneri-CO2 ...
Begrundelse for leveringsafgift: køer, energi, lovgivning om køretid."
(281) Der blev også omtalt et møde mellem konkurrenter den 22. november 1990(189), hvor "Bulk - leveringsafgift" var et af de emner, man drøftede. De pågældende interne notater indeholder følgende om leveringsafgiften:
"HL: Henvendelse til alle kunder - starter 1.11.1990. Ca. 30 reaktioner (derfor kun få). 36 NLG.
AP: Brev sendt den 16.11. Som helhed starter alle 1.12. 36 NLG. Allerede mundtlige/skriftlige reaktioner.
AGA: De store accepterer ikke (Nedstaal, AKZO), henvendelse til ca. 50 %. Begyndelsestidspunkt 1.12.
AL: Køafgift indført. Leveringsafgift pr. 1.1.
Argumenter: Lovgivning om køretid, køer, brændstof, højere forsikringsomkostninger, strengere regler, uddannelsesomkostninger.
Skal som regel indføres i nye kontrakter.
...".
(282) Repræsentanter for Air Liquide, Air Products, Hoek Loos og AGA mødtes muligvis i begyndelsen af 1991 og drøftede resultaterne af den seneste gennemførelse af leveringsafgiften på bulkgasser for 1991. Et håndskrevet notat fra dette møde på nederlandsk, der blev fundet hos Air Liquide(190), og som er citeret i betragtning 125, indeholder blandt andet:
"Prisforhøjelse [...]: alt forhøjet
transportomkostninger
bulk BOC/Messer
flasker Westf./Messer/AL
HL: omkring 6 % både bulk/flasker
Indeks viser 6 % stigning
AGA: kun 20 % af planen realiseret
Indeks viser 6 % stigning
...
Leveringsafgift for bulk-gas indført af de fleste ...".
(283) Som svar på Kommissionens spørgsmål daterede Air Liquide dokumentet til "omkring 1990" og kaldte det "[...] personlige notater, som han formodentlig har taget efter en social kontakt"(191). Air Products' repræsentant på dette møde var tilsyneladende administrerende direktør [...].
(284) Spørgsmålet om leveringsafgift blev drøftet igen den 3. september 1993, da det blev foreslået at forhøje den til 55-65 NLG.
(285) Leveringsafgiften blev drøftet på eller i forbindelse med VFIG-mødet den 3. september 1993. Ifølge håndskrevne notater, der blev fundet hos Air Products(192), blev det foreslået på mødet, at leveringsafgiften blev forhøjet til 55-65 NLG.
(286) Som svar på Kommissionens spørgsmål fremførte Air Liquide, at selskabet aldrig indførte leveringsafgiften(193). Air Liquide bekræftede dette på ny i sit svar på klagepunktsmeddelelsen(194).
(287) Hoek Loos indførte leveringsafgiften i oktober 1990 og forhøjede den fra 36,00 NLG til 56,00 NLG pr. 1. januar 1995 for nye kunder og fornyede kontrakter(195).
(288) AGA indførte en afgift på 36,00 NLG i december 1990. Pr. 1. januar 1994 var dette beløb blevet gradvis forhøjet til 56,00 NLG(196).
d) Miljø- og sikkerhedsafgift på flasker
i) Oversigt
(289) Hoek Loos, AGA, Air Products, Air Liquide og Messer besluttede i 1993 i fællesskab at indføre en miljø- og sikkerhedsafgift på 12,50 NLG på leverancer af flaskegasser.
ii) Kartelmøder og hemmelige kontakter
(290) I 1993 aftalte Hoek Loos, AGA, Air Products, Air Liquide og Messer en sikkerheds- og miljøafgift ("VMT") på 12,50 NLG.
(291) I 1993 drøftede konkurrenterne muligheden for at indføre en ekstra afgift på hver leverance af flaskegasser af hensyn til miljøet og sikkerheden ("veiligheids- en milieutoeslag" eller "VMT"). I første omgang blev det drøftet inden for VFIG, om den skulle meddele kunderne, at det var nødvendigt at indarbejde en række miljø- og sikkerhedsomkostninger i priserne. Dette omtales i det officielle referat af mødet den 15. juni 1993(197). Ved brev af 11. august 1993 meddelte Hoek Loos VFIG, at selskabets juridiske rådgivere stærkt frarådede, at VFIG udsendte sådanne oplysninger. Hoek Loos foretrak, at hvert enkelt selskab underrettede sine egne kunder, og dets brev indeholdt et udkast til brev til kunderne om indførelse af en VMT på 12,50 NLG(198). Det blev vedtaget på VFIG-mødet den 3. september 1993 ("formanden konkluderede") at tage punktet af dagsordenen(199). Ifølge håndskrevne notater, der blev fundet hos Air Products, konkluderede en eller anden (formodentlig formanden): "hvert selskab sender et brev og redegør for den nye situation". I notaterne omtales også, at AGA mente, at 12,50 NLG måske var for meget at forlange for levering af en flaske til en mindre kunde(200).
(292) Alle virksomheder indførte VMT på 12,50 NLG inden udgangen af 1993. Westfalen, der ikke var medlem af VFIG på daværende tidspunkt, indførte også afgiften, men med en lavere og variabel sats. Det blev desuden aftalt, at VMT også skulle opkræves hos konkurrenter ved leverancer mellem virksomhederne.
(293) Den 16. december 1993 blev der holdt et andet VFIG-møde. I et håndskrevet notat om dette møde, der blev fundet hos Air Liquide(201), er der anført følgende:
"Aftale om 12,50 NLG
12,50 NLG opkræves også ved leverancer mellem virksomhederne.
Alle har indført den, men Westfalen med variationer på mellem 3,00 og 12,00 NLG".
(294) I håndskrevne notater, der er udleveret af AGA, nævnes også VFIG-mødet den 16. december 1993:
"Sikkerhedsafgift: sikkerhedsafgift pålægges også konkurrenter"
(202).
(295) Air Liquide indførte VMT på 12,50 NLG den 1. december 1993. Ved brev af 26. november 1993 meddelte Air Liquide AGA, at sidstnævnte skulle betale VMT på 12,50 NLG for hver leverance fra 1. december 1993(203). Air Liquide bekræftede over for Kommissionen, at det indførte VMT den 1. december 1993(204).
(296) AGA indførte VMT på 12,50 NLG fra 15. november 1993. AGA begyndte at opkræve dette beløb på leverancer til BOC fra november 1993, hvilket BOC protesterede mod ved brev af 5. januar 1994 (begrundelsen var, at AGA ikke leverede, men blot indsamlede BOC's flasker). På dette brev havde en AGA-medarbejder tilføjet følgende håndskrevne bemærkning:
"Det blev besluttet på sidste møde i VFIG, at alle gasselskaberne også skulle fakturere sikkerhedsafgiften over for hinanden. Vi kan dog gå med til ikke at opkræve sikkerhedsafgiften på Deres fakturaer i fremtiden"
(205).
(297) Air Products, Air Liquide og Hoek Loos indførte VMT på 12,50 NLG sidst i 1993.
(298) Hos Hoek Loos blev der fundet et underskrevet brev fra Air Products(206) og et standardbrev eller brevudkast fra Air Liquide(207) til kunderne om indførelsen af VMT på 12,50 NLG. Hoek Loos bekræfter selv, at selskabet indførte VMT i november 1993 og forklarer brevudkastet med, at det også var kunde hos disse konkurrenter(208).
(299) Ifølge håndskrevne notater, der blev fundet hos AGA(209), blev "sikkerhedsafgiften/miljøafgiften" tilsyneladende drøftet igen på VFIG-mødet den 17. marts 1994.
(300) I 1995 og 1996 opkrævede selskaberne fortsat VMT hos deres kunder.
(301) Air Liquide forhøjede VMT til 15,00 NLG den 1. januar 1996(210). Messer forhøjede den til 15,00 NLG den 1. oktober 1995. Selv om der er flere ting i dossieret, der tyder på, at Hoek Loos også agtede at forhøje VMT til 15,00 NLG i 1995, skete dette aldrig(211). AGA forhøjede heller ikke VMT(212).
(302) Westfalen erkendte i sit svar på Kommissionens begæring om oplysninger, at det fra 1. januar 1994 havde indført en miljøafgift på 3,00 NLG pr. flaske, der blev leveret eller hentet, og på 12,50 NLG for hver leverance af flydende gas. Disse beløb kan variere fra den ene kunde til den anden(213).
(303) Som svar på klagepunktsmeddelelsen nægtede Westfalen, at det nogensinde havde deltaget i en aftale med industrigasudbydere i Nederlandene om VMT. Westfalen hævdede, at det ikke kunne konkluderes, at der forelå en aftale, blot fordi selskabet også opkrævede en sådan afgift. Det viser blot, at omkostningerne steg som følge af retlige foranstaltninger, der gjorde indførelsen af en sådan afgift uundgåelig. Den afgift, som Westfalen opkrævede, var meget lavere end konkurrenternes. Den varierede også i modsætning til den faste afgift, som konkurrenterne opkrævede. Westfalen gav meddelelse om indførelse af denne afgift den 1. januar 1994 og forklarede hvorfor(214).
(304) Kommissionen bemærker, at Westfalen ikke havde deltaget i de VFIG-møder i juni og september 1993, der er omhandlet i betragtning 291, da Westfalen endnu ikke var medlem af foreningen på daværende tidspunkt.
(305) BOC var det eneste gasselskab, der ikke indførte VMT i 1993/1994. Det var først i begyndelsen af 1996, at BOC meddelte kunderne i både Nederlandene og Belgien, at det indførte en sådan afgift(215). Kommissionen bemærker i denne forbindelse, at BOC ikke var repræsenteret på de to relevante VFIG-møder, der blev holdt i juni og september 1993 om dette spørgsmål.
e) Leje af bulktanke
i) Oversigt
(306) Opkrævning af lejen for gastanke over for aftagere af flydende gas blev gentagne gange drøftet mellem industrigasudbyderne. I 1990 indgik AGA, Air Liquide og Hoek Loos en aftale herom, og i 1996 blev der mellem AGA, Air Liquide, Air Products, Hoek Loos og Messer drøftet et forslag til en aftale for 1997.
ii) Kartelmøder og hemmelige kontakter
(307) Fra udgangen af 1989 eller begyndelsen af 1990 aftalte Hoek Loos, AGA, Air Products og Air Liquide lejen for bulktanke.
(308) Et internt notat på engelsk af 24. november 1989, mærket "fortroligt", der blev fundet hos AGA vedrørende et "sikkerhedsmøde"(216), og som er citeret i afsnit C.2, C.3 og C.4 ovenfor, indeholdt blandt andet følgende: "Alle udarbejder forslag til en prisliste for flydende gasser. Der fastsættes et møde til 12. januar med henblik på endelig drøftelse og vedtagelse af en sådan prisliste".
(309) Denne prisliste, der er beskrevet i afsnit C.4, blev fundet ved kontrolundersøgelsen hos Air Liquide(217). Den var trykt på AGA's papir og havde følgende overskrift: "Bulkgassen - prijsstaffel gegevens" ("bulkgasser - prislister"). Listen omfatter også leje af tanke.
(310) Kommissionen har beviser på, at tanklejen blev drøftet på VFIG-mødet den 14. oktober 1994. Ifølge håndskrevne notater, der er udleveret af AGA om VFIG-mødet den 14. oktober 1994, blev der blandt andet drøftet tankleje, langsigtet leje, der skulle evalueres, og mindstepriser(218). I andre håndskrevne notater, der blev fundet hos AGA vedrørende det samme møde, er det anført, at "flydende vil være det næste emne"(219). Disse notater omtaler også en mindstetankleje.
(311) Med henblik på en aftale om tankleje, der skulle betales af aftagerne af flydende gas, blev der fremsat et forslag for 1997, som skulle drøftes af AGA, Hoek Loos, Air Products, Air Liquide og Messer.
(312) Identiske lister over mindstepriser for 1996 og 1997, der er beskrevet i afsnit C.4 ovenfor, blev fundet hos Air Products(220), AGA(221) og Messer(222). Disse lister indeholder også udtrykkeligt henvisninger til leje af tanke, fordampnings- og blandingsanlæg, "Huur tanks/verdampers/mixers ROI 10 %; ROI 15 %". Oprindeligt mente Kommissionen, at "ROI" måtte henvise til et indeks for beregning af forhøjelser af tanklejen.
(313) Messer fremførte i sit svar på klagepunktsmeddelelsen, at Kommissionen, på grundlag af en enkelt sætning i et Messer-dokument konkluderede, at der forelå en aftale om et indeks for forhøjelse af tanklejen over for aftagere af flydende gas i 1996(223). Messer nægtede, at denne sætning kunne føre til en sådan konklusion. Messer er af den opfattelse, at "ROI" står for "return on investment", dvs. investeringsafkast, og at de nævnte priser var de priser, der var nødvendige for at opnå et investeringsafkast på 10-15 %.
(314) AGA nægtede i sit svar på klagepunktsmeddelelsen, at der var indgået nogen aftale om det tanklejeindeks, der var anført i listen over mindstepriser fra 1997, som AGA's repræsentant havde udleveret i Breda den 2. oktober 1996. Som nævnt på de samme trykte sider, var der et forslag vedrørende små bulkleverancer, men AGA understregede, at dette forslag ikke blev behandlet. AGA fremførte, at tankleje ikke burde behandles anderledes end "Kleine Bulk", for hvilket det i klagepunktsmeddelelsen erkendes, at der ikke blev indgået nogen aftale(224).
(315) Air Products nægtede ikke i sit svar på klagepunktsmeddelelsen(225), at det havde deltaget i en aftale om beregning af forhøjelsen af tanklejen for flydende gas, der var gældende i 1996 og indtil udgangen af 1997, som Kommissionen havde fremført i klagepunktsmeddelelsen.
(316) Kommissionen mener, at de lister, der er nævnt i betragtning 312, viser, at der i hvert fald forelå et forslag til en aftale om tankleje i 1997, ligesom der også forelå et forslag til mindstepriser.
DEL II - RETLIG VURDERING
D. ANVENDELSE AF TRAKTATENS ARTIKEL 81
1. TRAKTATENS ARTIKEL 81, STK. 1
(317) I traktatens artikel 81, stk. 1, er det fastsat, at alle aftaler mellem virksomheder, alle vedtagelser inden for sammenslutninger af virksomheder og alle former for samordnet praksis, der kan påvirke handelen mellem medlemsstater, og som har til formål eller til følge at hindre, begrænse eller fordreje konkurrencen inden for fællesmarkedet, er uforenelige med fællesmarkedet og forbudt, navnlig hvis de består i direkte eller indirekte fastsættelse af købs- eller salgspriser eller af andre forretningsbetingelser, begrænsning af eller kontrol med produktion og afsætning eller opdeling af markeder eller forsyningskilder.
2. AFTALER OG SAMORDNET PRAKSIS
(318) Der kan siges at foreligge en aftale, når parterne tilslutter sig en fælles plan, der begrænser eller vil kunne begrænse deres individuelle kommercielle adfærd ved at fastlægge retningslinjer for, hvilke aktiviteter de skal gennemføre i fællesskab eller undlade at gennemføre på markedet. Den behøver ikke at foreligge skriftligt og skal ikke opfylde bestemte formkrav. Det er heller ikke nødvendigt, at der er fastsat kontraktlige sanktioner eller håndhævelsesforanstaltninger. Aftalen kan foreligge udtrykkeligt eller fremgå indirekte af parternes adfærd.
(319) Førsteinstansretten stadfæstede følgende i sin dom i de forenede sager T-305/94 osv., Limburgse Vinyl Maatschappij NV m.fl. mod Kommissionen (PVC II)(226): "efter fast retspraksis er det, for at der kan være tale om en aftale i henhold til traktatens artikel [81, stk. 1], tilstrækkeligt, at de pågældende virksomheder har udtrykt fælles vilje til at indrette deres adfærd på markedet på en bestemt måde".
(320) Traktatens artikel 81 skelner mellem begrebet "samordnet praksis" og begrebet "aftaler mellem virksomheder" eller "vedtagelser inden for sammenslutninger af virksomheder"; formålet hermed er at lade artiklens forbud omfatte en form for samordning mellem virksomheder, som, uden at være udmøntet i en egentlig aftale, bevidst erstatter konkurrencerisikoen med et praktisk samarbejde(227).
(321) Kriterierne samordning og samarbejde, der er fastlagt ved Domstolens retspraksis, og som langt fra forudsætter, at der er udarbejdet en faktisk plan, skal forstås ud fra den grundtanke, der ligger bag traktatens konkurrenceregler, nemlig at hver enkelt økonomisk aktør uafhængigt skal fastlægge den kommercielle politik, som han agter at føre inden for fællesmarkedet. Selv om kravet om uafhængighed ikke udelukker, at virksomhederne kan foretage de nødvendige tilpasninger efter konkurrenternes faktiske eller forventede adfærd, udelukker det absolut enhver form for direkte eller indirekte kontakt, som har til formål eller til følge enten at påvirke en faktisk eller potentiel konkurrents markedsadfærd eller at afsløre over for en sådan konkurrent, hvilken adfærd de selv har besluttet at udøve eller påtænker at udøve på markedet(228).
(322) Selv om parterne ikke udtrykkeligt har tilsluttet sig en fælles plan, som fastlægger deres aktiviteter på markedet, kan deres adfærd således falde ind under traktatens artikel 81 stk. 1, som "samordnet praksis", hvis de bevidst anvender eller tilslutter sig hemmelige ordninger, der letter samordningen af deres kommercielle adfærd(229).
(323) Selv om begrebet samordnet praksis i EF-traktatens artikel 81, stk. 1, ikke blot forudsætter samordning, men også markedsadfærd, der er et resultat af samordningen og har en årsagsforbindelse med den, kan det, medmindre andet bevises, formodes, at virksomheder, der medvirker ved en sådan samordning og fortsat er aktive på markedet, vil tage hensyn til de oplysninger, de udveksler med konkurrenter, når de fastlægger deres egen adfærd på markedet, især når samordningen finder sted regelmæssigt og over en lang periode(230).
(324) Kommissionen behøver ikke at karakterisere overtrædelsen som enten den ene eller den anden form for ulovlig adfærd, især når det drejer sig om komplekse længerevarende overtrædelser. Begreberne aftale og samordnet praksis er flydende og kan overlappe hinanden. Det er måske ikke engang muligt at foretage en sådan skelnen i praksis, fordi en overtrædelse kan have karakteristika fra hver form for forbudt adfærd samtidig, mens nogle af dens aspekter, hvis de betragtes isoleret, kunne beskrives nøjagtigt som den ene eller den anden form. Det ville dog være unaturligt at foretage en analytisk opdeling af, hvad der klart er et vedvarende fælles projekt med en og samme overordnede målsætning, i flere forskellige former for overtrædelse. Et kartel kan derfor være en aftale og en samordnet praksis samtidig. Artikel 81 indeholder ingen bestemt kategori for en kompleks overtrædelse af denne type(231).
(325) Førsteinstansretten stadfæstede i PVC II, at "det i forbindelse med en sammensat overtrædelse, der har involveret adskillige producenter, som i adskillige år har haft det mål at gennemføre en fælles markedsregulering, ikke kan kræves af Kommissionen, at denne kvalificerer den enkelte virksomheds overtrædelse på et givet tidspunkt som enten en aftale eller en samordnet praksis, idet begge disse former for overtrædelse under alle omstændigheder er omfattet af traktatens artikel [81]"(232).
(326) En "aftale" som omhandlet i EF-traktatens artikel 81, stk. 1, kræver ikke samme sikkerhed som civilretlig håndhævelse af en kommerciel kontrakt. I tilfælde af et komplekst kartel af længere varighed kan udtrykket "aftale" ikke blot anvendes på enhver overordnet plan eller den udtrykkeligt aftalte ordlyd, men også på gennemførelsen af, hvad der er aftalt på grundlag af de samme ordninger og med det samme fælles mål for øje.
(327) Som Domstolen fastslog i sag C-49/92 P, Kommissionen mod Anic(233) (hvorved den stadfæstede Førsteinstansrettens dom), følger det af ordlyden i traktatens artikel 81, stk. 1, at der ikke alene ved en enkeltstående handling, men også ved en række handlinger eller en sammenhængende adfærd kan være tale om en aftale.
(328) Et komplekst kartel kan derfor med rette betragtes som en enkelt, vedvarende overtrædelse i den periode, hvor det eksisterede. Aftalen kan meget vel varieres fra tid til anden, eller dens ordninger kan tilpasses eller styrkes af hensyn til den nye udvikling. Denne vurderings gyldighed berøres ikke af muligheden for, at et eller flere elementer i en række handlinger eller i den sammenhængende adfærd også i sig selv kan udgøre en overtrædelse af traktatens artikel 81, stk. 1.
(329) Selv om et kartel er et fælles foretagende, kan hver enkelt deltager i aftalen spille sin egen bestemte rolle. En eller flere kan spille en dominerende rolle som primus motor. Interne konflikter og rivaliseringer, eller endog snyderi, forhindrer dog ikke, at arrangementet er en aftale/samordnet praksis efter traktatens artikel 81, stk. 1, hvis der foreligger en fælles og vedvarende målsætning.
(330) Den omstændighed alene, at hver karteldeltager kan spille den rolle, der er hensigtsmæssig for den pågældende, udelukker ikke dens ansvar for overtrædelsen som helhed, herunder for andre deltageres handlinger, som har samme ulovlige formål og samme konkurrencebegrænsende virkning. En virksomhed, der deltager i det fælles, ulovlige foretagende gennem handlinger, som bidrager til gennemførelsen af den fælles målsætning, er ligeledes ansvarlig for de øvrige deltageres handlinger i forbindelse med samme overtrædelse i hele den periode, hvor den har deltaget i den fælles ordning. Dette er absolut tilfældet, når det er påvist, at den pågældende virksomhed var bekendt med de øvrige deltageres ulovlige adfærd eller med rimelighed kunne have forudset den, eller at den var indstillet på at løbe den dermed forbundne risiko(234).
3. OVERTRÆDELSENS ART I DEN FORELIGGENDE SAG
(331) Kommissionen indhentede beviser på et hemmeligt samarbejde mellem konkurrenterne i perioden 1989-1991 og 1993-1997.
(332) De elementer, der blev aftalt på de konkurrerende virksomheders møder, var grundlæggende de samme i årenes løb. I 1989 aftalte Hoek Loos, AGA og Air Products at forhøje priserne på flaskegasser i begyndelsen af det efterfølgende år og at indføre et moratorium for at gennemføre disse forhøjelser. Disse to elementer, prisforhøjelser og et moratorium for at gennemføre dem, som er beskrevet indgående i del I, afsnit C, i denne beslutning, blev regelmæssigt drøftet på de senere møder mellem ledende repræsentanter for de konkurrerende virksomheder, indtil Kommissionen indledte sine undersøgelser i december 1997.
(333) Mødestedet varierede. I de første år, fra 1989, fandt møderne sted inden for rammerne af de såkaldte "sikkerhedsmøder". Senere blev VFIG-møderne det foretrukne forum. Fra 1995 tilrettelagde Hoek Loos, Air Products, AGA, Air Liquide og Messer særskilte møder uden for VFIG-regi. Det konkurrencebegrænsende net blev suppleret med bilaterale kontakter.
(334) Dagsordenen for "sikkerhedsmøderne" og VFIG-møderne samt referaterne deraf omhandlede ikke drøftelser eller aftaler om priser og andre forretningsvilkår, undtagen i et enkelt tilfælde, nemlig indførelse af en miljø- og sikkerhedsafgift på salget af flaskegasser i 1993. VFIG anførte i sit svar på Kommissionens begæring om oplysninger, at referaterne omhandlede alle de emner, der var blevet drøftet på møderne(235). Hverken udkast til dagsorden for VFIG-møderne eller referaterne af disse møder omtalte nogensinde drøftelser eller beslutninger vedrørende priser. De omhandlede heller ikke drøftelser eller beslutninger om andre leveringsbetingelser, med en enkelt undtagelse, nemlig indførelse af miljø- og sikkerhedsafgiften, der er beskrevet udførligt i afsnit C.5.d) i denne beslutning. Der var heller ikke udarbejdet nogen formel dagsorden for de supplerende møder, som de større virksomheder holdt fra 1995 og frem.
(335) VFIG meddelte Kommissionen, at dens sekretariat aldrig var blevet opfordret til at forlade møderne eller til at undlade at nævne bestemte emner i referaterne. Det blev desuden hævdet, at sekretariatet ikke havde kendskab til eventuelle drøftelser i tilknytning til VFIG-møderne(236). Bemærkninger "Uden for referat" blev dog fundet i et internt AGA-notat vedrørende VFIG-mødet den 17. februar 1993(237).
(336) Kommissionen konkluderer, at de pågældende hemmelige kontakter fandt sted i tilknytning til disse officielle møder. Der blev ikke udarbejdet officielle referater af de konkurrencebegrænsende kontakter, selv om der blev indgået udførlige prisaftaler på nogle af disse møder (f.eks. VFIG-mødet den 18. november 1994).
(337) At de pågældende virksomheder må have været klar over, at deres adfærd var ulovlig, bekræftes af nogle af de dokumenter, der citeres ovenfor ("bedes destrueret, når det er læst", "intet på papir"), hvoraf mange også var mærket og blevet behandlet fortroligt.
(338) Flere dokumenter viser, at de pågældende virksomheder ikke blot regelmæssigt benyttede disse muligheder for at udveksle synspunkter om deres respektive planer om at forhøje priserne og at koncentrere sig om deres eksisterende kunder for at gennemføre disse forhøjelser, men rent faktisk indgik en aftale derom. Virksomhederne gav udtrykt for et fælles ønske om en bestemt markedsadfærd med hensyn til priser, dvs. at de ønskede at handle på en sådan måde, at de kunne sikre, at de priser, der blev aftalt på de pågældende møder, blev anvendt i praksis(238). Dette påvirkes ikke af, at de aftalte prisforhøjelser kunne variere fra den ene virksomhed til den anden, som det også var tilfældet med det nøjagtige gennemførelsestidspunkt.
(339) I AGA's notat om den aftale, der blev indgået i 1989, anvendes udtrykket "alle deltagere er enige om at forhøje prisen" og "vi vil anmode AL om et moratorium på 4-5 måneder"(239). I AGA's notat af 1991 vedrørende Messer er det anført: "MG var også enig i prisforhøjelser på 6 % for gas og serviceydelser" og "MG var også enig i en våbenhvile i november-december-januar og februar, for at der kunne forhandles prisforhøjelser med kunderne"(240). I Air Liquides notat af 1993 er der anført følgende: "tilsyneladende enighed om prisforhøjelse pr. 1.1, men ikke om procenten eller mindsteniveauet"(241). Air Products' notat om VFIG-mødet i november 1994 beskriver Air Liquides holdning, nemlig at moratoriet burde vare "fire måneder undtagen for de selskaber, der ikke deltager". Samme notat beskriver, hvordan selskaberne bør handle under moratoriet: "kun handle med egne kunder" og "et af kollegaselskaberne P/støtte"(242). Sidste bemærkning viser, at konkurrenterne ikke blot skulle undlade at henvende sig til hinandens kunder, men aktivt støtte prisforhøjelsen, når de fik henvendelser fra sådanne kunder(243). Hoek Loos' interne referat har følgende ordlyd: "der går rygter om, at der pr. 1.12.1994 skal være våbenhvile mellem de forskellige udbydere af industrigasser"(244). Air Products' notat af 1996 indeholder følgende "holde sig væk fra hinandens kunder - bulk 1. november - 1. marts"(245).
(340) Alle disse notater beskriver en aftale og ikke blot en informationsudveksling. Den omstændighed, at producenterne på visse tidspunkter kan have været lidt vaklende med hensyn til deres oprindelige beslutning og har givet bestemte kunder indrømmelser, eller har indført undtagelser for bestemte kundekategorier, udelukker ikke, at der er indgået en ulovlig aftale som omhandlet i traktatens artikel 81, stk. 1.
(341) Der blev også indgået aftaler om mindstepriser. Der skulle udarbejdes en prisliste for flydende gasser, ligesom der skulle gennemføres en "endelig drøftelse og nås til enighed"(246) i januar 1990. Der blev også i 1990 vedtaget mindstepriser for flaskegasser, som blev ajourført senere, selv om det ikke nødvendigvis skete hvert år. I Hoek Loos' brev til Messer af 1990 er der anført følgende: "alle parter her i landet undtagen [sic] MG har bekræftet, at de strengt vil overholde de mindstepriser, der er anført i vedlagte liste"(247). I AGA's notat af 1991 vedrørende Messer, er det anført, at "alle gasselskaber, inklusive MG, aftalte at anvende mindstepriser - leje og transportomkostninger", med følgende håndskrevne bemærkning "tale med Messer om overholdelse af mindstepriser" og desuden beordrer notatet repressalier i Tyskland, hvis disse samtaler var resultatløse(248). Hoek Loos, AGA, Air Products, Air Liquide og Messer aftalte også mindstepriser på flaskegasser for små kunder for 1995, 1996 og 1997.
(342) Der blev også i årenes løb aftalt andre mindstebetingelser for handel med såvel flaskegasser som bulkgasser.
(343) Mindstetransportpriser og mindsteleje for flasker var medtaget i den liste over mindstepriser, som Hoek Loos sendte Messer i Frankfurt i 1990, og som alle parter i Nederlandene havde bekræftet, at de ville overholde. Der blev i 1994 truffet yderligere "beslutninger"(249) om mindstetransportpriser og mindsteleje. Disse aftaler blev bekræftet ved de lister over mindstepriser, der blev aftalt for 1995, 1996 og 1997.
(344) Indførelse af en miljø- og sikkerhedsafgift på flasker blev besluttet på VFIG-møder, og det var oprindelig tanken, at VFIG skulle underrette kunderne derom. Efter juridisk rådgivning blev det vedtaget, at hver enkelt virksomhed skulle underrette sine egne kunder. Denne ændring i planerne påvirker ikke den omstændighed, at miljø- og sikkerhedsafgiften blev aftalt af de pågældende virksomheder.
(345) I Kommissionens dossier findes en række referencer, der tyder på, at den ene eller den anden konkurrent havde udbudt gasser til priser eller andre forretningsvilkår, der var lavere end det aftalte. I nogle tilfælde kan der have været tale om repressalier, i andre om overivrige salgsfolk. Sådanne forskelle med hensyn til bestemte kunder blev drøftet bilateralt. Der findes også oplysninger om instrukser om prisforhøjelser eller mindstepriser, som ikke er helt i overensstemmelse med, hvad konkurrenterne havde aftalt. Langt hyppigere er dog instrukser ved kalenderårets udgang om at gennemføre de aftalte prisforhøjelser og at koncentrere sig om denne gennemførelse i stedet for at henvende sig til konkurrenternes kunder. Det samme gælder behovet for at overholde mindstepriser og andre mindstebetingelser.
(346) Ud over de allerede citerede eller omtalte eksempler skal også nævnes Air Liquides interne instruks af 29. juli 1993(250) til salgspersonalet vedrørende flaskegasser: "For nogen tid siden blev det aftalt, at der kun skulle beregnes en daglig leje, hvilket betyder, at der ikke længere er nogen lejefrie perioder. Disse betingelser skal overholdes. ... Transport (leveringsafgift): Der kan ikke tillades afvigelser med hensyn til transportpriserne. Vore priser er lave i forvejen, og de andre betingelser skal derfor overholdes. Leje: På det seneste har den daglige leje tilsyneladende været faldende, ofte ned til 0,10. Der foreligger en aftale og en mindstepris, som skal følges".
(347) Selv om Air Liquide hævder, at den omtalte "aftale" var intern, mener Kommissionen ikke, at disse instrukser kan betragtes isoleret fra de aftaler om mindstepriser og andre forretningsbetingelser, der blev indgået med konkurrenterne i 1990 og 1993.
(348) Air Liquide fremfører i sit svar på klagepunktsmeddelelsen(251), at Kommissionen er nået frem til den fuldstændig uberettigede konklusion, at Air Liquide deltog i konkurrencebegrænsende aftaler eller samordnet praksis om andet end miljø- og sikkerhedsafgiften. Selskabet hævder, at de dokumenter, Kommissionen anvendte, faktisk understreger, at Air Liquide var en skarp konkurrent på markedet, hvor det handlede uafhængigt og ikke ønskede, at dets politik skulle påvirkes af aftaler med konkurrenterne. Air Liquide understreger også, at Kommissionens påstande i høj grad bygger på dokumenter fra Air Liquides konkurrenter.
(349) Air Liquide gentager også flere gange, at det aldrig anvendte de aftaler, der angiveligt skulle foreligge, men at dets forretningspolitik byggede på rent selvstændige beslutninger. Selskabet begrunder dette med, at dets særlige stilling på markedet på det pågældende tidspunkt gav det grund til at føre en politik, der skulle udvide dets markedsandel, hvilket medførte lavere priser end konkurrenternes(252).
(350) Westfalen fremfører i sit svar på klagepunktsmeddelelsen(253), at selskabet ikke deltog i konkurrencebegrænsende aftaler, og at Kommissionen ikke har bevist, at det var tilfældet. Westfalen hævder, at det aldrig anvendte nogen aftale. Selskabet hævder også, at det ikke deltog i nogen af "sikkerhedsmøderne" eller Breda/Barendrecht-møderne, men derimod altid førte en aggressiv forretningspolitik over for sine konkurrenter.
(351) Kommissionen bemærker, at det bekræftes af Kommissionens bevismateriale, at Air Liquide og Westfalen deltog i flere møder, og at det var formålet med disse møder, at begrænse konkurrencen. Selv om det påvises, at en eller flere deltagere ikke havde til hensigt at gennemføre deres fælles hensigtserklæringer, ændrer det ikke det faktum, at den beskrevne adfærd skal betragtes som aftaler efter traktatens artikel 81, stk. 1. I betragtning af, at de møder, hvor disse hensigtserklæringer blev fremsat, var af klart konkurrencebegrænsende karakter, og at de pågældende virksomheder deltog uden officielt at tage afstand fra det, der blev drøftet, gav virksomhederne de øvrige deltagere det indtryk, at de tilsluttede sig det, der blev drøftet, og ville handle i overensstemmelse hermed. Begrebet "aftale" er i sig selv objektivt. De faktiske motiver (og skjulte hensigter), der ligger bag den vedtagne adfærd, er irrelevante(254).
(352) I betragtning af, at de møder, hvor man drøftede og aftalte de forskellige priser og forretningsvilkår, der er beskrevet ovenfor, blev afholdt regelmæssigt, og at aftalemetoden for disse forskellige betingelser, der ofte blev behandlet på de samme møder, er ensartet, mener Kommissionen, at den pågældende adfærd skal betragtes som en enkelt, vedvarende overtrædelse af traktatens artikel 81, stk. 1, for hver af de perioder, der er omhandlet i betragtning 331 ovenfor.
(353) NTG, der var en meget lille virksomhed på det pågældende marked, skal ikke medtages i ovennævnte analyse af følgende årsager. NTG deltog aldrig i nogen af møderne om prisforhøjelser, moratorier, mindstepriser eller andre forretningsbetingelser, undtagen et enkelt, og kan derfor ikke anses for at have deltaget i det samme aftalekompleks som de øvrige virksomheder, som denne beslutning er rettet til. NTG deltog kun i et af møderne (VFIG-mødet i september 1993), hvor man berørte miljø- og sikkerhedsafgiften, som blev taget af dagsordenen. I modsætning til, hvad der var anført i klagepunktsmeddelelsen, deltog dette selskab ikke i mødet i juni 1993, hvor man første gang drøftede spørgsmålet om sikkerheds- og miljøafgiften. Desuden fremfører NTG, at det indførte sikkerheds- og miljøafgiften senere end de øvrige karteldeltagere som en direkte følge af, at det var blevet afkrævet denne afgift af sin leverandør, hvilket det har fremlagt beviser på. I betragtning af ovenstående er der ikke tale om nogen overtrædelse for NTG's vedkommende.
4. BEGRÆNSNING AF KONKURRENCEN
(354) I traktatens artikel 81, stk. 1, er det udtrykkeligt anført, at aftaler er konkurrencebegrænsende, hvis de består i:
a) direkte eller indirekte fastsættelse af salgspriser eller andre forretningsbetingelser
b) begrænsning af eller kontrol med produktionen
c) opdelingen af markeder eller forsyningskilder.
(355) I det kompleks af aftaler og arrangementer, der behandles i den foreliggende sag, kan følgende elementer betragtes som relevante for at fastslå, at der er tale om overtrædelse af traktatens artikel 81, stk. 1:
a) aftale om samordnede prisforhøjelser
b) aftale om moratorier for gennemførelse af disse prisforhøjelser
c) aftale om mindstepriser
d) aftale om andre forretningsbetingelser
e) deltagelse i regelmæssige møder og andre kontakter for at aftale disse begrænsninger og gennemføre og/eller ændre dem efter behov.
(356) Hovedformålet med virksomhedernes regelmæssige møder og vedvarende hemmelige samarbejde var at opnå en række samordnede forhøjelser med hensyn til priser og andre forretningsbetingelser. Gennem planlægning af fælles prisinitiativer med prisforhøjelser og mindstepriser samt andre forretningsbetingelser i et aftalt tidsrum var det virksomhedernes sigte at fjerne de risici, det ville indebære at forsøge at forhøje priserne ensidigt, især risikoen for tab af markedsandele. Ovennævnte aftaler har derfor til formål at begrænse konkurrencen som omhandlet i traktatens artikel 81, stk. 1. Begrænsningen må anses for at have været mærkbar i betragtning af aftalernes klart konkurrencebegrænsende karakter og de deltagende virksomheders stærke stilling på det relevante marked.
(357) Disse typer arrangementer har til formål at begrænse konkurrencen som omhandlet i traktatens artikel 81, stk. 1. Da prisen er det vigtigste konkurrenceinstrument, tog de forskellige hemmelige arrangementer og ordninger, som udbyderne vedtog, i sidste instans sigte på at sætte prisen i vejret (eller i hvert fald at begrænse et prisfald) til deres egen fordel og over det niveau, som de frie konkurrencevilkår ville have fastsat.
(358) For at kunne konkludere, at traktatens artikel 81, stk. 1, finder anvendelse, er det ikke nødvendigt at se på en aftales faktiske virkninger på konkurrencen, så snart det er fastslået, at aftalerne havde til formål at begrænse konkurrencen.
(359) Det ser ud til, at nogle af disse aftaler var mere effektive end andre. Den generelle udhuling af gennemsnitspriserne på bulkgasser og flaskegasser fra 1989 til 1997 kunne give det indtryk, at de årlige aftaler om prisforhøjelser og om fastsættelse af mindstepriser slet ikke havde haft nogen virkning. Det er dog sandsynligt, at udhulingen ville være sket hurtigere, hvis ikke disse aftaler havde eksisteret. Den omstændighed, at virksomhederne år efter år fortsatte med at planlægge og aftale deres prisforhøjelser sammen og at aftale et moratorium, viser i sig selv, at dette var værdifuldt for dem. De gentagne lister over mindstepriser og andre mindstebetingelser for levering må også have været anset for vigtige i hvert fald af de virksomheder, der ajourførte disse lister på deres møder. Den bemærkelsesværdige stabilitet i markedsandelene for flaskegasser i årenes løb kan også, i hvert fald delvis, have skyldtes aftalerne om priser og moratorier.
(360) Aftalen om indførelse af en miljø- og sikkerhedsafgift på salg af flaskegasser må anses for at have været ret vellykket, da afgiften hurtigt blev et anerkendt træk ved markedet og fortsat er det i dag. Indførelsen af en leveringsafgift på bulkleverancer er tilsyneladende også blevet accepteret af de fleste kunder og må derfor også betragtes som vellykket.
5. PÅVIRKNING AF HANDELEN MELLEM MEDLEMSSTATER
(361) De vedvarende aftaler/den vedvarende samordnede praksis mellem producenterne, som er beskrevet i denne beslutning, og som vedrører priser og andre forretningsbetingelser i Nederlandene, kunne påvirke/påvirkede handelen mellem medlemsstater mærkbart.
(362) Traktatens artikel 81, stk. 1, forbyder aftaler mellem virksomheder og samordnet praksis, der kan påvirke handelen mellem medlemsstater. Artikel 81, stk. 1, tager sigte på aftaler, der kan skade etableringen af et indre marked mellem medlemsstaterne, enten ved at opdele nationale markeder eller ved at påvirke konkurrencestrukturen inden for fællesmarkedet.
(363) Det er fast retspraksis, at det, for at en aftale mellem virksomheder eller en form for samordnet praksis kan påvirke handelen mellem medlemsstater, skal være muligt at forudse med tilstrækkelig sandsynlighed og på grundlag af objektive retlige eller faktuelle faktorer, at den kan have direkte eller indirekte, faktisk eller potentiel indflydelse på handelsmønstret mellem medlemsstater, således at det kunne skade den tilsigtede etablering af et indre marked mellem medlemsstaterne(255).
(364) Anvendelsen af traktatens artikel 81, stk. 1, på et kartel er dog ikke begrænset til den del af medlemmernes afsætning, der i praksis involverer overførsel af varer fra en medlemsstat til en anden. For at disse bestemmelser kan finde anvendelse er det heller ikke nødvendigt at bevise, at de enkelte deltageres individuelle adfærd, i modsætning til kartellets adfærd som helhed, påvirkede handelen mellem medlemsstater(256).
(365) I den foreliggende sag skal det bemærkes, at der handles med industrigasser mellem medlemsstaterne. Dette bekræftes af den officielle statistik over handelen mellem Nederlandene, Tyskland og Den Belgisk-Luxembourgske Økonomiske Union (BLØU).
(366) På trods af den begrænsede radius, hvor det er rentabelt at levere industrigasser til brugerne, viser handelsstatistikker, at der er en betydelig import og eksport af industrigasser til og fra Nederlandene. Der er næsten udelukkende tale om salg og swap-arrangementer inden for industrigaskoncerner eller mellem sådanne koncerner.
(367) Eksporten af argon (KN-kode 2804 21 00 ) fra Nederlandene til Tyskland og BLØU i 1994-1996 lå på mellem 12000 og 21000 tons og importen på 20000 til 27000 tons; eksporten af nitrogen (KN-kode 2804 30 00 ) varierede fra 34000 til 70000 tons og importen fra 28000 til 72000 tons; eksporten af oxygen (KN-kode 2804 40 00 ) varierede fra 88000 til 258000 tons og importen fra 212000 til 268000 tons; eksporten af kuldioxid (KN-kode 2811 21 00 ) lå på mellem 201000 og 207000 tons og importen på mellem 155000 til 191000 tons.
(368) Denne udvikling blev bekræftet af industrigasvirksomhederne i Nederlandene som svar på Kommissionens begæring om oplysninger efter artikel 11 i forordning nr. 17. Nogle af dem køber deres atmosfæriske gasser, nitrogen, oxygen og argon, som bulkleverancer hos søsterselskaber eller konkurrenter i Belgien eller Tyskland. Andre, der driver et luftsepareringsanlæg i Nederlandene, sælger en del af deres gasser som bulkleverancer til søsterselskaber i Belgien eller Tyskland eller til konkurrenter. Gasser, som virksomhederne køber som bulkleverancer i andre medlemsstater, fyldes derefter på flasker i Nederlandene eller leveres i flydende form til kunderne i Nederlandene. Acetylen købes ofte på flere søsterselskabers vegne i henhold til en enkelt kontrakt.
(369) Sådanne swap- og backup-aftaler mellem industrigasselskaberne i Nederlandene sikrer, at deres leverancer til kunderne ikke afbrydes af planlagte eller uforudsete lukninger af anlæg. Disse aftaler mellem udbyderne omfatter ofte gasleverandører i andre medlemsstater, der ejes af de koncerner, som udbyderne tilhører.
(370) Overtrædelsernes indvirkning på handelen mellem medlemsstater er langt mere mærkbar, når alle de deltagende virksomheder, som det er tilfældet i den foreliggende sag, indgår i multinationale koncerner, der har produktionsanlæg for industrielle og medicinske gasser og sælger disse gasser i flere medlemsstater, herunder Belgien og Tyskland.
(371) Dette skyldes, at de pågældende multinationale koncerner danner en økonomisk enhed, hvilket betyder, at alle ændringer i deres konkurrencemæssige stilling i en medlemsstat vil få indvirkning på koncernernes stilling som helhed. Udtrykt ved de rent finansielle strømme inden for en koncern vil forbedringer i dens nederlandske afdelings rentabilitet kunne påvirke handelen på grund af ændringer i dividendeudbetalingerne eller de nødvendige investeringsmidler(257). Salget af AGA's belgiske flaskegasvirksomhed til Air Liquides belgiske afdeling i 1994 og salget af Air Liquides flaskegasafdeling i Østrig til AGA samme år viser, hvorledes afdelingernes rentabilitet påvirker koncernen som helhed og derfor må vurderes i europæisk sammenhæng. Som andre eksempler kan nævnes instrukser fra koncernens hovedsæde til dens nederlandske afdelinger, hvilket understreger, at leverancerne til store kunder i Nederlandene har strategisk betydning for koncernernes situation som helhed. I virkeligheden samordner en række meget store kunder deres indkøb af flydende industrigasser på europæisk plan.
(372) Industrikoncernernes multinationale struktur er også af betydning, for, som det fremgår af analysen af markedsstrukturen i del I, afsnit A.5.c), har Kommissionen talrige oplysninger i sit dossier om, at repressalier over for konkurrenter, der "stjæler" kunderne ved at underbyde priserne, er et normalt fænomen inden for industrigasindustrien. Der er også beviser på, at sådanne repressalier ikke nødvendigvis er begrænset til den medlemsstat eller den region, hvor "aggressionen" fandt sted. Tværtimod finder mange virksomheder, at sådanne repressalier er mest effektive, hvis de gennemføres på et bredt grundlag, helst på den pågældende "aggressors" hjemmemarked. En virksomhed inden for industrigassektoren i Nederlandene, der deltog i overtrædelserne og undlod at overholde de aftaler, der er beskrevet i denne beslutning, risikerede derfor at blive udsat for repressalier ikke blot i Nederlandene, men også i andre medlemsstater.
(373) Air Liquide fremfører i sit svar på klagepunktsmeddelelsen(258), at det ikke har nogen indflydelse på, hvordan de påståede overtrædelser påvirker handelen mellem medlemsstater, at parterne tilhører multinationale koncerner. Kommissionen må derfor bevise, at den påståede konkurrencebegrænsende adfærd påvirkede handelen mellem medlemsstaterne, og det beviser Kommissionen ikke. Desuden mener Air Liquide, at den omstændighed, at der fandt repressalier sted over for konkurrenter endog på andre nationale markeder, er bevis på en konkurrencemæssig adfærd fra de pågældende virksomheders side.
(374) Kommissionen har ingen pligt til at påvise, at aftalerne påvirker handelen mellem medlemsstater, men skal snarere fastslå, at den pågældende adfærd vil kunne få en sådan indvirkning. Handelen med industrigasser mellem medlemsstaterne, hvad enten der er tale om handel mellem konkurrenter eller mellem søsterselskaber i samme koncern, har direkte indflydelse på det forhold, at konkurrencebegrænsende adfærd på et marked vil kunne påvirke handelen mellem medlemsstater.
(375) Ud over argumenterne med hensyn til de pågældende koncerners multinationale karakter bemærker Kommissionen også, at de fleste industrigaskunder selv er produktionsselskaber, der enten eksporterer deres produkter eller konkurrerer med importerede produkter i Nederlandene. De udøver virksomhed inden for sektorer som skibsbygning, levnedsmidler, den kemiske industri, elektronikindustrien osv. Praktisk talt alle fremstillingsvirksomheder i Nederlandene, der er afhængige af industrigasser, vil kunne lide skade på grund af overtrædelser, som beskrevet i denne beslutning. Det skyldes, at de virksomheder, der deltager i overtrædelserne, tegner sig for over 80 % af leverancerne af de pågældende gasser i Nederlandene. Da virksomhederne tilhører multinationale koncerner med nationale datterselskaber, er det umuligt, selv for kunder i de nederlandske grænseområder, at henvende sig til leverandører i en tilstødende medlemsstat, der tilhører de samme koncerner. Af disse årsager må overtrædelsens virkninger på handelen mellem Nederlandene og andre medlemsstater også anses for at berøre sektorer, hvor industrigaskunderne udøver deres virksomhed.
(376) Endelig bemærker Kommissionen, at to mindre, uafhængige industrigasudbydere i Belgien, ACP og IJsfabriek Strombeek, begge sælger små mængder flydende gasser og flaskegasser i Nederlandene, hvor de konkurrerer med de virksomheder, som denne beslutning er rettet til(259).
(377) På hele denne baggrund kan det konkluderes, at de overtrædelser, der beskrives i denne beslutning, havde eller kunne få mærkbar indvirkning på handelen mellem medlemsstaterne, og at de pågældende overtrædelser derfor falder ind under traktatens artikel 81, stk. 1.
E. ANVENDELSE AF FORÆLDELSESFRISTER
(378) I henhold til artikel 1 i Rådets forordning (EØF) nr. 2988/74 af 26. november 1974 om forældelse af adgangen til at pålægge økonomiske sanktioner inden for Det Europæiske Økonomiske Fællesskabs transport- og konkurrenceret og adgangen til tvangsfuldbyrdelse af disse sanktioner(260) forældes Kommissionens beføjelse til at pålægge bøder eller sanktioner for den type overtrædelser, som den foreliggende sag vedrører, efter fem år. Forældelsesfristen regnes fra den dag, hvor overtrædelsen er begået. Ved vedvarende overtrædelser regnes fristen først fra den dag, hvor overtrædelsen ophører.
(379) I henhold til artikel 2 i forordning (EØF) nr. 2988/74 afbrydes forældelsesfristen ved ethvert skridt, som Kommissionen tager for at undersøge eller forfølge en overtrædelse, og efter hver afbrydelse løber en ny forældelsesfrist. Kommissionens procedure blev indledt den 11. december 1997 med de uanmeldte kontrolbesøg i henhold til artikel 14, stk. 3, i forordning nr. 17.
(380) Som det fremgår af denne beslutnings del I, er Kommissionen i besiddelse af et omfattende bevismateriale for de fleste af de pågældende virksomheder fra 1989 til 1991 og fra september 1993 til kontrolundersøgelserne fandt sted i december 1997.
(381) AGA, Hoek Loos, Air Products, Air Liquide og Messer fremførte i deres svar på klagepunktsmeddelelsen, at Kommissionen ikke havde tilstrækkeligt bevismateriale for perioden fra 1991 til 1992-1993. Som følge heraf var de overtrædelser, som Kommissionen hævdede havde fundet sted inden december 1992, forældede, da de lå mere end fem år tilbage i forhold til kontrolundersøgelserne.
(382) AGA(261) fremfører især, at forældelsesfristen ikke blot gælder for 1990-listen over mindstepriser på bulkleverancer, hvilket Kommissionen allerede havde accepteret i klagepunktsmeddelelsen, men også for leje af bulktanke for 1990, mindstetransportpriser for flaskegasser for 1990, 1990-aftalen om leje af flasker, den oprindelige aftale om mindstepriser og aftalerne om prisforhøjelser af 1990, 1991 og 1992.
(383) Hoek Loos hævder(262), at der er et hul i bevismaterialet for perioden 1992-1994 med hensyn til aftalerne om prisforhøjelser, for perioden 1991-1993 for moratoriet, for perioden 1992-1994 for mindstepriser på flaskegasser og for perioden 1991-1993 for andre kontraktvilkår. Hoek Loos fastslår derfor, at Kommissionens håndhævelsesmuligheder for perioden inden december 1992 er forældede.
(384) Air Products hævder også(263), at Kommissionen ikke har ført bevis på, at alle overtrædelserne fandt sted og blev fortsat i hele perioden 1989-1997. Der er ingen oplysninger i Kommissionens dossier, der påviser Air Products' deltagelse i 1992 til udgangen af 1993. Generelt foreligger der beviser igen fra december 1993. Derfor fremfører Air Products også, at Kommissionen ikke kan pålægge en bøde for overtrædelser i 1989-1991 på grund af forældelsesreglerne.
(385) Air Liquide kan tilslutte sig den forældelsesfrist, som Kommissionen har accepteret med hensyn til prislisten på flydende gasser for 1990. Air Liquide påpeger også(264), at der er et hul i de faktuelle beviser for perioden fra juni 1991 til juni 1993.
(386) Messer udtaler(265), at der ikke kan påvises nogen vedvarende overtrædelse, og at alle særskilte overtrædelser inden 11. december 1992 er forældede. Kommissionen kan derfor kun pålægge en bøde for perioden 1993-1997.
(387) Kommissionen noterer sig parternes argumenter med hensyn til forældelsesfristerne. Kommissionen erkender, at forældelsesfristen må anvendes i den foreliggende sag, da den ikke er i besiddelse af tilstrækkelige oplysninger til at kunne påvise, at der var tale om en vedvarende overtrædelse fra 1989-1997.
(388) På trods af at Kommissionen har påvist en overtrædelse for perioden 1989-1991, vil den derfor kun tage overtrædelsen fra september 1993 til december 1997 i betragtning ved fastlæggelsen af bøderne.
F. OVERTRÆDELSENS VARIGHED
(389) I betragtning af Kommissionens holdning til spørgsmålet om forældelsesfrister i den foreliggende sag vil Kommissionen ved fastlæggelsen af bøderne anse overtrædelsen for at være begyndt i september 1993.
(390) Der kan ikke påvises noget tidspunkt for kartellets ophør, men Kommissionen har et stærkt bevismateriale indtil kontrolundersøgelsen i december 1997. Efter kontrolundersøgelserne forsikrede de fleste virksomheder Kommissionen om, at der var givet interne instrukser om at bringe eventuelle overtrædelser af Fællesskabets konkurrenceregler til ophør. Ved beregningen af bøderne vil Kommissionen gå ud fra den antagelse, at kartellet ophørte i december 1997.
(391) De enkelte virksomheders deltagelse i overtrædelsen kan derfor opgøres således:
1. HOEK LOOS, AGA, AIR LIQUIDE, AIR PRODUCTS OG MESSER
(392) Hoek Loos, AGA, Air Liquide, Air Products og Messer deltog i følgende aftaler/samordnede praksis:
a) fastsættelse af prisforhøjelser fra december 1993 til december 1997, dvs. udgangen af det år, for hvilket de sidste prisforhøjelser skulle anvendes
b) fastsættelse af moratorier fra december 1993 til marts 1997 for at gennemføre ovennævnte prisforhøjelser
c) fastsættelse af mindstepriser fra marts 1994 til december 1997, dvs. udgangen af det år, for hvilket der sidst blev vedtaget mindstepriser
d) fastsættelse af transportpriser for flaskegasser fra juni 1994 (Messer fra januar 1996) til december 1997, dvs. udgangen af det år, for hvilket der sidst blev aftalt transportpriser for flaskegasser
e) fastsættelse af en mindsteleje for flasker fra juni 1994 til december 1997, dvs. udgangen af det år, for hvilket der sidst blev aftalt mindsteleje for flasker
f) fastsættelse af en miljø- og sikkerhedsafgift på flasker fra september 1993 til oktober 1995, dvs. den måned, hvor det første selskab (Messer) uafhængigt forhøjede miljø- og sikkerhedsafgiften i forhold til det niveau, der var aftalt i 1993
g) hemmelige ordninger vedrørende leje af tanke, der skulle betales af aftagere af flydende gas, fra januar 1997 til december 1997, dvs. udgangen af det år, for hvilket der blev fremsat forslag til en aftale om leje af tanke.
2. WESTFALEN
(393) Westfalen deltog i følgende aftaler/samordnede praksis:
a) fastsættelse af prisforhøjelser fra oktober 1994 til december 1995, dvs. udgangen af det år, for hvilket prisforhøjelserne skulle anvendes
b) fastsættelse af moratorier fra oktober 1994 til januar 1995 for at gennemføre ovennævnte prisforhøjelser
c) fastsættelse af mindstepriser fra marts 1994 til december 1995, dvs. udgangen af det år, for hvilket der blev vedtaget mindstepriser.
3. BOC
(394) BOC deltog i følgende aftaler/samordnede praksis:
a) fastsættelse af prisforhøjelser fra oktober 1994 til december 1995, dvs. udgangen af det år, for hvilket prisforhøjelserne skulle anvendes
b) fastsættelse af moratorier fra oktober 1994 til januar 1995 for at gennemføre ovennævnte prisforhøjelser
c) fastsættelse af transportpriser for flaskegasser fra juni 1994 til december 1994, dvs. udgangen af det år, for hvilket der blev aftalt transportpriser for flaskegasser
d) fastsættelse af mindsteleje for flasker fra juni 1994 til december 1994, dvs. udgangen af det år, hvor BOC i hvert fald deltog i ordningen.
G. BESLUTNINGENS ADRESSATER
(395) For at fastslå, hvem denne beslutning skal rettes til, er det nødvendigt at afgøre, hvilke juridiske personer der er ansvarlige for overtrædelsen.
(396) Det kan fastslås på grundlag af sagsfremstillingen i del I, at NV Hoek Loos, Air Liquide BV, Air Products Nederland BV, Messer Nederland BV og Westfalen Gassen Nederland BV har deltaget direkte i de hemmelige arrangementer vedrørende medicinske og industrielle gasser i Nederlandene. Hvert selskab skal således bære ansvaret for sine respektive overtrædelser, og denne beslutning er derfor rettet til dem.
(397) Med hensyn til Air Products Nederland BV bemærker Kommissionen, at dette selskabs forsvar blev varetaget af Air Products Europe Inc., der udtrykkeligt havde anmodet om at modtage al korrespondance i den foreliggende sag, og som også svarede på klagepunktsmeddelelsen og deltog i den mundtlige høring på vegne af Air Products Nederland BV. Ved brev af 13. juni 2002 afslog Air Products Nederland BV desuden formelt en klagepunktsmeddelelse, der var rettet til det i den foreliggende sag.
(398) Hvad BOC angår, holdes BOC-koncernen ansvarlig for den overtrædelse, der er begået af dets datterselskaber i BOC Gases Benelux, som fastlagt i denne beslutning. I lighed med klagepunktsmeddelelsen rettes denne beslutning til BOC-koncernen.
(399) BOC fremfører i sit svar på klagepunktsmeddelelsen(266), at BOC Gases Benelux var det eneste selskab inden for BOC-koncernen, der havde ansvar for produktion eller salg af industrigasser i Nederlandene, og at der ikke foreligger beviser på, at koncernens hovedsæde i Det Forenede Kongerige blev gjort bekendt med de påståede overtrædelser på daværende tidspunkt. BOC fremfører desuden, at BOC Gases Benelux handlede uafhængigt i perioden 1989-1997, og at det på dette grundlag ville have været mere rimeligt, at klagepunktsmeddelelsen var blevet rettet til Air Liquide, der overtog BOC-koncernens gasvirksomhed i Benelux sidst i 1998 og derfor er selskabets efterfølger.
(400) På den mundtlige høring påpegede Air Liquide, at det var rigtigt af Kommissionen at sende klagepunktsmeddelelsen til BOC-koncernen, da den periode, der undersøges, ligger forud for salget af BOC Gases Benelux til Air Liquide.
(401) Det skal i denne forbindelse påpeges, at BOC Gases Benelux og de selskaber, der dannede BOC Gases Benelux, som omhandlet i betragtning 36-38, på det relevante tidspunkt var BOC-koncernens helejede datterselskaber. En repræsentant for BOC-koncernens juridiske afdeling var til stede den 24. marts 1998, da Kommissionens tjenestegrene gennemførte et kontrolbesøg hos BOC NV i henhold til artikel 14, stk. 2, i forordning nr. 17(267), og denne repræsentant har fået udleveret kopier af al senere korrespondance fra Kommissionens tjenestegrene til BOC Gases Benelux. Da den administrerende direktør for BOC Gases Benelux, Celis, forlod sin stilling, meddelte den eksterne juridiske rådgiver for BOC Gases Benelux Kommissionens tjenestegrene, at Celis ikke længere var ansvarlig for BOC's Benelux-transaktioner, og at al fremtidig korrespondance vedrørende undersøgelsen kunne sendes til ham. Denne juridiske rådgiver, der handlede på vegne af BOC Gases Benelux under og efter Kommissionens kontrolundersøgelse, repræsenterede også BOC-koncernen i forbindelse med svaret på klagepunktsmeddelelsen. Desuden bemærker Kommissionen, at Celis, som personligt havde deltaget i nogle af de kartelmøder, der er påvist i denne beslutning, senere fik en anden stilling i BOC-koncernen.
(402) Efter at BOC-koncernens gasvirksomhed i Benelux var blevet solgt til Air Liquide, var BOC-koncernen desuden Kommissionens eneste samtalepartner vedrørende de overtrædelser, som Kommissionen mente, at BOC Gases Benelux havde begået på det nederlandske marked(268). BOC-koncernen svarede også udførligt på Kommissionens klagepunkter med hensyn til den adfærd, som BOC-koncernens datterselskaber havde udvist på det relevante tidspunkt.
(403) På baggrund af ovenstående mener Kommissionen, at BOC-koncernen kan holdes ansvarlig for sine datterselskabers adfærd i overtrædelsesperioden.
(404) Hvad AGA angår, holder Kommissionen AGA Gas BV ansvarlig for de overtrædelser, der er påvist i denne beslutning, og har sendt klagepunktsmeddelelsen til dette selskab. Som oplyst i del I, afsnit A.2.b), ovenfor, har AGA Gas BV gennemgået en række strukturændringer, som førte til spaltning af selskabet i to særskilte enheder i 2000. Senere blev selskabets resterende nederlandske aktiviteter, når det gælder flydende gasser og flaskegasser, i 2001 overtaget af henholdsvis Hoek Loos og Air Products. Sidstnævnte transaktion blev først endelig gennemført i august 2001, efter at klagepunktsmeddelelsen var blevet fremsendt til parterne.
(405) Da AGA Gas BV ikke længere eksisterede rent juridisk, svarede AGA AB udførligt på klagepunktsmeddelelsen på sit daværende datterselskabs vegne. AGA AB anførte udtrykkeligt i sit svar, at det var indstillet på at påtage sig ansvaret over for Kommissionen for AGA Gas BV's overtrædelser(269), da AGA Gas BV's adfærd ikke kunne lades ude af betragtning. Under sagens særlige omstændigheder deler Kommissionen AGA AB's holdning. Desuden nægtede AGA AB ved brev af 13. juni 2002 formelt, at selskabet selv skulle have tilsendt en klagepunktsmeddelelse i denne sag. Beslutningen er derfor rettet til AGA AB som AGA Gas BV's efterfølger.
H. RETSMIDLER
1. ARTIKEL 3 I FORORDNING Nr. 17
(406) Når Kommissionen konstaterer, at der foreligger en overtrædelse af traktatens artikel 81, stk. 1, kan den i henhold til artikel 3 i forordning nr. 17 pålægge de deltagende virksomheder at bringe overtrædelsen til ophør.
(407) Selv om nogle virksomheder har meddelt Kommissionen, at der er taget skridt til at sikre, at deres repræsentanter ikke længere deltager i konkurrencebegrænsende møder, er det uvist, om sådanne møder eller andre former for hemmeligt samarbejde mellem virksomhederne er ophørt i praksis.
(408) Kommissionen vil derfor ikke blot konstatere, at der er begået en overtrædelse, men også pålægge virksomhederne at bringe overtrædelsen til ophør.
2. ARTIKEL 15, STK. 2, I FORORDNING Nr. 17
a) Generelle betragtninger
(409) I henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 kan Kommissionen ved beslutning pålægge virksomheder bøder på mellem 1000 EUR og 1 mio. EUR, idet sidstnævnte beløb dog kan forhøjes til 10 % af omsætningen i det sidste regnskabsår i hver af de virksomheder, der har medvirket ved overtrædelsen, såfremt de forsætligt eller uagtsomt overtræder traktatens artikel 81, stk. 1.
(410) Ved fastsættelsen af bødens størrelse skal Kommissionen tage hensyn til alle relevante forhold og især overtrædelsens grovhed og varighed, som er de to kriterier, der udtrykkeligt nævnes i artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17.
(411) De enkelte deltageres rolle i forbindelse med overtrædelsen vil blive vurderet på individuelt grundlag. Ved fastsættelsen af bøden vil Kommissionen især tage hensyn til skærpende eller formildende omstændigheder og eventuelt anvende meddelelsen om bødefritagelse eller bødenedsættelse i kartelsager(270).
b) Bødernes størrelse
(412) Kartellet var en forsætlig overtrædelse af traktatens artikel 81, stk. 1. De førende udbydere aftalte priser og en række forretningsbetingelser for at begrænse konkurrencen i en vigtig industrisektor vel vidende, at deres handlinger var konkurrencebegrænsende og endog ulovlige.
i) Grundbeløb
(413) Grundbeløbet fastsættes på grundlag af overtrædelsens grovhed og varighed.
Grovhed
(414) Kommissionen tager ved vurderingen af overtrædelsens grovhed hensyn til dens art, dens faktiske indvirkning på markedet, hvis dette kan måles, og det relevante geografiske markeds størrelse.
Overtrædelsens art
(415) Det fremgår af sagsfremstillingen, at overtrædelsen i den foreliggende sag bestod i fastsættelse af prisforhøjelser, mindstepriser og andre forretningsbetingelser, dvs. en praksis, der på grund af sin art er den værste form for overtrædelse af traktatens artikel 81, stk. 1.
(416) Kartelarrangementerne involverede alle de største virksomheder på det nederlandske marked og blev planlagt på højt niveau i de enkelte deltagende virksomheder. Anvendelsen af en kartelaftale af ovennævnte art fører automatisk til betydelige konkurrencefordrejninger, der udelukkende er til gavn for de producenter, der deltager i kartellet, og yderst skadelige for kunderne og i sidste instans for offentligheden som helhed.
(417) Kommissionen mener derfor, at overtrædelsen i den foreliggende sag er af en sådan art, at den skal betragtes som en meget alvorlig overtrædelse af artikel 81, stk. 1.
Overtrædelsens faktiske indvirkning på markedet
(418) AGA og Hoek Loos fremførte i deres svar på klagepunktsmeddelelsen, at priserne på flaskegasser og flydende gasser i Nederlandene blev udhulet i perioden 1990-1999 og fremlagde en undersøgelse(271), der generelt viser denne udvikling. Desuden fremførte disse virksomheder, at der altid har været stærk konkurrence på det nederlandske marked med udsving i de eksisterende virksomheders markedsandele, som bekræftet af de nederlandske konkurrencemyndigheders (NMa) beslutning af 6. august 2001 om Air Products/AGA-transaktionen, der er vedføjet som bilag til AGA's, Hoek Loos' og Messers svar på Kommissionens klagepunkter.
(419) AGA og Hoek Loos hævder endvidere(272), i modsætning til hvad Kommissionen fremfører i klagepunktsmeddelelsen, at afslutningen af deres deltagelse i de konkurrencebegrænsende aktiviteter ikke påvirkede prisudviklingen og udsvingene i markedsandelene, og at dette viser, at den konkurrencebegrænsende adfærd som de skulle have udvist, ikke påvirkede markedet.
(420) Kommissionen bemærker, at det ikke er nødvendigt at opgøre i detaljer, i hvilket omfang priserne adskilte sig fra de priser, der var blevet anvendt, hvis aftalerne ikke havde eksisteret. Det kan nemlig ikke altid måles pålideligt, da en række eksterne faktorer samtidig kan have påvirket produktets prisudvikling og dermed kan gøre det særdeles vanskeligt at drage konklusioner med hensyn til den relative betydning af alle mulige årsagsforhold.
(421) Kommissionen konkluderer, at det i betragtning af de involverede risici er utænkeligt, at parterne gentagne gange ville have aftalt at mødes for at fastsætte prisforhøjelser, mindstepriser og forretningsbetingelser over så lang en periode, hvis de havde haft den opfattelse, at kartellet ikke eller kun i begrænset omfang påvirkede markedet for industrielle og medicinske gasser i Nederlandene.
Det relevante geografiske markeds størrelse
(422) Overtrædelsen blev begået af virksomheder, der i den relevante periode tegnede sig for gennemsnitlig over 90 % af det nederlandske marked for industrielle og medicinske flaske- og bulkgasser. Da aftalerne var begrænset til Nederlandene og til en sektor af middelstor økonomisk betydning, havde de dog kun indvirkning på en begrænset del af fællesmarkedet.
(423) Under ovennævnte omstændigheder (begrænset geografisk marked og sektor af middelstor økonomisk betydning) konkluderer Kommissionen, at aftalerne og/eller den samordnede praksis, der er omfattet af denne procedure, er en alvorlig, men ikke en meget alvorlig, overtrædelse af Fællesskabets konkurrenceregler.
(424) Situationen i den foreliggende sag svarer til nyere sager, hvor Kommissionen besluttede at anvende kategorien "alvorlige" i stedet for "meget alvorlige" overtrædelser ved priskarteller med begrænset geografisk rækkevidde. I sagen British Sugar(273) accepterede Kommissionen det relevante markeds begrænsede geografiske udstrækning (Storbritannien) som et muligt argument for en mildere vurdering af overtrædelsens grovhed. Kommissionen vedtog en tilsvarende beslutning i sagen om de græske færger(274), hvor den fremførte, at overtrædelsen påvirkede et marked (alle Adriaterhavsruterne mellem Grækenland og Italien), der var beskedent sammenholdt med andre markeder i Fællesskabet.
(425) Det skal ikke desto mindre bemærkes, at Kommissionen på ingen måde er forpligtet til at fravige den regel, at et priskartel i sig selv er en "meget alvorlig overtrædelse", selv om det relevante marked kun har begrænset geografisk udstrækning. I SAS-Maersk-sagen(275) konstaterede Kommissionen en væsentlig forskel i forhold til sagen om de græske færger, idet markedsdelingen mellem SAS og Maersk Air ikke kun påvirkede de tre ruter, hvor der blev konstateret overtrædelser, men begrænsede konkurrencen på samtlige ruter til, fra og i Danmark, herunder ruterne mellem Danmark og de øvrige medlemsstater og EØS-landene. Derfor mente Kommissionen, at overtrædelsen havde mærkbare virkninger overalt i EØS og uden for, i modsætning til sagen om de græske færger og den foreliggende sag.
(426) I sagen om belgisk øl(276) besluttede Kommissionen også at anvende kategorien "meget alvorlig", selv om pris- og markedsdelingskartellet mellem Interbrew og Danone/Alken-Maes kun vedrørte den belgiske ølsektor. Nogle af de specielle karakteristika ved denne sag var Danones trusler om repressalier over for Interbrew i Frankrig (betragtet som en skærpende omstændighed) og det forhold, at Interbrews, Alken-Maes' og Danones topchefer var personligt involveret på det pågældende tidspunkt. Selskabernes administrerende direktører og andre topchefer mødtes regelmæssigt for at iværksætte og overvåge de ulovlige arrangementer. Herved får sagen mere global betydning, når man tager i betragtning, at Interbrew er verdens næststørste bryggeri og Alken-Maes' moderselskab Danone, er verdens førende virksomhed inden for levnedsmiddelindustrien. I modsætning hertil antager Kommissionen i den foreliggende sag, at de ulovlige arrangementer mellem selskaberne fortrinsvis blev vedtaget af de pågældende koncerners nederlandske datterselskaber. Desuden er den belgiske ølsektor økonomisk set af langt større betydning (en sektor for et endeligt forbrugerprodukt med en værdi, der er mange gange større end det nederlandske industrigasmarked) end det relevante marked i den foreliggende sag, og alle dele af denne sektor var involveret (alle øltyper, horeca og distribution) gennem mange konkurrenceparametre (pris, salgsfremstød, investeringer, reklamer, prisstruktur og udveksling af salgstal).
(427) I sagen om de østrigske banker(277) blev kartellet også beskrevet som "meget alvorligt" selv om prisaftalen mellem de otte østrigske banker ("Lombard Club") var begrænset til den østrigske banksektor. Ved klassificeringen af denne sag tog Kommissionen udgangspunkt i, at banksektoren er af stor betydning for forbrugerne, erhvervslivet og dermed for økonomien som helhed. Desuden var kartellet indholdsmæssigt meget omfattende - fastsættelse af ind- og udlånsrenter, renter for privatkunder og erhvervskunder og gebyrer, som kunderne skulle betale for bestemte ydelser - ligesom det var meget institutionaliseret og omfattede hele landet ned til den mindste landsby. Endelig er markedets økonomiske betydning langt vigtigere i denne sag end i ovennævnte sag om belgisk øl.
Kommissionens konklusion med hensyn til overtrædelsens grovhed
(428) Under ovennævnte omstændigheder konkluderer Kommissionen, at aftalerne og/eller den samordnede praksis, der er omfattet af denne procedure, er en alvorlig overtrædelse af Fællesskabets konkurrenceregler.
Klassificering af karteldeltagerne
(429) I den foreliggende sag, der omfatter flere virksomheder, er det nødvendigt ved fastsættelsen af bødens grundbeløb at tage hensyn til de enkelte virksomheders særlige vægt og dermed deres ulovlige adfærds faktiske indvirkning på konkurrenceforholdene. Med henblik herpå kan deltagerne principielt opdeles i fire kategorier alt efter deres relative betydning på det relevante marked.
(430) Som grundlag for måling af en virksomheds relative betydning på det relevante marked finder Kommissionen det hensigtsmæssigt i den foreliggende sag at anvende produktomsætningen i Nederlandene. Dette synspunkt støttes af, at kartellet er begrænset til Nederlandene, og at det blandt andet havde som hovedformål at aftale samordnede prisforhøjelser, mindstepriser og forretningsbetingelser på flaskegasser og flydende gasser på det nederlandske marked. Målingen foretages på grundlag af produktomsætningen i Nederlandene i 1996, der er det sidste hele år, inden kontrolundersøgelserne fandt sted. Tabel 1 i betragtning 75 viser de relevante tal.
(431) Hoek Loos og AGA er langt de største virksomheder på de relevante markeder og vil derfor blive anbragt i første kategori. Air Products og Air Liquide, der var mellemstore virksomheder på det relevante marked, udgør anden kategori. Messer og BOC, der er betydeligt mindre på de relevante markeder, anbringes i tredje kategori. Westfalen, der har en yderst beskeden andel af de relevante markeder, anbringes i fjerde kategori.
(432) På denne baggrund fastsætter Kommissionen følgende bøder på grund af overtrædelsens grovhed:
- AGA: 10 mio. EUR
- Air Liquide: 2,6 mio. EUR
- Air Products: 2,6 mio. EUR
- BOC: 1,2 mio. EUR
- Hoek Loos: 10 mio. EUR
- Messer: 1,2 mio. EUR
- Westfalen: 0,45 mio. EUR.
Overtrædelsens varighed
(433) Kommissionen har konstateret, at Hoek Loos, AGA, Air Products, Air Liquide og Messer overtrådte traktatens artikel 81, stk. 1, fra september 1993 til december 1997, Westfalen fra marts 1994 til december 1995 og BOC fra juni 1994 til december 1995.
(434) Kommissionen konkluderer, at der for hver af de involverede virksomheder var tale om en overtrædelse af mellemlang varighed (et til fire år).
De enkelte virksomheders deltagelse
(435) Hoek Loos, AGA, Air Liquide, Air Products og Messer medvirkede ved følgende aftaler/samordnede praksis:
a) fastsættelse af prisforhøjelser fra december 1993 til december 1997
b) fastsættelse af moratorier fra december 1993 til marts 1997
c) fastsættelse af mindstepriser fra marts 1994 til december 1997
d) fastsættelse af transportpriser for flaskegasser fra juni 1994 (Messer fra januar 1996) til december 1997
e) fastsættelse af mindsteleje for flasker fra juni 1994 til december 1997
f) fastsættelse af en miljø- og sikkerhedsafgift for flasker fra september 1993 til oktober 1995
g) hemmelige arrangementer vedrørende tankleje, der skal betales af aftagere af flydende gas, fra januar 1997 til december 1997.
(436) Westfalen medvirkede ved følgende aftaler/samordnede praksis:
a) fastsættelse af prisforhøjelser fra oktober 1994 til december 1995
b) fastsættelse af moratorier fra oktober 1994 til januar 1995
c) fastsættelse af mindstepriser fra marts 1994 til december 1995.
(437) BOC medvirkede ved følgende aftaler/samordnede praksis:
a) fastsættelse af prisforhøjelser fra oktober 1994 til december 1995
b) fastsættelse af moratorier fra oktober 1994 til januar 1995
c) fastsættelse af transportpriser for flaskegasser fra juni 1994 til december 1994
d) fastsættelse af mindstepriser fra juni 1994 til december 1994.
Konklusion med hensyn til grundbeløbene
(438) Kommissionen fastsætter derfor bødernes grundbeløb til følgende:
- AGA: 14 mio. EUR
- Air Liquide: 3,64 mio. EUR
- Air Products: 3,64 mio. EUR
- BOC: 1,38 mio. EUR
- Hoek Loos: 14 mio. EUR
- Messer: 1,68 mio. EUR
- Westfalen: 0,51 mio. EUR.
ii) Formildende omstændigheder
Udelukkende passiv rolle ved overtrædelsen
(439) BOC hævder, at selskabet kun spillede en passiv rolle ved overtrædelserne og ikke holdt nogen bilaterale møder. I denne forbindelse erklærede den administrerende direktør for BOC Gases Benelux på det relevante tidspunkt, at han på mødet i oktober 1994 var blevet overrasket over, at prisforhøjelser blev taget op til drøftelse(278).
(440) Kommissionen tager hensyn til, at BOC udelukkende spillede en passiv rolle ved overtrædelsen og ikke deltog i alle overtrædelsens forskellige aspekter. Kommissionen konkluderer derfor, at disse formildende omstændigheder gør det berettiget, at grundbeløbet for den bøde, der skal pålægges BOC, nedsættes med 15 %.
(441) Westfalen fremfører, at det kun spillede en passiv rolle ved overtrædelsen, og nægter, at det på forhånd havde kendskab til, at konkurrencebegrænsende spørgsmål ville blive drøftet på VFIG's møder i oktober og november 1994, fordi disse emner ikke var anført på de foreslåede dagsordener. Westfalen udtaler, at det ikke deltog aktivt i disse drøftelser, og at det forhold, at det udtrykte tvivl om prissamordning på VFIG-møderne, fik de største virksomheder, der var initiativtagere til kartellet, til at mødes uden for VFIG-regi, hvilket de gjorde fra begyndelsen af 1995.
(442) Kommissionen tager hensyn til, at Westfalen udelukkende spillede en passiv rolle ved overtrædelserne og ikke deltog i alle overtrædelsens forskellige aspekter. Kommissionen konkluderer, at disse formildende omstændigheder gør det berettiget, at grundbeløbet for den bøde, der skal pålægges Westfalen, nedsættes med 15 %.
Ingen anvendelse af de ulovlige aftaler i praksis
(443) Air Liquide fremførte i sit svar på klagepunktsmeddelelsen, at selskabet førte en selvstændig forretningspolitik på markedet og ikke blev påvirket af aftaler med konkurrenterne, som det aldrig forpligtede sig over for. Selskabet fremlagde beviser på, at det ved flere lejligheder havde anvendt andre priser/betingelser end de aftalte eller at det ikke overholdt moratorierne.
(444) Messer udtalte, at det var under pres fra konkurrenterne, at selskabet gav dem indtryk af, at det ville tilslutte sig en række former for konkurrencebegrænsende praksis, idet selskabet var nyt på markedet på det pågældende tidspunkt(279). Messer skulle derfor betragtes som et offer for omstændighederne. Desuden anvendte Messer aldrig aftalerne og førte altid en meget konkurrencebetonet, selvstændig politik på markedet.
(445) BOC udtalte, at der ikke foreligger noget bevis på, at det anvendte nogen af de påståede aftaler, og at BOC i virkeligheden anvendte andre prisforhøjelser/forretningsbetingelser end dem, der var blevet drøftet, og ikke overholdt moratorierne i 1994-1995.
(446) Westfalen fremførte, at det altid havde været en meget konkurrencedygtig virksomhed på markedet, at det ikke var interesseret i et hemmeligt samarbejde med andre virksomheder, og at dets meddelelser om kommende prisforhøjelser eller mindstepriser/forretningsbetingelser ikke var bindende løfter og ikke blev gennemført i praksis.
(447) Kommissionen bemærker, at gennemførelsen af aftaler om prisforhøjelser eller mindstepriser/forretningsbetingelser ikke nødvendigvis forudsætter, at priserne/betingelserne overholdes nøjagtigt. Den omstændighed, at de virksomheder som beviseligt har deltaget i hemmelig samordning af priser/forretningsbetingelser med deres konkurrenter, ikke opførte sig på markedet som aftalt med konkurrenterne, er ikke nødvendigvis et spørgsmål, der skal tages i betragtning som en formildende omstændighed ved fastlæggelsen af bødens størrelse. Det kan nemlig forholde sig således, at virksomheder, der til trods for deres hemmelige samarbejde med konkurrenterne følger en mere eller mindre uafhængig politik på markedet, blot forsøger at udnytte kartellet til deres egen fordel(280).
(448) Kommissionen bemærker endvidere, at der i denne beslutnings del I er anført beviser på, at karteldeltagerne anvendte en række aftaler i praksis.
iii) Konklusion med hensyn til bødernes størrelse inden anvendelsen af Kommissionens meddelelse om bødefritagelse eller bødenedsættelse i kartelsager (samarbejdsmeddelelsen)
(449) Kommissionen fastsætter derfor følgende bøder inden anvendelsen af samarbejdsmeddelelsen:
- AGA: 14 mio. EUR
- Air Liquide: 3,64 mio. EUR
- Air Products: 3,64 mio. EUR
- BOC: 1,17 mio. EUR
- Hoek Loos: 14 mio. EUR
- Messer: 1,68 mio. EUR
- Westfalen: 0,43 mio. EUR.
(450) Da de endelige beløb, der beregnes efter denne metode, under ingen omstændigheder må overstige 10 % af adressaternes omsætning på verdensplan (som fastsat i artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17)(281), fastsættes bøderne dog til følgende:
- AGA: 5,54 mio. EUR
- Air Liquide: 3,64 mio. EUR
- Air Products: 3,64 mio. EUR
- BOC: 1,17 mio. EUR
- Hoek Loos: 14 mio. EUR
- Messer: 1,12 mio. EUR
- Westfalen: 0,43 mio. EUR.
iv) Anvendelse af Kommissionens samarbejdsmeddelelse
(451) De virksomheder, som denne beslutning er rettet til, har samarbejdet med Kommissionen på forskellige trin i undersøgelsen med henblik på at opnå den favorable behandling, der er fastsat i Kommissionens samarbejdsmeddelelse. For at opfylde de deltagende virksomheders berettigede forventninger med hensyn til bødefritagelse eller bødenedsættelse på grund af deres samarbejde, vil Kommissionen i det følgende afsnit undersøge, om de opfyldte meddelelsens betingelser.
Anvendelse af meddelelsens afsnit B og C
(452) Hvis en virksomhed opfylder alle betingelserne i samarbejdsmeddelelsens afsnit B, vil den kunne fritages for bøder eller i hvert fald få bøden nedsat betydeligt. Disse betingelser er ikke opfyldt i den foreliggende sag, da ingen af adressaterne havde underrettet Kommissionen om overtrædelsen, inden Kommissionen foretog en kontrolundersøgelse hos de involverede virksomheder.
(453) Hvis en virksomhed opfylder alle betingelserne i samarbejdsmeddelelsens afsnit C, vil den få bøden nedsat betydeligt. Disse betingelser er ikke opfyldt i den foreliggende sag, da den kontrolundersøgelse, der i henhold til en beslutning blev gennemført hos karteldeltagerne, har givet tilstrækkeligt grundlag for at indlede proceduren med henblik på vedtagelse af en beslutning.
Væsentlig bødenedsættelse
(454) I henhold til samarbejdsmeddelelsens afsnit D kan en virksomhed, der ikke opfylder alle betingelserne i afsnit B eller C, alligevel indrømmes en væsentlig nedsættelse på 10-50 % af den bøde, som den ville være blevet pålagt, hvis den ikke havde samarbejdet. Det kan for eksempel være tilfældet:
- hvis den, før der udsendes en klagepunktsmeddelelse, forsyner Kommissionen med oplysninger, dokumenter eller andet bevismateriale, som bidrager til at fastslå overtrædelsens eksistens
- hvis den, efter at have modtaget klagepunktsmeddelelsen, meddeler Kommissionen, at den ikke bestrider de faktiske omstændigheder, som Kommissionen bygger sine indvendinger på.
(455) Ud over blot at besvare Kommissionens begæring om oplysninger fremlagde AGA bevismateriale for den periode, hvor overtrædelsen fandt sted, og indrømmede, at en af selskabets ledende medarbejdere deltog i møder med konkurrenter i Breda og Barendrecht(282) inden udsendelsen af klagepunktsmeddelelsen.
(456) Air Products redegjorde også udførligt for dokumenter, der blev fundet ved Kommissionens kontrolundersøgelse, og indrømmede, at der havde fundet uheldige kontakter sted mellem konkurrenter på det nederlandske marked(283) inden udsendelsen af klagepunktsmeddelelsen.
(457) Efter modtagelsen af Kommissionens klagepunktsmeddelelse meddelte AGA, Air Products, Hoek Loos og Messer desuden, at de var berettiget til en væsentlig bødenedsættelse, fordi de ikke havde bestredet de faktiske omstændigheder.
(458) Disse betragtninger gør det berettiget at nedsætte bøderne med 25 % for AGA og Air Products og med 10 % for Hoek Loos og Messer.
Konklusion med hensyn til anvendelsen af samarbejdsmeddelelsen
(459) Kommissionen vil indrømme denne beslutnings adressater følgende bødenedsættelse under hensyn til deres samarbejdes art og betingelserne i samarbejdsmeddelelsen:
- AGA en nedsættelse på 25 %
- Air Products en nedsættelse på 25 %
- Hoek Loos en nedsættelse på 10 %
- Messer en nedsættelse på 10 %.
v) De endelige bøder, der pålægges virksomhederne i denne sag
(460) I henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 pålægges virksomhederne følgende bøder:
- AGA: 4,15 mio. EUR
- Air Liquide: 3,64 mio. EUR
- Air Products: 2,73 mio. EUR
- BOC: 1,17 mio. EUR
- Hoek Loos: 12,6 mio. EUR
- Messer: 1 mio. EUR
- Westfalen: 0,43 mio. EUR -
VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:
Artikel 1
AGA AB, Air Liquide BV, Air Products Nederland BV, BOC Group plc, Messer Nederland BV, NV Hoek Loos og Westfalen Gassen Nederland BV har overtrådt traktatens artikel 81, stk. 1, ved at have deltaget i en vedvarende aftale og/eller samordnet praksis inden for sektoren for industrielle og medicinske gasser i Nederlandene.
TABELPOSITION
Artikel 2
De i artikel 1 benævnte virksomheder bringer omgående den deri omhandlede overtrædelse til ophør, hvis de ikke allerede har gjort det. De afholder sig for fremtiden fra handlinger eller adfærd med samme eller tilsvarende formål eller virkninger som overtrædelsen.
Artikel 3
TABELPOSITION
Artikel 4
De i artikel 3 fastsatte bøder indbetales inden tre måneder efter meddelelsen af denne beslutning på Europa-Kommissionens konto nr. 642-0029000-95 (kode SWIFT: BBVABEBB - kode IBAN BE76 6420 0290 0095) hos Banco Bilbao Vizcaya Argentaria (BBVA) SA, Avenue des Arts/Kunstlaan, 43, B-1040 Bruxelles/Brussel.
Efter udløbet af denne periode påløber der automatisk renter efter den sats, som Den Europæiske Centralbank anvender på sine vigtigste refinansieringstransaktioner den 1. hverdag i den måned, hvor denne beslutning er vedtaget, med tillæg af 3,5 procentpoint, dvs. 6,75 %.
Artikel 5
Denne beslutning er rettet til:
AGA AB S - 181 81 Lidingö
Air Liquide BV De Witbogt 1 5652 AG Eindhoven Nederland
Air Products Nederland BV Klaprozenweg 101 Noordpoort 1033 NN Amsterdam Nederland
BOC Group plc Chertsey Road Windlesham GU20 6HJ - Surrey United Kingdom
Messer Nederland BV Middenweg 17 4782 PM Moerdijk Nederland
NV Hoek Loos Havenstraat 1 Postbus 78 3100 AB Schiedam Nederland
Westfalen Gassen Nederland BV Rigastraat 20 7415 EW Deventer Nederland
Denne beslutning kan tvangsfuldbyrdes i henhold til traktatens artikel 256.
Udfærdiget i Bruxelles, den 24. juli 2002.
Komission päätös,
tehty 24 päivänä heinäkuuta 2002,
EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan soveltamisesta
(Asia COMP/E-3/36.700 - Teollisuus- ja lääkkeelliset kaasut)
(tiedoksiannettu numerolla K(2002) 2782)
(Ainoastaan englannin- ja hollanninkieliset tekstit ovat todistusvoimaisia)
(2003/207/EY)
EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,
ottaa huomioon 6 päivänä helmikuuta 1962 annetun neuvoston asetuksen N:o 17 eli perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan ensimmäisen täytäntöönpanoasetuksen(1), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 1216/1999(2), ja erityisesti sen 3 artiklan ja 15 artiklan 2 kohdan,
ottaa huomioon 9 päivänä heinäkuuta 2001 tehdyn komission päätöksen menettelyn aloittamisesta tässä asiassa,
on antanut kyseisille yrityksille mahdollisuuden esittää huomautuksensa komission esittämistä väitteistä asetuksen N:o 17 19 artiklan 1 kohdan ja kuulemisesta tietyissä EY:n perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan mukaisissa menettelyissä 22 päivänä joulukuuta 1998 annetun komission asetuksen (EY) N:o 2842/98(3) mukaisesti,
ottaa huomioon kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan loppukertomuksen tässä asiassa(4),
on kuullut kilpailunrajoituksia ja määräävää markkina-asemaa käsittelevää neuvoa-antavaa komiteaa,
sekä katsoo seuraavaa:
OSA I - TOSISEIKAT
A. RIKKOMISTA KOSKEVA TIIVISTELMÄ
1. JOHDANTO
(1) Tämä päätös koskee seuraavia yrityksiä:
- AGA AB
- Air Liquide BV
- Air Products Nederland BV
- BOC Group Plc.
- Messer Nederland BV
- NV Hoek Loos
- Westfalen Gassen Nederland BV.
(2) Rikkomiset muodostuvat näiden teollisiin ja lääketieteellisiin tarkoituksiin käytettävien kaasujen tuottajien osallistumisesta jatkuvaan sopimukseen ja/tai yhdenmukaistettuun menettelytapaan EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan vastaisesti. Kyseiset yritykset ottivat osaa sopimuksiin/yhdenmukaistettuihin menettelytapoihin, jotka koskivat tuotteiden hinnankorotuksia, kilpailukieltokausia hinnankorotusten täytäntöönpanemiseksi, vähimmäishintoja ja useita muita näiden tuotteiden kauppaa koskevia ehtoja. Kyseiset yritykset kuuluvat maailman johtaviin teollisuuskaasukonserneihin. Rikkomiset liittyvät teollisuuskaasujen ja lääkkeellisten kaasujen markkinoihin Alankomaissa.
(3) Komissiolla on todisteita siitä, että yritykset syyllistyivät rikkomisiin vuosina 1989-1991 ja 1993-1997 AGA Gas BV:n, Air Liquide BV:n, Air Products Europe Inc.:n ja NV Hoek Loosin osalta, vuosina 1990-1991 ja 1993-1997 Messer Nederland BV:n osalta, vuosina 1994/1995-1997 Westfalen Gassen Nederland BV:n osalta ja vuosina 1994-1995 BOC Group Plc:n osalta.
2. TUOTTEET
(4) Teollisuuskaasuja, joita eräissä kielissä kutsutaan teknisiksi kaasuiksi, tuotetaan joko ilmasta (ilmakehän kaasuja ovat happi, typpi ja argon) ilmanerotusprosessissa tuotantolaitoksissa tai kemiallisessa prosessissa (hiilidioksidi, vety, asetyleeni) usein sivutuotteena. Teollisuuskaasujen kolme tärkeintä tuotetta ovat ilmakaasut happi, typpi ja argon, joiden yhteenlaskettu osuus on noin 60 prosenttia Euroopan teollisuuskaasumarkkinoiden kokonaisarvosta ja huomattavasti enemmän kaasumäärästä. Eräitä ilmakaasuja ja muita kuin ilmakaasuja toimitetaan erittäin puhtaina tai sekoituksina lääkkeellisiin tai erikoistarkoituksiin, esimerkiksi lääkkeellistä happea.
(5) Teollisuuskaasuja käytetään useimmissa teollisuus- ja valmistusprosesseissa. Lääkkeellisiä kaasuja käytetään sairaaloissa, klinikoilla ja kotihoidossa. Suurin osa teollisuus- ja lääkkeellisistä kaasuista käytetään metallien tuottamiseen, leikkaamiseen ja hitsaamiseen ja kemianteollisuudessa. Elintarviketeollisuuden, elektroniikkateollisuuden ja terveydenhoidon osuuden arvioidaan kunkin alan osalta olevan noin 10 prosenttia kaasumarkkinoista. Kutakin kaasua käytetään tiettyyn tarkoitukseen, ja sen vuoksi sillä on omat käyttäjän markkinat.
(6) Kaasumarkkinat voidaan jakaa kolmeen ryhmään jakelumenetelmän mukaan: Suurtoimitusmyyntinä kaasua myydään suurasiakkaille, jotka tarvitsevat ensi sijassa happea ja typpeä suuria määriä. Kaasu toimitetaan joko asiakkaan toimipaikalla sijaitsevasta tuotantolaitoksesta tai asiakaskohtaisten putkistoyhteyksien kautta. Sopimukset, joihin sisältyvät tuotantolaitoksen tai putkistoyhteyden edellyttämä pääomainvestointi, tehdään yksilöllisesti asiakaskohtaisesti, ja investointien suuruuden vuoksi sopimusten voimassaoloaika voi olla jopa 15 vuotta. Alankomaissa ja Belgiassa on erittäin tiheä putkistoverkosto. Suurtoimitusmyynti muodostaa erilliset markkinat, sillä ne muutamat yritykset, jotka tarvitsevat näin suuria määriä kaasua, eivät katso irtokaasu- tai kaasupullotoimituksia vaihtoehdoksi muuten kuin varajärjestelmänä.
(7) Vuonna 1989 komission tutkittua teollisuuskaasualaa ja aloitettua yhteisön kilpailusääntöjen(5) mukaisen menettelyn maailman suurimmat teollisuuskaasujen tuottajat, mukaan luettuina L'Air Liquide SA, AGA AB, Union Carbide, Air Products Europe Inc., Linde AG ja Messer Griesheim GmbH, antoivat komissiolle sitoumuksen suurtoimitussopimusten muuttamisesta. Asiakkaan toimipaikalla sijaitsevasta tuotantolaitoksesta ja putkiston kautta tapahtuvia toimituksia koskevissa sopimuksissa toimitus- ja ostositoumuksiin ei enää sisälly yksinoikeutta, vaan niissä viitataan määriin, jotka kuuluvat kiinteän vähimmäis-/enimmäisrajan(6) sisälle.
(8) Ilma- ja muita kaasuja (kuten hiilidioksidi) toimitetaan keskisuurille asiakkaille nestemäisessä muodossa ("irtokaasuna") matalissa lämpötiloissa. Kaasu kuljetetaan asiakkaille maanteitse tai rautateitse säiliövaunussa; asiakkaille toimitetaan varastointisäiliöt ja höyrystyslaitteet. Putkistoja käytetään ilmanerotusyksiköiden tai suurten tuotantoyksiköiden ja nesteytyslaitosten välillä; nesteytyslaitokset rakennetaan usein samalle paikalle kuin suurtoimituksina myytävien kaasujen laitokset, jolloin vältytään näiden kahden laitoksen väliseltä putkistoinvestoinnilta.
(9) Edellä 7 kappaleessa mainittujen maailman suurimpien teollisuuskaasujen tuottajien komissiolle vuonna 1989 antamat sitoumukset kattoivat myös irtokaasuna myytävät nestemäiset ilmakaasut (typpi, happi, argon). Myös näissä toimitus- ja ostositoumuksissa olisi viitattava kaasumääriin kiinteään enimmäisrajaan saakka. Komissio salli toimittajan säilyttää yksinoikeuden täyttää varastointisäiliöt ja huolehtia niistä turvallisuuteen liittyvien syiden vuoksi. Asiakkaalla, joka haluaa ostaa kaasua useammalta kuin yhdeltä toimittajalta, on oltava useampi kuin yksi varastointisäiliö. Nestemäisenä myytäviä ilmakaasuja koskevien sopimusten voimassaoloaika lyhennettiin kolmeen vuoteen. Asiakkaat voivat ostaa tai vuokrata vapaasti kryogeenisiä säiliöitä kaasuntoimittajalta; ne voivat määrätä, että säiliöiden vuokrasopimusten on oltava erillään kaasuntoimitussopimuksista. Säiliöiden vuokrasopimukset voidaan tehdä korkeintaan viideksi vuodeksi.
(10) Pienemmille ilmakaasuasiakkaille sekä hitsauskaasujen, kaasuseosten, erikoiskaasujen tai erittäin puhtaiden kaasujen ostajille kaasu toimitetaan yleensä teräksestä tehdyissä kaasupulloissa. Kaasupullot voidaan täyttää ja toimittaa kaasun toimittajan tehtaalta. Nestemäiset kaasut voidaan myös kuljettaa säiliövaunuissa ja täyttää kaasupulloihin täyttökeskuksissa, jolloin ne muutetaan puristettuun muotoon. Täyttökeskuksesta erikokoiset paineistetut kaasupullot kuljetetaan joko suoraan asiakkaalle tai varastoihin (jotka voivat olla riippumattomia yrityksiä), joista kaasupullot toimitetaan vähittäisasiakkaille. Hitsauskaasut, kuten asetyleeni, kuljetetaan ainoastaan kaasupulloissa alhaisessa paineessa.
(11) Vaikka kaasupullojen myyntivolyymi on rajallinen, niistä saatava tuotto on melko merkittävä. Tämä johtuu kaasupullojen korkeammasta hinnasta ja niihin liittyvistä maksuista. Kaasupullotoimituksissa suuret toimittajat jakavat asiakkaat ryhmiin yleensä niiden tietyn ajan kuluessa ostaman määrän perusteella. Suurimmille asiakkaille teollisuuskaasuyritys toimittaa kaasupullot yleensä suoraan, kun taas pienemmille asiakkaille kaasupullot toimitetaan varastoista. Maailman suurimpien teollisuuskaasutuottajien komissiolle vuonna 1989 antamat sitoumukset eivät koskeneet kaasupullotoimituksia.
(12) Toimialan edustajien mukaan nämä kolme erilaista jakelutapaa kuuluvat erillisille tuotemarkkinoille, ja komissio on ollut samalla kannalla asiassa IV/30.869 - Teollisuuskaasut(7) sekä fuusiopäätöksissä Air Liquide / BOC(8) ja Linde/AGA(9). Asiakas valitsee toimitustavan yleensä taloudellisten syiden perusteella ja käyttäjän toimipaikalla käytettävän kaasun osalta tarjolla olevien mahdollisuuksien mukaan. Tämä ei tarkoita sitä, etteikö asiakas voisi ostaa samalta yritykseltä useita kaasuja, joiden toimitustavat vaihtelevat; esimerkiksi happea putkiston kautta, hiilidioksidia nestemäisessä muodossa ja argonseosta kaasupulloissa.
(13) Kaikissa kolmessa jakelutavassa kuljetus- ja pakkaushinta on hyvin korkea verrattuna kaasujen arvoon. Yleensä sekä säiliö että kaasupullot säilyvät kaasuntoimittajan omistuksessa ja asiakas vuokraa ne. Kaasupullojen ja -säiliöiden omistajan on tarkastettava säännöllisesti, että ne ovat turvallisia.
(14) Koska kuljetus on kallista ja vain muutamat toimittajat voivat tuottaa itse kaikkia teollisuuskaasuja jokaisella alueella, teollisuuskaasukonsernit ja niiden kansalliset tytäryhtiöt toimittavat toisilleen huomattavia kaasumääriä joko putkiston kautta tai nestemäisenä joko swap-kauppana tai "ota tai maksa" -järjestelynä tai muunlaisen sopimuksen nojalla. Tällaiset konsernien väliset toimitukset ovat usein rajatylittäviä. Yhdelle toimittajalle kuuluvissa täyttökeskuksissa täytetään joskus kaasupulloja myös kilpailijoiden puolesta. Näin asiakkaat voivat hankkia erilaisia teollisuuskaasuja yhdeltä toimittajalta.
3. TOIMITTAJAT
a) Hoek Loos
(15) Tutkimuksen aikaan Alankomaiden suurin teollisuuskaasuyhtiö oli NV Hoek's Machine en Zuurstoffabriek, nyttemmin NV Hoek Loos, jäljempänä "Hoek Loos". Se on perustettu vuonna 1891 ja sijaitsee Schiedamissa. Joulukuun 31 päivänä 1996 Hoek Loosilla oli 1798 työntekijää, joista 826 työskenteli Alankomaissa. Hoek Loosin rakennetta muutettiin vuonna 1996, jolloin NV:stä tuli usean toimintaa harjoittavan yhtiön holdingyhtiö. Näitä yhtiötä ovat Hoek Loos BV, Hoek Loos Medische Gassen BV, belgialainen Hoek Loos NV ja yhdysvaltalainen Holox Inc.
(16) Hoek Loosin emoyhtiö on Linde AG, joka sijaitsee Saksan Wiesbadenissa. Vuonna 1996 Linde-konsernin maailmanlaajuinen liikevaihto oli 8,801 miljardia Saksan markkaa, ja sillä oli 30000 työntekijää. Monissa maissa eri puolilla maailmaa myytävien teollisuus- ja lääkkeellisten kaasujen tuotannon, markkinoinnin ja myynnin lisäksi Linde suunnittelee ja tuottaa erilaisia laitteita kemianteollisuudelle, kuljetusajoneuvoja, hydraulisia järjestelmiä ja jäähdytysjärjestelmiä. Linden kaasutoimintojen liikevaihto oli [...]*(10) vuonna 1996.
(17) [...].
(18) Vuonna 2000 Hoek Loosista tuli Linden täysin omistama tytäryhtiö Linden ostettua loput Hoek Loosin pörssissä noteeratut osakkeet.
(19) Hook Loos toimii Alankomaissa, Belgiassa ja Yhdysvaltain kaakkoisosassa. Se tuottaa, markkinoi ja jakelee teollisuus- ja lääkkeellisiä kaasuja sekä niihin liittyviä laitteita, järjestelmiä ja palveluja. Vuoteen 1996 saakka se valmisti myös terveydenhuollon laitteita. Alankomaissa, jossa se omistaa ilmanerotusyksiköt IJmuidenissa ja Rotterdamin Botlekissa, Hoek Loos toimittaa kaasua kaasupulloissa, irtokaasuna ja putkiston kautta ja tarjoaa kaasuja myös asiakkaan toimipaikalla sijaitsevista laitoksista. Hoek Loos on alankomaalaisen alan yhdistyksen VFIG:n perustajajäsen. Suurimpana jäsenenä Hoek Loos on ollut aina VFIG:n puheenjohtaja.
b) AGA
(20) Tarkasteltavana aikana Alankomaiden toiseksi suurin teollisuuskaasuyhtiö oli vuonna 1971 perustettu AGA Gas BV, joka toimii Amsterdamissa(11). Tällöin AGA Gas BV:n omisti AGA Invest BV, joka puolestaan oli AGA AB:n omistuksessa. AGA AB, jonka päätoimipaikka on Ruotsin Lidingössä, on AGA-konsernin emoyhtiö. Vuonna 1996 AGA AB:n maailmanlaajuinen liikevaihto oli 12860 miljardia Ruotsin kruunua ja sillä oli yli 10000 työntekijää.
(21) AGA Gas BV:n yhtiörakenne on muuttunut tarkastelukauden jälkeen, eikä sitä ole enää olemassa tässä muodossa. Komission tehtyä päätöksen Linden ja AGAn fuusiota koskevassa asiassa(12) Linde AG osti AGA AB:n ja yksi sen tarjoamista korjaustoimenpiteistä, jotta komissio hyväksyisi fuusion, oli AGA Gas BV:n kaasupullotoimintojen myynti Alankomaissa.
(22) Joulukuussa 2000 AGA Gas BV jaettiin fuusiota purettaessa AGA Gas BV:ksi (jäljellä olleet toiminnot) ja AGA Transfer BV:ksi, jonka nimeksi tuli AGA Amsterdam BV. AGA Gas BV:lle jäivät nestemäisen kaasun toiminnot, lääkkeelliset kaasut, erikoiskaasut ja Mison-toiminnot. AGA Amsterdam otti hoitaakseen kaasupullotoiminnot.
(23) Vuonna 2001 AGA Gas BV (jäljellä olleet toiminnot) fuusioitui AGA Invest BV:hen ja AGA AB myi AGA Investin Hoek Loosille. AGA Amsterdam BV myytiin Air Products Holdings BV:lle ja Prodair Corporationille.
(24) Tarkasteluaikana AGA Gas BV (jäljempänä "AGA") tuotti, markkinoi ja myi teollisuus- ja lääkkeellisiä kaasuja sekä niihin liittyviä laitteita, järjestelmiä ja palveluja. Vuoteen 1995 saakka AGAlla ja Hoek Loosilla oli tuotannollinen yhteisyritys nimeltä Cryoton, joka toimi Rotterdamin alueella. Kyseisestä vuodesta alkaen AGAlla oli nestemäisen hiilidioksidin tuotantoyksikkö, kun taas Hoek Loos sai ilmanerotusyksikön.
(25) AGA on VFIG:n perustajajäsen. Toiseksi suurimpana jäsenenä AGA on perinteisesti nimittänyt VFIG:n rahastonhoitajan.
c) Air Products
(26) Kolmas Alankomaiden markkinoiden vakiintunut toimija on Air Products Nederland BV (jäljempänä "Air Products"), joka toimii Waddinxveenissa. [...] Air Products on VFIG:n perustajajäsen.
(27) Air Products Europe Inc. on Yhdysvaltain Delawaren osavaltiossa perustettu yritys, joka vastaa Air Productsin Euroopan-toiminnoista. Sen toimipaikka on Yhdistyneessä kuningaskunnassa.
(28) Air Productsin emoyhtiö on Air Products and Chemicals Inc., joka sijaitsee Allentownissa Pennsylvanian osavaltiossa Yhdysvalloissa. Konsernin palveluksessa oli 16700 työntekijää vuonna 1998 ja [...].
d) Air Liquide
(29) Air Liquide BV (jäljempänä "Air Liquide") perustettiin vuonna 1988, ja se sijaitsee nykyisin Eindhovenissa.
(30) Sen emoyhtiö on ranskalainen L'Air Liquide SA. Air Liquide markkinoi ja myy irtokaasuna ja kaasupulloissa myytäviä kaasuja Alankomaissa, ja sillä on myös yksi suuri asiakas Belgiassa. Suurtoimitussopimukset käsitellään Air Liquide -konsernin sisäisen välittäjäyhtiön kautta. Tämä yhtiö on Air Liquide Nederland BV. Air Liquide on VFIG:n perustajajäsen.
(31) Konsernilla oli noin 27000 työntekijää vuonna 1996. Sillä on vahva asema teollisuuskaasujen markkinoilla Ranskassa ja Belgiassa.
e) Messer
(32) Moerdijkissa sijaitsevan Messer Nederland BV:n nimi oli vuoteen 1997 saakka Messer Griesheim Nederland BV (jäljempänä "Messer"). Sen emoyhtiö on saksalainen Messer-konserni, jonka päätoimipaikka on Frankfurtissa. Konsernin liikevaihto oli 2,300 miljardia Saksan markkaa vuonna 1996 ja sillä oli noin 7200 työntekijää eri puolilla maailmaa.
(33) Tarkastelukaudella yhtiön varsinainen emoyhtiö oli Hoechst-konserni, jolla oli kahden kolmasosan osuus Messer-konsernissa (yksi kolmasosa oli Messer-suvun omistuksessa) ja noin 120000 työntekijää vuonna 1996. Messeristä, joka aloitti toiminnan vuonna 1989, tuli VFIG:n jäsen lokakuussa 1991.
(34) Tällä hetkellä Messer-konsernin enemmistöosakas on Allianz and Goldman Sachs, jolla on kahden kolmasosan osuus konsernista sen ostettua Hoechstin osakkeet.
f) Westfalen
(35) Westfalen Gassen Nederland BV (jäljempänä "Westfalen") aloitti toiminnan Alankomaissa vuonna 1989. Yhtiön päätoimipaikka sijaitsee Deventerissä, ja sen emoyhtiö on Westfalen Gase AG, joka toimii Saksan Münsterissä ja jolla oli noin 1100 työntekijää vuonna 1997. Westfalenista tuli VFIG:n jäsen heinäkuussa 1994.
g) BOC
(36) BOC Group plc toimii Guildfordissa Surreyn kreivikunnassa Yhdistyneessä kuningaskunnassa, ja sillä oli noin 40000 työntekijää vuonna 1996. Noin 70 prosenttia konsernin liikevaihdosta vuonna 1996 kertyi kaasutoiminnasta. Tuolloin se toimi myös puolijohde- ja vakuumitekniikan, jakelutoimintojen ja terveydenhoidon aloilla. Euroopan unionin alueella BOC-konsernin vahvimmat markkinat sijaitsevat Yhdistyneessä kuningaskunnassa.
(37) Tarkastelukautena BOC-konserni harjoitti kaasutoimintaa Benelux-maissa Belgian Zaventemista neljän yhtiön kautta. Nämä yhtiöt ovat BOC NV (belgialainen yhtiö, joka vastaa Zaventemin päätoimipaikan toiminnoista), BOC Gas BV (alankomaalainen yhtiö, joka vastaa suurtoimitus- ja irtokaasumyynnistä Alankomaiden Terneuzenissa), BOC Cylinder Gas NV (joka vastaa kaasupullojen täyttötoiminnoista Belgian Herenthoutissa) ja BOC Gaz SA (ranskalainen yhtiö, joka vastaa myynnistä Ranskassa). Nämä BOC-yhtiöt, jotka yhdessä muodostavat BOC Gases Benelux -yhtiön (jäljempänä "BOC"), vastaavat mm. kaasupulloissa ja irtokaasuna myytävien kaasujen markkinoinnista Belgiassa ja Alankomaissa sekä lähialueilla Pohjois-Ranskassa ja läntisessä Saksassa. BOC Gas BV:stä tuli VFIG:n jäsen toukokuussa 1991.
(38) BOC-konserni myi Benelux-maiden ja Saksan kaasutoimintonsa Air Liquide -konsernille vuoden 1998 lopussa 112 miljoonan Englannin punnan käteissummasta.
h) NTG
(39) Nederlandse Technische Gasmaatschappij BV (jäljempänä "NTG") sijaitsee Tilburgissa, ja se perustettiin vuonna 1985. NTG:stä tuli VFIG:n jäsen vuoden 1989 puolivälissä. Ennen kuin sen sisaryhtiön BTG:n omistaman ilmanerotusyksikön toiminta alkoi Belgiassa vuoden 1998 loppupuolella, NTG osti suurimman osan irtokaasuistaan muilta kaasuyhtiöiltä. NTG markkinoi ja myy kaasuja ainoastaan irtokaasuna ja kaasupulloissa, eikä se toimi suurtoimitusmarkkinoilla.
(40) NTG:n emoyhtiö on SOL SpA, Monzassa Italiassa toimiva yhtiö, joka perustettiin vuonna 1927. Se on monikansallinen konserni, joka valmistaa ja markkinoi teollisuuskaasuja, puhtaita kaasuja ja lääkkeellisiä kaasuja ja harjoittaa niihin liittyvää soveltavaa tutkimusta. Konsernilla oli noin 900 työntekijää vuonna 1996.
4. MUUT TOIMIJAT
a) Hydrogas
(41) Hydrogas Holland BV (jäljempänä "Hydrogas") sijaitsee Vlaardingenissa. Sillä on käytössään useita hiilidioksidin tuotantolaitoksia Sluiskilissa, ja se on erikoistunut tämän kaasun toimittamiseen irtomyyntinä muille kaasuyhtiöille ja loppukäyttäjille. Hydrogasin nestemäisistä kaasuista kertynyt liikevaihto oli 25,4 miljoonaa guldenia vuonna 1996. Se muodostui enimmäkseen myynnistä muille Norsk Hydro -konsernin kaasuyhtiöille ja kilpailijoille. Hydrogasista tuli VFIG:n jäsen toukokuussa 1991.
(42) Hydrogasin emoyhtiö on Oslossa toimiva Norsk Hydro ASA, jonka toimialoihin kuuluvat lannoitteet, teollisuuskemikaalit, öljy ja maakaasu, alumiini, magnesium ja petrokemian teollisuus. Norsk Hydro -konsernin liikevaihto oli noin 70 miljardia Norjan kruunua vuonna 1996 ja sillä oli 32000 työntekijää. Norjan valtio omistaa 51 prosenttia Norsk Hydron osakepääomasta.
(43) Komissio huomauttaa, että vaikka Hydrogasin mainitaan jäljempänä osallistuneen eräisiin VFIG:n kokouksiin, yhtiöstä ei tehdä päätelmiä minkään rikkomisen osalta.
b) UCC, Praxair, Indugas
(44) Union Carbide Corporation, jonka päätoimipaikka sijaitsee Danburyssa Yhdysvaltain Connecticutin osavaltiossa, valmistaa, markkinoi ja myy erilaisia kemikaaleja monissa maailman maissa. Heinäkuun 1 päivään 1992 saakka sen tuotevalikoimaan kuuluivat teollisuuskaasut. Sen Alankomaissa ja Belgiassa toimiva tytäryhtiö Union Carbide Benelux NV (jäljempänä "Union Carbide") toimitti myös teollisuuskaasuja. Union Carbide ei ole eikä ole koskaan ollut VFIG:n jäsen.
(45) Heinäkuun 1 päivänä 1992 Union Carbide Corporationista erotettiin sen teollisuuskaasuyksikkö, joka otti nimen Praxair Inc. Yhtiön päätoimipaikka sijaitsee Delawaren osavaltiossa Yhdysvalloissa. Praxair Inc.:n liikevaihto oli 4,449 miljardia Yhdysvaltain dollaria vuonna 1996. Alankomaissa Praxair harjoittaa toimintaa nimellä Praxair NV (jäljempänä "Praxair"). Tämän yhtiön päätoimipaikka on Belgian Olenissa. Belgiassa ja Alankomaissa Praxair-konserni omistaa useita ilmakaasuja tuottavia laitoksia ja harjoittaa niiden toimintaa. Useimmat näistä laitoksista ovat asiakkaan toimipaikalla sijaitsevia tuotantolaitoksia, joista kaasu toimitetaan nimenomaan kyseiselle asiakkaalle. Kahdessa tällaisessa laitoksessa, jotka sijaitsevat Zwijndrechtissa ja Belgian Lommelissa, valmistetaan ilmakaasuja, joita myydään markkinoilla putkiston kautta tai nestemäisessä muodossa. Praxair-konsernilla ei ole Alankomaissa ilma- ja lääkkeellisten kaasujen täyttölaitoksia, eikä se myy siellä kaasuja kaasupulloissa. Praxair ei ole eikä ole koskaan ollut VFIG:n jäsen.
(46) Union Carbide ja belgialainen Antwerpse Chemische Bedrijven LCB NV perustivat vuonna 1979 Indugas NV:n (jäljempänä "Indugas"), joka sijaitsee Belgian Schotenissa. Yhtiö toimii teollisuuskaasujen ja hitsaustuotteiden jälleenmyyjänä ja jakelijana. Union Carbide (1 päivästä heinäkuuta 1992 Praxair) ja LCB omistavat kumpikin 50 prosenttia Indugasin osakepääomasta. Indugas ostaa ilmakaasuja irtokaasuna Praxairilta ja täyttää suurimman osan kaasuista kaasupulloihin. Indugasilla on ollut vuodesta 1979 yksinoikeus jaella Union Carbide / Praxairin ilmakaasuja ja näiden kaasuseoksia. Se on myynyt yksinoikeudella Praxairin erikoiskaasuja Alankomaissa 1 päivästä tammikuuta 1995. Indugas myi kaasuja 16 miljoonan Alankomaiden guldenin arvosta Alankomaissa vuonna 1996 tytäryhtiönsä Indugas BV:n kautta. Indugasista tuli VFIG:n jäsen syyskuussa 1993.
(47) Komissio huomauttaa, että väitetiedoksiantoa ei lähetetty edellä b alakohdassa mainituille yhtiöille ja että sen vuoksi komissio ei tee päätelmää mahdollisesta rikkomisesta, vaikka eräät näistä yhtiöistä mainitaan joissain jäljempänä esitellyissä asiakirjoissa.
c) ACP ja IJsfabriek Strombeek
(48) Alankomaiden markkinoilla toimii jonkin verran myös kaksi pientä riippumatonta belgialaista teollisuuskaasujen tuottajaa.
(49) L'Acide Carbonique Pur NV/SA (jäljempänä "ACP") sijaitsee Heusden-Zolderissa Belgiassa. Tämä yritys, joka ei kuulu mihinkään monikansalliseen teollisuuskaasukonserniin, myy kaasua kaasupulloissa ainoastaan Belgian markkinoilla. ACP tuottaa myös hiilidioksidia Alankomaiden Geleenissä ja myy sen nestemäisenä ensi sijassa Belgiassa, Alankomaissa, Saksassa ja Ranskassa. ACP:n teollisuuskaasuista kertyvä liikevaihto on 526 miljoonaa Belgian frangia.
(50) Toinen riippumaton osakeyhtiö on IJsfabriek Strombeek, joka toimii Belgian Meisessa. Vuonna 1996 se myi kaasupullokaasuja Benelux-maissa, Saksassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja nestemäisiä kaasuja Belgiassa, Alankomaissa, Saksassa, Ranskassa ja Kreikassa. Yhtiön liikevaihto oli 567 miljoonaa Belgian frangia. Alankomaissa Ijsfabriek Strombeekilla on merkittävä markkina-asema ainoastaan typpioksiduulissa eli ilokaasussa, jota se myy sekä kaasupulloissa että irtokaasuna.
5. ALAN YHDISTYS - VFIG
(51) Alan yhdistys "Vereniging van Fabrikanten van Industriële Gassen" (VFIG) perustettiin 23 päivänä maaliskuuta 1989. Yhdistyksen perustamisesta ei laadittu notaarin vahvistamaa asiakirjaa eikä yhdistystä kirjattu yhdistysrekisteriin (Verenigingenregister). VFIG:n sääntöjen 5 kohdan mukaan sen jäsenet ovat yrityksiä, jotka valmistavat ja myyvät teollisuuskaasuja Alankomaissa. VFIG:n sääntöjen 4 kohdan mukaan yhdistyksen tavoitteena on edistää jäsentensä etuja teollisuuskaasuihin liittyvissä alan tekniikka- ja turvallisuuskysymyksissä Euroopan yhteisössä. VFIG:n sihteeristöä hoitaa Teppema BV, joka on liikkeenjohdon yrityskonsultointia harjoittavan Moret Ernst & Youngin(13) tytäryhtiö.
(52)
TAULUKON PAIKKA
(53) Yhdistyksen sääntöjen 7 kohdan mukaan jäsenet tapaavat vähintään kerran vuodessa. Kokouksissa jäsenyhtiötä edustaa yleensä sen toimitusjohtaja ja/tai muu johtaja. Vuodesta 1990 jäsenet ovat kokoontuneet yleensä kahdesta neljään kertaa vuodessa, kuten 106 kappaleen luettelosta ilmenee. Luettelosta käy myös ilmi, että suuremmat jäsenyhtiöt ovat osallistuneet kaikkiin kokouksiin kun taas pienemmät eivät. Sihteeristö laatii kokouspöytäkirjan, jonka hyväksyminen on seuraavan kokouksen esityslistalla. Jäsenet voivat kokouksessaan päättää toimikuntien perustamisesta. Tekninen toimikunta perustettiin vuonna 1991, minkä jälkeen se on kokoontunut vähintään kerran vuodessa.
(54) Moret Ernst & Young laatii neljännesvuosittain tilastot jäsenten Alankomaiden markkinoilla myymien nestemäisten ja kaasupulloissa myytävien kaasujen määristä. Tiedot on laskettu yhteen, joten kukin osallistuja voi ainoastaan arvioida oman markkinaosuutensa. VFIG:n jäsenillä ei ole velvollisuutta osallistua tilastojärjestelmään, mutta useimmat ovat tehneet niin vuodesta 1993.
6. TEOLLISUUSKAASUJEN JA LÄÄKKEELLISTEN KAASUJEN MARKKINAT
a) Merkitykselliset tuotemarkkinat
(55) Tässä päätöksessä käsitellään ainoastaan nestemäisenä (irtokaasuna) ja kaasupulloissa myytävien kaasujen toimituksia. Suurtoimitussopimukset eivät kuulu tämän päätöksen soveltamisalaan. Tässä päätöksessä irtokaasuna myytävistä kaasuista tärkeimmät ovat kolme ilmakaasua eli typpi, happi ja argon sekä hiilidioksidi (CO2). Kaasupulloissa myytävistä kaasuista tärkeimmät ovat typpi, happi, argon, hiilidioksidi, asetyleeni ja argonseokset. Kullakin näistä kaasuista on useita käyttökohteita.
(56) Typpeä on noin 78 prosenttia ilmasta; sen kiehumapiste on -196 °C. Sen erityisominaisuuksia ovat se, että inerttinä kaasuna se ei reagoi helposti muiden aineiden kanssa, ja nestemäisenä sillä on kyky sitoa lämpöä. Kaasumaisena sitä käytetään suojaamaan nesteitä ja kiinteitä aineita korroosiolta, mikrobien vaikutuksilta, räjähdysherkkien seosten muodostumiselta ja muilta vaikutuksilta, joita voi syntyä seosten joutuessa kosketuksiin ilman kanssa. Sitä käytetään perinteisesti teräs- ja muussa metallurgisessa teollisuudessa, öljy- ja petrokemian teollisuudessa ja enenevästi elintarviketeollisuudessa (pakastuksessa ja pakkaamisessa) ja elektroniikkateollisuudessa. Typpi toimitetaan putkiston kautta, irtokaasuna tai kaasupulloissa.
(57) Happea on 21 prosenttia ilmasta; sen kiehumapiste on -183 °C. Sen hapettavaa ominaisuutta käytetään parantamaan polttoprosessien tehokkuutta ja kemiallisia reaktioita. Teknisenä tai teollisena laatuna sitä käytetään ensi sijassa teräksen, muiden metallien, lasin, keraamien, kemikaalien, sellun ja paperin valmistukseen. Sitä käytetään myös metallien leikkaukseen ja hitsaukseen. Uusimpia sovelluksia ovat vedenkäsittely ja kalanviljely. Happi toimitetaan putkiston kautta, irtokaasuna tai kaasupulloissa. Happea käytetään myös lääkkeellisiin tarkoituksiin puhtaammassa ja kalliimmassa muodossa, jolloin se toimitetaan kaasupulloissa tai irtokaasuna.
(58) Argon on jalokaasu, jota on vain 1 prosentti ilmasta; sen kiehumapiste on -186 °C. Se on kemiallisesti jopa inertimpi kuin typpi, ja siksi sitä käytetään esimerkiksi suojakaasuna hitsauksessa ja eräissä elektroniikan ja metallurgian erittäin inerteissä prosesseissa. Argonia ei valmisteta ainoastaan ilmanerotusyksiköissä, vaan se on myös ammoniakin valmistusprosessin sivutuote. Argon toimitetaan yleensä irtokaasuna tai kaasupulloissa.
(59) Hiilidioksidia tuotetaan ensi sijassa kemiallisten prosessien, erityisesti vedyn valmistuksen sivutuotteena. Teollisuuskaasuyhtiöt ostavat hiilidioksidin yleensä kemian- ja petrokemianteollisuuden yhtiöiltä ja myyvät sen irtokaasuna ja kaasupulloissa. Hiilidioksidia käytetään hiilihappojäänä pakastamiseen. Kaasumaisena sitä käytetään lannoitteena kasvihuoneissa ja virvoitusjuomien ja oluen hiilihapottamiseen. Sitä käytetään myös palonsammuttimissa, suojakaasuna helposti syttyvien ja räjähdysherkkien aineiden varastoinnissa ja moneen muuhun tarkoitukseen. Eräissä sovelluksissa se voidaan korvata typellä.
(60) Argonseoksia myydään ainoastaan kaasupulloissa. Niitä käytetään hitsauksessa ja kalibroinnissa.
(61) Asetyleeni on polttokaasu, jota saadaan karbidien tuotannossa. Sillä on erittäin korkea liekkilämpötila. Sitä käytetään muun muassa hitsauksessa ja metallien leikkauksessa. Asetyleeni toimitetaan kaasupulloissa, joissa on alhainen paine.
(62) Alalla katsotaan yleisesti, että kunkin kaasun erilainen jakelutapa muodostaa omat erilliset tuotemarkkinat(14). Tuottajalle koituvat kustannukset, joista suurimmat erät kertyvät työvoimasta, energiasta, arvonalennuksista ja kuljetuksista, vaihtelevat suuresti jakelumenetelmän mukaan. Näin ollen kaasujen kuluttajilta perittävät hinnat eroavat huomattavasti riippuen käytettävästä jakelutavasta. Kaasut ovat kaasupulloissa toimitettuina paljon kalliimpia kuin samat nestemäisenä toimitetut kaasut, jotka puolestaan ovat kalliimpia kuin kaasumaisessa muodossa putkiston kautta kuljetettavat kaasut. Myös asiakkailta perittävät kuljetusmaksut ja vuokra samoin kuin mahdolliset turvallisuus- ja muut maksut vaihtelevat jakelutavan mukaan. Lisäksi eri tavoilla myytäviä kaasuja muokataan asiakkaiden vaatimusten mukaisesti.
(63) Tässä päätöksessä käsiteltävien sopimusten yhtenä tavoitteena oli määrittää kaasupulloissa myytävien kaasujen toimitushinta yleisesti. Komissio huomauttaa, että kyseiset sopimukset koskivat kaikkien kaasupulloissa myytävien kaasujen toimituksia eivätkä pelkästään edellä mainittuja tärkeimpiä kaasuja. Tällaisia muita kaasuja ovat helium, typpioksiduuli, vety ja tetreeni sekä monet muut erikoiskaasut ja kaasuseokset. Samoin irtokaasuna toimitettavien kaasujen joukossa on myös muita, vähemmän tärkeitä kaasuja, joiden toimitusehtoja mainitut sopimukset koskivat, esimerkiksi typpioksiduuli.
b) Merkitykselliset maantieteelliset markkinat
(64) Teollisuuskaasujen toimitusten maantieteellisiä markkinoita rajoittavat edellä a alakohdassa mainitut kalliit kuljetustavat, minkä vuoksi markkinat voidaan laajuudeltaan määritellä joko paikallisiksi tai alueellisiksi. Asiassa IV/M.926 Messer Griesheim / Hydrogas vuonna 1997 komissio perusti arviointinsa 200 km:n taloudelliseen kuljetusetäisyyteen.
(65) Vuonna 1989 asiassa(15), jossa komissio tutki teollisuuskaasujen toimittajien asiakkaisiinsa soveltamia ehtoja, komissio totesi, että yksinkertaisten nestemäisten kaasujen, kuten hapen ja typen, taloudellinen jakelusäde on 300-400 km ja kalliimman argonin 600-800 km. Kaasupulloissa toimitettavia ilmakaasuja ei yleensä kuljeteta 100 km:ä kauemmas, lukuun ottamatta kalliimpaa argonia.
(66) Tämän kaasupulloissa myytäviä kaasuja koskevan arvion vahvisti nyt tarkasteltavassa asiassa Air Liquide, joka kuitenkin rajoitti nestemäisen hapen ja typen toimitussäteen 150 km:iin ja nestemäisen argonin toimitusmatkan 400 km:iin. Toisaalta Praxair ja BOC uskovat, että kyseiset 1980-luvulla tehdyt arviot kuljetusetäisyyksistä pitävät edelleen paikkansa. ACP:n mukaan nestemäisen hiilidioksidin taloudellinen toimitusmatka on 300 km.
(67) Vesiteitse kuljetettaessa kuljetusmatka voi olla paljon pitempi ainakin teollisuuskaasukonsernien välisessä myynnissä. Tietojen mukaan nestemäistä argonia toimitetaan Alankomaista Kreikkaan ja nestemäistä hiilidioksidia voidaan toimittaa Alankomaista Puolaan ja Venäjälle. Ainoastaan kaasupulloissa toimitettavan asetyleenin taloudellinen kuljetussäde on noin 300-400 km.
(68) Vuonna 1997 asiassa IV/M.926 Messer Griesheim / Hydrogas komissio katsoi, että kyseisen yhteisyrityksen merkitykselliset maantieteelliset markkinat ovat paikalliset tai alueelliset suurista etäisyyksistä johtuvien korkeiden kuljetuskustannusten vuoksi.
(69) Eräät kaasuyhtiöt, kuten AGA nestemäisissä kaasuissa ja BOC joulukuuhun 1998 saakka, toimivat Benelux-maiden tasolla. Tämän perusteella merkitykselliset maantieteelliset markkinat saattavat olla Alankomaita laajemmat. Vastauksissaan komission kyselyihin kaikki Alankomaissa toimivat teollisuuskaasujen toimittajat kuitenkin katsoivat, että kaasupullokaasujen maantieteelliset markkinat ovat kansalliset. Suurimpana syynä tähän mainitaan kaasupulloja koskevat kansalliset määräykset, minkä vuoksi on mahdotonta myydä "belgialaisia" kaasupulloja Alankomaissa ja päinvastoin. Myös Saksalla on omat standardinsa(16). Kulttuuri- ja kielierot ja kaasupulloissa myytävien kaasujen toimitusten kannalta tärkeä palvelu mainittiin myös perusteina markkinoiden määrittelemiseksi kansallisiksi.
(70) Nestemäisten kaasujen osalta tilanne ei ole yhtä selvä. Jäsenvaltioiden säädökset eroavat irtokaasujen säiliöiden osalta, mutta kun säiliöt on asennettu, rajatylittäville toimituksille ei näytä olevan esteitä. Useimmat yhtiöt kuitenkin totesivat komissiolle, että niiden mielestä myös nestemäisten kaasujen markkinat ovat kansalliset. AGAn, Praxairin ja ACP:n näkemys asiasta erosi siltä osin, että ne katsoivat maantieteellisten markkinoiden riippuvan pikemmin taloudellisesta kuljetussäteestä.
(71) Komissio huomauttaa, että teollisuuskaasujen tuotantoa ja toimituksia hallitsevat yhteisössä muutamat suuret monikansalliset konsernit, joilla on kansallisia tytäryhtiöitä useimmissa jäsenvaltioissa. Nämä tytäryhtiöt toimittavat irtokaasuja paikallisille varastoille ja loppukäyttäjille ja kaasupullokaasuja loppukäyttäjille ainoastaan kyseisessä jäsenvaltiossa. Tytäryhtiöt asettavat myös kyseisessä jäsenvaltiossa sovellettavat toimitushinnat ja muut kaupalliset ehdot.
(72) Yhdessä jäsenvaltiossa olevan loppukäyttäjän on vaikea hankkia kaasuja toisissa jäsenvaltioissa sijaitsevilta monikansallisten konsernien tytäryhtiöiltä. Tämä ei johdu pelkästään rajallisesta taloudellisesta kuljetusmatkasta vaan myös konsernin maantieteellisten vastuiden sisäisestä jaosta(17). Tämän vuoksi eri jäsenvaltioissa sekä irtokaasuihin että kaasupullokaasuihin sovellettavat hinnat ja myyntiehdot eroavat toisistaan; useat asiakirjat vahvistavat tämän(18).
(73) Komissio huomauttaa myös, että myös toimitusrakenne vaihtelee jäsenvaltiosta toiseen. Air Liquide on selvä markkinajohtaja Ranskassa ja Belgiassa, Messerillä ja Lindellä on vahva asema Saksassa ja Hoek Loos on markkinajohtaja ja AGA toiseksi suurin Alankomaissa.
(74) Komissio päättelee näin ollen, että tässä päätöksessä kaasupullokaasujen ja nestemäisten kaasujen merkitykselliset maantieteelliset markkinat rajoittuvat Alankomaihin(19).
c) Markkinarakenne
(75) Taulukosta 1 ilmenevät kunkin tämän päätöksen soveltamisalaan kuuluvan yhtiön koko vuonna 2001 ja arvio kunkin yhtiön osuudesta teollisuus- ja lääkkeellisten kaasujen (vain kaasupullot ja irtokaasut) markkinoilla Alankomaissa vuonna 1996. Luvut perustuvat yhtiöiden tietopyyntöihin antamiin vastauksiin ja komission arvioihin(20).
Taulukko 1
TAULUKON PAIKKA
(76) Asianomaisten teollisuuskaasujen kokonaisvuosimyynti Alankomaissa vuosina 1994-1996 oli arviolta seuraava:
Taulukko 2
TAULUKON PAIKKA
(77) Taulukoissa 3 ja 4 esitetään yhtiöiden markkinaosuudet(21) sekä kaasupulloissa että nestemäisenä toimitettavien kaasujen suhteen Alankomaiden markkinoilla vuonna 1996.
Taulukko 3
Kaasupullokaasut
TAULUKON PAIKKA
Taulukko 4
Nestemäiset kaasut
TAULUKON PAIKKA
(78) Komissio huomauttaa, että 1980-luvun loppupuolelta lähtien Alankomaiden teollisuuskaasumarkkinoille on tullut uusia toimijoita: Air Liquide, Messer, BOC ja Westfalen ja - hiilidioksidimarkkinoille - Hydrogas. Kypsillä markkinoilla, joilla markkinat eivät juuri kasva yleistä talouskasvua enempää, uusien toimijoiden tulo markkinoille todennäköisesti lisää kilpailua. Uudet toimijat yrittävät saada riittävän osuuden markkinoista, kun taas vakiintuneet yritykset puolustavat markkinaosuuksiaan. Lisääntynyt kilpailu asiakkaista johtaa todennäköisesti keskihintojen alentumiseen.
(79) Hoek Loosin, Air Productsin ja AGAn toimittamat tiedot vahvistavat, että kaikkien tärkeimpien teollisuuskaasujen hintataso on laskenut vuodesta 1989 riippumatta siitä, onko kyse irto- vai kaasupullokaasuista. Hinnat ovat laskeneet sekä niiden kaasujen osalta, joiden kysyntä on laskenut (kuten asetyleeni), että niiden, joiden markkinat ovat vakaammat.
(80) Komissio huomauttaa, että uusista toimijoista huolimatta Alankomaiden kaasupullokaasujen markkinat ovat edelleen hyvin keskittyneet. Herfindahl-Hirschmann -indeksi (HHI)(22) oli yli 1800 kunkin taulukossa 3 olevan kaasupullokaasun osalta kunakin vuonna ajalla 1993-1997, ja viiden suurimman yrityksen (AGA, Air Liquide, Air Products, Hoek Loos ja Messer) yhteenlaskettu markkinaosuus ei ollut koskaan 80:tä prosenttia alhaisempi. Kunkin yhtiön markkinaosuus vaihteli erittäin vähän.
(81) Nestemäisten kaasujen hapen, typen, argonin ja hiilidioksidin markkinat olivat myös keskittyneet. Happea lukuun ottamatta viidellä johtavalla yhtiöllä oli yhteensä yli 80 prosentin markkinaosuus kunakin vuonna kaudella 1993-1997. Niiden yhtiökohtaiset markkinaosuudet eivät kuitenkaan olleet yhtä vakaat kuin kaasupullokaasuissa. HHI liikkui 1800:n vaiheilla.
(82) Komission tietojen perusteella Air Liquide, Hoek Loos, Air Products ja AGA yrittivät säilyttää markkinaosuutensa ryhtymällä vastatoimenpiteisiin joko toisiaan tai kolmansia yhtiöitä vastaan, jos kilpailija sai jonkin niiden asiakkaista(23).
(83) Tässä yhteydessä on huomattava, että kaasuntoimittajat ovat melko hyvin tietoisia toistensa asiakkaista. Koska kaasupullot ja kaasusäiliöt kuuluvat yleensä kaasuntoimittajille ja niissä on yhtiöiden merkinnät, asiakkaan tai mahdollisen asiakkaan luona käyvä myyntineuvottelija voi helposti nähdä, kuka nykyinen toimittaja on. Toimittaja voi näin ollen reagoida heti, kun asiakas, jonka kanssa yhtiöllä on sopimus, alkaa ostaa kaasua kilpailijalta. Suuremmilla teollisuuskaasujen toimittajilla on todellakin kilpailijakohtaiset luettelot asiakkaista, jotka ne ovat menettäneet tai voittaneet. Luetteloista ilmenevät myös hintamyönnytykset, jotka niiden on pitänyt tehdä tietyn kilpailijan kilpailevan tarjouksen vuoksi(24). Näiden tietojen ja kilpailijan mahdollisesti kiinnostavista asiakkaista laadittujen luettelojen perusteella toimittaja voi laatia kohdelistan vastatoimenpidekampanjaa varten(25). AGAa koskevissa asiakirjoissa vastatoimenpidepolitiikkaan viitataan käsitteellä "kauhun tasapaino"(26).
(84) Vastatoimenpidekampanjat eivät välttämättä rajoitu samoille maantieteellisille markkinoille. Useissa komissiolla olevissa asiakirjoissa viitataan rajatylittäviin vastatoimenpiteisiin, erityisesti silloin, kun halutaan kohdistaa toimet aggressiiviseen kilpailijaan sen omilla kotimarkkinoilla, joilla voi olla helpompi löytää sopivia kohteita(27). Toisissa asiakirjoissa viitataan Benelux-maiden tasolla järjestettäviin kampanjoihin. Rajatylittävät kampanjat järjestää tai ainakin koordinoi konserni, johon kyseinen kaasuntoimittaja kuuluu(28).
(85) Alalle on tyypillistä se, että hinnat ja muut toimitusehdot vaihtelevat asiakaskohtaisesti sekä kaasupullo- että irtokaasuissa. Uusia asiakkaita voitetaan tarjoamalla alhaisia hintoja ja edullisia toimitusehtoja. Hintoja korotetaan ja ehtoja muutetaan vuosittain, yleensä kunkin kalenterivuoden alussa. Vaikka kukin kaasu on homogeeninen tuote ja asiakkaat voivat helposti vaihtaa toimittajaa, eräiden teollisuuskaasuyritysten tekemien tutkimusten mukaan asiakkaat ovat kuitenkin hyvin uskollisia "omalle" toimittajalleen(29). Tämä voidaan selittää teollisuuskaasutoimintaan liittyvällä palvelulla, johon sisältyvät nopeat ja luotettavat toimitukset sekä asiakkaalle annettavat neuvot kyseisen tuotteen käytöstä. Tämän johdosta asiakkailla on tapana pitää kiinni toimittajastaan säännöllisistä hinnankorotuksista huolimatta. Asiakkaat harkitsevat toimittajan vaihtamista vasta silloin, kun niiden maksaman hinnan ja kilpailijoiden tarjoamien paljon edullisempien hintojen ja ehtojen välinen ero ylittää tietyn rajan. Silloisen toimittajan on joko tehtävä samanlainen hintatarjous tai muuten se menettää asiakkaan. Molemmissa tapauksissa on todennäköistä, että toimittaja ryhtyy vastatoimenpiteisiin ja tarjoaa edullisia ehtoja jollekin kilpailijansa asiakkaalle, joka tällöin vaihtaa toimittajaa.
(86) Näin ollen on kaksi hintatasoa, jotka voidaan erottaa kunkin kaasupulloissa teollisuuskaasuja myyvän toimittajan suhteen: vaihteleva hinta nykyisille asiakkaille ja vähimmäishinta, jolla toimittaja houkuttelee uusia asiakkaita. Samanlainen ero koskee irtokaasuina myytävien teollisuuskaasujen hintoja.
B. MENETTELY
1. TARKASTUKSET
(87) Asetuksen N:o 17 14 artiklan 3 kohdan mukaiset tarkastukset tehtiin 11 ja 12 päivänä joulukuuta 1997 yhtäaikaisesti ilman ennakkovaroitusta AGAn, Air Liquiden, Air Productsin ja Hoek Loosin toimitiloissa.
(88) Vuoden 1998 aikana tehtiin asetuksen N:o 17 14 artiklan 2 kohdan mukaiset tarkastukset BOCissa, Hydrogasissa, Messerissä ja Westfalenissa.
2. TIETOPYYNNÖT
(89) Komissio lähetti 24 päivänä heinäkuuta 1998 asetuksen N:o 17 11 artiklan mukaiset tietopyynnöt AGAlle, Air Liquidelle, Air Productsille, Hoek Loosille, NTG:lle ja Praxairille.
(90) Asetuksen N:o 17 11 artiklan mukaiset tietopyynnöt lähetettiin myös ACP:lle ja Ijsfabriek Strombeekille 14 päivänä syyskuuta 1998, Westfalenille, BOCille ja Indugasille 12 päivänä lokakuuta 1998, ACP:lle jälleen 13 päivänä lokakuuta 1998, Messerille 30 päivänä lokakuuta 1998, Hydrogasille 12 päivänä marraskuuta 1998 ja jälleen BOCille 22 päivänä joulukuuta 1998.
(91) Asetuksen N:o 17 11 artiklan mukaiset lisäpyynnöt lähetettiin AGAlle, Air Liquidelle, Air Productsille, Hoek Loosille ja Messerille 7 päivänä huhtikuuta 1999 ja Hydrogasille 12 päivänä huhtikuuta 1999.
(92) Tammikuun 20 päivänä 1998 asetuksen N:o 17 11 artiklan mukainen tietopyyntö lähetettiin alan yhdistykselle VFIG:lle.
(93) Viimeiset asetuksen N:o 17 11 artiklan mukaiset tietopyynnöt lähetettiin 22 päivänä helmikuuta 2002 AGAlle, Air Liquidelle, Air Productsille, Hoek Loosille, Messerille, Westfalenille, BOCille ja NTG:lle ja 5 päivänä kesäkuuta 2002 AGAlle, Air Liquidelle, Air Productsille, Hoek Loosille, Messerille, Westfalenille ja BOCille.
(94) Tietopyynnöissä yrityksiä pyydettiin toimittamaan tietoja kilpailijoiden kanssa pidetyistä kokouksista, selvityksiä tarkastusten aikana löydetyistä asiakirjoista ja tietoja yleisistä hinnankorotuksista ja muista toimitusehdoista. Yrityksiä pyydettiin myös selvittämään näkemyksensä markkinoiden määritelmästä, arvioimaan markkinaosuutensa ja markkinoiden kokonaisarvo sekä toimittamaan lisätietoja liiketoiminnastaan.
3. HALLINNOLLINEN MENETTELY
(95) Komissio aloitti 9 päivänä heinäkuuta 2001 nyt käsiteltävää asiaa koskevan menettelyn ja antoi väitetiedoksiannon kahdeksalle yritykselle, jotka toimivat teollisuus- ja lääkkeellisten kaasujen alalla Alankomaissa. Väitetiedoksianto lähetettiin seuraaville: AGA Gas BV, Air Liquide BV, Air Products Europe Inc., BOC Group Plc., NV W.A. Hoek's Machine- en Zuurstoffabriek, Messer Nederland BV, Nederlandse Technische Gasmaatschappij BV ja Westfalen Gassen Nederland BV.
(96) Kaikki väitetiedoksiannon saaneet yritykset toimittivat kirjallisia huomautuksia vastauksena komission väitteisiin.
(97) Yritykset saivat tutustua komission asiakirjoihin niille pian menettelyn aloittamisen jälkeen lähetetyn CD-ROMin avulla.
(98) Suullinen kuuleminen pidettiin 10 päivänä tammikuuta 2002. Seuraavat yritykset olivat läsnä tilaisuudessa: AGA Gas BV:n seuraaja AGA AB, Air Liquide BV, Air Products Europe Inc. Air Products Nederland BV:n puolesta, BOC Group Plc., NV Hoek Loos, Messer Nederland BV ja Westfalen Gassen BV.
(99) Kuten kirjallisissa vastauksissaan, kaksi yritystä, Air Liquide ja Westfalen, kiistivät väitetiedoksiannossa esitetyt väitteet, ja neljä yritystä, AGA, Hoek Loos, Air Products ja Messer, sanoivat, etteivät ne juurikaan kiistä esitettyjä seikkoja. BOC teki ainoastaan joitain pieniä huomautuksia viitaten vähäiseen markkinaosuuteensa kyseisenä aikana, ja NTG ei osallistunut kuulemistilaisuuteen.
(100) Useimmat kuulemistilaisuuteen osallistuneet yritykset, riippumatta siitä, kiistivätkö ne tosiseikat vai eivät, ottivat esille kysymyksen vanhentumisajasta. Ne väittivät, että komissiolla ei ollut asiakirjatodisteita vuosilta 1992-1994 ja että mahdolliset rikkomiset ennen vuotta 1992 oli rajattava ajallisesti pois, koska yllätystarkastukset tehtiin 11 ja 12 päivänä joulukuuta 1997. Tätä seikkaa käsitellään jäljempänä II osan E jaksossa.
C. RIKKOMISTA KOSKEVAT YKSITYISKOHDAT
1. JOHDANTO
(101) Komissiolla on todisteita siitä, että Alankomaiden johtavat teollisuuskaasuyritykset tapasivat säännöllisesti vuosina 1989-1997. Näissä kokouksissa ne
a) keskustelivat ja sopivat seuraavana vuonna silloisille asiakkailleen kaasupulloissa (ja joskus irtokaasuna) toimitettavien kaasujen hintojen korotusprosentista tai -määrästä ja muista kaupan ehdoista;
b) sopivat pidättäytyvänsä käymästä kauppaa toistensa asiakkaiden kanssa 2-5 kuukauden ajan vuosittain hinnankorotusten täytäntöönpanemiseksi;
c) sopivat noudattavansa vähimmäishintoja tarjotessaan kaasupulloissa ja irtokaasuna toimitettavia kaasuja uusille asiakkaille; ja
d) sopivat noudattavansa muita kaupan vähimmäisehtoja toimittaessaan kaasuja kaasupulloissa ja irtokaasuna. Nämä ehdot koskivat erityisesti asiakkailta perittäviä vuokria ja kuljetuskustannuksia. Lisäksi ne sopivat ottavansa käyttöön irtokaasun erikoismaksun ja kaasupulloissa toimitettavien kaasujen turvallisuus- ja ympäristömaksun.
(102) Vaikka nämä seikat ovat yhteydessä toisiinsa ja niiden yhteisenä tarkoituksena oli korottaa teollisuuskaasujen hintatasoa (tai välttää sen alentuminen) Alankomaissa, niitä käsitellään ja analysoidaan erikseen.
(103) Komissiolla on todisteita Alankomaiden johtavien teollisuuskaasuyritysten säännöllisistä kokouksista vuosina 1989-1997. Eräisiin kokouksiin osallistuivat myös pienemmät kilpailijat. Näissä kokouksissa osanottajat keskustelivat useista yhteisen etunsa mukaisista asioista. Kokouksissa yrityksillä oli mahdollisuus keskustella ja sopia säännöllisesti hinnankorotusten ja kaupan ehtojen määräämisestä ja täytäntöönpanosta irtokaasuna ja kaasupulloissa myytävien kaasujen osalta. Näitä kilpailun vastaisia kokouksia täydennettiin yritysten kahdenvälisillä yhteyksillä.
(104) Kartellin alkuvuosina vuodesta 1989 lähtien teollisuuskaasujen toimittajat osallistuivat "turvallisuuskokouksiin". Kokouksia pidettiin ravintoloissa useita kertoja joka vuosi. Niihin liittyi joskus lounastilaisuuksia, ja ne järjesti jokin kyseisistä yrityksistä. Kokouksessa jaettiin esityslistaluonnos, johon ei sisältynyt hintoja tai muita kaupan ehtoja koskevia seikkoja. Kuten seuraavista kohdista ilmenee, kokouksissa keskusteltiin myös seikoista, joita ei ollut esityslistalla. Union Carbide, Hoek Loos, AGA, Air Products ja Air Liquide ottivat osaa yhteen tai useampaan turvallisuuskokoukseen vuosina 1989-1991. Air Products huomauttaa, että sen johtaja lopetti kokouksiin osallistumisen vuonna 1990 ja että Union Carbide ei ollut aina läsnä kokouksissa, johon kyseinen johtaja osallistui(30).
(105) VFIG:n jäsenten kokouksista tuli myöhemmin suosittu tapa keskustella ja sopia hinnoista ja muista toimitusehdoista. VFIG:n viralliset kokoukset alkoivat vuonna 1989, ja ne pidettiin yleensä Utrechtissa, jossa VFIG:n sihteeristö sijaitsee. Sihteeristö kutsui jäsenyhtiöt kokoukseen lähettämällä niille esityslistaluonnoksen ja edellisen kokouksen pöytäkirjaluonnoksen.
(106) Asetuksen N:o 17 11 artiklan mukaisen tietopyynnön johdosta VFIG toimitti järjestämiään kokouksia koskevat raportit. Osanotto VFIG:n kokouksiin ilmenee seuraavasta taulukosta.
Taulukko 5
TAULUKON PAIKKA
* = peruutettu, 0 = poissa, X = läsnä
(107) Vuonna 1995 alan suurimmat yritykset AGA, Air Liquide, Air Products, Hoek Loos ja Messer aloittivat myös VFIG:n ulkopuoliset epäviralliset tapaamiset. Kokousten järjestämisestä huolehtivat yritykset vuorotellen, ja ne pidettiin Bredassa sijaitsevassa ravintolassa ja vuonna 1997 myös Barendrechtissa. Kokouksissa ei ollut muodollista esityslistaa eikä pöytäkirjaa pidetty. Tapaamisia järjestettiin useita kertoja vuodessa ja niitä jatkettiin ainakin vuoden 1997 loppuun saakka(31). Näissä kokouksissa yritykset keskustelivat ja päättivät hinnoista ja muista toimitusehdoista, kuten jäljempänä esitetään.
(108) AGAn, Air Liquiden, Air Productsin, Hoek Loosin ja Messerin osallistuminen Bredassa tai Barendrechtissa järjestettyihin kokouksiin ilmenee seuraavasta taulukosta, jonka perustana on käytetty yhtiöiltä saatuja vastauksia.
Taulukko 6
TAULUKON PAIKKA
Huom.
Air Liquide: ei tietoja vuodelta 1995; Messer: ei tietoja; Hoek Loos: ei tietoja.
X = yhtiöiden muistamat päivämäärät.
tyhjä = ei vastausta yhtiöltä.
(109) Ajalla 1989-1997 yhtiöillä oli myös kahdenvälisiä yhteyksiä, jolloin ne pitivät yhteyttä toisiinsa kirjeiden, faksien ja tapaamisten avulla. Yhteydenpidon tarkoituksena oli tiedottaa kokouksissa sovituista asioista kilpailijoille, jotka eivät olleet osallistuneet niihin, sekä keskustella sovittujen asioiden toteuttamisesta. Usein yhteydenpito koski tietyiltä asiakkailta perittyjä hintoja ja muita kaupan ehtoja ja joskus niistä myös sovittiin(32).
2. HINNANKOROTUKSISTA MÄÄRÄÄMINEN
a) Yleiskatsaus
(110) Komissiolla on todisteita siitä, että vuodesta 1989 lähtien kilpailijat keskustelivat säännöllisesti ja sopivat hinnankorotuksista, joita ne soveltaisivat seuraavana vuonna silloisiin asiakkaisiinsa kaasupullokaasujen ja joissain tapauksissa nestemäisten kaasujen osalta. Ainakin seuraavat yhtiöt ottivat osaa näihin salaisiin käytäntöihin: Hoek Loos, Air Products ja AGA vuosina 1989-1991 ja 1993-1997, Air Liquide ja Messer kaudella 1990/1991 ja vuosina 1993-1997, Westfalen ja BOC kaudella 1994/1995.
b) Kartellikokoukset ja salaiset yhteydet
(111) Hoek Loosin, AGAn ja Air Productsin välillä oli 24 päivänä marraskuuta 1989 voimassa sopimus kaasupulloissa myytävien kaasujen hintojen korottamisesta noin 5 prosentilla vuonna 1990.
(112) AGAsta löydettiin 24 päivänä marraskuuta 1989 päivätty sisäinen muistio "turvallisuuskokouksesta". Englanniksi laadittu ja luottamukselliseksi merkitty muistio kuuluu seuraavasti:
"Kaikki osallistujat sopivat kaasupullokaasujen hinnan korottamisesta ± 5 %.
HL 4,9 %, UC 5 %, AGA 5 %, AP 5 %.
HL:n [...] välittää nämä tiedot AL:lle.
Pyydämme AL:ää pidättäytymään kilpailusta 4-5 kuukauden ajan. Tästä hetkestä alkaen. Sama koskee HL:ää, AGAa, UC:tä ja AP:tä. Tarkoittaa sitä, että meidän on tästä lähtien käytävä kauppaa vain omien asiakkaidemme kanssa. Kaikkien on laadittava ehdotus nestemäisten kaasujen hinnastoksi.
Kokouspäiväksi on sovittu 12. tammikuuta, jolloin hinnastosta keskustellaan lopullisesti ja päätetään siitä yksimielisesti.
Kaikki yrittävät parantaa nykyisten asiakkaiden nestemäisten kaasujen hintoja.
LUETTUASI TÄMÄN HÄVITÄ SE"
(33)
(113) Yhteisen sopimuksen johdosta vuoden 1990 hinnankorotus oli suurempi kuin AGAn korotus olisi ollut ilman sopimusta. Vain vielä kuukausi ennen sopimusta AGA harkitsi korottavansa hintoja vain 4 prosenttia 30 päivänä lokakuuta 1989 päivätyn sisäisen viestin(34) mukaan (joka löydettiin Messeristä).
(114) AGA toteutti sopimuksen hintojen korottamisesta 5 prosentilla, kuten ilmenee AGAn 28 päivänä marraskuuta 1989 päivätyistä sisäisistä ohjeista, ja keskitti 5 prosentin hinnankorotuksen silloisiin asiakkaisiinsa(35). Kyseinen viesti kuuluu seuraavasti:
"Asia: Hinnankorotus ja täyttölisä
...
1. Hinnat, kaasupullokaasut / vuokra ja rahti
Näitä korotetaan 5 % 1. tammikuuta lähtien.
Prosenttilukuun sisältyy myös rahti. Vuokratariffia muutetaan 1 sentillä irtonaisten kaasupullojen osalta ja 2 sentillä pakkauksissa olevien kaasupullojen osalta. Prosenttiluvun muutos johtuu vuoden 1990 kehitystä koskevista uusista odotuksista.
2. ..."
(115) Hoek Loosin, Air Productsin, AGAn ja Air Liquiden edustajat tapasivat uudelleen 22 päivänä marraskuuta 1990 ja sopivat korottavansa hintoja 5-7 prosenttia 1 päivästä tammikuuta 1991.
(116) Air Liquiden tiloista löydettiin 22 päivänä marraskuuta 1990 päivätyt sisäiset muistiinpanot(36), joiden mukaan hinnankorotukset olivat yksi keskustelluista asioista:
"1. Irtokaasu - erikoismaksu
2. Vähimmäishinnat - korotus
3. Hinnankorotus 1.1.91 (5-7)
1 kohdan osalta:
HL: kaikkiin asiakkaisiin otettu yhteyttä - alkaa 1.11.90. Noin 30 reagoinut (eli harvat). 36 guldenia
AP: kirje lähetetty 16.11. Kaikki aloittavat yhtenäisesti 1.12. 36 guldenia. Jo nyt suullisia/kirjallisia reaktioita.
AGA: Suuret eivät hyväksy sitä (Nedstaal, AKZO), noin 50 %:iin otettu yhteyttä. Aloituspäivä 1.12.
AL: Jonotusmaksu käyttöön. Irtokaasun erikoismaksu 1.1. Perusteet: ajotunteja koskevat lait, jonot, polttoaine, vakuutusmaksujen kohoaminen, tiukemmat säädökset, koulutuskustannukset.
Otetaan säännönmukaisesti käyttöön uusissa sopimuksissa.
..."
(117) Air Liquide ei pystynyt kertomaan komissiolle, missä yhteydessä tämä kokous pidettiin ja kuka osallistui siihen Air Liquiden puolesta, lukuun ottamatta myyntipäällikkö [...], jonka käsiala tunnistettiin(37). Vastauksessaan väitetiedoksiantoon Air Liquide totesi, että asiakirjassa oli kyse ainoastaan [...] tekemistä henkilökohtaisista muistiinpanoista ja että se ei ollut todiste mistään sitoumuksesta yhtiön osalta(38).
(118) Komission mielestä tämä vastaus ei ole uskottava, koska muistiinpanoissa on selvästi yhteenveto kilpailijoiden suunnitelmista ja muistiinpanojen perusteella näyttää siltä, että ne tehtiin keskustelun aikana.
(119) Ainakin AGAn, Air Liquiden, Air Productsin, Hoek Loosin ja Messerin välillä oli sopimus vuosina 1990-1991 kaasujen ja palvelujen kuuden prosentin hinnankorotuksista, jotka toteutettiin marraskuun 1990 ja helmikuun 1991 välisenä aikana:
(120) AGAn (englanninkielisessä) 27 päivänä marraskuuta 1991 päivätyssä Messeriä koskevassa sisäisessä muistiossa(39) todetaan seuraavaa:
"Kaikki kaasuyhtiöt ml. MG sopivat perushintojen käyttämisestä - vuokrasta ja kuljetusmaksuista (ks. liite). Todellisuudessa MG:n hinnat ovat huomattavasti näitä hintoja alhaisemmat: 20-30 %. Tämä johtaa moniin hinnanalennuksiin ja/tai asiakkaiden menettämiseen. Loimme aikaisemmin palveluherkät markkinat.
MG:n tapaiset kilpailijat kouluttavat markkinoita keskustelemaan vain hinnoista.
Myös MG sopi kaasun ja palvelujen 6 %:n hinnankorotuksista.
MG suostui myös tulitaukoon marras-, joulu-, tammi- ja helmikuussa voidakseen neuvotella hinnankorotuksista asiakkaiden kanssa.
Kaikki kaasuyhtiöt ml. AGA kärsivät paljon MG:n hallitsemattomasta käyttäytymisestä markkinoilla.
Minulla on kaksi ehdotusta:
Keskustellaan tästä Stephan Messerin kanssa
Valmistaudutaan lyhyellä aikavälillä vastatoimenpiteisiin Saksassa."
(121) Edellä oleva muistio osoittaa, että Messer oli nyt liittynyt kilpailunvastaisia kokouksia pitävien yritysten joukkoon. Komissio huomauttaa, että yhdessä tämän asiakirjan kahdesta jäljennöksestä(40) AGAn edustaja oli kirjoittanut kohtaan "6 %:n hinnankorotuksista" "mutta Messer on rajoittanut tätä mahdollisuuksien mukaan".
(122) Vastauksessaan väitetiedoksiantoon Messer totesi, että päätelmä Messerin osallistumisesta sopimuksiin edellä mainitun AGAn muistion perusteella menee liian pitkälle. Messer väittää, että sisäisestä muistiosta ilmenee vain AGAn oma tulkinta Messerin toiminnasta ja osoittaa, että AGA oli tietoinen siitä, että Messer noudatti omaa toimintalinjaansa(41).
(123) Komissio huomauttaa kuitenkin, että Messerin on täytynyt olla yhteydessä kilpailijoihinsa keskustellakseen aikeistaan sovitun hinnankorotuksen suhteen, kuten edellä 120 kappaleessa olevasta AGAn edustajan huomautuksesta ilmenee.
(124) Edellä mainitun lisäksi komissio tietää, että mahdollisesti vuoden 1991 alussa Air Liquiden, Air Productsin, Hoek Loosin ja AGAn edustajat tapasivat ja keskustelivat äskettäisen, vuoden 1991 6 prosentin hinnankorotuksen toteuttamisen onnistumisesta:
(125) Air Liquiden tiloista löydettiin kyseistä kokousta käsittelevä käsinkirjoitettu (hollanninkielinen) muistio(42), jossa todetaan muun muassa seuraavaa:
"Hinnankorotus
[...]: kaikki korotettu
kuljetuskustannukset
irtokaasu BOC/Messer
kaasupl. Westf./Messer/AL
HL: noin 6 prosenttia sekä irtokaasu että kaasupl.
Indeksi osoittaa 6 %:n kasvua
AGA: vain 20 % suunnitelmasta toteutunut
Indeksi osoittaa 6 %:n kasvua
...
Useimmat ottaneet käyttöön irtokaasun erikoismaksun ..."
(126) Vastauksessaan komission kysymyksiin Air Liquide katsoi muistion olevan "noin vuodelta 1990" ja sanoi sen olevan "[...] henkilökohtaisia muistiinpanoja, jotka on luultavasti tehty sosiaalisen tapaamisen jälkeen"(43). Air Productsin edustaja tässä kokouksessa näyttää olleen toimitusjohtaja [...].
(127) Air Liquiden tiloista löydettiin myös käsinkirjoitettu muistiinpano, joka yhtiön mukaan on vuoden 1991 alkupuolelta(44). Se kuuluu seuraavasti: "AGA alentanut tasoa hintojen korottamisesta tehdystä sopimuksesta huolimatta."(45)
(128) VFIG:n jäsenten kokouksessa 16 päivänä joulukuuta 1993 AGA, Air Liquide, Air Products, Hoek Loos ja Messer sopivat korottavansa hintoja 1 päivästä tammikuuta 1994. Indugas, BOC ja NTG eivät olleet läsnä.
(129) Air Liquiden tiloista löydettiin kyseistä kokousta käsittelevä hollanninkielinen käsinkirjoitettu muistio(46), jossa todetaan muun muassa seuraavaa:
"Hinnankorotus.
HL 1.1.94 korotus 4,5 %. - Myös MG ja AP nostavat hintoja. Ilmeisesti sopimus hintojen korottamisesta 1.1., mutta ei prosentista tai vähimmäistasosta."
(130) Tämän vahvistavat AGAn toimittamat käsinkirjoitetut muistiinpanot(47):
"16.12.93 VFIG.
...
Hinnankorotus:
H-L: kirje asiakkaille tammikuun alussa."
(131) Sen vahvistavat myös Air Productsin tiloista löydetyt englanninkieliset, käsinkirjoitetut huomautukset, jotka koskevat samaa kokousta:
"AGA 15. tammik.
H/L useimmat sopimukset 1. tammikuuta
Pitempi kausi 1. helmikuuta
Menee neuvotteluun
Neuvotellaan jo asiakkaiden kanssa
Suurimmille asiakkaille on myyty (sold) (kerrottu (told?))
Kaikki suurimmat asiakkaat + 4,5 %
Joskus neuvoteltava vähemmästä
...
Kilpailukielto 1. huhtikuuta saakka"
(48).
(132) Vastauksessaan väitetiedoksiantoon Air Liquide väitti, että VFIG:n 16 päivänä joulukuuta 1993 pidettyä kokousta koskevasta Air Liquiden käsinkirjoitetusta muistiosta ilmenee, että sen kirjoittaja oli kirjoittanut muistiin vain sen mitä muut sanoivat (sana "ilmeisesti") eikä se todista Air Liquiden sitoutuneen mihinkään. Air Liquide väittää myös, että joulukuun puoliväli ei vaikuta realistiselta ajankohdalta sitoutua 1 päivänä tammikuuta 1994 voimaan tulevaan hinnankorotukseen(49).
(133) Komissio huomauttaa, että Air Liquide osallistui kyseiseen kokoukseen ja merkitsi huolellisesti muistiin mitä sen kilpailijat sanoivat.
(134) Vastauksessaan väitetiedoksiantoon Messer väitti, että pelkkä osallistuminen kokoukseen ei ollut sinänsä riittävä todiste sopimukseen osallistumisesta. Se toteaa, että Air Liquiden tiloista löydetyissä käsinkirjoitetuissa muistiinpanoissa viitataan vain siihen, että Messer aikoi nostaa hintojaan(50). Messer ei maininnut korotuksen tarkkaa määrää, ja yleisenä käytäntönä on nostaa hintoja kyseiseen vuodenaikaan, koska hintoja on tarkistettava inflaation vuoksi. Lisäksi AGAn ja Air Productsin tiloista löydetyissä muistiinpanoissa ei mainita Messeriä.
(135) Komissio huomauttaa kuitenkin, että Messer osallistui kyseiseen kokoukseen ja mainitsi, mitä se aikoo tehdä yhden kaupallisen toimintapolitiikkansa tekijän eli hintojen korottamisen suhteen.
(136) Kaasupullokaasujen vuoden 1995 hinnankorotuksista keskusteltiin ensimmäisen kerran VFIG:n kokouksessa 14 päivänä lokakuuta 1994. Tähän kokoukseen osallistuivat AGA, Air Liquide, Air Products, BOC, Hoek Loos, Hydrogas, Messer, NTG ja Westfalen:
(137) AGAn toimitiloista löydettiin tähän kokoukseen viittaavia käsinkirjoitettuja muistiinpanoja, joihin sisältyvät seuraavat sanat:
"Hinnat + 6 %
Irtokaasusopimukset 4,5 % (HL-indeksi)
Energia + 6-8 %"
(51).
(138) AGA toimitti myös 17 päivänä lokakuuta 1994 päivätyt käsinkirjoitetut muistiinpanot, jotka oli tehnyt toinen työntekijä samasta kokouksesta:
"VFIG
Hinnankorotus
...
Kaasupullokaasujen hinnat + 6 % + vuokra ja kulj.
Irtokaasusopimukset + 4,5 %, indeksikaava?
...
Kilpailukieltokausi: 1. joulukuuta + 3-4 kuukautta"
(52).
(139) AGA, Air Liquide, Air Products, BOC, Hoek Loos, Messer ja Westfalen laativat yksityiskohtaisesti kaasupullokaasujen vuoden 1995 hinnankorotukset VFIG:n kokouksessa 18 päivänä marraskuuta 1994.
(140) AGA toimitti käsinkirjoitetun taulukon(53). Sen oli kirjoittanut myyntipäällikkö [...], joka ei ollut itse osallistunut kokoukseen. Hänen muistiinpanonsa oli tehty yhtiön sisäisessä kokouksessa, jossa käsiteltiin tehtyjä sopimuksia. Taulukossa viitataan kyseiseen VFIG:n kokoukseen, ja siitä ilmenevät Hoek Loosin, AGAn, Messerin, Air Liquiden, Air Productsin, BOCin ja Westfalenin osalta kaasupulloissa myytävien kaasujen hinnankorotukset vuodeksi 1995 sekä vuokrien ja kuljetuskustannusten korotukset. Taulukkoon on kirjattu myös kahden kuukauden kilpailukieltojakso, jonka aikana korotukset oli tarkoitus toteuttaa. Lisäksi viitataan nestemäisten kaasujen hintojen ja säiliövuokrien korotuksiin.
(141) Toisessa taulukossa(54), joka löydettiin Air Productsin tiloista, näytetään viittaavan samaan kokoukseen, vaikka kaikki näiden taulukoiden kohdat eivät ole samanlaiset. Air Products katsoi ensin, että se oli laadittu kilpailijoiden kanssa vuonna 1995 pidetyssä kokouksessa, mutta oli myöhemmin samaa mieltä siitä, että taulukko oli voitu laatia marraskuussa 1994 pidetyn VFIG:n kokouksen seurauksena(55). Tästä taulukosta ilmenevät jälleen Hoek Loosin, AGAn, Messerin, Westfalenin, BOCin, Air Liquiden ja Air Productsin hintojen, kuljetuskustannusten ja vuokrien korotukset sekä kilpailukieltokausi korotusten toteuttamiseksi.
(142) Todisteiden perusteella BOCin Benelux-maiden toimitusjohtaja antoi vapaaehtoisesti seuraavan lausunnon, joka kirjattiin tutkimuskertomukseen ja jonka hän allekirjoitti:
"Herra Celis muisteli, että kahden - vuosien 1994 ja 1995 loppupuolella pidetyn - (VFIG:n) kokouksen lopuksi muut ottivat hänen yllätyksekseen esille seuraavan vuoden hinnat."
(56)
(143) Vastauksessaan väitetiedoksiantoon(57) BOC korosti myös sitä, että sen toimitusjohtaja Celis ei ollut 139 kappaleessa mainitussa kokouksessa hyväksynyt muiden esittämää kuutta prosenttia, vaan oli ilmoittanut yhtiön suunnittelevan viiden prosentin korotusta.
(144) Komissio huomauttaa kuitenkin, että BOC oli edustettuna edellä mainitussa kokouksessa ja sen toimitusjohtaja antoi vapaaehtoisesti tietoja BOCin suunnitelluista hinnankorotuksista eikä missään vaiheessa vetäytynyt hinnankorotussopimusta koskevasta keskustelusta. Toimitusjohtaja Celisin yllättyneisyys voi korostaa sitä, että hänen roolinsa ei ollut kovin aktiivinen.
(145) Vastauksessaan väitetiedoksiantoon Westfalen kiinnitti huomiota siihen, että se ei ollut koskaan osallistunut aktiivisesti näihin kokouksiin ja että se ei ollut ollut tietoinen, että hinnankorotusten tapaisista seikoista oli keskusteltu, sillä näihin aiheisiin ei viitattu kokouspöytäkirjoissa(58).
(146) Komissio huomauttaa, että Westfalen osallistui edellä mainittuun kokoukseen ja antoi viitteitä kilpailijoilleen siitä, mitä se aikoo tehdä yhden kaupallisen toimintapolitiikkansa tekijän eli hintojen korottamisen suhteen(59).
(147) Messeristä löydetyissä käsinkirjoitetuissa huomautuksissa, jotka koskevat 25 päivänä lokakuuta 1994 (eli ennen VFIG:n kokousta) pidetyn johtajien sisäisen kokouksen esityslistaa, todetaan seuraavaa: "VFIG! Hinnankorotus '95?"(60) Messerin tiloista löydettiin sisäiset ohjeet(61) tammikuussa 1995 toteutettaviin hinnankorotuksiin liittyvästä kilpailukieltokaudesta, ja vuoden 1995 ensimmäistä neljännestä käsittelevässä katsauksessa todetaan, että hinnankorotukset toteutettiin ilman suuria vaikeuksia 1 päivästä tammikuuta 1995 ja lisätään, että "olemme saaneet suurin piirtein samanlaisia uutisia kilpailijoiltamme"(62).
(148) Marraskuun 23 päivänä 1995 AGA, Air Liquide, Air Products, Hoek Loos ja Messer tapasivat ja tekivät salaisen hinnankorotusjärjestelyn vuodeksi 1996.
(149) Hoek Loosin tiloista löydetyistä, 23 päivänä marraskuuta päivätyistä muistiinpanoista(63) ilmenevät eräiden kilpailijoiden hinnankorotukset 1 päivänä tammikuuta 1996:
"AP:n korotukset 1.1.1996 4,75 % kaasu
0,75 vuokra/kk/kaasupl.
1,50 vuokra erikoiskaasupl.
0,50 kuljetus kaasupl.
AGA 5-8 % tuote
vuokra?
rahti?
MG suuret asiakkaat &gt; 15000 7,2 %
0,90 rahti
0,02 vuokra
4 liikevaihtoryhmää 7,2 % ja 15 % pienet asiakkaat
rahti 0,90 ja 2,50 per kaasupullo
vuokra 0,01 ja 0,05 / kaasupl.
joulukuun ens. puolisko, kirje hinnankorotuksista
1/10 12,50 guldenia 15,00 guldenia turv.- ja ymp.maksu mainittu laskussa
± 5000 guldeniin saakka - vähimmäishinnat
AL 6-7,5 % tuote
rahti korko
vuokra korko ...
...
BOC aikoo (korottaa) hintoja 5 %
..."
(150) Vastauksessaan komission kysymyksiin Hoek Loos totesi, että se ei pysty ilmoittamaan kokouksen päivämäärää, osallistujia ja tarkoitusta ja että se epäilee, että muistiinpanot eivät edes ole raportti kokouksesta. Yhtiön mukaan kyseessä saattaisivat olla sen omilta myyntiedustajilta saadut tiedot(64).
(151) Komission mielestä Hoek Loosin tulkinta ei ole uskottava. Kilpailijoiden tulevia käytäntöjä koskevien erittäin yksityiskohtaisten tietojen ja vielä lähettämättömään kirjeeseen viittaamisen perusteella voidaan päätellä, että kyseessä on raportti AGAn, Air Liquiden, Air Productsin, Hoek Loosin ja Messerin kokouksesta. Päivämäärä osoittaa, että kokousta ei pidetty VFIG:n kokouksen yhteydessä. Komissio katsoo, että se oli yksi useista tapaamisista, jotka järjestettiin vuosina 1995-1997 AGAn, Air Liquiden, Air Productsin, Hoek Loosin ja Messerin välillä Bredassa ja Barendrechtissa. Komissio huomauttaa tässä yhteydessä, että sekä Air Products että AGA ovat maininneet 23 päivän marraskuuta 1995 yhtenä Bredassa järjestetyn kokouksen päivämääränä.
(152) Vaikka BOC mainitaan lyhyesti raportissa, yhtiö ei komission tietojen mukaan osallistunut kyseisiin Bredassa ja Barendrechtissa järjestettyihin kokouksiin.
(153) Hoek Loos, Air Products, Air Liquide, AGA ja Messer tapasivat vuoden 1996 loppupuolella, luultavasti 2 päivänä lokakuuta 1996, ja sopivat kaasupulloissa myytävien kaasujen hinnankorotuksia koskevasta salaisesta järjestelystä vuodeksi 1997.
(154) Air Productsin tiloista löydetty päiväämätön käsinkirjoitettu asiakirja(65), jonka yhtiö uskoo olevan vuoden 1996 loppupuolelta, on toinen raportti kilpailijoiden välisestä kokouksesta. Hoek Loosin, Air Productsin, Air Liquiden ja AGAn markkinoita koskevan keskustelun jälkeen muistiinpanoissa todetaan, että VFIG aikoo julistaa seuraavan vuoden (= 1997) kuljetusvuodeksi ja että kuljetukset otetaan huomioon indeksissä: + 0,2-0,3 prosenttia. Komissio katsoo tämän viittaavan aikaisemmissa asiakirjoissa mainittuun irtokaasuja koskevaan Hoek Loosin indeksiin(66). Kaasupulloissa myytävien kaasujen hinnat nousisivat 4,5 prosenttia marraskuun ja maaliskuun välisenä aikana. Lisäksi viitataan Air Liquiden 6-8 prosentin korotukseen.
(155) Sekä marraskuun ja maaliskuun välinen ajanjakso että 6-8 prosentin yleinen hinnankorotus, joihin viitataan edellä, mainitaan myös Hoek Loosista löydetyssä, 28 päivänä syyskuuta 1996 päivätyssä asiakirjassa "Kaasupullokaasuja koskeva ehdotus 1997"(67). Hoek Loosista löydetty ehdotus noudattaa kaikilta osin sekä Air Productsin tiloista(68) että Messeristä(69) löydettyjä käsinkirjoitettuja muistiinpanoja.
(156) Vastauksessaan komission tietopyyntöön Hoek Loos väitti, että hyväksymisen jälkeen ehdotus aiottiin toimittaa yhtiön omalle myyntihenkilöstölle ja siksi se oli tarkoitettu vain sisäiseen käyttöön(70).
(157) Edellä mainitun perusteella tämä lausunto ei ole uskottava. Hinnanmuutoksista ilmoitettiin todellakin Hoek Loosin henkilöstölle 7 päivänä lokakuuta 1996(71), mutta on erittäin vahvoja todisteita siitä, että niistä keskusteltiin myös kilpailijoiden kanssa. Komissio katsoo, että keskustelu käytiin Bredassa 2 päivänä lokakuuta 1996. Tämän päivän mainitsevat Air Liquide, Air Products ja AGA(72), ja se sijoittuu Hoek Loosin ehdotuksessaan mainitseman päivän ja sen päivän, jona hinnankorotuksista ilmoitettiin henkilöstölle, väliin.
3. VUOSITTAISET KILPAILUKIELLOT
a) Yleiskatsaus
(158) Samat yhtiöt, jotka tapasivat säännöllisesti vuodesta 1989 ja sopivat silloisten asiakkaidensa vuosittaisista hinnankorotuksista, kuten ilmenee C jakson 2 kohdasta, sopivat näissä kokouksissa useita kuukausia kestävistä vuosittaisista tulitauoista toteuttaakseen sovitut hinnankorotukset. Komissiolla on todisteita siitä, että seuraavat yhtiöt ottivat osaa kilpailukieltoa koskeviin salaisiin järjestelyihin: Hoek Loos, Air Products ja AGA vuosina 1989-1991 ja 1993-1997, Air Liquide ja Messer kaudella 1990/1991 ja vuosina 1993-1997 ja Westfalen ja BOC kaudella 1994/1995. Kilpailukieltoa, joka kesti 1 päivästä marraskuuta 1996 1 päivään maaliskuuta 1997, sovellettiin sekä irtokaasujen että kaasupullokaasujen asiakkaisiin. Aikaisemmat kilpailukieltojaksot koskivat ainoastaan kaasupullokaasujen asiakkaita.
b) Kartellikokoukset ja salaiset yhteydet
(159) Marraskuun 24 päivänä 1989 Hoek Loosilla, AGAlla ja Air Productsilla oli voimassa oleva sopimus hinnankorotuksista. Korotusten toteuttamiseksi ne sopivat myös 4-5 kuukauden jaksosta, jolloin ne pidättäytyisivät kilpailusta.
(160) Edellä 112 kappaleessa oli lainaus AGAsta löydetyistä englanniksi laadituista muistiinpanoista, jotka oli päivätty 24 päivänä marraskuuta 1989 ja merkitty luottamukselliseksi. Ne koskivat "turvallisuuskokousta". Viesti kuuluu seuraavasti:
"Kaikki osallistujat sopivat kaasupullokaasujen hinnan korottamisesta ± 5 %.
HL 4,9 %, UC 5 %, AGA 5 %, AP 5 %.
HL:n [...] välittää nämä tiedot AL:lle.
Pyydämme AL:ää pidättäytymään kilpailusta 4-5 kuukauden ajan. Tästä hetkestä alkaen.
Sama koskee HL:ää, AGAa, UC:tä ja AP:tä. Tarkoittaa sitä, että meidän on tästä lähtien käytävä kauppaa vain omien asiakkaidemme kanssa.
(...)
LUETTUASI TÄMÄN HÄVITÄ SE"
(73).
(161) AGA pani kilpailukieltokauden täytäntöön, kuten ilmenee sisäisistä ohjeista, jotka annettiin AGAssa 28 päivänä marraskuuta 1989 (ja joita lainattiin 114 kappaleessa), jotta voitaisiin keskittyä 5 prosentin hinnankorotuksen toteuttamiseen silloisten asiakkaiden osalta ja selittää, että kilpailijoiden voitaisiin odottaa tekevän samoin. Jos kilpailijoiden hyökkäykset johtaisivat kuitenkin hinnanalennuksiin, alennuksista olisi ilmoitettava johdolle(74).
(162) Ainakin AGAn, Air Liquiden, Air Productsin, Hoek Loosin ja Messerin välillä oli vuonna 1990-1991 voimassa sopimus vuotta 1991 koskevasta kilpailukieltokaudesta, joka liittyi hinnankorotuksiin.
(163) Edellä 120 kappaleessa lainattiin AGAn (englanninkielistä) 27 päivänä marraskuuta 1991 päivättyä, Messeriä koskevaa sisäistä muistiota(75), jossa todetaan seuraavaa:
"Kaikki kaasuyhtiöt ml. MG sopivat perushintojen käyttämisestä - vuokrasta ja kuljetusmaksuista (ks. liite).
Todellisuudessa MG:n hinnat ovat huomattavasti näitä hintoja alhaisemmat: 20-30 %.
Tämä johtaa moniin hinnanalennuksiin ja/tai asiakkaiden menettämiseen.
Loimme aikaisemmin palveluherkät markkinat.
MG:n tapaiset kilpailijat kouluttavat markkinoita keskustelemaan vain hinnoista.
Myös MG sopi kaasun ja palvelujen 6 %:n hinnankorotuksista.
MG suostui myös tulitaukoon marras-, joulu-, tammi- ja helmikuussa voidakseen neuvotella hinnankorotuksista asiakkaiden kanssa.
Kaikki kaasuyhtiöt ml. AGA kärsivät paljon MG:n hallitsemattomasta käyttäytymisestä markkinoilla.
Minulla on kaksi ehdotusta:
1. Keskustellaan tästä Stephan Messerin kanssa
2. Valmistaudutaan lyhyellä aikavälillä vastatoimenpiteisiin Saksassa."
(164) Vastauksessaan väitetiedoksiantoon Messer väitti, että AGAn 27 päivänä marraskuuta 1991 päivätty muistio osoittaa AGAn ajatelleen, että Messer ei toiminut "sopimusten" mukaisesti, ja kielsi ehdottomasti osallistuneensa mihinkään sopimukseen(76).
(165) Komissio huomauttaa kuitenkin, että Messerin aikomuksena on tuolloin täytynyt olla kilpailukiellon toteuttaminen, vaikka se ei olisikaan toteuttanut sitä.
(166) AGAn, Air Liquiden, Air Productsin, Hoek Loosin ja Messerin välillä oli sopimus joulukuun 1993 ja 1 päivän huhtikuuta 1994 välisestä kilpailukiellosta, joka liittyi hinnankorotuksiin.
(167) Edellä 131 kappaleessa lainatuissa, käsinkirjoitetuissa englanninkielisissä huomautuksissa, jotka löydettiin Air Productsin toimitiloista, todetaan seuraavaa:
"AGA 15. tammik.
H/L useimmat sopimukset 1. tammikuuta
Pitempi kausi 1. helmikuuta
Menee neuvotteluun
Neuvotellaan jo asiakkaiden kanssa
Suurimmille asiakkaille on myyty (sold) (kerrottu (told?))
Kaikki suurimmat asiakkaat + 4,5 %
Joskus neuvoteltava vähemmästä
...
Kilpailukieltojakso 1. huhtikuuta saakka"
(77).
(168) VFIG:n kokouksissa loka- ja marraskuussa 1994 keskusteltiin vuoden 1995 hinnankorotuksista ja niistä sekä niihin liittyvästä 1 päivästä joulukuuta 1994 31 päivään tammikuuta 1995 kestävästä kilpailukieltokaudesta sopivat AGA, Hoek Loos, Air Liquide, Air Products, Messer, BOC ja Westfalen.
(169) AGA toimitti myös 17 päivänä lokakuuta 1994 päivätyt käsinkirjoitetut muistiinpanot (joita lainattiin 138 kappaleessa), jotka oli tehnyt toinen työntekijä samasta lokakuun kokouksesta:
"VFIG
Hinnankorotus
...
Kaasupullokaasujen hinnat + 6 % + vuokra ja kulj.
Irtokaasusopimukset + 4,5 %, indeksikaava?
...
Kilpailukieltokausi: 1. joulukuuta + 3-4 kuukautta"
(78).
(170) AGA toimitti 18 päivänä marraskuuta 1994 pidetystä VFIG:n kokouksesta käsinkirjoitetun taulukon (jota on lainattu jo 140 kappaleessa)(79). Sen oli laatinut myyntipäällikkö [...], joka ei ollut itse osallistunut kokoukseen. Hänen muistiinpanonsa oli tehty yhtiön sisäisessä kokouksessa, jossa käsiteltiin tehtyjä sopimuksia. Taulukossa viitataan kyseiseen VFIG:n kokoukseen ja siitä ilmenevät Hoek Loosin, AGAn, Messerin, Air Liquiden, Air Productsin, BOCin ja Westfalenin osalta kaasupulloissa myytävien kaasujen hinnankorotukset vuodeksi 1995 sekä vuokrien ja kuljetuskustannusten korotukset. Taulukkoon on kirjattu myös kahden kuukauden kilpailukieltojakso (1 päivästä joulukuuta 1994 31 päivään tammikuuta 1995), jonka aikana korotukset oli tarkoitus toteuttaa.
(171) Toisessa taulukossa, joka löydettiin Air Productsin tiloista (ja jota lainattiin 141 kappaleessa)(80), näytetään viittaavan samaan kokoukseen, vaikka kaikki näiden taulukoiden kohdat eivät ole samanlaiset. Air Products katsoi ensin, että taulukko oli laadittu kilpailijoiden kanssa vuonna 1995 pidetyssä kokouksessa, mutta oli myöhemmin samaa mieltä siitä, että se oli voitu laatia marraskuussa 1994 pidetyn VFIG:n kokouksen seurauksena(81). Tästä taulukosta ilmenevät Hoek Loosin, AGAn, Messerin, Westfalenin, BOCin, Air Liquiden ja Air Productsin hintojen, kuljetuskustannusten ja vuokrien korotukset sekä kilpailukieltokausi korotusten toteuttamiseksi.
(172) Vastauksessaan väitetiedoksiantoon Westfalen väittää, että komissio ei osoittanut Westfalenin tehneen omasta toimestaan kilpailukieltosopimusta kilpailijoidensa kanssa kahdessa VFIG:n kokouksessa vuoden 1994 loppupuolella. Westfalen lisää, että ei ole todisteita mistään käytännöstä, joka voitaisiin katsoa sopimukseksi tai yhdenmukaistetuksi menettelytavaksi(82).
(173) Komissio huomauttaa kuitenkin, että Westfalen oli läsnä kyseisessä tapaamisessa kilpailijoiden kanssa ja osallistui keskusteluun hinnankorotuksista ja kilpailukieltokaudesta.
(174) Hoek Loos itse asiassa toteutti kilpailukieltokauden 1 päivästä joulukuuta 1994 31 päivään tammikuuta 1995.
(175) Vuosittaiseen kilpailukieltokauteen viitattiin myös Hoek Loosista löydetyssä, 15 päivänä joulukuuta 1994 päivätyssä sisäisessä kokousraportissa, johon vastauksena kysymykseen todetaan seuraavaa:
"Huhujen mukaan tulitauko alkaa 1.12.1994 eri teollisuuskaasutoimittajien välillä. HL korottaa hintojaan. Joulu- ja tammikuussa emme lähesty muiden toimittajien asiakkaita. Jos joku hyökkää meitä vastaan, iskemme tietenkin takaisin."
(83)
(176) Myös Messer toteutti kilpailukieltokauden 1 päivästä joulukuuta 1994 31 päivään tammikuuta 1995.
(177) Messerin tiloista löydettiin sisäisiä ohjeita, jotka koskivat tammikuussa 1995 toteutettaviin hinnankorotuksiin liittyvää kilpailukieltoa:
"Tärkeää: Markkinajohtajan hinnankorotus: 6 %
Kilpailukieltokausi joulukuu 1994 ja tammikuu 1995."
(84)
(178) Messeristä löydettiin useita asiakirjoja, joissa oli viittauksia hinnankorotuksiin, VFIG:hen ja kilpailukieltokauteen. Näistä yksi oli käsinkirjoitettu raportti 22 päivänä marraskuuta pidetystä hallituksen kokouksesta. Raportista ilmenee seuraavaa: "VFIG - ΔP, kilpailukieltokausi, 'paine'"(85). Lisäksi löydettiin 26 päivänä tammikuuta päivätty viesti, jossa mainitaan "kilpailukieltokausi? ±?"(86). Messerin osavuosikatsauksessa vuoden 1995 ensimmäiseltä neljännekseltä todetaan, että hinnankorotukset toteutettiin ilman suuria vaikeuksia 1 päivästä tammikuuta 1995, ja lisätään, että "olemme saaneet enemmän tai vähemmän samanlaisia uutisia kilpailijoiltamme"(87).
(179) Myös Air Liquide toteutti kilpailukieltokauden 1 päivästä joulukuuta 1994 31 päivään tammikuuta 1995.
(180) Air Liquide toimitti sisäisen viestin vuoden 1995 hinnankorotuksista. Siinä neuvotaan myyntiedustajia keskittymään omiin asiakkaisiinsa (ja näin ollen noudattamaan kilpailukieltoa): "Joulukuun 1 päivän ja tammikuun 31 päivän välisenä aikana keskitymme vuosittaisiin sopimuksiin" (gericht bezig houden met de jaarafspraken)(88).
(181) AGA, Air Liquide, Air Products, Hoek Loos ja Messer sopivat marraskuun 1996 ja maaliskuun 1997 välisestä kilpailukieltokaudesta. Sopimus ei koske pelkästään kaasupulloasiakkaita vaan myös irtokaasuasiakkaita.
(182) Messeristä löydettiin viittauksia kilpailukieltokauteen vuoden 1997 hinnankorotuksen toteuttamiseksi: "kilp.kielt. 1. marrask.-1. maalisk."(89).
(183) Messeristä löydetyissä eri muistiinpanoissa(90), jotka ovat samalta kaudelta(91), viitataan Hoek Loosin ehdotukseen korottaa hintoja ja 1 päivän marraskuuta ja 1 päivän maaliskuuta väliseen aikaan. Muistiinpanoissa ovat sanat "irtokaasuasiakkaat: pysyttävä irti!", jotka ilmeisesti viittaavat siihen, että vuosien 1996/1997 kilpailukieltokautta ei sovellettaisi ainoastaan kaasupulloasiakkaisiin vaan myös irtokaasuasiakkaisiin.
(184) Komissio ottaa huomioon Messerin väitteen, että tällä viitteellä ei ollut mitään tekemistä kilpailukieltokauden kanssa ja että huomautus kirjoitettiin ainoastaan Hoek Loosin kanssa pidetyssä kokouksessa(92).
(185) Air Productsista löydetyissä muistiinpanoissa, jotka oli tehty kilpailijoiden kanssa järjestetyssä kokouksessa ja jotka Air Productsin mukaan ovat vuoden 1996 loppupuolelta, todetaan lisäksi, että:
"pysyttävä irti toistemme asiakkaista - irtokaasu
1. marraskuuta-1. maaliskuuta"
(93).
(186) Air Liquiden sisäisestä kokouksesta 8 päivänä marraskuuta 1996 pidetyn hinnankorotuksia koskevan kokouksen pöytäkirjassa todetaan seuraavaa: "keskityttävä nykyisten asiakkaiden korkeampiin hintoihin."(94)
(187) Vastauksessaan väitetiedoksiantoon Air Liquide väittää, että Air Liquiden sisäisen kokouksen pöytäkirjassa oleva lausunto, jonka mukaan Air Liquiden olisi "keskityttävä nykyisten asiakkaiden korkeampiin hintoihin", on vain esimerkki toimittajan käytännöstä kypsillä markkinoilla, jolloin se punnitsee "hintatason" etuja ja haittoja "markkinaosuuteen" verrattuna. Tämä sisäinen muistio on osoitus pelkästään itsenäisestä käytännöstä(95).
(188) Komissio huomauttaa kuitenkin, että on selvää, että edellä 182-185 kappaleessa mainitut asiakirjat, jotka löydettiin mainittujen yhtiöiden toimitiloista ja jotka koskevat kilpailukieltosopimusta, viittaavat samaan ajanjaksoon.
4. VÄHIMMÄISHINTOJEN MÄÄRÄÄMINEN
a) Yleiskatsaus
(189) Kilpailijat sopivat useista kaasupulloissa myytävien kaasujen vähimmäishintaluetteloista. Vuonna 1989-1990 Air Liquide, AGA, Hoek Loos ja Air Products sopivat nestemäisten kaasujen vähimmäishinnastosta. Vuosina 1990-1991 ja 1994-1997 Hoek Loos, Air Liquide, Air Products ja AGA sopivat kaasupullokaasujen vähimmäishinnastoista. Messer liittyi mukaan vuosina 1994-1997 ja Westfalen kaudella 1994/1995. Hinnastojen pääasiallinen tavoite oli asettaa hintarajat kilpailtaessa samasta asiakkaasta.
b) Kartellikokoukset ja salaiset yhteydet
(190) Nestemäisten kaasujen vähimmäishinnat olivat Hoek Loosin, AGAn, Air Productsin ja Air Liquiden välisten salaisten yhteyksien kohteena vuoden 1989 lopusta tai vuoden 1990 alusta.
(191) Edellä 112 ja 160 kappaleessa oli lainaus AGAn "luottamuksellisesta" sisäisestä muistiosta(96), joka oli päivätty 24 päivänä marraskuuta 1989 ja koski "turvallisuuskokousta". Muistioon sisältyi seuraavaa:
"Kaikkien on laadittava ehdotus nestemäisten kaasujen hinnastoksi.
Kokouspäiväksi on sovittu 12. tammikuuta, jolloin hinnastosta keskustellaan lopullisesti ja päätetään siitä yksimielisesti."
(192) Hinnasto löydettiin Air Liquidessa tehdyssä tarkastuksessa(97), se oli painettu AGAn nimellä varustetulle paperille ja sen otsikkona oli "Bulkgassen - prijsstaffel gegevens" (irtokaasut - hinta-asteikot). Hinnastossa ei ole kahden kaasun hintaa, vaan siihen on lisätty (hollanniksi) teksti: "Hoek Loosin ehdotus seuraa".
Hinnasto koskee seuraavia kaasuja: typpi, happi, argon ja hiilidioksidi, ja niiden hinnat riippuvat käyttöalasta. Hinnastoon sisältyy myös säiliövuokrien hintamekanismi (ks. C jakson 6 kohdan e alakohta).
(193) AGAn sisäisessä muistiossa, joka on päivätty 26 päivänä kesäkuuta 1990, mainitaan myös mahdollisuus soveltaa perushintoja nestemäisiin kaasuihin. Tällaisia perushintoja "sovellettaisiin ainoastaan niissä tapauksissa, joissa 'viisi vanhaa' kilpailevat"(98).
(194) Lokakuussa 1990 Hoek Loos, Air Liquide, AGA ja Air Products sopivat kaasupullokaasujen perushintajärjestelmästä.
(195) Hoek Loosista löydettiin kirje, joka oli osoitettu frankfurtilaiselle Messer Griesheimille. Kirje oli laadittu englanniksi, sen oli allekirjoittanut yhtiön toimitusjohtaja, ja se oli päivätty ja lähetetty faksilla 18 päivänä lokakuuta 1990. Kirje kuuluu seuraavasti:
"Hyvä herra Willheim
Puhelinkeskustelumme mukaisesti lähetän Teille seuraavien kuuden kuukauden hinnoittelujärjestelmämme.
Kaikki osapuolet maassamme (alkuperäisessä 'accept' eli hyväksyä, pitäisi luultavasti kuitenkin olla 'except' eli lukuun ottamatta) MG(:tä) ovat vahvistaneet pitäytyvänsä ehdottomasti perushinnoissa oheisen hinnaston mukaisesti.
Nestemäisten kaasujen osalta otamme käyttöön erikoismaksun kuten hinnastosta ilmenee. Voisitteko keskustella hintajärjestelmästä herra Messerin kanssa ja ilmoittaa meille, onko MG valmis noudattamaan tätä ohjetta.
Älkää epäröikö ottaa minuun yhteyttä, jos Teillä on kysyttävää. Parhain terveisin. J.P. Jager Bruining
[...]
(99)"
(196) Kirjeen liitteenä on otsikoimaton ja päiväämätön asiakirja hollanniksi sekä luettelo, jonka otsake on (hollanniksi) "Kaasupullokaasujen hinnasto 1.10.1990". Hinnastosta ilmenevät seuraavien kaasujen eri määrien hinnat (noin 10 hintaa kullekin kaasulle): asetyleeni, argon, happi, tetreeni(100) ja typpi. Siinä on mainittu myös toimitushinnat eli kaasupullojen vuokra ja kuljetuskustannukset.
(197) Otsikoimaton ja päiväämätön asiakirja kuuluu seuraavasti:
"Tästä päivästä lähtien eräät sopimukset ovat voimassa.
1. Asiakkaiden kanssa ei sovita sellaisista hinnoista ja ehdoista, jotka alittavat oheisessa vähimmäishinnastossa mainitut hinnat ja ehdot.
2. Vuoden 1990 kuluessa niitä asiakashintoja ja -ehtoja, jotka ovat tämän tason alapuolella, nostetaan tälle tasolle tai sen yli, jos kohdan 4 prosenttiluku ylittää tämän tason.
3. Tammikuun 1. päivästä 1991 alkaen oheisen vähimmäishinnaston alittavat hinnat ja ehdot eivät ole mahdollisia.
4. Tammikuun 1. päivänä 1991 niitä asiakashintoja ja -ehtoja, jotka ovat perustasoa korkeammat, nostetaan 5-7 %.
5. Tarjoukset, jotka eivät ole edellä mainittujen (ehtojen) mukaiset, eivät ole enää voimassa.
6. Irtokaasujen toimitusten osalta tästä päivästä lähtien: uusia asiakkaita koskee 34,00-36,00 guldenin erikoismaksu. Nykyisten asiakkaiden osalta tämä erikoismaksu otetaan käyttöön lokakuussa 1990. Erikoismaksua ei sovelleta ns. puutarhahiilidioksidiin. ...
Erikoismaksun perusteet: jonot, energia, ajoaikalainsäädäntö. Hintatason perusteet: hintojen valtava alentuminen ei ole enää hyväksyttävissä erityisesti kehityskustannusten vuoksi.
Yhteisten asiakkaiden osalta ensimmäinen vastustuksen kohteeksi joutuva (toimittaja) ottaa yhteyttä.
Liite: hinnasto."
(198) Saman hinnaston jäljennöksiä löydettiin AGAn(101), Air Liquiden(102) ja Air Productsin(103) tiloista. Kahdessa viimeksi mainitussa yhtiössä hinnasto oli 197 kappaleessa lainatun otsikoimattoman ja päiväämättömän saatekirjeen yhteydessä.
(199) Komissiolla on myös todisteita siitä, että AGA käytti kaasupullojen sovittuja vähimmäishintoja vuonna 1991 kartoittaakseen kilpailijoiden käyttäytymistä näiden tehdessä tarjouksia AGAn asiakkaille(104). Luottamuksellisessa faksissa, jonka AGA lähetti Air Liquidelle ja joka oli päivätty 31 päivänä lokakuuta 1990, AGA mainitsi useita tapauksia, joissa Air Liquiden myyntineuvottelijat olivat tiettävästi tarjonneet vähimmäishintoja alhaisempia hintoja AGAn asiakkaille(105).
(200) Hoek Loosin, Air Productsin, AGAn ja Air Liquiden edustajat tapasivat 22 päivänä marraskuuta 1990 ja keskustelivat muun muassa vähimmäishintojen korottamisesta.
(201) Edellä 116 kappaleessa lainattiin Air Liquiden tiloista löydettyjä ja 22 päivänä marraskuuta 1990 päivättyjä sisäisiä muistiinpanoja(106), joissa vähimmäishinnat olivat yksi keskustelunaiheista:
"1. Irtokaasu - erikoismaksu
2. Vähimmäishinnat - korotus
3. Hinnankorotus 1.1.91 (5-7)
..."
(202) Vahvistus siitä, että ainakin AGAn, Air Liquiden, Air Productsin, Hoek Loosin ja Messerin välillä oli sopimus voimassa vuosina 1990-1991 perushintojen käyttämisestä, löytyy Messeriä koskevasta, 27 päivänä marraskuuta 1991 päivätystä (englanninkielisestä) sisäisestä muistiosta(107). Muistiota, josta löydettiin kaksi jäljennöstä AGAssa, lainattiin jo 120 kohdassa. Se kuuluu seuraavasti:
"Kaikki kaasuyhtiöt ml. MG sopivat perushintojen käyttämisestä - vuokrasta ja kuljetusmaksuista (ks. liite).
Todellisuudessa MG:n hinnat ovat huomattavasti näitä hintoja alhaisemmat: 20-30 %.
Tämä johtaa moniin hinnanalennuksiin ja/tai asiakkaiden menettämiseen.
Loimme aikaisemmin palveluherkät markkinat.
MG:n tapaiset kilpailijat kouluttavat markkinoita keskustelemaan vain hinnoista.
...
Kaikki kaasuyhtiöt ml. AGA kärsivät paljon MG:n hallitsemattomasta käyttäytymisestä markkinoilla.
Minulla on kaksi ehdotusta:
Keskustellaan tästä Stephan Messerin kanssa
Valmistaudutaan lyhyellä aikavälillä vastatoimenpiteisiin Saksassa."
(203) Muistion toiseen kappaleeseen on käsin kirjoitettu seuraavat huomautukset:
"1) Puhutaan Messerin (MG:n toimitusjohtaja) kanssa perushintojen noudattamisesta. 2) Jos ei tulosta, puhutaan Wielandsin sekä [...] (AGA Gas GmbH) kanssa. Varoitetaan lähestyvästä hyökkäyksestä. 3) Kork. 2 viikon jälkeen hyökätään."
(204) Asiakirja osoittaa myös sen, että jos perushintoja koskevia sopimuksia ei noudateta, se voi johtaa vastatoimenpiteisiin, jotka eivät välttämättä rajoitu Alankomaihin.
(205) VFIG:n kokouksissa maalis- ja lokakuussa 1994 keskusteltiin pieniin asiakkaisiin sovellettavista kaasupullokaasujen hinta-asteikoista ja vähimmäishinnoista tarkoituksena sopia niistä ainakin AGAn, Air Liquiden, Hoek Loosin, Air Productsin, Westfalenin ja Messerin kesken.
(206) AGAsta löydetyissä käsinkirjoitetuissa muistiinpanoissa(108) mainitaan, että "hinta-asteikoista" keskusteltiin jälleen VFIG:n maalis- ja lokakuun kokouksissa 1994 ja että viimeksi mainitussa kokouksessa Hoek Loos esitteli kaasupullokaasujen hinta-asteikon. Lokakuun 17 päivänä 1994 päivätyissä käsinkirjoitetuissa muistiinpanoissa, jotka oli tehnyt eri henkilö AGAssa ja jotka AGA toimitti komissiolle, vahvistetaan, että "väh.hinnoista" keskusteltiin lokakuun kokouksessa(109).
(207) AGAn toimittamien selitysten(110) mukaan Hoek Loos esitteli pienten kaasupulloasiakkaiden hinta-asteikkoluettelon edellä mainitun, lokakuussa 1994 pidetyn VFIG:n kokouksen yhteydessä. Vastauksessaan väitetiedoksiantoon AGA korostaa, että ei ole väitetty, toteennäyttämisestä puhumattakaan, että tästä vuoden 1994 hinta-asteikkoluettelosta olisi sovittu(111). Komissio huomauttaa kuitenkin, että Hoek Loosin ehdottama luettelo löydettiin myös kolmen yhtiön tiloista.
(208) Yksi kappale löydettiin Westfalenista(112), kansiosta jossa oli merkintä "VFIG 1995". Toinen kappale löydettiin Air Liquidesta(113), kansiosta jossa oli merkintä "VFIG 1994". Kolmas kappale löydettiin Messeristä(114). Kaikissa kolmessa on samanlainen painettu vähimmäishinnasto, joka on päivätty lokakuussa 1994 ja jonka otsikkona on "Pienten kaasupulloasiakkaiden hinnasto". Messeristä löydetyssä hinnastossa on myös käsinkirjoitettu hinnasto, joka oli lisätty vuonna 1996 (ks. 234 kappale). Se, että yhtiöt säilyttivät tämän ehdotuksen kansioissaan usean vuoden ajan, tarkoittaa sitä, että hinnasto oli niille tärkeä asiakirja.
(209) Vuotta 1995 koskevan sopimuksen olemassaolon vahvistaa 10 päivänä maaliskuuta 1995 päivätty sisäinen vähimmäishinnasto(115), joka löydettiin Air Liquiden tiloista ja joka vastaa AGAn 1 päivänä heinäkuuta 1995 käyttöön ottamia vähimmäishintoja(116).
(210) Vastauksessaan väitetiedoksiantoon Air Liquide huomauttaa, että sen vuotta 1995 koskevassa sisäisessä hinnastossa mainitut hintatavoitteet ovat alhaisemmat kuin samassa hinnastossa mainitut vähimmäishinnat. Tältä osin Air Liquide väittää myös, että sitä vastaan ei voida katsoa sitä, että sen kilpailijat halusivat ilmoittaa yhtiölle aikeistaan(117).
(211) AGA huomauttaa vastauksessaan väitetiedoksiantoon(118), että pieniä asiakkaita koskeva aloite liittyi ainoastaan yhteen kaasupullokaasujen markkinasegmenttiin ja että sen vuoksi se eroaa muista yrityksistä asettaa perushinnat. Koska pienet asiakkaat muodostivat vain vähäisen osan AGAn liiketoiminnasta, se supistaa huomattavasti rikkomisen laajuutta. AGA myöntää(119) kuitenkin, että se otti käyttöön pieniä asiakkaita koskevat vähimmäishinnat 1 päivästä heinäkuuta 1995.
(212) Vastauksessaan väitetiedoksiantoon Westfalen toteaa, että se ei tiedä, kuinka hinnasto tuli sen haltuun. Sen mukaan on erittäin todennäköistä, että hinnasto annettiin Westfalenille VFIG:n kokouksessa 14 päivänä lokakuuta 1994, mutta tämä ei tarkoita sitä, että yhtiö olisi todella sopinut hinnastossa mainituista hinnoista. Westfalen toteaa myös uskovansa, että sen yhteistyöhaluttomuus VFIG:n kokouksissa johti siihen, että suuremmat yritykset tapasivat VFIG:n kokousten ulkopuolella(120).
(213) Komissiolla on todisteita siitä, että kokouksia järjestettiin myöhemmin VFIG:n ulkopuolella ja että AGA, Air Liquide, Air Products, Hoek Loos ja Messer tekivät pienasiakkaille toimitettavien kaasupullojen vähimmäishintoja koskevia salaisia järjestelyjä Bredassa ja Barendrechtissa vuoden 1995 alkupuolelta vuoteen 1997 saakka.
(214) Vastauksessaan komission kysymyksiin AGA totesi seuraavaa:
"Vuoden 1995 alkupuolella järjestettiin kokous VFIG:n ulkopuolella vähimmäishintojen hyväksymiseksi. [...] (AGAn ylemmän johdon edustaja) osallistui kokoukseen, joka oli ensimmäinen useista kokouksista, jotka järjestettiin Bredassa pienemmän joukon kesken. Läsnä olivat Hoek Loos, Air Liquide, Air Products ja Messer (sekä AGA). On mahdollista, että Indugas oli kutsuttu, mutta se ei ollut siellä. Kokouksessa sovittiin todellakin pienasiakkaiden vähimmäishinnoista."
(121)
(215) AGA lisää, että Bredassa (ja myöhemmin Barendrechtissa) järjestettiin vuosittain kahdesta kolmeen kokousta riippuen vuodesta. Esityslistaa ei ollut, ja muistiinpanoja tehtiin vähän. AGAn mukaan Indugas tai Praxair (joka niiden mielestä on yksi yhtiö) osallistui kokouksiin ainoastaan kerran, mutta kokoukset järjestävä yhtiö kutsui aina Indugasin mukaan. AGA lisää myös yleisenä näkemyksenään, että sovittuja vähimmäishintoja ei hyväksytty markkinoilla eikä niiden soveltaminen sen vuoksi onnistunut. AGA toimitti komission pyynnöstä kokouspäivämääriä koskevan luettelon, joka oli laadittu kalenterien, edustustilien ja muiden saatavilla olevien tietojen perusteella(122).
(216) Air Products vahvisti komissiolle, että keskusteluja käytiin muinakin ajankohtina kuin VFIG:n kokouksissa, jolloin saatettiin käsitellä VFIG:n kokousten valmistelua tai niiden seurantaa:
"AP:n muistin mukaan epävirallisia kokouksia, joissa keskusteltiin viimeksi mainitun kaltaisista asioista, järjestettiin kaksi tai kolme kertaa vuodessa. Näihin kokouksiin osallistui enemmän tai vähemmän säännöllisesti ainakin viime vuosina AP:n, Hoek Loosin, AGAn, Messer Griesheimin ja Air Liquiden edustajia. Muodollista esityslistaa ei ollut, vaan keskusteluja käytiin alaa koskevista asioista, kuten markkinoiden yleisestä kehityksestä, hintojen kehityksestä ja alan kustannuksista."
Air Productsin mukaan tällaisia kokouksia käytiin Bredassa ajalla 1995-1997. Kokouspäivistä toimitettiin luettelo(123).
(217) Myös Indugasilta kysyttiin Bredassa ja Barendrechtissa pidetyistä kokouksista. Indugas vahvisti, että sen VFIG:n kokousten edustaja oli suullisesti kutsuttu näihin kokouksiin, mutta että kyseinen edustaja ei ollut koskaan osallistunut niihin. Lisäksi Indugas totesi olleensa tietoinen siitä, että vähimmäishinnoista keskusteltiin, mutta että se ei ollut ollut koskaan läsnä näissä keskusteluissa eikä sen vuoksi tiennyt, oliko vähimmäishinnoista todella päätetty(124).
(218) Hoek Loos ei voinut vahvistaa osallistuneensa kilpailijoiden kanssa Bredassa tai Barendrechtissa pidettyihin kokouksiin. Vastaavien johtajien kalentereissa tai edustustileissä ei ollut käyttökelpoisia tietoja.
(219) Messer vahvisti osallistuneensa kilpailijoiden kanssa kokouksiin, jotka järjestettiin Mirabelle-ravintolassa Bredassa vuosina 1995-1997. Messer toimitti myös niiden AGAn, Air Liquiden, Air Productsin, Hoek Loosin ja Messerin ylempien johtajien nimet, jotka osallistuivat säännöllisesti näihin kokouksiin. Messerin mukaan näissä kokouksissa keskusteltiin kaasujen kustannusten ja hintojen kehityksestä, mutta Messer totesi, että se ei ollut osallistunut hintasopimuksiin. Messer ei voinut toimittaa luetteloa kokouspäivistä(125).
(220) Air Liquide vahvisti, että se oli kutsuttu Bredassa ja Barendrechtissa vuosina 1995-1997 järjestettyihin kokouksiin. Air Liquide ei itse koskaan järjestänyt näitä kokouksia. Air Liquide toimitti niiden ylempien johtajien nimet, jotka olivat osallistuneet näihin kokouksiin vuosina 1996 ja 1997 sekä näiden kokousten päivämäärät. Tietoja ei ollut vuodelta 1995, koska silloinen vastaava johtaja oli lähtenyt yhtiön palveluksesta. Air Liquide totesi, että kyseiset tapaamiset olivat epävirallisia, niissä ei ollut esityslistaa, eikä pöytäkirjaa laadittu. Air Liquiden mukaan kokouksissa keskusteltiin yleisistä markkinoiden ja talouden kehitykseen liittyvistä kysymyksistä(126).
(221) Edellä 108 kappaleessa olevassa taulukossa 6 luetellaan AGAn, Air Liquiden, Air Productsin, Hoek Loosin ja Messerin kokouspäivät. Taulukko perustuu yhtiöiden antamiin tietoihin ja niiden muistikuviin. Syynä eräiden päivämäärien eroavaisuuksiin voi olla se, että bredalainen Mirabelle-ravintola on suosittu kokouspaikka ja sen sijainti on edullinen alankomaalaisten liikemiesten kannalta näiden matkustaessa Belgiaan tai tullessa sieltä takaisin. Kahden tai kolmen yhtiön mainitsemia päivämääriä ovat 23 päivä marraskuuta 1995, 5 päivä kesäkuuta 1996, 2 päivä lokakuuta 1996, 19 päivä maaliskuuta 1997, 20 päivä kesäkuuta 1997 ja 8 päivä heinäkuuta 1997.
(222) Useimmat kokouksiin osallistuneet yhtiöt totesivat, että niissä keskusteltiin ainoastaan yleisistä asioista. AGA ja Air Products myönsivät kuitenkin, että vähimmäishinnat olivat yksi keskustelunaihe. Todisteiden mukaan AGA, Air Liquide, Air Products, Hoek Loos ja Messer todella keskustelivat ja sopivat vähimmäishinnastoista.
(223) Teollisuuskaasujen toimittajilla oli myös useita kahdenvälisiä yhteydenottoja, joissa verrattiin yhtiöiden hintatasoja. Eräs esimerkki on AGAn ja Messerin edustajien tapaaminen 16 päivänä kesäkuuta 1995, jolloin verrattiin ja vaihdettiin vakiohinnastoja(127).
(224) Komissiolla on todisteita siitä, että AGA, Hoek Loos, Air Products, Air Liquide ja Messer sopivat pienasiakkaille toimitettavien kaasupullojen vähimmäishinnoista vuosiksi 1996 ja 1997.
(225) Samanlaiset vähimmäishinnastot vuosiksi 1996 ja 1997 löydettiin Air Productsin(128), AGAn(129) ja Messerin(130) tiloista. Hinnastoista ilmenevät kaasupullokaasujen painetut vähimmäishinnat vuodeksi 1996 sekä käsinkirjoitetut vähimmäishinnat vuodeksi 1997. Käsialoissa on eroja, mutta ajantasaistetut hinnat ovat täysin samanlaiset.
(226) Komissio päättelee, että tämä sovittu hinnasto saatettiin ajalle tasalle kilpailijoiden välisessä kokouksessa. Komissio huomauttaa tässä yhteydessä, että Air Productsin hinnastoon joku on kirjoittanut "AL ei hajottajia" (geen slopers) ja "HL ei mitään paperilla" (niets op papier). Tämä näyttäisi osoittavan, että Air Liquide varoitti alittamasta näitä perushintoja, ja Hoek Loos ei halunnut jättää kirjallisia jälkiä sopimuksesta.
(227) AGAn mukaan hinnasto jaettiin syksyllä 1996 Hoek Loosin, Air Productsin, Air Liquiden ja Messerin välisessä kokouksessa "tarkoituksena nostaa pienasiakkaiden vähimmäishintoja seuraavaksi vuodeksi"(131).
(228) Komissio huomauttaa, että yhtiöt tapasivat 2 päivänä lokakuuta 1996, kuten ilmenee 108 kappaleessa olevasta taulukosta 6.
(229) Air Products kertoi komissiolle saaneensa hinnaston AGAlta luultavasti vuoden 1996 loppupuolella "hinnankorotuksia koskeneiden keskustelujen puitteissa"(132). Air Products katsoo, että komission tiedostoissa olevat käsinkirjoitetut muistiinpanot tehtiin samassa kokouksessa(133). Komission näkemyksenä on, että myös Messeristä löydetyt käsinkirjoitetut muistiinpanot tehtiin kyseisessä kokouksessa, joka pidettiin Mirabelle-ravintolassa Bredassa(134) luultavasti 2 päivänä lokakuuta 1996, kuten todetaan 228 kappaleessa.
(230) AGA itse sisällytti vuosien 1996 ja 1997 vähimmäishinnat hinnoittelusuunnitelmaansa koskevaan sisäiseen viestiin, joka on päivätty 30 päivänä lokakuuta 1996(135).
(231) Myös Air Liquide otti vuoden 1997 vähimmäishinnat käyttöön. Air Liquidessa edellä mainitut vuoden 1997 vähimmäishinnat sisällytettiin vuoden 1997 suunnitelmina 8 päivänä marraskuuta 1996 pidetyn kaasupulloryhmän kokouksen pöytäkirjaan. Air Liquide aikoi soveltaa korkeampaa hintaa ainoastaan hiilidioksidiin(136).
(232) Komissiolla on lisätodisteita AGAn, Hoek Loosin, Air Productsin, Air Liquiden ja Messerin sopimuksista, jotka koskivat pienasiakkailta vuosina 1996 ja 1997 veloitettavia vähimmäishintoja ja joista ilmoitettiin Westfalenille vuonna 1997.
(233) Samat vuoden 1996 vähimmäishinnat mainitaan Hoek Loosista löydetystä painetusta ehdotuksesta, jonka otsikkona on "Ehdotus: kaasupullokaasut 1997"(137). Luettelossa on myös ehdotus, jonka mukaan vähimmäisrahtimaksua nostetaan 10 guldenista 11,25 guldeniin. Air Productsista, AGAsta ja Messeristä löydettyjen, edellä 225 kappaleessa mainittujen käsinkirjoitettujen muistiinpanojen mukaan tämä ehdotus hyväksyttiin. Hoek Loosin selitys siitä, että tämä oli ainoastaan sisäinen asiakirja(138), ei sen vuoksi ole uskottava. Sen sisäinen käyttö osoittaa myös, että kilpailijoiden kanssa sovitut perushinnat toimitettiin yhtiön myyntineuvottelijoille.
(234) Hoek Loosista löydetty, painettu vuoden 1996 vähimmäishinnasto(139) löydettiin myös Messeristä käsinkirjoitetussa muodossa 208 kappaleessa mainitusta, painetusta hinnastosta "Pienten kaasupulloasiakkaiden hinnasto", joka on päivätty lokakuussa 1994(140).
(235) Air Productsista(141) löydettiin päiväämätön vähimmäishinnasto, joka oli painettu pienelle kortille ja joka on samanlainen kuin Hoek Loosista(142) löydetty kortille painettu hinnasto. Air Products totesi, että asiakirja oli Hoek Loosin hinnasto ja että se oli Hoek Loosin myyntiyksikön käyttämän, lompakkoon sopivan muovisen kortin muotoinen. Air Products oli saanut kortin Hoek Loosilta kilpailijoiden kanssa pidetyssä kokouksessa. Air Productsin mukaan kortti on peräisin vuoden 1996 lopusta tai vuoden 1997 alusta(143).
(236) Eräistä Hoek Loosin, AGAn, Air Liquiden, Air Productsin ja Messerin sopimista vähimmäishinnoista ilmoitettiin Westfalenille kahdenvälisessä tapaamisessa.
(237) Maaliskuun 27 päivänä 1997 pidettyä Hoek Loosin, Westfalenin ja Westfalenin emoyhtiön Westfalen Gase AG:n välistä kokousta koskevassa raportissa huomautetaan, että "pienten asiakkaiden osalta O2:n hinta ei saisi alittaa 2,25 guldenia p/m3 eikä asetyleenin hinta 12,00 guldenia. Vuokra 0,25 guldenia."(144)
(238) Vastauksessaan väitetiedoksiantoon Westfalen väitti, että [...] vierailua koskevassa raportissa ja erityisesti asiakirjan otsakkeessa 3 (lainattu 237 kappaleessa) mainitaan hinnat, mutta ne eivät ole ne hinnat, jotka Westfalen otti käyttöön tai jotka sen olisi pitänyt ottaa käyttöön. Ne viittaavat pelkästään Hoek Loosin hintoihin(145).
(239) Komissio katsoo kuitenkin, että raportissa käytetyn kielen perusteella voidaan olettaa, että keskustelu koski molempia osapuolia ja että se ei viittaa pelkästään Hoek Loosin toimintapolitiikkaan. Olisi outoa, jos Hoek Loosin johtaja katsoisi asiakseen vierailla Westfalenin pääkonttorissa vain ilmoittaakseen yhtiönsä hintapolitiikasta varsinkin, kun Hoek Loos oli usein ollut se yhtiö, joka oli tehnyt vähimmäishintoja koskevia ehdotuksia muille yhtiöille (ks. esimerkiksi 195, 198, 206 ja 207 kappale edellä). Tämän vuoksi näyttää todennäköisemmältä, että Hoek Loos meni Westfalenin pääkonttoriin ilmoittaakseen yhtiölle muiden kilpailijoiden kanssa tehdystä sopimuksesta. Komissio ei kuitenkaan tee johtopäätöksiä Westfalenin käyttäytymisestä tässä suhteessa.
5. MUIDEN KAUPAN EHTOJEN MÄÄRÄÄMINEN
a) Kaasupullojen kuljetusmaksut
i) Yleiskatsaus
(240) Hoek Loos, Air Products, Air Liquide ja AGA sopivat kaasupullokaasujen vähimmäiskuljetusmaksuista ensimmäisen kerran vuonna 1990. Vuonna 1994 Air Products, Air Liquide, AGA, Hoek Loos ja BOC sopivat soveltavansa 10 guldenin suuruista vähimmäiskuljetusmaksua. Messer liittyi sopimukseen vuonna 1996. AGAn, Hoek Loosin, Air Productsin, Air Liquiden ja Messerin sopimus vähimmäiskuljetusmaksusta oli voimassa vielä vuonna 1997.
ii) Kartellikokoukset ja salaiset yhteydet
(241) Hoek Loosin, Air Liquiden, AGAn ja Air Productsin sopimus kaasupullokaasujen kuljetusmaksuista oli voimassa 18 päivänä lokakuuta 1990.
(242) Vuoden 1990 kaasupullokaasujen vähimmäishinnastoon, jota esiteltiin 196 ja 197 kappaleessa(146), sisältyi 10 guldenin vähimmäiskuljetusmaksu kaasuyhtiön suorista toimituksista ja 15 guldenin maksu vähittäismyyntipisteen kautta tehdyistä toimituksista.
(243) Kuljetuksesta perittävää vähimmäismaksua käsiteltiin Messerin ja AGAn kahdenvälisessä tapaamisessa 15 päivänä maaliskuuta 1993. Messerin asiakirjan mukaan Messerin strategiana oli lisätä markkinaosuuttaan, mutta se noudattaisi tiettyjä vähimmäisehtoja, kuten että se ei toimittaisi kaasua veloittamatta vuokraa tai kuljetuskustannuksia(147). Asiakirjassa mainitaan myös 0,25 guldenin vähimmäispäivävuokra ja 10 guldenin vähimmäiskuljetusmaksu.
(244) AGA, Air Products, Air Liquide, Hoek Loos ja BOC sopivat 23 päivänä kesäkuuta 1994 kaasupullokaasujen vähimmäiskuljetusmaksuista.
(245) AGAsta(148) löydettyjen käsinkirjoitettujen muistiinpanojen mukaan VFIG:n kokouksessa 23 päivänä kesäkuuta 1994 päätettiin määrätä kaasupullokaasujen vähimmäiskuljetusmaksuksi 10 guldenia. Muistiinpanojen mukaan Messer ei hyväksynyt tätä.
(246) Muissa samaa tapaamista koskevissa AGAn(149) toimittamissa käsinkirjoitetuissa muistiinpanoissa mainitaan, että vähimmäiskuljetusmaksua sovelletaan kuljetustavasta riippumatta ja että "MG on varannut mahdollisuuden soveltaa alhaisempia kuljetushintoja lisätäkseen markkinaosuuttaan. Kaikki muut ovat hyväksyneet, myös WF ja BOC."
(247) Westfalenin osalta komissio huomauttaa, että AGAn toimittamassa, VFIG:n 23 päivänä kesäkuuta 1994 pidettyä kokousta koskevassa käsinkirjoitetussa pöytäkirjassa, johon viitataan edellä, mainitaan että Westfalen oli hyväksynyt 10 guldenin maksun. Westfalen ei kuitenkaan ollut läsnä tässä kokouksessa. Westfalen osallistui VFIG:n seuraavaan kokoukseen 14 päivänä lokakuuta 1994. Saman henkilön tästä kokouksesta tekemien käsinkirjoitettujen muistiinpanojen mukaan Westfalen oli väittänyt olevansa tietämätön kuljetuskustannuksia koskevasta sopimuksesta: "WF:lle ei ollut ilmoitettu? Ei hyväksytty??"(150) Tämä ilmenee myös muista AGAsta löydetyistä sisäisistä muistiinpanoista, jotka koskevat samaa kokousta(151).
(248) Vastauksessaan väitetiedoksiantoon BOC väitti, että 23 päivänä kesäkuuta 1994 pidetty kokous ("kaikki muut ovat hyväksyneet, myös WF ja BOC") oli ensimmäinen VFIG:n kokous, johon BOC oli osallistunut. Kokouksessa BOCin edustaja oli vahvistanut BOCin perineen tuolloin 10 guldenia kaasupullolta käsittämättä, että asiasta keskusteltiin tulevaisuudessa mahdollisesti perittävien vähimmäismaksujen yhteydessä. AGAn edustaja on voinut ymmärtää vahvistuksen sopimukseksi tämän määrän käyttämisestä vähimmäismaksuna(152).
(249) Air Liquide, Hoek Loos ja AGA panivat sopimuksen täytäntöön. Kuljetuksesta perittävä vähimmäishinta sisältyi Air Liquiden sisäiseen vähimmäishinnastoon vuonna 1995(153). Myös Hoek Loos sisällytti sovitun 10 guldenin vähimmäisrahtimaksun kauden 1994/1995 liiketoimintaohjelmaansa(154).
(250) Myös AGA sisällytti 10 guldenin vähimmäisrahtimaksun 29 päivänä kesäkuuta 1995 päivättyyn sisäiseen ilmoitukseensa(155) ja 5 päivänä heinäkuuta 1995 päivättyihin ohjeisiin myyntihenkilöstölle(156) (uusia asiakkaita koskevaan kappaleeseen). Vähimmäismaksuun viitataan myös käsinkirjoitetuissa muistiinpanoissa, jotka koskevat 19 päivänä elokuuta ja 13 päivänä lokakuuta 1994 pidettyjä kokouksia(157). AGA huomauttaa, että 13 päivänä lokakuuta 1994 pidettyä kokousta koskevassa raportissa käytetyt nimikirjaimet "[...]" tarkoittavat luultavasti Hoek Loosin [...], jolloin kyse on kauppaehtoja koskevasta kilpailijoiden kahdenvälisestä yhteydenpidosta(158).
(251) Vähimmäiskauppaehdoista sopimisen vahvistavat keskustelut, joita kilpailijat kävivät yksittäisistä asiakkaista, ja vastatoimenpiteiden mahdollinen uhka. AGAn toimittamissa käsinkirjoitetuissa asiakirjoissa(159), jotka koskevat 11 päivänä heinäkuuta 1994 pidettyä AGAn ja Air Productsin välistä kokousta (johon osallistuivat [...] ja [...]), todetaan seuraavaa:
"[...] on ymmärtänyt, että haluamme korvauksen GEP:stä ja Shellistä, mutta ei ole hyväksynyt tätä. Hän 'uskoi', että tämä oli ratkaistu vähimmäisvuokraa ja -kuljetusmaksua koskevan sopimuksemme mukaisesti ja viittaa viimeksi Utrechtissa (?) pidettyyn kokoukseen(160). Hän sanoo, että jos ryhdymme vastatoimenpiteisiin GEP:n ja Shellin vuoksi, hänen on ryhdyttävä jälleen toimenpiteisiin meitä vastaan."
(252) Myöhemmin vuonna 1996 myös Messer päätti soveltaa sovittua 10 guldenin vähimmäiskuljetushintaa. Kesäkuun 7 päivänä 1996 pidetyn sisäisen kokouksen pöytäkirjan mukaan Messer teki näin kyseisenä päivänä. Pöytäkirjassa huomautetaan, että myös kilpailijoiden on pakko soveltaa tätä hintaa(161).
(253) AGA, Hoek Loos, Air Products, Air Liquide ja Messer sopivat vähimmäiskuljetusmaksuista vuosiksi 1996 ja 1997.
(254) Air Productsin(162) ja Messerin(163) tiloista löydetyt käsinkirjoitetut muistiinpanot ovat Hoek Loosista(164) löydetyn koneella kirjoitetun ehdotuksen mukaiset. Niiden mukaan kuljetusten vähimmäishinnan korottamisesta 11,25 guldeniin oli keskusteltu vuoden 1996 loppuun mennessä.
(255) Tämä otettiin huomioon samanlaisissa vuosien 1996 ja 1997 vähimmäishinnastoissa, jotka löydettiin Air Productsin(165), AGAn(166) ja Messerin(167) tiloista (ja joita lainattiin 225 kohdassa).
b) Kaasupullojen vuokra
i) Yleiskatsaus
(256) Hoek Loos, AGA, Air Liquide ja Air Products sopivat vuonna 1990 noudattavansa kaasupullojen vähimmäisvuokraa. Vuonna 1994 Hoek Loos, Air Products, AGA, Air Liquide, Messer ja BOC päättivät soveltaa 0,25 guldenin suuruista vähimmäispäivävuokraa kultakin kaasupullolta. Hoek Loos, AGA, Air Liquide, Air Products ja Messer uusivat tämän sopimuksen seuraavina vuosina, ja se oli voimassa vielä vuonna 1997. Tästä vähimmäisvuokrasta ilmoitettiin myös Westfalenille vuonna 1997.
ii) Kartellikokoukset ja salaiset yhteydet
(257) Hoek Loosin, Air Liquiden, AGAn ja Air Productsin sopimus kaasupullojen vähimmäisvuokrasta oli voimassa 18 päivänä lokakuuta 1990.
(258) Kaasupullokaasujen vähimmäishinnastoa vuodelta 1990 esiteltiin jo 196 ja 242(168) kerrottiin kaasupullojen 0,40 guldenin vähimmäispäivävuokrasta ja pakkausten 0,80 guldenin vähimmäisvuokrasta. Hinnaston mukaan kaasupullojen ilmaiset vuokra-ajat eivät olleet mahdollisia.
(259) Kaasupullojen vähimmäispäivävuokraa koskeva sopimus otettiin jälleen esille 15 päivänä maaliskuuta 1993 AGAn ja Messerin välisessä keskustelussa(169) (ks. 243 kappale). Keskustelussa käsiteltiin useita asioita, muun muassa mahdollisuutta soveltaa 0,25 guldenin vähimmäispäivävuokraa kaasupulloihin. Kyseisen kokouksen pöytäkirjassa todetaan myös, että "HL on lopettanut vuokravapaat päivät".
(260) AGA, Air Products, Air Liquide, Hoek Loos, Messer ja BOC sopivat 23 päivänä kesäkuuta 1994 kaasupullojen vähimmäisvuokrasta.
(261) Kesäkuun 23 päivänä 1994 pidetyssä VFIG:n kokouksessa päätettiin määrätä kaasupullon vähimmäisvuokraksi 0,25 guldenia. AGAn muistiinpanoissa(170) mainitaan erityisesti, että Messer hyväksyi tämän ja että vähimmäispäivävuokra olisi 0,25 guldenia eikä vuokravapaita päiviä myönnettäisi.
(262) Myös Hoek Loos ja AGA toteuttivat sopimuksen. Hoek Loos sisällytti sovitun 0,25 guldenin vähimmäisvuokran kauden 1994/1995 liiketoimintaohjelmaansa(171). AGAsta löydetyissä, 19 päivänä elokuuta 1994 ja 13 päivänä lokakuuta 1994 päivätyissä keskusteluja koskevissa käsinkirjoitetuissa muistiinpanoissa(172) viitataan vähimmäisvuokraan.
(263) Myös AGA sisällytti vähimmäisvuokran 29 päivänä kesäkuuta 1995 päivättyyn sisäiseen ilmoitukseensa(173) ja 5 päivänä heinäkuuta 1995 päivättyihin ohjeisiin myyntihenkilöstölle(174) (uusia asiakkaita koskevaan kappaleeseen).
(264) Vastauksessaan väitetiedoksiantoon(175) BOC huomauttaa, että AGAn sisäisessä ilmoituksessa ei viitata mihinkään kiinteään vuokraan BOCin nimellä ja että Air Productsin muistiinpanoissa(176) on maininta "0,25?", mikä tarkoittaa sitä, että BOCin silloinen johtaja Celis ei tarkkaan maininnut näkemystään kaasupullojen vuokrasta ja että vuokran toteuttamisesta ei sovittu.
(265) Komissio huomauttaa, että BOC oli läsnä kyseisessä kokouksessa ja kertoi vapaaehtoisesti kilpailijoilleen eräitä liiketoimintaan liittyviä arkaluonteisia tietoja.
(266) Messerin, AGAn, Air Liquiden, Hoek Loosin ja Air Productsin sopimus kaasupullojen vähimmäisvuokrasta oli voimassa 9 päivänä tammikuuta 1996.
(267) Messerin sisäisissä, 9 päivänä tammikuuta 1996 päivätyissä muistiinpanoissa todetaan seuraavaa: "valitettavaa huomata, että ei AGA eikä AL pidä kiinni 0,25 guldenista"(177).
(268) Messerin, AGAn, Air Liquiden, Hoek Loosin ja Air Productsin sopimus kaasupullojen vähimmäisvuokrasta oli voimassa vuonna 1997, ja siitä ilmoitettiin Westfalenille tuona vuonna.
(269) Messeristä löydetyssä sisäisessä kokousraportissa, joka on päivätty 20 päivänä maaliskuuta 1997, joku väittää Messerin olevan ainoa, joka yhä laskee vähimmäisvuokraksi 0,25 guldenia, johon toimitusjohtaja vastaa, että tämän ei pitäisi olla mahdollista Westfalenia ja BOCia lukuun ottamatta(178).
(270) Vastaus osoittaa, että suuremmat yhtiöt AGA, Air Liquide, Air Products, Hoek Loos ja Messer olivat vahvistaneet uudelleen noudattavansa 0,25 guldenin vähimmäisvuokraa.
(271) Westfalenin osallisuudesta voidaan todeta, että 27 päivänä maaliskuuta 1997 pidettyä Hoek Loosin, Westfalenin ja Westfalenin emoyhtiön Westfalen Gase AG:n välistä kokousta koskevassa raportissa, johon viitattiin 237 kappaleessa, huomautetaan, että "pienten asiakkaiden osalta O2:n hinta ei saisi alittaa 2,25 guldenia p/m3 eikä asetyleenin hinta 12,00 guldenia. Vuokra 0,25 guldenia"(179).
(272) Vastauksessaan väitetiedoksiantoon(180) Westfalen väittää, että [...] vierailun perimmäisenä tarkoituksena oli tutustuminen ja aloite tapaamiseen tuli [...]. Westfalen kieltää sopineensa vuonna 1997 tai muulloin tutkimuksen kohteena olevana aikana vähimmäistason soveltamisesta päivävuokraan, joka olisi 0,25 guldenia kaasupullolta. Sen mukaan tämän vahvistaa Messerin toimitusjohtajan ilmoitus, joka sisältyy Messerin 20 päivänä maaliskuuta 1997 päivättyihin sisäisiin muistiinpanoihin, kuten 269 kappaleessa mainitaan(181). Muistiinpanoista ilmenee, että Westfalen ei sopinut vuokran vähimmäistasoksi 0,25 guldenia kaasupullolta.
(273) Komissio huomauttaa, että Messerin sisäiset muistiinpanot, joihin viitataan 269 kappaleessa on päivätty ennen kuin Hoek Loosin ja Westfalenin pääkonttorin välinen kahdenvälinen tapaaminen pidettiin 27 päivänä maaliskuuta 1997. On hyvin mahdollista, että Hoek Loos meni tapaamaan Westfalenia ilmoittaakseen, mitä muiden kanssa oli sovittu, kuten edellä 239 kappaleessa selitettiin. Edellä 239 kappaleessa mainitut väitteet kahdenvälisestä tapaamisesta voitaisiin mainita myös tässä yhteydessä. Komissio ei kuitenkaan tee johtopäätöksiä Westfalenin käyttäytymisestä tässä suhteessa.
(274) Kaasupullojen vähimmäisvuokraa koskevan Messerin, AGAn, Air Liquiden, Hoek Loosin ja Air Productsin sopimuksen voimassaolo vuonna 1997 ilmenee myös seuraavasta.
(275) Messerin 19 päivänä kesäkuuta 1997 päivätyssä sisäisessä kokousraportissa todetaan otsakkeessa "Kilpailu" seuraavaa:
"Viime kuukausina useat kilpailijat ovat ottaneet käyttöön ehtoja, jotka ovat vastoin kaikkia sopimuksia. Esimerkiksi Air Liquide veloittaa vuokraa 45 guldenia vuodessa. AGA 0,15 guldenia kaasupullolta. Hoekloos on selvästi asettanut polkumyyntihinnat kolmelle asiakkaalle."
(182)
(276) Messerin 8 päivänä syyskuuta 1997 päivätyssä sisäisessä kokousraportissa mainitaan yhä useampia vuokratarjouksia, jotka ovat alle 0,25 guldenia(183). Seuraavassa kokousraportissa, joka on päivätty 18 päivänä syyskuuta 1997, myyntineuvottelijoita kehotetaan laatimaan luettelo kilpailijoista, jotka ovat tarjonneet alle 0,25:n guldenin vuokraa(184).
(277) Kaasupullojen vähimmäisvuokraa koskevan sopimuksen olemassaolo vuosina 1996 ja 1997 vahvistetaan myös näiden vuosien samanlaisissa vähimmäishinnastoissa, jotka löydettiin Air Productsin(185), AGAn(186) ja Messerin(187) tiloista ja joihin viitattiin 225 kappaleessa. Niissä mainitaan vähimmäisvuokrana 0,25 guldenia.
c) Irtokaasun erikoismaksu
i) Yleiskatsaus
(278) Hoek Loos, AGA, Air Products ja Air Liquide päättivät yhdessä ottaa käyttöön vuonna 1990 irtokaasun erikoismaksun, joka oli 36 guldenia. Erikoismaksu on sisältynyt edelleen kauppaehtoihin ja sen ovat sittemmin myös muut toimittajat ottaneet käyttöön. Erikoismaksusta keskusteltiin jälleen vuonna 1993, jolloin ehdotettiin maksun korottamista.
ii) Kartellikokoukset ja salaiset yhteydet
(279) Hoek Loos, Air Liquide, AGA ja Air Products sopivat erikoismaksusta lokakuussa 1990.
(280) Hoek Loosista löydettiin frankfurtilaiselle Messer Griesheimille osoitettu kirje, jonka on allekirjoittanut yhtiön toimitusjohtaja ja joka on päivätty ja lähetetty faksilla 18 päivänä lokakuuta 1990(188). Kirjettä lainattiin edellä C.4 jaksossa, ja siinä todetaan muun muassa seuraavaa: "nestemäisten toimitusten osalta otamme käyttöön erikoismaksun, kuten hinnastosta ilmenee." Kirjeeseen liitetyssä päiväämättömässä ja otsikoimattomassa asiakirjassa, jota kuvattiin samoin C jakson 4 kohdan b alakohdassa, todettiin seuraavaa:
"Irtokaasujen toimitusten osalta tästä päivästä lähtien: uusia asiakkaita koskee 34,00-36,00 guldenin erikoismaksu. Nykyisten asiakkaiden osalta tämä erikoismaksu otetaan käyttöön lokakuussa 1990. Erikoismaksua ei sovelleta ns. puutarhahiilidioksidiin ...
Erikoismaksun perusteet: jonot, energia, ajoaikalainsäädäntö."
(281) Lisäksi on viitattu kilpailijoiden 22 päivänä marraskuuta 1990 pitämään kokoukseen(189), jossa irtokaasun erikoismaksu oli yksi keskustelunaiheista. Kyseisissä sisäisissä muistiinpanoissa todetaan erikoismaksusta seuraavaa:
"HL: kaikkiin asiakkaisiin otettu yhteyttä - alkaa 1.11.90. Noin 30 reagoinut (eli harvat). 36 guldenia
AP: kirje lähetetty 16.11. Kaikki aloittavat yhtenäisesti 1.12. 36,00 guldenia. Jo nyt suullisia/kirjallisia reaktioita.
AGA: Suuret eivät hyväksy sitä (Nedstaal, AKZO), n. 50 %:iin otettu yhteyttä. Aloituspäivä 1.12.
AL: Jonotusmaksu käyttöön. Irtokaasun erikoismaksu 1.1.
Perusteet: ajotunteja koskevat lait, jonot, polttoaine, vakuutusmaksujen kohoaminen, tiukemmat säädökset, koulutuskustannukset.
Otetaan säännönmukaisesti käyttöön uusissa sopimuksissa.
..."
(282) Luultavasti vuoden 1991 alussa Air Liquiden, Air Productsin, Hoek Loosin ja AGAn edustajat tapasivat ja keskustelivat vuoden 1991 irtokaasun erikoismaksun äskettäisen käyttöönoton onnistumisesta. Kyseistä kokousta koskeva käsinkirjoitettu hollanninkielinen muistio löydettiin Air Liquiden(190) tiloista. Siihen viitattiin 125 kappaleessa, ja siinä todetaan muun muassa seuraavaa:
"Hinnankorotus, [...]: kaikki korotettu
kuljetuskustannukset
irtokaasu BOC/Messer
kaasupl. Westf./Messer/AL
HL: 6 prosenttia sekä irtokaasu/kaasupl.
Indeksi osoittaa 6 %:n kasvua
AGA: vain 20 % suunnitelmasta toteutunut
Indeksi osoittaa 6 %:n kasvua
...
Useimmat ottaneet käyttöön irtokaasun erikoismaksun ...."
(283) Vastauksessaan komission kysymyksiin Air Liquide katsoi muistion olevan "noin vuodelta 1990" ja sanoi sen olevan "[...] henkilökohtaisia muistiinpanoja, jotka on luultavasti tehty sosiaalisen tapaamisen jälkeen"(191). Air Productsin edustaja tässä kokouksessa näyttää olleen toimitusjohtaja [...].
(284) Erikoismaksua koskevasta kysymyksestä keskusteltiin jälleen 3 päivänä syyskuuta 1993 ja maksu ehdotettiin korotettavan 55-65 guldeniin.
(285) Erikoismaksusta keskusteltiin 3 päivänä syyskuuta 1993 pidetyssä VFIG:n kokouksessa tai sen yhteydessä. Air Productsin toimitiloista(192) löydettyjen käsinkirjoitettujen muistiinpanojen mukaan kokouksessa ehdotettiin, että maksu korotettaisiin 55-65 guldeniin.
(286) Vastauksessaan komission kysymyksiin Air Liquide toteaa, että se ei koskaan ottanut erikoismaksua käyttöön(193). Air Liquide vahvisti tämän uudelleen väitetiedoksiantoon antamassaan vastauksessa(194).
(287) Hoek Loos otti erikoismaksun käyttöön lokakuussa 1990 ja korotti sen 36,00 guldenista 56,00 guldeniin 1 päivänä tammikuuta 1995 uusien asiakkaiden ja uusittujen sopimusten osalta(195).
(288) AGA otti maksun käyttöön joulukuussa 1990, jolloin se oli 36,00 guldenia. Tammikuun 1 päivästä 1994 maksun määrä korvautui vähitellen 56,00 guldenilla(196).
d) Kaasupullojen turvallisuus- ja ympäristömaksu
i) Yleiskatsaus
(289) Hoek Loos, AGA, Air Products, Air Liquide ja Messer päättivät vuonna 1993 ottaa yhteisesti käyttöön kaasupullojen turvallisuus- ja ympäristömaksun, joka oli 12,50 guldenia.
ii) Kartellikokoukset ja salaiset yhteydet
(290) Hoek Loos, AGA, Air Products, Air Liquide ja Messer sopivat vuonna 1993 12,50 guldenin turvallisuus- ja ympäristömaksusta.
(291) Vuonna 1993 kilpailijat keskustelivat mahdollisuudesta ottaa turvallisuus- ja ympäristösyistä käyttöön kutakin kaasupullotoimitusta koskeva ylimääräinen maksu (veiligheids- en milieutoeslag eli VMT). VFIG:ssä keskusteltiin ensin, olisiko liiton ilmoitettava asiakkaille tarpeesta huomioida hinnoissa tietyt ympäristö- ja turvallisuuskustannukset. Tähän viitataan 15 päivänä kesäkuuta 1993 pidettyä kokousta koskevassa virallisessa kokousraportissa(197). Hoek Loos ilmoitti 11 päivänä elokuuta 1993 päivätyllä kirjeellä VFIG:lle, että sen lakiasiantuntijoiden neuvojen mukaan VFIG:n ei pitäisi lähettää tällaisia tietoja. Hoek Loos katsoi, että kunkin yhtiön olisi ilmoitettava asiasta omille asiakkailleen, ja sen kirjeeseen sisältyi luonnos asiakkaille tarkoitetusta kirjeestä, jossa ilmoitettiin 12,50 guldenin turvallisuus- ja ympäristömaksun käyttöönotosta(198). Syyskuun 3 päivänä 1993 pidetyssä VFIG:n kokouksessa sovittiin ("puheenjohtaja päätteli") asian poistamisesta esityslistalta(199). Air Productsista löydettyjen käsinkirjoitettujen muistiinpanojen mukaan joku - luultavasti puheenjohtaja - oli päätellyt, että "kukin yhtiö lähettää kirjeen uuden tilanteen selittämiseksi". Muistiinpanoissa viitataan myös AGAn esittämiin epäilyihin siitä, että pienasiakkaalle toimitettavasta yhdestä kaasupullosta pyydettävä 12,50 guldenin ylimääräinen maksu saattaisi olla liikaa(200).
(292) Kaikki yhtiöt ottivat 12,50 guldenin turvallisuus- ja ympäristömaksun käyttöön ennen vuoden 1993 loppua. Westfalen, joka ei tuolloin ollut VFIG:n jäsen, otti myös maksun käyttöön, mutta maksu oli alhaisempi ja se vaihteli. Lisäksi sovittiin, että turvallisuus- ja ympäristömaksu veloitettaisiin myös kilpailijoilta yhtiöidenvälisistä toimituksista.
(293) Toinen VFIG:n kokous järjestettiin 16 päivänä joulukuuta 1993. Air Liquidesta löydettiin käsinkirjoitettu muistio(201) kyseisestä kokouksesta. Siinä todetaan seuraavaa:
"12,50 guldenia, järjestely
12,50 guldenia perittävä myös yhtiöidenvälisistä toimituksista.
Jokainen ottanut käyttöön, mutta Westfalenin maksu vaihtelee 3-12 guldeniin."
(294) Myös AGAn toimittamissa käsinkirjoitetuissa muistiinpanoissa mainitaan 16 päivänä joulukuuta 1993 pidetty VFIG:n kokous:
"Turvallisuusmaksu: turvallisuusmaksu myös kilpailijoille."
(202)
(295) Air Liquide otti 12,50 guldenin turvallisuus- ja ympäristömaksun käyttöön 1 päivänä joulukuuta 1993. Air Liquide ilmoitti 26 päivänä marraskuuta 1993 päivätyllä kirjeellä AGAlle, että 1 päivästä joulukuuta 1993 sen olisi maksettava 12,50 guldenin turvallisuus- ja ympäristömaksu kustakin toimituksesta(203). Air Liquide vahvisti komissiolle ottaneensa kyseisen maksun käyttöön 1 päivänä joulukuuta 1993(204).
(296) AGA otti 12,50 guldenin turvallisuus- ja ympäristömaksun käyttöön 15 päivänä marraskuuta 1993. AGA ryhtyi perimään tätä maksua toimituksistaan BOCille marraskuusta 1993 alkaen. BOC valitti asiasta 5 päivänä tammikuuta 1994 päivätyllä kirjeellä (syynä oli se, että AGA ei toimittanut kaasua, vaan ainoastaan nouti BOCin kaasupulloja). AGAn työntekijä on lisännyt kirjeeseen seuraavan käsinkirjoitetun huomautuksen:
"VFIG:n viimeisessä kokouksessa päätettiin, että kaikkien kaasuyhtiöiden olisi perittävä turvallisuusmaksu myös toisiltaan. Suostumme kuitenkin siihen, ettei tuleviin laskuihinne sisällytetä turvallisuusmaksua."
(205)
(297) Air Products, Air Liquide ja Hoek Loos ottivat käyttöön 12,50 guldenin turvallisuus- ja ympäristömaksun vuoden 1993 lopussa.
(298) Hoek Loosin tiloista löydettiin Air Productsin(206) allekirjoittama kirje sekä Air Liquiden(207) asiakkailleen osoittama vakiokirje tai kirjeluonnos, joissa ilmoitettiin 12,50 guldenin maksun käyttöönotosta. Hoek Loos itse vahvistaa ottaneensa turvallisuus- ja ympäristömaksun käyttöön marraskuussa 1993 ja selittää kirjeluonnokset sillä, että myös se oli kilpailijoidensa asiakas(208).
(299) AGAsta löydettyjen käsinkirjoitettujen muistiinpanojen mukaan "turvallisuusmaksusta/ympäristömaksusta"(209) ilmeisesti keskusteltiin jälleen 17 päivänä maaliskuuta 1994 pidetyssä VFIG:n kokouksessa.
(300) Vielä vuosina 1995 ja 1996 yhtiöt perivät turvallisuus- ja ympäristömaksua asiakkailtaan.
(301) Air Liquide korotti turvallisuus- ja ympäristömaksun 15,00 guldeniin 1 päivänä tammikuuta 1996(210). Messer korotti maksun 15,00 guldeniin 1 päivänä lokakuuta 1995. Vaikka monista tiedoista käy ilmi, että myös Hoek Look aikoi korottaa maksun 15,00 guldeniin vuonna 1995, tämä ei kuitenkaan toteutunut(211). Myöskään AGA ei korottanut turvallisuus- ja ympäristömaksua(212).
(302) Vastauksessaan komission pyyntöön Westfalen totesi ottaneensa käyttöön 3,00 guldenin ympäristömaksun kultakin tuodulta tai noudetulta kaasupullolta 1 päivänä tammikuuta 1994 ja 12,50 guldenin maksun kultakin nestemäisen kaasun toimitukselta. Määrät voivat vaihdella asiakaskohtaisesti(213).
(303) Vastauksessaan väitetiedoksiantoon Westfalen kielsi koskaan ottaneensa Alankomaissa osaa teollisuuskaasujen myyjien sopimukseen, joka olisi koskenut turvallisuus- ja ympäristömaksua. Westfalen väitti, että maksun käyttöönottamisen perusteella ei voida päätellä, että asiasta oli sovittu. Se merkitsee ainoastaan sitä, että lainsäädännöllisten toimenpiteiden vuoksi kustannukset nousivat, jolloin maksun käyttöönottaminen oli väistämätöntä. Westfalenin käyttämä maksu oli kilpailijoiden perimää maksua paljon alhaisempi. Sen määrä myös vaihteli verrattuna muiden kilpailijoiden kiinteään maksuun. Westfalen ilmoitti maksun käyttöönotosta ja sen syistä 1 päivänä tammikuuta 1994(214).
(304) Komissio huomauttaa, että Westfalen ei ollut osallistunut kesä- ja syyskuussa 1993 pidettyihin VFIG:n kokouksiin, joihin viitattiin 291 kappaleessa, sillä se ei ollut vielä tuolloin yhdistyksen jäsen.
(305) BOC oli ainoa kaasuyritys, joka ei ottanut turvallisuus- ja ympäristömaksua käyttöön kaudella 1993/1994. Vasta vuoden 1996 alussa BOC ilmoitti ottavansa käyttöön kyseisen maksun sekä Alankomaissa että Belgiassa(215). Komissio huomauttaa tässä yhteydessä, että BOCilla ei ollut edustajaa niissä kahdessa tärkeässä VFIG:n kokouksessa, joissa maksua käsiteltiin ja jotka pidettiin kesä- ja syyskuussa 1993.
e) Irtokaasusäiliöiden vuokra
i) Yleiskatsaus
(306) Nestemäisen kaasun asiakkaiden maksaman säiliövuokran laskenta oli toistuvasti esillä teollisuuskaasujen toimittajien keskusteluissa. AGA, Air Liquide ja Hoek Loos sopivat asiasta vuonna 1990, ja vuonna 1996 AGA, Air Liquide, Air Products, Hoek Loos ja Messer keskustelivat ehdotuksesta, jonka tavoitteena oli sopimuksen tekeminen vuodeksi 1997.
ii) Kartellikokoukset ja salaiset yhteydet
(307) Vuoden 1989 lopusta tai vuoden 1990 alusta Hoek Loos, AGA, Air Products ja Air Liquide sopivat säiliöiden vuokrasta.
(308) Edellä C jakson 2-4 kohdassa lainattiin AGAsta löydettyä englanniksi laadittua muistiota(216), joka oli päivätty 24 päivänä marraskuuta 1989 ja merkitty luottamukselliseksi. Se koski "turvallisuuskokousta", ja siihen sisältyivät seuraavat lauseet: "Kaikkien on laadittava ehdotus nestemäisten kaasujen hinnastoksi. Kokouspäiväksi on sovittu 12. tammikuuta, jolloin hinnastosta keskustellaan lopullisesti ja päätetään siitä yksimielisesti."
(309) Hinnasto, jota esiteltiin C jakson 4 kohdassa, löydettiin Air Liquidessa tehdyssä tarkastuksessa(217). Se oli painettu AGAn paperille ja sen otsikkona oli "Bulkgassen - prijsstaffel gegevens" (irtokaasut - hinta-asteikot). Hinnastossa määrätään myös säiliövuokrasta.
(310) Komissiolla on todisteita siitä, että säiliövuokrasta keskusteltiin VFIG:n kokouksessa 14 päivänä lokakuuta 1994. AGAn toimittamien käsinkirjoitettujen muistiinpanojen mukaan, jotka koskivat 14 päivänä lokakuuta 1994 pidettyä VFIG:n kokousta, keskustelunaiheita olivat säiliövuokra, pitkäaikainen vuokraus, jota oli arvioitava, ja vähimmäishinnat(218). Muissa AGAsta löydetyissä, samaa kokousta koskevissa käsinkirjoitetuissa muistiinpanoissa todetaan, että "nestemäinen kaasu on seuraava aihe"(219). Myös näissä muistiinpanoissa viitataan vähimmäissäiliövuokraan.
(311) Nestemäisen kaasun asiakkaiden maksamaa säiliövuokraa koskevan sopimuksen tekemistä ehdotettiin vuodeksi 1997, ja siitä keskustelivat AGA, Hoek Loos, Air Products, Air Liquide ja Messer.
(312) Samanlaiset vähimmäishinnastot vuosiksi 1996 ja 1997, joita kuvattiin jo C jakson 4 kohdassa, löydettiin Air Productsin(220), AGAn(221) ja Messerin(222) tiloista. Näissä hinnastoissa on selvät viittaukset säiliöiden, haihduttamoiden ja sekoittajien vuokriin "Huur tanks/verdampers/mixers ROI 10 %; ROI 15 %". Komissio katsoi aluksi, että "ROI" saattaisi viitata säiliövuokran korotusten laskemisessa käytettävään indeksiin.
(313) Vastauksessaan väitetiedoksiantoon Messer totesi komission päätelleen, että nestemäisen kaasun asiakkailta perittävän säiliövuokran korottamisessa käytettävästä indeksistä oli sovittu vuodeksi 1996 ainoastaan yhden Messerin asiakirjassa(223) olleen virkkeen perusteella. Messer kielsi, että virkkeen perusteella voitaisiin tehdä tällainen johtopäätös. Messer katsoo, että "ROI" tarkoittaa sijoitustuottoa (return on investment) ja että mainittuja vuokria tarvittaisiin 10-15 prosentin sijoitustuoton takaamiseen.
(314) AGA kiisti väitetiedoksiantoon antamassaan vastauksessa, että Bredassa 2 päivänä lokakuuta 1996 AGAn edustajan jakamassa vuoden 1997 vähimmäishinnastossa mainitusta säiliöiden vuokraindeksistä olisi sovittu. Kuten samoilla painetuilla sivuilla mainitaan, pienistä irtokaasumääristä tehtiin ehdotus, mutta AGA painotti, että tätä ei otettu huomioon eikä asiaa käsitelty. AGA väitti, että säiliöiden vuokraa olisi käsiteltävä samalla tavoin kuin pieniä irtokaasumääriä ("kleine bulk"), joiden osalta väitetiedoksiannossa todettiin, ettei niistä ollut sovittu(224).
(315) Vastauksessaan väitetiedoksiantoon(225) Air Products ei kieltänyt olleensa osapuolena sopimuksessa, joka koski nestemäisen kaasun säiliövuokran korotuksen laskemista ja oli voimassa vuodesta 1996 vuoden 1997 loppuun, kuten komissio esitti väitetiedoksiannossaan.
(316) Komissio katsoo 312 kappaleessa mainituista hinnastoista ilmenevän, että vuoden 1997 säiliövuokraa koskevasta sopimuksesta tehtiin ainakin ehdotus kuten vähimmäishintasopimuksestakin.
OSA II - OIKEUDELLINEN ARVIOINTI
D. EY:N PERUSTAMISSOPIMUKSEN 81 ARTIKLAN SOVELTAMINEN
1. EY:N PERUSTAMISSOPIMUKSEN 81 ARTIKLAN 1 KOHTA
(317) EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdassa kielletään yhteismarkkinoille soveltumattomina kaikki yritysten väliset sopimukset, yritysten yhteenliittymien päätökset sekä yritysten yhdenmukaistetut menettelytavat, jotka ovat omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ja joiden tarkoituksena on estää, rajoittaa tai vääristää kilpailua yhteismarkkinoilla tai joista seuraa, että kilpailu estyy, rajoittuu tai vääristyy yhteismarkkinoilla, ja erityisesti sellaiset sopimukset, päätökset ja menettelytavat, joilla suoraan tai välillisesti vahvistetaan osto- tai myyntihintoja taikka muita kauppaehtoja, joilla rajoitetaan tai valvotaan tuotantoa ja markkinoita sekä joilla jaetaan markkinoita tai hankintalähteitä.
2. SOPIMUKSET JA YHDENMUKAISTETUT MENETTELYTAVAT
(318) Sopimuksen voidaan sanoa olevan olemassa, kun osapuolet noudattavat yhteistä suunnitelmaa, joka rajoittaa tai voi rajoittaa niiden omaa liiketoimintaa määräämällä yhteisen toiminnan tai toiminnasta pidättymisen linjoista. Sitä ei tarvitse tehdä kirjallisesti; muodollisuudet eivät ole tarpeen, eikä mitään sopimusseuraamuksia tai toimeenpanokeinoja vaadita. Sopimuksen olemassaolo voi perustua nimenomaiseen tahdonilmaisuun, tai se voi näkyä välillisesti osapuolten toiminnassa.
(319) Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi yhdistetyissä asioissa T-305/94, Limburgse Vinyl Maatschappij NV ym. vastaan komissio (PVC II)(226) antamassaan tuomiossa, että "vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan on niin, että jotta kyseessä on perustamissopimuksen (81 artiklan 1 kohdassa) tarkoitettu sopimus, riittää, että kyseessä olevat yritykset ovat ilmaisseet yhteisen tahtonsa käyttäytyä markkinoilla tietyllä tavalla".
(320) EY:n perustamissopimuksen 81 artiklassa erotetaan "yhdenmukaistetut menettelytavat" "yritysten välisistä sopimuksista" ja "yritysten yhteenliittymien päätöksistä". Tarkoituksena on saattaa kyseisessä säännöksessä annettujen kieltojen soveltamisalaan sellainen yritysten välisen yhteistoiminnan muoto, jossa kilpailun riskit korvataan tietoisesti yritysten välisellä käytännön yhteistyöllä ilman, että jouduttaisiin tekemään varsinaista sopimusta(227).
(321) Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä määritetyt yhteensovittamista ja yhteistyötä koskevat perusteet, joissa ei missään tapauksessa vaadita todellisen suunnitelman laatimista, on ymmärrettävä perustamissopimuksen kilpailusääntöihin luonnostaan kuuluvan käsitteen perusteella, jonka mukaan jokaisen yrityksen on päätettävä itsenäisesti kaupallisista menettelytavoista, joita se aikoo noudattaa yhteismarkkinoilla. Vaikka tämä riippumattomuuden vaatimus ei poista yrityksiltä oikeutta sopeutua järkevästi kilpailijoidensa nykyiseen tai odotettuun toimintaan, se kieltää ehdottomasti kaikki tällaisten yritysten väliset suorat tai välilliset yhteydet, joiden tarkoituksena tai tuloksena on joko vaikuttaa todellisen tai mahdollisen kilpailijan käyttäytymiseen markkinoilla tai paljastaa tällaiselle kilpailijalle toimintatavat, joita ne ovat itse päättäneet noudattaa tai joita ne aikovat noudattaa markkinoilla(228).
(322) Näin ollen käyttäytyminen saattaa kuulua EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan yhdenmukaistettuna menettelytapana myös silloin, kun osapuolet eivät ole nimenomaisesti liittyneet yhteiseen suunnitelmaan, joka määrittelee niiden markkinatoiminnan, jos ne kuitenkin tietoisesti ottavat käyttöön tai noudattavat salaisia toimintatapoja, jotka edistävät niiden kaupallisen käyttäytymisen yhteensovittamista(229).
(323) Vaikka EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan kannalta yritysten yhdenmukaistetun menettelytavan käsite edellyttää sekä toiminnan yhdenmukaistamista että yhdenmukaistamisesta seuraavaa ja siihen syy-yhteydessä olevaa toimintaa markkinoilla, voidaan olettaa, ellei muuta todisteta, että tällaiseen yhdenmukaistamiseen osallistuvat ja markkinoilla toimintaansa jatkavat yritykset ottavat huomioon kilpailijoiden kanssa vaihdetut tiedot määrittäessään omaa toimintaansa markkinoilla, ja vielä suuremmassa määrin silloin, kun yhdenmukaistaminen tapahtuu säännöllisesti ja pitkän ajanjakson kuluessa(230).
(324) Erityisesti, kun kyseessä on monimutkainen, pitkän aikaa kestänyt rikkominen, komission ei ole tarpeen määritellä sitä yksinomaan yhdentyyppiseksi sääntöjenvastaiseksi toiminnaksi. Sopimuksen ja yhdenmukaistetun menettelytavan käsitteet ovat liukuvat, ja niissä saattaa olla päällekkäisyyttä. Saattaa itse asiassa olla mahdotontakin erottaa näitä käsitteitä realistisesti toisistaan, sillä rikkomiseen saattaa sisältyä samanaikaisesti kummankin tyyppisen kielletyn toimintatavan piirteitä, kun taas erillään tarkasteltuina jotkin sen ilmenemismuodot voitaisiin määritellä tarkasti jommaksikummaksi tyypiksi. Olisi kuitenkin analyyttisesti keinotekoista, jos selvästi jatkuva yhteinen hanke, jolla on yksi ja sama kokonaistavoite, jaetaan useiksi erillisiksi rikkomisen muodoiksi. Näin ollen kartelli voi olla samanaikaisesti sekä sopimus että yhdenmukaistettu menettelytapa. Perustamissopimuksen 81 artiklassa ei määritellä tiettyä luokkaa tämäntyyppiselle monimutkaiselle rikkomiselle(231).
(325) Asiassa PVC II ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi, että "kun kyse on monitahoisesta kilpailusääntöjen rikkomisesta, jossa useat tuottajat ovat useiden vuosien ajan tavoitelleet sitä, että ne voisivat yhdessä ohjata markkinoita, komissiolta ei voida edellyttää, että se yksilöisi kunkin yrityksen ja kunkin hetken osalta täsmällisesti rikkomisen sopimukseksi tai yhdenmukaistetuksi menettelytavaksi, kun perustamissopimuksen (81) artiklassa joka tapauksessa tarkoitetaan kumpaakin näistä kilpailusääntöjen rikkomisen muodoista."(232)
(326) Sopimukselta ei perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan mukaisesti edellytetä samaa varmuutta, jota edellytettäisiin yksityisoikeudessa kaupallisen sopimuksen täytäntöönpanolta. Lisäksi pitkäaikaisen monimutkaisen kartellin tapauksessa sanaa sopimus voidaan soveltaa asianmukaisesti myös sen toteuttamiseen, mistä on sovittu saman mekanismin perusteella ja samaa yhteistä päämäärää tavoiteltaessa eikä ainoastaan kaikkiin kokonaissuunnitelmiin taikka nimenomaisesti sovittuihin ehtoihin.
(327) Kuten yhteisöjen tuomioistuin on tähdentänyt (pitäessään voimassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomion) asiassa C-49/92P, komissio vastaan Anic(233), perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan sanamuodosta seuraa, että tällainen sopimus voi perustua paitsi yksittäiseen toimenpiteeseen, myös useiden toimenpiteiden kokonaisuuteen taikka jatkuvaan toimintaan.
(328) Monimutkaista kartellia voidaan siten tarkastella asianmukaisesti yhtenä jatkuvana rikkomisena sinä ajanjaksona, jona se oli toiminnassa. Sopimus voi siis olla erilainen eri aikoina tai sen mekanismia on voitu sopeuttaa tai lujittaa vastaamaan paremmin myöhempää kehitystä. Tämän arvioinnin pätevyyteen ei vaikuta se, että yksi tai useampi seikka useiden toimenpiteiden kokonaisuudessa tai jatkuvan toiminnan osana saattaisi rikkoa yksittäisenä toimena ja itsessään perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohtaa.
(329) Vaikka kartelli on yhteistoimintaa, kullakin sopimuspuolella saattaa olla oma erityinen roolinsa. Yksi tai useampi voi toimia hallitsevassa roolissa kartellin johtajana (johtajina). Sisäisiä konflikteja ja kilpailua tai jopa huijaamista saattaa esiintyä, mutta tällainen ei kuitenkaan estä sitä, etteikö järjestely olisi perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan mukainen sopimus tai yhdenmukaistettu menettelytapa, jolla on yksi yhteinen ja jatkuva tavoite.
(330) Pelkästään se, että kullakin kartellin osanottajalla voi olla kunkin oman erityistilanteensa mukainen rooli, ei poissulje sen vastuuta rikkomisesta kokonaisuudessaan, ei myöskään toisten osanottajien toiminnasta, joille on kuitenkin yhteistä sama lainvastainen tarkoitus ja sama kilpailua rajoittava vaikutus. Yritys, joka on osallisena yhteisessä lainvastaisessa hankkeessa sellaisen toiminnan kautta, jolla on vaikutusta yhteisen tavoitteen toteuttamiseen, on yhtä lailla vastuussa muiden samaan rikkomiseen osallistuneiden osanottajien toiminnasta koko siltä ajalta, jolloin se on noudattanut yhteistä järjestelyä. Tästä on ilman muuta kyse silloin, kun kyseisen yrityksen näytetään tienneen muiden osallistujien lainvastaisesta toiminnasta tai voineen kohtuudella ennakoida sen tai olleen siitä tietoinen ja olleen valmis hyväksymään siihen sisältyvän riskin(234).
3. RIKKOMISEN LUONNE KÄSITELTÄVÄSSÄ ASIASSA
(331) Komissio keräsi todisteita kilpailijoiden välisestä kilpailunvastaisesta yhteistyöstä vuosilta 1989-1991 ja 1993-1997.
(332) Kilpailijoiden kokouksissa sovitut seikat säilyivät vuosien kuluessa periaatteessa samoina. Hoek Loos, AGA ja Air Products sopivat vuonna 1989 kaasupulloissa myytävien kaasujen hintojen korottamisesta seuraavan vuoden alussa ja kilpailukieltoajan noudattamisesta korotusten toteuttamisessa. Nämä kaksi osa-aluetta, hinnankorotukset ja kilpailukieltoaika niiden toteuttamisessa, joita kuvaillaan yksityiskohtaisesti tämän päätöksen I osan C jaksossa, olivat kilpailijoiden johtavien edustajien kokousten aiheena säännöllisesti siihen saakka, kun komissio aloitti tutkimuksensa joulukuussa 1997.
(333) Kokoukset pidettiin eri paikoissa. Alkuvuosina, vuodesta 1989 alkaen, ne järjestettiin niin kutsuttujen turvallisuuskokousten yhteydessä. Myöhemmin suosituimmaksi tavaksi tuli kokoontua VFIG:n kokousten yhteydessä. Vuodesta 1995 alkaen Hoek Loos, Air Products, AGA, Air Liquide ja Messer järjestivät erillisiä kokouksia VFIG:n ulkopuolella. Kilpailunvastaisen verkoston toimintaa täydensi kahdenvälinen yhteydenpito.
(334) "Turvallisuuskokousten" ja VFIG:n kokousten esityslistassa tai pöytäkirjoissa ei mainittu hinnoista tai muista kaupan ehdoista käytyjä keskusteluja tai tehtyjä sopimuksia yhtä poikkeusta lukuun ottamatta: kaasupulloissa myytävien kaasujen turvallisuus- ja ympäristömaksun käyttöönotto vuonna 1993. Vastauksessaan komission tiedusteluihin VFIG ilmoitti, että pöytäkirjat kattoivat kaikki kokouksissa käsitellyt aiheet(235). VFIG:n kokousten esityslistaluonnoksissa sen paremmin kuin pöytäkirjoissakaan ei mainittu kertaakaan hintoja koskevia keskusteluja tai päätöksiä. Lukuun ottamatta poikkeusta, joka koskee turvallisuus- ja ympäristömaksun käyttöönottoa, jota kuvaillaan yksityiskohtaisesti tämän päätöksen C jakson 5 kohdan d alakohdassa, esityslistoissa tai pöytäkirjoissa ei myöskään mainita muita toimitusehtoja koskevia keskusteluja eikä päätöksiä. Suurten yhtiöiden vuodesta 1995 pitämillä lisäkokouksilla ei myöskään ollut muodollista esityslistaa.
(335) VFIG ilmoitti komissiolle, että sen sihteeristöä ei koskaan ollut pyydetty poistumaan kokouksista tai jättämään mitään puheenaiheita mainitsematta pöytäkirjoissa. Se väitti myös, ettei sen sihteeristö ollut tietoinen mistään VFIG:n kokousten yhteydessä käydyistä keskusteluista(236). VFIG:n 17 päivänä helmikuuta 1993 pidettyä kokousta koskevassa AGAn sisäisessä viestissä on kuitenkin "pöytäkirjan ulkopuolisia" merkintöjä(237).
(336) Komissio päättelee, että kyseinen salainen yhteydenpito toteutettiin näiden virallisten kokousten yhteydessä. Kilpailunvastaisesta yhteydenpidosta ei laadittu virallisia pöytäkirjoja, vaikka joissakin kokouksissa tehtiin yksityiskohtaisia sopimuksia hinnoista (esim. 18 päivänä marraskuuta 1994 pidetty VFIG:n kokous).
(337) Kyseisten yritysten täytyi olla tietoisia toimintansa sääntöjenvastaisesta luonteesta, kuten jotkin edellä lainatuista asiakirjoista osoittavat ("luettuasi tämän hävitä se", "ei mitään paperilla"). Monet asiakirjoista merkittiin luottamuksellisiksi ja niitä käsiteltiin sen mukaisesti.
(338) Useista asiakirjoista käy ilmi, että kyseiset yritykset eivät pelkästään käyttäneet näitä tilaisuuksia säännöllisesti hyväkseen vaihtaakseen näkemyksiä toistensa aikomuksista korottaa hintoja ja keskittää toimintansa olemassa oleviin asiakkaisiin korotusten toteuttamiseksi, vaan ne itse asiassa tekivät sopimuksen näin toimimisesta. Yritykset ilmaisivat yhteisen halunsa käyttäytyä markkinoilla tietyllä tavalla hintojen suhteen, toisin sanoen toimia siten, että kokouksissa sovitut hinnat saavutetaan(238). Tätä ei muuta se tosiseikka, että sovitut hinnankorotukset samoin kuin niiden tarkka toteutusajankohta saattoivat vaihdella eri yritysten välillä.
(339) Vuonna 1989 tehtyä sopimusta koskevassa AGAn viestissä käytetään ilmaisua "kaikki osallistujat sopivat hinnan korottamisesta" ja "pyydämme AL:ää pidättäytymään kilpailusta 4-5 kuukauden ajan"(239). AGAn Messeriä koskevassa viestissä vuodelta 1991 todetaan: "Myös MG sopi kaasun ja palvelujen 6 %:n hinnankorotuksista" ja "MG suostui myös tulitaukoon marras-, joulu-, tammi- ja helmikuussa voidakseen neuvotella hinnankorotuksista asiakkaiden kanssa"(240). Air Liquiden viestissä vuodelta 1993 todetaan: "Ilmeisesti sopimus hintojen korottamisesta 1.1., mutta ei prosentista tai vähimmäistasosta"(241). Air Productsin muistiinpanoissa VFIG:n marraskuussa 1994 pidetystä kokouksesta kuvataan Air Liquiden kantaa, jonka mukaan kilpailukieltojakson olisi kestettävä "neljä kuukautta, paitsi niillä yrityksillä, jotka eivät osallistu". Samoissa muistiinpanoissa kuvataan tapaa, jolla yritysten olisi toimittava kilpailukieltokauden aikana: "käytävä kauppaa vain omien asiakkaidemme kanssa" ja "yksi työtoveriyrityksistämme P/tukee"(242). Jälkimmäinen huomautus osoittaa, että kilpailijoiden ei pitänyt pelkästään pidättäytyä lähestymästä toistensa asiakkaita vaan tukea aktiivisesti hinnankorotuksia silloin, kuin tällaiset asiakkaat lähestyivät niitä(243). Hoek Loosin sisäisessä kokousraportissa sama asia ilmaistaan seuraavasti: "huhujen mukaan teollisuuskaasujen toimittajien välillä alkaa tulitauko 1.12.1994"(244). Air Productsin muistiinpanoissa vuodelta 1996 todetaan: "pysyttävä irti toistemme asiakkaista - irtokaasut 1. marraskuuta-1. maaliskuuta"(245).
(340) Kaikissa näissä muistiinpanoissa kuvaillaan sopimusta, ei pelkkää tietojenvaihtoa. Se seikka, että joissakin tapauksissa tuottajat saattoivat horjua alkuperäisessä päätöksessään ja tehdä hintamyönnytyksiä tietyille asiakkaille tai laativat poikkeuksia tietyille asiakasryhmille, ei sulje pois sitä, että on tehty EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu sääntöjenvastainen sopimus.
(341) Myös vähimmäishinnoista tehtiin sopimuksia. Nestemäisistä kaasuista oli tarkoitus laatia hinnasto ja tammikuussa 1990 siitä piti "käydä lopullinen keskustelu ja päästä yhteisymmärrykseen"(246). Myös kaasupulloissa myytävien kaasujen vähimmäishinnoista päätettiin vuonna 1990 ja hintoja saatettiin ajan tasalle myöhempinä vuosina, ei kuitenkaan välttämättä vuosittain. Hoek Loosin kirjeessä Messerille vuodelta 1990 todetaan, että "kaikki osapuolet maassamme hyväksyvät [alkuperäisessä näin] MG ovat vahvistaneet, että ne pitävät ehdottomasti kiinni liitteenä olevassa hinnastossa mainituista perushinnoista"(247). AGAn viestissä Messerille vuodelta 1991 todetaan, että "kaikki kaasuyhtiöt ml. MG sopivat perushintojen käyttämisestä - vuokrasta ja kuljetusmaksuista", mihin on lisätty käsinkirjoitettu huomautus "puhutaan Messerin kanssa perushintojen noudattamisesta" ja jossa määrätään vastatoimenpiteistä Saksassa, elleivät neuvottelut onnistu(248). Hoek Loos, AGA, Air Products, Air Liquide ja Messer sopivat vuosina 1995, 1996 ja 1997 myös kaasupullossa myytävien kaasujen vähimmäishinnoista pienasiakkaille.
(342) Vuosien aikana sovittiin myös muista kaupan vähimmäisehdoista sekä kaasupulloissa että irtokaasuna toimitettavan kaasun osalta.
(343) Vähimmäishinnasto, jonka Hoek Loos lähetti Messerille Frankfurtiin vuonna 1990 ja jota kaikki alankomaalaiset osapuolet vahvistivat noudattavansa, sisälsi vähimmäiskuljetuskustannukset ja kaasupullojen vähimmäisvuokrat. Myös vuonna 1994 tehtiin päätöksiä(249) vähimmäiskuljetuskustannuksista ja vähimmäisvuokrista. Nämä sopimukset vahvistettiin vuosiksi 1995, 1996 ja 1997 sovituissa vähimmäishinnastoissa.
(344) Kaasupulloissa myytävien kaasujen turvallisuus- ja ympäristömaksun käyttöönotosta päätettiin VFIG:n kokouksissa ja aluksi ajateltiin, että VFIG tiedottaisi siitä asiakkaille. Oikeudellisen neuvonnan perusteella sovittiin kuitenkin, että kukin yritys ilmoittaisi asiasta omille asiakkailleen. Tämä suunnitelmien muutos ei kuitenkaan muuta sitä tosiseikkaa, että turvallisuus- ja ympäristömaksusta sovittiin kyseisten yritysten kesken.
(345) Komissiolla olevissa asiakirjoissa on joukko merkintöjä, jotka viittaavat siihen, että eräät kilpailijat olivat tarjonneet kaasua sovittuja hintoja ja muita kaupan ehtoja edullisemmin. Jotkin näistä tapauksista ovat saattaneet olla vastatoimenpiteitä, toiset taas yli-innokkaiden myyntimiesten toteuttamia. Tällaisista tiettyjä asiakkaita koskevista eroista käytiin kahdenvälisiä keskusteluja. Asiakirjoissa on myös mainintoja hinnankorotuksia tai perushintoja koskevista ohjeista, jotka eivät täysin vastaa kilpailijoiden kanssa sovittua. Paljon lukuisampia ovat kuitenkin kalenterivuoden lopulla annetut ohjeet toteuttaa sovitut hinnankorotukset ja keskittyä pikemminkin niiden noudattamiseen kuin lähestyä kilpailijoiden asiakkaita. Sama pätee myös vähimmäishintojen ja muiden kaupan vähimmäisehtojen noudattamisen välttämättömyyteen.
(346) Eräs esimerkki jo lainattujen tai mainittujen lisäksi on Air Liquiden 29 päivänä heinäkuuta 1993 päivätty, kaasupullossa myytäviä kaasuja koskeva sisäinen ohje(250), jossa muistutetaan myyntihenkilöstöä: "Jokin aika sitten sovittiin, että laskettaisiin ainoastaan päiväkohtainen vuokra, mikä merkitsee sitä, ettei enää käytetä vuokravapaita jaksoja. Näitä ehtoja on noudatettava (...) Rahti (irtokaasun erikoismaksu): Poikkeamia rahtikustannuksista ei sallita. Hintamme ovat jo alhaiset ja muut ehdot on sen vuoksi pidettävä ennallaan. Vuokra: viime aikoina tarjotun päivävuokran suuruus on tuntunut laskevan, usein 0,10:n tasolle. Asiasta on tehty sopimus ja sovittu perushinta, jota on noudatettava."
(347) Vaikka Air Liquide väittää, että mainittu "sopimus" oli luonteeltaan sisäinen, komissio katsoo, ettei näitä ohjeita voida tarkastella irrallaan perushintoja ja muita kaupan ehtoja koskeneista sopimuksista, jotka tehtiin kilpailijoiden välillä vuosina 1990 ja 1993.
(348) Vastauksessaan väitetiedoksiantoon(251) Air Liquide katsoo, että komission päätelmä, jonka mukaan Air Liquide teki kilpailua rajoittavia sopimuksia tai sopi yhdenmukaistetuista menettelytavoista muutenkin kuin kaasujen turvallisuus- ja ympäristömaksun osalta, on täysin perusteeton. Air Liquide väittää, että komission käyttämät asiakirjat korostavat itse asiassa, että Air Liquide oli markkinoilla kova kilpailija, joka toimi itsenäisesti eikä halunnut kilpailijoiden kanssa tehtyjen sopimusten vaikuttavan toimintatapaansa. Air Liquide korostaa myös sitä, että komissio perustaa väitteensä suurimmaksi osaksi Air Liquiden kilpailijoiden asiakirjoihin.
(349) Air Liquide mainitsee myös toistuvasti, ettei se koskaan pannut väitettyjä sopimuksia täytäntöön, vaan että sen kaupallinen toimintapolitiikka oli täysin itsenäisten päätösten tulosta. Näyttääkseen väitteensä toteen yritys väittää, että sillä oli kyseisenä ajankohtana markkinoilla aivan erityinen asema, joka oikeutti sen laajentamaan markkinaosuuttaan, mikä puolestaan johti kilpailijoita alhaisempiin hintoihin(252).
(350) Westfalen väittää väitetiedoksiantoon antamassaan vastauksessa(253), ettei se osallistunut kilpailua rajoittaviin sopimuksiin eikä komissio ole todistanut päinvastaista. Westfalen väittää, ettei se missään vaiheessa pannut mitään sopimuksia täytäntöön. Westfalen väittää myös, ettei se osallistunut yhteenkään turvallisuuskokoukseen tai Bredan/Barendrechtin kokouksiin vaan aivan päinvastoin harjoitti aina aggressiivista kaupallista politiikkaa kilpailijoitaan kohtaan.
(351) Komissio huomauttaa, että sen hallussa olevat asiakirjatodisteet vahvistavat Air Liquiden ja Westfalenin osallistumisen useisiin kokouksiin sekä sen, että näiden kokousten tarkoituksena oli kilpailun rajoittaminen. Päätelmä, jonka mukaan kuvattu toiminta muodostaa EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja sopimuksia, ei muutu, vaikka voitaisiinkin todeta, että yhdellä tai useammalla osanottajalla ei ollut aikomusta panna täytäntöön ilmaisemaansa yhteistä tahtoa. Kun otetaan huomioon, että kokoukset, joissa yhteinen tahto ilmaistiin, olivat luonteeltaan selvästi kilpailunvastaisia, kyseiset yritykset antoivat muille osanottajille vaikutelman keskustelun aiheen kannattamisesta ja noudattamisesta, koska ne osallistuivat kokoukseen eivätkä julkisesti vetäytyneet aiheen käsittelystä. "Sopimuksen" käsite on luonteeltaan objektiivinen. Noudatetun käyttäytymisen varsinaisilla syillä (ja kätketyillä aikomuksilla) ei ole merkitystä(254).
(352) Kun otetaan huomioon edellä kuvatuista hinta- ja kauppaehdoista neuvottelemiseksi ja sopimiseksi järjestettyjen kokousten säännöllisyys sekä näistä eri ehdoista sopimiseksi käytettyjen menettelyjen samankaltaisuus (niitä käsiteltiin usein samoissa kokouksissa), komissio katsoo, että kyseessä oleva käyttäytyminen muodostaa EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan yhden jatkuvan rikkomisen kunkin edellä 331 kappaleessa määritellyn ajanjakson osalta.
(353) NTG, joka oli hyvin pieni toimija kyseessä olevilla markkinoilla, on jätettävä edellä esitetyn analyysin ulkopuolelle seuraavista syistä. NTG ei osallistunut yhteenkään hinnankorotuksia, kilpailukieltokausia, vähimmäishintoja tai muita kaupan ehtoja koskeneisiin kokouksiin yhtä lukuun ottamatta, minkä vuoksi voidaan katsoa, ettei se ole osallistunut samaan sopimusten kokonaisuuteen kuin muut yhtiöt, joille tämä päätös on osoitettu. NTG osallistui ainoastaan yhteen kokoukseen (syyskuussa 1993 pidetty VFIG:n kokous), jossa sivuttiin kaasujen turvallisuus- ja ympäristömaksua ja se poistettiin esityslistalta. Toisin kuin väitetiedoksiannossa esitettiin, yritys ei ollut läsnä kesäkuun 1993 kokouksessa, jossa turvallisuus- ja ympäristömaksusta väiteltiin ensimmäisen kerran. Lisäksi NTG väittää, että se otti turvallisuus- ja ympäristömaksun käyttöön kartellin muita osapuolia myöhemmin ja vasta suorana seurauksena siitä, että sen toimittaja veloitti siltä kyseisen maksun, mistä NTG esittää todisteet. Edellä esitetty huomioon ottaen NTG:n osalta ei todeta rikkomista tapahtuneeksi.
4. KILPAILUN RAJOITTAMINEN
(354) Perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdassa mainitaan nimenomaisesti kilpailua rajoittavina sopimukset,
a) joilla suoraan tai välillisesti vahvistetaan myyntihintoja taikka muita kauppaehtoja;
b) joilla rajoitetaan tai valvotaan tuotantoa;
c) joilla jaetaan markkinoita tai hankintalähteitä.
(355) Perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan rikkomisen toteamiseksi voidaan tässä asiassa tarkasteltavassa sopimusten ja järjestelyjen kokonaisuudessa määritellä merkityksellisiksi seuraavat tekijät:
a) yhteensovitetuista hinnankorotuksista sopiminen;
b) näiden hinnankorotusten toteuttamiseksi sovellettavista kilpailukieltokausista sopiminen;
c) vähimmäishinnoista sopiminen;
d) muista kaupan ehdoista sopiminen;
e) säännöllisiin kokouksiin osallistuminen ja muu yhteydenpito tarkoituksena sopia kyseisistä rajoituksista ja panna ne täytäntöön tai muuttaa niitä tarpeen mukaan.
(356) Yritysten säännöllisten kokousten ja jatkuvan salaisen yhteistyön perustarkoituksena oli toteuttaa joukko yhteensovitettuja hintojen ja muiden kaupan ehtojen korotuksia. Suunnittelemalla hinta-aloitteita koskevaa yhteistoimintaa, johon liittyi hintojenkorotuksia, vähimmäishintoja ja muita kaupan ehtoja sovituksi ajaksi, yritykset pyrkivät poistamaan yksipuoliseen hintojenkorotusyritykseen liittyvät riskit, erityisesti markkinaosuuksien menettämistä koskevat riskit. Sen vuoksi edellä määriteltyjen sopimusten tarkoituksena oli EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu kilpailun rajoittaminen. Kilpailunrajoituksen on katsottava olleen tuntuva, kun otetaan huomioon sopimusten selvästi kilpailua rajoittava luonne sekä järjestelyyn osallistuneiden yritysten vahva asema kyseisillä markkinoilla.
(357) Tällaisten järjestelyjen tarkoituksena oli EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu kilpailun rajoittaminen. Koska hinta on tärkein kilpailuväline, erilaisilla toimittajien käyttöön ottamilla salaista yhteistyötä koskevilla järjestelyillä ja mekanismeilla tähdättiin viime kädessä hintojen nostamiseen (tai ainakin niiden alenemisen rajoittamiseen) toimittajien hyödyksi ja suuremmassa määrin kuin vapaan kilpailun edellytysten varassa.
(358) Jotta voidaan päätellä EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan olevan sovellettavissa, ei ole tarpeen tarkastella sopimuksen todellisia vaikutuksia kilpailuun sen jälkeen, kun sopimusten tavoitteena on osoitettu olleen kilpailun rajoittaminen.
(359) Näyttää siltä, että jotkin sopimuksista olivat toisia tehokkaampia. Irtokaasuna ja kaasupulloissa myytävien kaasujen yleinen keskimääräisten hintojen laskusuuntaus vuosina 1989-1997 saattaisi antaa vaikutelman, jonka mukaan vuotuisilla sopimuksilla hintojen nostamisesta ja vähimmäishintojen määrittämisestä ei ollut lainkaan vaikutusta. On kuitenkin todennäköistä, että ilman näitä sopimuksia hinnat olisivat laskeneet nopeammin. Pelkästään se, että yhtiöt vuosi toisensa jälkeen jatkoivat hintojenkorotusten yhteistä suunnittelua ja niistä sekä kilpailukieltokausista sopimista, osoittaa, että toiminta oli niiden kannalta arvokasta. Toistuvia vähimmäishinnastoja ja muita vähimmäistoimitusehtoja koskeneiden luettelojen on myös täytynyt olla tärkeitä ainakin niille yhtiöille, jotka kokouksissa saattoivat luetteloja ajan tasalle. Hintoja ja kilpailukieltokausia koskeneet sopimukset saattoivat olla ainakin osittain syynä myös vuosien mittaan huomattavan vakaana pysyneisiin kaasupullokaasujen markkinaosuuksiin.
(360) Kaasupulloissa myytävien kaasujen turvallisuus- ja ympäristömaksun käyttöönottoa koskevan sopimuksen on katsottava olleen varsin menestyksekäs, kun otetaan huomioon, että maksusta tuli nopeasti markkinoilla hyväksytty, ja se on sitä edelleenkin. Useimmat asiakkaat näyttävät hyväksyneen myös irtokaasun erikoismaksun käyttöönoton, joten sitäkin on pidettävä menestyksenä.
5. VAIKUTUS JÄSENVALTIOIDEN VÄLISEEN KAUPPAAN
(361) Tässä päätöksessä kuvailluilla, tuottajien välisillä jatkuvilla sopimuksilla ja/tai yhdenmukaistetuilla menettelytavoilla, jotka koskivat hintoja ja muita kaupan ehtoja Alankomaissa, saattoi olla/oli tuntuva vaikutus jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.
(362) EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdassa kielletään tietyt yritysten väliset sopimukset ja yhdenmukaistetut menettelytavat, jotka ovat omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. Perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdassa tarkoitetaan sopimuksia jotka ovat omiaan vaarantamaan jäsenvaltioiden välisten yhteismarkkinoiden saavuttamisen joko jakamalla kansallisia markkinoita tai vaikuttamalla kilpailurakenteeseen yhteismarkkinoilla.
(363) Yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan "yritysten välinen sopimus tai yhdenmukaistetut menettelytavat ovat omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan silloin, kun on oikeudellisten seikkojen ja tosiseikkojen perusteella riittävästi aihetta epäillä, että se voi vaikuttaa suoraan tai välillisesti taikka tosiasiallisesti tai mahdollisesti jäsenvaltioiden väliseen kauppaan siten, että yhteismarkkinoiden tavoitteiden toteutuminen jäsenvaltioiden välillä estyy"(255).
(364) EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan soveltaminen kartelliin ei kuitenkaan ulotu vain siihen osaan jäsenten käymää kauppaa, jossa tavaroita todella kuljetetaan jäsenvaltiosta toiseen. Näiden määräysten soveltamiseksi ei ole myöskään tarpeen osoittaa, että kunkin osanottajan omilla liiketoimilla, eikä kartellilla kokonaisuudessaan, oli vaikutusta jäsenvaltioiden väliseen kauppaan(256).
(365) Käsiteltävänä olevassa asiassa on huomattava, että jäsenvaltioiden välillä käydään teollisuuskaasujen kauppaa. Tämä vahvistetaan Alankomaiden, Saksan sekä Belgian ja Luxemburgin talousliiton välistä kauppaa koskevissa virallisissa tilastoissa.
(366) Huolimatta teollisuuskaasujen tehokkaan taloudellisen jakelusäteen rajallisuudesta näitä kaasuja niiden käyttäjille toimitettaessa kauppatilastot osoittavat, että teollisuuskaasujen tuonti Alankomaihin ja vienti Alankomaista on huomattavaa. Tuonti ja vienti on lähes yksinomaan myyntiä ja swap-kauppoja teollisuuskaasukonsernien sisällä tai välillä.
(367) Argonin (CN-koodi 2804 21 00 ) viennin määrä Alankomaista Saksaan sekä Belgian ja Luxemburgin talousliiton alueelle vuosina 1994-1996 oli 12000-21000 tonnia ja tuonnin määrä oli 20000-27000 tonnia. Typen (CN-koodi 2804 30 00 ) viennin määrä oli 34000-70000 tonnia ja tuonnin 28000-72000 tonnia. Hapen (CN-koodi 2804 40 00 ) viennin määrä oli 88000-258000 tonnia ja tuonnin 212000-268000 tonnia. Hiilidioksidin (CN-koodi 2811 21 00 ) viennin määrä oli 201000-207000 tonnia ja tuonnin 155000-191000 tonnia.
(368) Alankomaissa teollisuuskaasujen alalla toimivat yritykset vahvistivat tämän suuntauksen vastauksessaan komission esittämiin asetuksen N:o 17 11 artiklan mukaisiin tietopyyntöihin. Jotkut niistä ostavat ilmakaasunsa (happi, typpi ja argon) irtokaasuina sisaryhtiöiltään tai Belgiassa tai Saksassa sijaitsevilta kilpailijoiltaan. Jotkin yhtiöt, joilla on Alankomaissa ilmanerotusyksikkö, myyvät osan kaasustaan irtokaasuna joko sisaryhtiöilleen Belgiassa tai Saksassa tai kilpailijoille. Yritysten muista jäsenvaltioista irtokaasuna ostama kaasu täytetään sitten Alankomaissa kaasupulloihin tai toimitetaan nestemäisenä siellä sijaitseville asiakkaille. Asetyleeniä ostetaan usein useiden sisaryhtiöiden puolesta yhdellä sopimuksella.
(369) Nämä Alankomaiden teollisuuskaasuyhtiöiden väliset swap- ja tukisopimukset varmistavat, että yhtiöiden toimitukset asiakkaille eivät katkea ennakkoon tiedossa olevien tai ennakoimattomien tehtaiden sulkemisten yhteydessä. Nämä toimittajien väliset sopimukset käsittävät usein muissa jäsenvaltioissa sijaitsevia kaasunhankintalähteitä, jotka ovat niiden konsernien omistuksessa, joihin toimittajat kuuluvat.
(370) Rikkomisten vaikutus jäsenvaltioiden väliseen kauppaan on sitäkin tuntuvampaa, kun käsiteltävänä olevan asian tapaan kaikki rikkomiseen osallistuneet yritykset kuuluvat monikansallisiin konserneihin, joilla on teollisuus- ja lääkkeellisten kaasujen tuotantolaitoksia ja myyntiä useissa jäsenvaltioissa, mukaan luettuna Belgia ja Saksa.
(371) Tämä johtuu siitä, että kyseiset monikansalliset konsernit muodostavat taloudellisen kokonaisuuden, mikä tarkoittaa sitä, että niiden kilpailuasemassa yhdessä jäsenvaltiossa tapahtuvilla muutoksilla on vaikutuksia koko konsernin asemaan. Puhtaasti konsernin sisäisten rahavirtojen kannalta konsernin Alankomaiden haarakonttorin kannattavuuden paraneminen vaikuttaa todennäköisesti kauppaan, sillä sen myötä aiheutuu muutoksia osinkojen maksuun ja tarvittaviin investointivaroihin(257) AGAn Belgian kaasupullotoimintojen myynti Air Liquiden Belgian yksikölle vuonna 1994 ja Air Liquiden Itävallan kaasupulloyksikön myynti AGAlle samana vuonna osoittavat, kuinka yksikköjen kannattavuudella on vaikutuksia koko konserniin ja niitä on sen vuoksi arvioitava koko Euroopan tasolla. Toinen esimerkki asiasta ovat konsernin pääkonttorin alankomaalaisille haarakonttoreilleen antamat ohjeet, joissa korostetaan huomattaville alankomaalaisille asiakkaille tehtävien toimitusten merkitystä koko konsernin kannalta. Itse asiassa jotkin hyvin suuret asiakkaat koordinoivat nestemäisten teollisuuskaasujensa hankinnan koko Euroopan tasolla.
(372) Teollisuuskaasukonsernien monikansallinen luonne on tärkeä näkökohta, sillä kuten osoitettiin markkinarakenteen analyysissä I osan A jakson 5 kohdan alakohdassa komission hallussa olevissa asiakirjoissa on runsaasti tietoa siitä, että vastatoimenpiteet hintojen alittamisella asiakkaita "varastavia" kilpailijoita kohtaan ovat teollisuuskaasualan tavanomainen piirre. Todisteita on myös siitä, etteivät tällaiset vastatoimenpiteet välttämättä rajoitu siihen jäsenvaltioon tai alueeseen, jossa "hyökkäys" tapahtui. Monet yritykset päinvastoin pitävät vastatoimenpiteitä tehokkaimpina silloin, kun ne toteutetaan laajalla rintamalla, mieluiten kyseisen "hyökkääjän" kotimarkkinoilla. Niinpä Alankomaissa teollisuuskaasujen alalla toimiva yritys, joka osallistui rikkomisiin mutta ei noudattanut tässä päätöksessä kuvattuja sopimuksia, otti vastatoimenpiteiden riskin sekä Alankomaissa että myös muissa jäsenvaltioissa.
(373) Väitetiedoksiantoon antamassaan vastauksessa(258) Air Liquide väittää, että osapuolten kuuluminen monikansallisiin konserneihin ei liity väitettyjen rikkomisten vaikutuksiin jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. Komission olisi sen vuoksi todistettava, että väitetty kilpailua rajoittava käyttäytyminen vaikutti jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, mitä komissio ei ole tehnyt. Edelleen Air Liquide katsoo, että vastatoimenpiteet kilpailijoita kohtaan muillakin kansallisilla markkinoilla kertovat kyseisten yhtiöiden kilpailevasta toiminnasta.
(374) Komissiolla ei ole velvollisuutta osoittaa sopimusten vaikutuksia jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. Sen on osoitettava, että toiminnalla saattaa olla tällaisia vaikutuksia. Sillä, että jäsenvaltioiden välillä käydään teollisuuskaasujen kauppaa, olipa kyseessä sitten kilpailijoiden tai saman konsernin sisaryhtiöiden välinen kauppa, on suora yhteys siihen, että yksillä markkinoilla esiintyvä kilpailua rajoittava käyttäytyminen saattaa vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.
(375) Kyseisten konsernien monikansalliseen luonteeseen liittyvien väitteiden lisäksi komissio huomauttaa myös, että selvästi suurin osa teollisuuskaasujen ostajista on itse niitä valmistavia yhtiöitä, jotka joko vievät tuotteensa maasta tai kilpailevat maahantuodulla kaasulla Alankomaiden sisällä. Nämä yhtiöt toimivat esimerkiksi laivanrakennuksen, elintarvikkeiden, kemikaalien tai elektroniikan tapaisilla aloilla. Tässä päätöksessä kuvatun kaltaiset rikkomiset aiheuttavat todennäköisesti haittaa käytännössä kaikille teollisuuskaasuista riippuvaisille teollisuustuotantoyhtiöille Alankomaissa. Tämä johtuu siitä, että käsiteltäviin rikkomisiin osallistuvat yritykset hoitavat yli 80 prosenttia kyseisten kaasujen toimituksista Alankomaissa. Koska nämä yritykset kuuluvat monikansallisiin konserneihin, joilla on kansallisia tytäryhtiöitä, edes Alankomaiden rajaseuduilla sijaitsevat asiakkaat eivät voi kääntyä naapurijäsenvaltioissa sijaitsevien samoihin konserneihin kuuluvien toimittajien puoleen. Näistä syistä rikkomisen vaikutusten Alankomaiden ja muiden jäsenvaltioiden väliseen kauppaan on katsottava ulottuvan myös aloille, joilla teollisuuskaasujen ostajat toimivat.
(376) Komissio huomauttaa lopuksi, että kaksi itsenäistä, pienempää, Belgiaan sijoittautunutta teollisuuskaasujen toimittajaa, ACP ja Ijsfabriek Strombeek, myyvät kumpikin Alankomaihin pieniä määriä nestemäistä ja kaasupulloissa myytävää kaasua kilpaillen tämän päätöksen kohteena olevien yritysten kanssa(259).
(377) Kaikkien edellä esitettyjen syiden vuoksi voidaan päätellä, että tässä päätöksessä kuvatuilla rikkomisilla oli tai niillä saattoi olla tuntuva vaikutus jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ja että sen vuoksi kyseiset rikkomiset kuuluvat EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan.
E. VANHENTUMISAIKOJEN SOVELLETTAVUUS
(378) Vanhentumisajoista liikennettä ja kilpailua koskeviin Euroopan talousyhteisön sääntöihin liittyvissä menettelyissä ja niiden nojalla määrättyjen seuraamusten täytäntöönpanossa 26 päivänä marraskuuta 1974 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2988/74(260) 1 artiklan nojalla komission toimivalta määrätä sakkoja tai seuraamusmaksuja käsiteltävänä olevan asian kaltaisten rikkomisten vuoksi on rajattu viiteen vuoteen. Aika alkaa kulua rikkomisen tekopäivästä. Jatketun rikkomisen osalta vanhentumisaika alkaa kuitenkin kulua vasta siitä päivästä, jona rikkominen on lakannut.
(379) Asetuksen (ETY) N:o 2988/74 2 artiklan mukaan kaikki komission suorittamat toimenpiteet rikkomisen esitutkinnan tai rikkomiseen liittyvän menettelyn toimittamiseksi keskeyttävät menettelyyn sovellettavan vanhentumisajan. Vanhentumisaika alkaa kulua uudelleen kustakin keskeytymisestä. Komission menettely alkoi asetuksen N:o 17 14 artiklan 3 kohdan mukaisilla yllätystarkastuksilla 11 päivänä joulukuuta 1997.
(380) Kuten tämän päätöksen I osassa on osoitettu, komissiolla on hallussaan useimpia asianomaisista yhtiöistä koskevia asiakirjatodisteita vuosilta 1989-1991 sekä ajalta, joka ulottuu syyskuusta 1993 aina siihen saakka, kun tarkastukset tehtiin joulukuussa 1997.
(381) Väitetiedoksiantoon antamassaan vastauksessa AGA, Hoek Loos, Air Products, Air Liquide ja Messer esittivät, että komissiolla ei ollut tarpeeksi asiakirjatodisteita vuosilta 1991-1992/1993. Näin ollen ennen joulukuuta 1992 tehdyt väitetyt rikkomiset olisi rajattava ajallisesti pois, koska ne ovat tapahtuneet yli viisi vuotta ennen tarkastuksia.
(382) Erityisesti AGA väittää(261), että vanhentumisaikaa olisi sovellettava irtokaasujen vuoden 1990 vähimmäishinnastoon, minkä komissio olikin jo hyväksynyt väitetiedoksiannossa, mutta lisäksi irtokaasun säiliöiden vuoden 1990 vuokriin, kaasupulloissa myytävien kaasujen vuoden 1990 vähimmäiskuljetuskustannuksiin, vuoden 1990 sopimukseen kaasupullojen vuokrista, alkuperäiseen sopimukseen vähimmäishinnoista sekä vuosien 1990, 1991 ja 1992 sopimuksiin hintojenkorotuksista.
(383) Hoek Loos väittää(262), että todisteissa on aukkoja: vuosien 1992-1994 osalta hintojenkorotuksista tehtyjä sopimuksia koskeva, vuosien 1991-1993 osalta kilpailukieltokautta koskeva, vuosien 1992-1994 osalta kaasupulloissa myytävien kaasujen vähimmäishintoja koskeva sekä vuosien 1991-1993 osalta muita sopimusehtoja koskeva aukko. Sen vuoksi Hoek Loos esittää, että komissio ei voi panna täytäntöön aikaa ennen joulukuuta 1992 koskevia seuraamuksia.
(384) Air Products väittää lisäksi(263), että komissiolla ei ole esittää todisteita siitä, että kaikki rikkomiset tehtiin ja niitä jatkettiin koko vuosien 1989-1997 välisen ajan. Komission asiakirjoihin ei sisälly todisteita Air Productsin osallisuudesta vuodesta 1992 vuoden 1993 loppuun saakka. Yleisesti ottaen todisteita on jälleen joulukuusta 1993 eteenpäin. Sen vuoksi myös Air Products väittää, että vanhentumisaikoja koskevien perussääntöjen mukaisesti komissio ei voi määrätä sakkoa vuosina 1989-1991 tehdyistä rikkomisista.
(385) Air Liquide on yhtä mieltä komission hyväksymästä ajanjaksosta nestemäisiä kaasuja koskevan vuoden 1990 hinnaston osalta. Myös Air Liquide huomauttaa(264), että tosiasioihin perustuvassa näytössä on aukko kesäkuun 1991 ja kesäkuun 1993 väliseltä ajalta.
(386) Messer väittää(265), että sen osalta ei voida osoittaa jatkuvaa rikkomista ja että vanhentumisaika koskee kaikkia ennen 11 päivää joulukuuta 1992 tehtyjä erillisiä rikkomisia. Komissio voi sen vuoksi määrätä sakkoja ainoastaan vuosien 1993-1997 välisen ajan osalta.
(387) Komissio ottaa huomioon osapuolten esittämät vanhentumisaikaa koskevat väitteet. Komissio hyväksyy vanhentumisajan soveltamisen tässä nimenomaisessa tapauksessa, koska sillä ei ole hallussaan tarpeeksi todisteita osoittamaan yhden jatkuvan rikkomisen olemassaoloa vuosien 1989-1997 aikana.
(388) Huolimatta siitä, että komissio on havainnut vuosina 1989-1991 tehdyn rikkomisen, se näin ollen ottaa sakkoja määrittäessään huomioon ainoastaan syyskuun 1993 ja joulukuun 1997 välisenä aikana tapahtuneen rikkomisen.
F. RIKKOMISEN KESTO
(389) Kun otetaan huomioon komission kanta vanhentumisaikoihin käsiteltävänä olevassa asiassa, komissio määrittää rikkomisen alkuajankohdaksi sakkojen soveltamista varten syyskuun 1993.
(390) Kartellin päättymispäivää ei voida määrittää, mutta komissiolla on runsaasti asiakirjatodisteita tarkastusten ajankohtaan eli joulukuuhun 1997 saakka. Tarkastusten jälkeen useimmat yrityksistä vakuuttivat komissiolle, että ne olivat antaneet sisäiset ohjeet lopettaa kaikki yhteisön kilpailuoikeuden rikkomiset. Sakkojen arvioimista varten komissio lähtee oletuksesta, että kartellin toiminta päättyi joulukuussa 1997.
(391) Kunkin yhtiön osallistuminen rikkomiseen määritetään näin ollen erikseen seuraavasti:
1. HOEK LOOS, AGA, AIR LIQUIDE, AIR PRODUCTS JA MESSER
(392) Hoek Loos, AGA, Air Liquide, Air Products ja Messer osallistuivat seuraaviin sopimuksiin / yhdenmukaistettuihin menettelytapoihin:
hinnankorotuksista sopiminen joulukuusta 1993 joulukuuhun 1997 eli sen vuoden loppuun, jona viimeiset hinnankorotukset piti toteuttaa;
a) kilpailukieltokausista sopiminen joulukuusta 1993 maaliskuuhun 1997 edellä mainittujen hinnankorotusten toteuttamiseksi;
b) vähimmäishintojen sopiminen maaliskuusta 1994 joulukuuhun 1997 eli sen vuoden loppuun, jonka osalta sovittiin viimeisistä vähimmäishinnoista;
c) kaasupullojen kuljetusmaksujen sopiminen kesäkuusta 1994 (Messer tammikuusta 1996) joulukuuhun 1997 eli sen vuoden loppuun, jonka osalta sovittiin viimeisistä kaasupullojen kuljetusmaksuista;
d) kaasupullojen vähimmäisvuokrien sopiminen kesäkuusta 1994 joulukuuhun 1997 eli sen vuoden loppuun, jonka osalta sovittiin viimeisistä kaasupullojen vähimmäisvuokrista;
e) kaasupulloissa myytävien kaasujen turvallisuus- ja ympäristömaksusta sopiminen syyskuusta 1993 lokakuuhun 1995, eli siihen kuukauteen saakka, jona ensimmäinen yhtiö (Messer) nosti turvallisuus- ja ympäristömaksua vuonna 1993 sovitulta tasolta muista riippumatta;
f) salaista yhteistyötä koskevat järjestelyt, jotka koskivat nestemäistä kaasua käyttävien asiakkaiden maksamia säiliövuokria, tammikuusta 1997 joulukuuhun 1997, eli sen vuoden loppuun, jonka osalta tehtiin ehdotus säiliövuokria koskevaksi sopimukseksi.
2. WESTFALEN
(393) Westfalen osallistui seuraaviin sopimuksiin / yhdenmukaistettuihin menettelytapoihin:
a) hinnankorotuksista sopiminen lokakuusta 1994 joulukuuhun 1995 eli sen vuoden loppuun, jona hinnankorotukset piti toteuttaa;
b) kilpailukieltokausien sopiminen lokakuusta 1994 tammikuuhun 1995 edellä mainittujen hinnankorotusten toteuttamiseksi;
c) vähimmäishintojen sopiminen maaliskuusta 1994 joulukuuhun 1995 eli sen vuoden loppuun, jonka osalta sovittiin vähimmäishinnoista.
3. BOC
(394) BOC osallistui seuraaviin sopimuksiin / yhdenmukaistettuihin menettelytapoihin:
a) hinnankorotuksista sopiminen lokakuusta 1994 joulukuuhun 1995 eli sen vuoden loppuun, jona hinnankorotukset piti toteuttaa;
b) kilpailukieltokausista sopiminen lokakuusta 1994 tammikuuhun 1995 edellä mainittujen hinnankorotusten toteuttamiseksi;
c) kaasupullojen kuljetusmaksujen sopiminen kesäkuusta 1994 joulukuuhun 1994 eli sen vuoden loppuun, jonka osalta sovittiin kaasupullojen kuljetusmaksuista;
d) kaasupullojen vähimmäisvuokrien sopiminen kesäkuusta 1994 joulukuuhun 1994 eli sen vuoden loppuun, jona BOC ainakin osallistui järjestelyyn.
G. YRITYKSET, JOILLE PÄÄTÖS ON OSOITETTU
(395) Jotta voitaisiin nimetä yritykset, joille tämä päätös osoitetaan, on tarpeen määrittää rikkomisesta vastuussa olevat oikeushenkilöt.
(396) Edellä I osassa kuvattujen tosiseikkojen avulla on osoitettu, että NV Hoek Loos, Air Liquide BV, Air Products Nederland BV, Messer Nederland BV ja Westfalen Gassen Nederland BV ovat suoraan osallistuneet teollisuus- ja lääkkeellisiä kaasuja koskeviin salaista yhteistyötä koskeviin järjestelyihin Alankomaissa. Näin ollen kukin yhtiö kantaa vastuun omista rikkomisistaan, ja tämä päätös on sen vuoksi osoitettu niille.
(397) Air Products Nederland BV:n osalta komissio huomauttaa, että sen puolustuksen hoiti Air Products Europe Inc., joka oli nimenomaisesti pyytänyt saada kaiken käsiteltävänä olevaan asiaan liittyvän kirjeenvaihdon ja joka myös vastasi väitetiedoksiantoon sekä osallistui suulliseen kuulemiseen Air Products Nederland BV:n puolesta. Lisäksi Air Products Nederland BV kielsi muodollisesti 13 päivänä kesäkuuta 2002 päivätyllä kirjeellä sille osoitetun, käsiteltävänä olevaa asiaa koskevan väitetiedoksiannon lähettämisen sille itselleen.
(398) BOCin osalta BOC-konsernia pidetään vastuullisena rikkomisesta, jonka ovat tehneet sen tytäryhtiöt, jotka kuuluvat BOC Gases Benelux -yhtiöön, sellaisena kuin se on määritetty tässä päätöksessä. Jo väitetiedoksianto oli osoitettu BOC-konsernille, ja myös tämän päätöksen kohteena on BOC-konserni.
(399) Väitetiedoksiantoon antamassaan vastauksessa(266) BOC väittää, että BOC Gases Benelux oli ainoa BOC-konsernin yritys, joka vastasi teollisuuskaasujen tuotannosta tai myynnistä Alankomaissa, ja ettei ole todisteita siitä, että konsernin päätoimipaikka Yhdistyneessä kuningaskunnassa olisi aikanaan saanut tietää väitetyistä rikkomisista. BOC väittää lisäksi, että BOC Gases Benelux toimi itsenäisesti vuosina 1989-1997, minkä vuoksi olisi ollut sopivampaa osoittaa väitetiedoksianto Air Liquidelle, joka osti BOC-konsernin kaasutoiminnan Benelux-maissa vuoden 1998 loppupuolella ja on sen vuoksi BOC Gases Beneluxin seuraaja.
(400) Suullisessa kuulemisessa Air Liquide katsoi, että komissio oli tehnyt oikein lähettäessään väitetiedoksiannon BOC-konsernille, sillä tutkimus koski ajanjaksoa ennen BOC Gases Beneluxin myyntiä Air Liquidelle.
(401) Tässä yhteydessä on huomautettava, että asian kannalta merkittävänä aikana BOC Gases Benelux sekä BOC Gases Benelux -yrityksen muodostavat yhtiöt, joihin viitataan edellä 36-38 kappaleessa, olivat BOC-konsernin kokonaan omistamia tytäryhtiöitä. BOC-konsernin oikeudellisen osaston edustaja oli paikalla komission yksiköiden 24 päivänä maaliskuuta 1998 BOC NV:ssä suorittamien asetuksen N:o 17 14 artiklan 2 kohdan mukaisten tarkastusten aikana(267), ja kaikki komission yksiköiden myöhemmin BOC Gases Beneluxille lähettämät kirjeet jäljennettiin myös tälle edustajalle. Kun BOC Gases Beneluxin toimitusjohtaja Celis jätti tehtävänsä, BOC Gases Beneluxin ulkopuolinen asianajaja ilmoitti komission yksiköille, ettei Celis enää vastannut BOCin toiminnasta Benelux-maissa ja että kaikki tutkimusta koskeva kirjeenvaihto voitiin tästedes lähettää tälle asianajajalle. Tämä sama asianajaja, joka oli edustanut BOC Gases Beneluxia komission tarkastuksen ajan ja sen jälkeen, edusti BOC-konsernia myös laadittaessa vastausta väitetiedoksiantoon. Lisäksi komissio huomauttaa, että sama Celis, joka henkilökohtaisesti osallistui joihinkin tässä päätöksessä mainittuihin kartellikokouksiin, siirtyi myöhemmin hoitamaan toista tehtävää BOC-konserniin kuuluvissa yhtiöissä.
(402) Lisäksi sen jälkeen, kun BOC-konsernin kaasutoiminta Benelux-maissa myytiin Air Liquidelle, BOC-konserni oli edelleen komission ainoa keskustelukumppani käsiteltäessä BOC Gases Beneluxin väitettyjä rikkomisia Alankomaiden markkinoilla(268). BOC-konserni myös vastasi asiasisällön osalta väitteisiin, joita komissio esitti BOC-konsernin tytäryhtiöiden käyttäytymisestä asianomaisena aikana.
(403) Edellä esitetyn perusteella komission näkemys on, että BOC-konsernin voidaan katsoa olevan vastuussa tytäryhtiöidensä käyttäytymisestä koko rikkomisajanjakson ajan.
(404) AGAn osalta komissio katsoo AGA Gas BV:n olevan vastuussa tässä päätöksessä määritellyistä rikkomisista, joten komissio on osoittanut väitetiedoksiannon sille. Kuten edellä I osan A jakson 2 kohdan b alakohdassa on esitetty, AGA Gas BV:hen on tehty useita rakenteellisia muutoksia, jotka johtivat siihen, että ensin vuonna 2000 fuusiota purettaessa yhtiö jaettiin kahdeksi erilliseksi yksiköksi. Sen jälkeen loput AGA Gas BV:n Alankomaiden toiminnasta myytiin: Hoek Loos osti vuonna 2001 sen nestemäisen kaasun toiminnot ja Air Products kaasupulloissa myytäviin kaasuihin liittyvät toiminnot. Jälkimmäinen kauppa tehtiin vasta elokuussa 2001, kun väitetiedoksianto oli jo lähetetty osapuolille.
(405) Koska AGA Gas BV oli lakannut oikeudellisesti olemasta, AGA AB vastasi tuolloisen tytäryhtiönsä puolesta väitetiedoksiannon sisältöön. Vastauksessaan AGA AB nimenomaan ilmoitti halukkuudestaan ottaa vastuu AGA Gas BV:n rikkomisista suhteessa komissioon(269), kun otetaan huomioon, että AGA Gas BV:n käyttäytymistä ei voida jättää selvittämättä. Tähän asiaan liittyvät erityisolosuhteet huomioon ottaen komissio hyväksyy AGA AB:n omaksuman näkemyksen. Lisäksi AGA AB kielsi muodollisesti 13 päivänä kesäkuuta 2002 päivätyllä kirjeellä sille osoitetun, käsiteltävänä olevaa asiaa koskevan väitetiedoksiannon lähettämisen. Tämä päätös on sen vuoksi osoitettu AGA AB:lle AGA Gas BV:n seuraajan ominaisuudessa.
H. KORJAUSTOIMENPITEET
1. ASETUKSEN N:o 17 3 ARTIKLA
(406) Jos komissio toteaa, että perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohtaa rikotaan, se voi määrätä kyseiset yritykset lopettamaan tällaisen rikkomisen asetuksen N:o 17 3 artiklan mukaisesti.
(407) Jotkin yrityksistä ovat ilmoittaneet komissiolle ryhtyneensä toimiin sen varmistamiseksi, etteivät niiden edustajat enää osallistu kilpailua rajoittaviin kokouksiin, mutta ei ole tiedossa, ovatko tällaiset kokoukset tai muu yhtiöiden välinen salainen yhteistyö todellisuudessa päättyneet.
(408) Sen vuoksi komission tarkoituksena on todeta rikkomisen tapahtuneen mutta myös vaatia yrityksiä lopettamaan kyseinen rikkominen.
2. ASETUKSEN N:o 17 15 ARTIKLAN 2 KOHTA
a) Yleisiä huomioita
(409) Asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan mukaan komissio voi päätöksellään määrätä yrityksille sakon, joka on vähintään 1000 ja enintään 1000000 euroa taikka tätä suurempi mutta enintään 10 prosenttia kunkin rikkomiseen osallisen yrityksen edellisen tilikauden liikevaihdosta, jos ne tahallaan tai tuottamuksesta rikkovat perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohtaa.
(410) Määrätessään sakkojen suuruutta komission on otettava huomioon kaikki merkitykselliset seikat ja erityisesti rikkomisen vakavuus ja kesto, jotka ovat kaksi asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdassa nimenomaisesti mainittua perustetta.
(411) Kunkin rikkomisessa osallisena olleen yrityksen rooli arvioidaan erikseen. Sakkoa määrätessään komissio harkitsee erityisesti mahdollisia raskauttavia tai lieventäviä seikkoja ja soveltaa tarpeen mukaan tiedonantoa sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa(270).
b) Sakkojen määrä
(412) Kartellissa on rikottu tarkoituksellisesti perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohtaa. Johtavat toimittajat toimivat yhdessä sopien hinnoista ja joukosta kaupan ehtoja rajoittaakseen kilpailua merkittävällä teollisuudenalalla, vaikka olivat täysin tietoisia toimintansa kilpailua rajoittavasta luonteesta ja lisäksi sen sääntöjenvastaisuudesta.
i) Sakkojen perusmäärä
(413) Sakon perusmäärä määrätään rikkomisen vakavuuden ja keston mukaan.
Vakavuus
(414) Arvioidessaan rikkomisen vakavuutta komissio ottaa huomioon rikkomisen luonteen, todellisen vaikutuksen markkinoihin, kun se on mitattavissa, ja merkityksellisten maantieteellisten markkinoiden koon.
Rikkomisen luonne
(415) Kuvatuista tosiseikoista seuraa, että kyse oli hinnankorotuksista, vähimmäishinnoista ja muista kaupan ehdoista sopimisesta, jotka ovat luonteeltaan vakavimman laatuisia perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohtaan kohdistuvia rikkomisia.
(416) Kartellijärjestelyissä olivat mukana kaikki Alankomaiden markkinoiden suurimmat toimijat, ja ne suunniteltiin kussakin osallistuvassa yhtiössä ylimmällä tasolla. Perimmäisen luonteensa vuoksi kuvatuntyyppisen kartellisopimuksen toteuttaminen johtaa ilman muuta huomattavaan kilpailun vääristymiseen, joka hyödyttää yksinomaan kartelliin osallistuvia tuottajia ja on asiakkaiden ja viime kädessä myös suuren yleisön kannalta hyvin vahingollinen.
(417) Sen vuoksi komissio katsoo, että käsiteltävänä oleva rikkominen oli luonteeltaan hyvin vakava perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohtaan kohdistuva rikkominen.
Rikkomisen todellinen vaikutus
(418) AGA ja Hoek Loos väittävät väitetiedoksiantoon antamassaan vastauksessa, että kaasupullo- ja nestemäisten kaasujen hinnat olivat Alankomaissa laskusuunnassa vuosina 1990-1999 ja esittivät tutkimuksen(271), josta tämä suuntaus yleisesti ottaen käy ilmi. Lisäksi kyseiset yhtiöt väittävät, että Alankomaiden markkinoilla on aina vallinnut kova kilpailu ja toimijoiden markkinaosuudet ovat vaihdelleet, kuten Alankomaiden kilpailuviranomainen NMa vahvisti AGAn ja Air Productsin välistä 6 päivänä elokuuta 2001 tapahtunutta siirtoa koskeneessa päätöksessään, joka on liitetty AGAn, Hoek Loosin ja Messerin komission väitetiedoksiantoon antamiin vastauksiin.
(419) AGA ja Hoek Loos väittävät lisäksi(272), että kilpailua rajoittavan toiminnan lopettamisella niiden osalta ei ollut vaikutusta hintojen kehitykseen tai markkinaosuuksien vaihteluun, toisin kuin komissio väitetiedoksiannossa vakuuttaa, mikä osoittaa, että väitetyllä kilpailua rajoittavalla käyttäytymisellä ei ollut vaikutuksia markkinoihin.
(420) Komissio huomauttaa, ettei ole tarpeen tehdä yksityiskohtaista määrällistä arviota siitä, missä määrin hinnat poikkesivat hinnoista, joita olisi mahdollisesti sovellettu ilman näitä järjestelyjä. Tätä ei aina voidakaan mitata luotettavasti, sillä tuotteen hintakehitykseen on saattanut samanaikaisesti vaikuttaa useita ulkoisia tekijöitä, jolloin on erittäin vaikeaa tehdä johtopäätöksiä kaikkien mahdollisten syiden suhteellisesta merkityksestä.
(421) Komissio päättelee, että on mahdotonta uskoa, että osapuolet olisivat sopineet hintojenkorotuksista, vähimmäishinnoista ja kaupan vähimmäisehdoista sopimiseksi järjestetyistä tapaamisista niin pitkän ajan kuluessa yhä uudelleen, kun otetaan huomioon asiaan liittyneet riskit, jos ne olisivat katsoneet, että kartellilla ei ollut mitään vaikutusta tai että sen vaikutus olisi ainoastaan rajallinen Alankomaiden teollisuus- ja lääkkeellisten kaasujen markkinoihin.
Merkityksellisten maantieteellisten markkinoiden koko
(422) Rikkomiseen syyllistyivät yritykset, joiden osuus Alankomaiden teollisuus- ja lääkkeellisten kaasujen kaasupullo- ja irtokaasumarkkinoista oli merkityksellisenä aikana keskimäärin yli 90 prosenttia. Koska sopimukset kuitenkin koskivat ainoastaan Alankomaita ja taloudelliselta merkitykseltä keskisuurta alaa, niiden vaikutukset kohdistuivat vain rajoitettuun osaan yhteismarkkinoita.
(423) Edellä mainitut olosuhteet huomioon ottaen (markkinoiden rajattu maantieteellinen ulottuvuus ja alan taloudellisen merkityksen keskikokoisuus), komissio päättelee, että tämän menettelyn kohteena olevat sopimukset ja/tai yhdenmukaistetut menettelytavat ovat pikemminkin yhteisön kilpailusääntöjen vakava rikkominen kuin erittäin vakava rikkominen.
(424) Nyt käsiteltävänä olevan asian tilannetta voidaan verrata hiljattain käsitellyissä asioissa esiintyneisiin olosuhteisiin, joissa komissio päätti määritellä maantieteelliseltä laajuudeltaan rajoitetun hintakartellin erittäin vakavan sijaan vakavaksi. British Sugar -asiassa(273) komissio hyväksyi merkityksellisten markkinoiden rajoitetun maantieteellisen laajuuden (Iso-Britannia) yhdeksi mahdolliseksi rikkomisen vakavuutta vähentäväksi syyksi. Samanlaisen päätöksen komissio teki Kreikan lauttaliikennettä koskeneessa asiassa(274), jossa perusteena oli se, että rikkomisen vaikutukset kohdistuivat markkinoihin (ainoastaan Kreikka-Italia-reittejä Adrianmerellä), jotka olivat vielä pienet verrattuna muihin yhteisön markkinoihin.
(425) On kuitenkin huomattava, että komissiolla ei ole velvollisuutta poiketa säännöstä, jonka mukaan hintakartelli jo pelkän luonteensa perusteella on "hyvin vakava rikkominen", jos merkityksellisten markkinoiden maantieteellinen laajuus on rajoitettu. SAS-Maersk-asia(275) poikkesi komission näkemyksen mukaan merkittävällä tavalla Kreikan lauttaliikennettä koskeneesta asiasta siinä, että SAS:n ja Maersk Airin markkinoiden jakaminen ei vaikuttanut ainoastaan niihin kolmeen reittiin, joiden osalta rikkomisia havaittiin vaan rajoitti kilpailua kaikilla Tanskan sisäisillä sekä Tanskaan ja Tanskasta poispäin suuntautuvilla reiteillä, mukaan luettuna reitit Tanskan ja muiden jäsenvaltioiden sekä ETA-maiden välillä. Sen vuoksi komissio oletti, että rikkomisen jälkivaikutukset tuntuivat koko ETA-alueella ja sen ulkopuolellakin, toisin kuin Kreikan lauttaliikennettä koskeneessa asiassa tai nyt käsiteltävänä olevassa asiassa.
(426) Myös belgialaisia oluita koskeneessa asiassa(276) komissio päätti määrittää rikkomisen erittäin vakavaksi, vaikka Interbrew'n ja Danone/Alken-Maesin välinen hintojen sopimista ja markkinoiden jakamista koskenut kartelli rajoittui olutalalle Belgiassa. Kyseisessä asiassa ilmenneitä erityisiä piirteitä olivat Danonen uhkaukset ryhtyä vastatoimiin Interbrew'ta vastaan Ranskassa (otettiin huomioon raskauttavana seikkana) sekä Interbrew'n, Alken-Maesin ja Danonen ylimpien johtajien henkilökohtainen osuus asiassa. Yhtiöiden toimitusjohtajat itse sekä muu ylin johto kokoontuivat säännöllisesti käynnistämään ja valvomaan sääntöjenvastaisia järjestelyjä. Tämä antaa asialle laajemman merkityksen, kun otetaan huomioon, että Interbrew on maailman toiseksi suurin panimoyritys ja Alken-Maesin emoyhtiö Danone maailman johtavia elintarviketeollisuusyrityksiä. Toisin kuin edellä kuvatuissa asioissa, nyt käsiteltävänä olevassa asiassa komissio olettaa yhtiöiden sääntöjenvastaisista järjestelyistä päätetyn pääasiassa kunkin konsernin alankomaalaisten tytäryhtiöiden tasolla. Belgian olutala on myös taloudellisesti paljon tärkeämpi (loppukuluttajatuoteala, jonka arvo on monta kertaa Alankomaiden teollisuuskaasumarkkinoita suurempi) kuin käsiteltävänä olevan asian merkitykselliset markkinat. Lisäksi oluita koskeneessa asiassa järjestelyssä olivat mukana Belgian olutalan kaikki lohkot (kaikentyyppiset oluet, hotelli- ja ravintola-ala sekä jakelu) lukuisten kilpailumuuttujien kautta (hinta, myynninedistäminen, investoinnit, tiedotus, hinnoittelurakenne ja myyntilukujen vaihto).
(427) Samalla tavoin Itävallan pankkeja koskeneessa asiassa(277) kartellia luonnehdittiin "erittäin vakavaksi", vaikka hintojen vahvistamista koskeva sopimus kahdeksan itävaltalaisen pankin välillä ("Lombard-klubi") rajoittui koskemaan Itävallan pankkialaa. Luokitellessaan asiaa komissio sovelsi käsitystään, jonka mukaan pankkiala on erittäin tärkeä kuluttajille ja liikeyrityksille ja sen myötä koko taloudelle. Lisäksi kartelliverkosto oli sisällöltään kattava (siinä sovittiin sekä yksityisasiakkaiden tai kotitalouksien että yritysasiakkaiden lainojen ja talletusten koroista), hyvin pitkälle vakiintunut ja kattoi koko maan aina pienintä kylää myöten. Lisäksi kyseisten markkinoiden taloudellinen merkitys on vieläkin suurempi kuin edellä mainitussa belgialaisia oluita koskeneessa asiassa.
Komission päätelmät rikkomisen vakavuudesta
(428) Edellä mainittujen olosuhteiden perusteella komissio päättelee, että tässä menettelyssä käsiteltävät sopimukset ja/tai yhdenmukaistetut menettelytavat muodostavat yhteisön kilpailusääntöjen vakavan rikkomisen.
Kartellin osapuolten luokittelu
(429) Tällaisen useita yrityksiä koskevan asian ollessa kyseessä sakkojen perusmäärää määritettäessä on tarpeen ottaa huomioon kunkin yrityksen erityinen painoarvo ja siten kunkin yrityksen sääntöjenvastaisen toiminnan todellinen vaikutus kilpailuun. Tämän johdosta yritykset voidaan periaatteessa ryhmitellä neljään luokkaan sen mukaan, mikä on niiden suhteellinen merkitys kyseessä olevilla markkinoilla.
(430) Komissio katsoo, että on asianmukaista verrata yrityksen suhteellista merkitystä kyseessä olevilla markkinoilla tässä asiassa käyttäen perusteena tuotteen liikevaihtoa Alankomaissa. Tätä tukee se, että kartelli rajoittui Alankomaihin, sen tarkoituksena oli mm. sopia yhdenmukaistetuista hinnankorotuksista, vähimmäishinnoista ja kaupan ehdoista kaasupulloissa myytävien ja nestemäisten kaasujen osalta kyseisillä markkinoilla. Vertailun pohjana käytetään tuotteiden liikevaihtoja Alankomaissa vuonna 1996, joka on viimeinen kokonainen vuosi ennen tarkastusten järjestämistä. Asianomaiset luvut käyvät ilmi 75 kappaleen taulukosta 1.
(431) Hoek Loos ja AGA ovat kyseisten markkinoiden ylivoimaisesti suurimmat toimijat, ja ne sijoitetaan näin ollen ensimmäiseen luokkaan. Air Products ja Air Liquide, jotka olivat keskikokoisia toimijoita kyseisillä markkinoilla, muodostavat toisen luokan. Messer ja BOC ovat huomattavasti pienemmässä asemassa kyseisillä markkinoilla, joten ne sijoitetaan kolmanteen luokkaan. Westfalenilla on kyseisistä markkinoista erittäin pieni osuus, joten se sijoitetaan neljänteen luokkaan.
(432) Tällä perustella komissio määrittää vakavuuden perusteella määräytyvän sakon seuraavasti:
- AGA: 10 miljoonaa euroa,
- Air Liquide: 2,6 miljoonaa euroa,
- Air Products: 2,6 miljoonaa euroa,
- BOC: 1,2 miljoonaa euroa,
- Hoek Loos: 10 miljoonaa euroa,
- Messer: 1,2 miljoonaa euroa,
- Westfalen: 0,45 miljoonaa euroa.
Rikkomisen kesto
(433) Komissio katsoo, että Hoek Loos, AGA, Air Products, Air Liquide ja Messer rikkoivat EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohtaa syyskuusta 1993 joulukuuhun 1997. Westfalenin rikkominen ulottui maaliskuusta 1994 joulukuuhun 1995 ja BOCin kesäkuusta 1994 joulukuuhun 1995.
(434) Komissio päättelee, että rikkomisen kesto oli keskipitkä (yhdestä neljään vuotta) jokaisen siihen osallistuneen yrityksen osalta.
Kunkin yhtiön osallistuminen rikkomiseen
(435) Hoek Loos, AGA, Air Liquide, Air Products ja Messer osallistuivat seuraaviin sopimuksiin / yhdenmukaistettuihin menettelytapoihin:
a) hinnankorotuksista sopiminen joulukuusta 1993 joulukuuhun 1997;
b) kilpailukieltokausista sopiminen joulukuusta 1993 maaliskuuhun 1997;
c) vähimmäishinnoista sopiminen maaliskuusta 1994 joulukuuhun 1997;
d) kaasupullojen kuljetusmaksuista sopiminen kesäkuusta 1994 (Messer tammikuusta 1996) joulukuuhun 1997;
e) kaasupullojen vähimmäisvuokrista sopiminen kesäkuusta 1994 joulukuuhun 1997;
f) kaasupulloissa myytävien kaasujen turvallisuus- ja ympäristömaksusta sopiminen syyskuusta 1993 lokakuuhun 1995;
g) salaista yhteistyötä koskevat järjestelyt, jotka koskivat nestemäistä kaasua käyttävien asiakkaiden maksamia säiliövuokria, tammikuusta 1997 joulukuuhun 1997.
(436) Westfalen osallistui seuraaviin sopimuksiin / yhdenmukaistettuihin menettelytapoihin:
a) hinnankorotuksista sopiminen lokakuusta 1994 joulukuuhun 1995;
b) kilpailukieltokausista sopiminen lokakuusta 1994 tammikuuhun 1995;
c) vähimmäishinnoista sopiminen maaliskuusta 1994 joulukuuhun 1995.
(437) BOC osallistui seuraaviin sopimuksiin / yhdenmukaistettuihin menettelytapoihin:
a) hinnankorotuksista sopiminen lokakuusta 1994 joulukuuhun 1995;
b) kilpailukieltokausista sopiminen lokakuusta 1994 tammikuuhun 1995;
c) kaasupullojen kuljetusmaksuista sopiminen kesäkuusta 1994 joulukuuhun 1994;
d) kaasupullojen vähimmäisvuokrista sopiminen kesäkuusta 1994 joulukuuhun 1994.
Päätelmä sakkojen perusmääristä
(438) Näin ollen komissio määrää seuraavat sakkojen perusmäärät:
- AGA: 14 miljoonaa euroa,
- Air Liquide: 3,64 miljoonaa euroa,
- Air Products: 3,64 miljoonaa euroa,
- BOC: 1,38 miljoonaa euroa,
- Hoek Loos: 14 miljoonaa euroa,
- Messer: 1,68 miljoonaa euroa,
- Westfalen: 0,51 miljoonaa euroa.
ii) Lieventävät seikat
Pelkästään passiivinen rooli kilpailusääntöjen rikkomisessa
(439) BOC väittää, että se osallistui rikkomisiin ainoastaan passiivisesti eikä pitänyt yhtään kahdenkeskistä kokousta. Tältä osin BOC Gases Beneluxin silloinen johtaja ilmoitti olleensa yllättynyt, kun lokakuussa 1994 pidetyssä kokouksessa puheeksi otettiin hintojenkorotukset(278).
(440) Komissio ottaa huomioon sen, että BOCilla oli rikkomisessa pelkästään passiivinen rooli ja ettei se osallistunut rikkomisen kaikkiin osa-alueisiin. Sen vuoksi komissio päättelee, että näiden lieventävien seikkojen perusteella BOCille määrättävän sakon perusmäärää voidaan pienentää 15 prosenttia.
(441) Westfalen väittää, että sillä oli rikkomisessa vain passiivinen rooli, sillä se kieltää tienneensä etukäteen kilpailua rajoittavien kysymysten käsittelemisestä VFIG:n kokouksissa lokakuussa ja marraskuussa 1994, koska esityslistaluonnoksissa näitä aiheita ei mainittu. Westfalen väittää, ettei se osallistunut aktiivisesti näihin keskusteluihin ja että sen ilmaisema epäilys VFIG:n kokouksissa tapahtuvaa hintojen koordinointia kohtaan sai kartellin taustalla olleet pääyritykset kokoontumaan VFIG:n ulkopuolella. Ne tekivät näin vuoden 1995 alusta lähtien.
(442) Komissio ottaa huomioon sen, että Westfalenilla oli rikkomisissa pelkästään passiivinen rooli ja ettei se osallistunut rikkomisen kaikkiin osa-alueisiin. Sen vuoksi komissio päättelee, että näiden lieventävien seikkojen perusteella Westfalenille määrättävän sakon perusmäärää voidaan pienentää 15 prosenttia.
Kilpailusääntöjä rikkovien sopimusten täytäntöönpanosta luopuminen
(443) Väitetiedoksiantoon antamassaan vastauksessa Air Liquide väitti, että se noudatti kyseisillä markkinoilla itsenäistä kaupallista politiikkaa eivätkä siihen vaikuttaneet sopimukset kilpailijoiden kanssa, sillä Air Liquide ei koskaan antanut kilpailijoille mitään sitoumuksia. Yhtiö esitti todisteita, joiden mukaan se useaan otteeseen käytti sovituista poikkeavia hintoja tai ehtoja tai ei noudattanut kilpailukieltokausia.
(444) Messer väitti, että koska se oli käsiteltävään aikaan uusi toimija markkinoilla, kilpailijat aiheuttivat sille paineita niin, että se antoi niiden ymmärtää suostuvansa eräisiin kilpailua rajoittaviin käytäntöihin(279). Messeriä olisi sen vuoksi pidettävä olosuhteiden uhrina. Lisäksi Messer ei koskaan toteuttanut sopimuksia, vaan noudatti markkinoilla aina hyvin kilpailuhenkistä, itsenäistä politiikkaa.
(445) BOC väitti, ettei ole olemassa todisteita siitä, että se toteutti yhtäkään väitetyistä sopimuksista, ja toteaa, että se itse asiassa sovelsi sovituista poikkeavia hinnankorotuksia ja kaupan ehtoja eikä noudattanut kilpailukieltokautta vuosina 1994-1995.
(446) Westfalen väitti olleensa aina hyvin kilpailuhenkinen markkinoilla toimija, että se ei ollut kiinnostunut salaisesta yhteistyöstä muiden toimijoiden kanssa ja että ilmoitukset, joita se antoi tulevista hinnankorotuksistaan tai vähimmäishinnoista tai kaupan ehdoista, eivät olleet sitovia lupauksia eikä niitä toteutettu markkinoilla.
(447) Komissio huomauttaa, että hinnankorotuksia, vähimmäishintoja tai kaupan ehtoja koskevien sopimusten toteuttaminen ei välttämättä edellytä juuri näiden hintojen tai ehtojen soveltamista. Se, etteivät yritykset, joiden on osoitettu osallistuneen kilpailijoidensa kanssa hintoja tai kaupan ehtoja koskeneeseen salaiseen sopimukseen, ole toimineet markkinoilla siten, kuin kilpailijoiden kanssa on sovittu, ei välttämättä ole sakkojen suuruutta määrättäessä lieventävänä huomioon otettava seikka. Yritys, joka kilpailijoidensa kanssa tekemästään salaisesta sopimuksesta huolimatta noudattaa jokseenkin itsenäistä politiikkaa markkinoilla, voi yksinkertaisesti yrittää käyttää kartellia hyväkseen(280).
(448) Komissio huomauttaa edelleen, että tämän päätöksen I osassa esitettiin todisteita siitä, että kartellin osanottajat itse asiassa panivat täytäntöön useat sopimuksista.
iii) Päätelmä sakkojen määristä ennen sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa annetun komission tiedonannon soveltamista
(449) Komissio määrittää näin ollen sakkojen määrät seuraavasti ennen sakkojen määräämättä jättämistä tai lieventämistä koskevan tiedonannon soveltamista:
- AGA: 14 miljoonaa euroa,
- Air Liquide: 3,64 miljoonaa euroa,
- Air Products: 3,64 miljoonaa euroa,
- BOC: 1,17 miljoonaa euroa,
- Hoek Loos: 14 miljoonaa euroa,
- Messer: 1,68 miljoonaa euroa,
- Westfalen: 0,43 miljoonaa euroa.
(450) Koska kuitenkaan tämän menetelmän mukaisesti laskettujen sakkojen lopulliset määrät eivät missään tapauksessa saa ylittää 10:tä prosenttia päätöksen kohteena olevien yritysten maailmanlaajuisesta liikevaihdosta (asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan mukaan(281), sakot määritetään seuraavasti:
- AGA: 5,54 miljoonaa euroa,
- Air Liquide: 3,64 miljoonaa euroa,
- Air Products: 3,64 miljoonaa euroa,
- BOC: 1,17 miljoonaa euroa,
- Hoek Loos: 14 miljoonaa euroa,
- Messer: 1,12 miljoonaa euroa,
- Westfalen: 0,43 miljoonaa euroa.
iv) Sakkojen määräämättä jättämistä tai lieventämistä koskevan komission tiedonannon soveltaminen
(451) Ne, joille tämä päätös on osoitettu, ovat tehneet yhteistyötä komission kanssa rikkomista koskevan tutkimuksen eri vaiheissa, jotta niihin voitaisiin soveltaa sakkojen määräämättä jättämistä tai niiden lieventämistä koskevaan tiedonantoon sisältyvää suopeaa kohtelua. Jotta voitaisiin ottaa huomioon kyseisten yritysten sakoista vapauttamista tai niiden lieventämistä koskevat oikeutetut odotukset, joita niillä on tekemänsä yhteistyön perusteella, komissio tarkastelee seuraavassa jaksossa, täyttävätkö asianosaiset edellä mainitussa tiedonannossa määrätyt edellytykset.
Tiedonannon B ja C jakson soveltamatta jättäminen
(452) Jos yritys täyttää kaikki sakkojen määräämättä jättämistä tai lieventämistä koskevan tiedonannon B jaksossa esitetyt edellytykset, sille ei joko määrätä lainkaan sakkoja tai sakkojen määrää alennetaan hyvin huomattavasti. Nämä edellytykset eivät käsiteltävänä olevassa asiassa täyty, sillä yksikään yrityksistä, joille tämä päätös on osoitettu, ei ilmoittanut komissiolle rikkomisesta ennen kuin komissio päätti aloittaa kartelliin kuuluvia yrityksiä koskevan tutkimuksen.
(453) Jos yritys täyttää kaikki sakkojen määräämättä jättämistä tai lieventämistä koskevan tiedonannon C jaksossa esitetyt edellytykset, sille määrättävien sakkojen määrää alennetaan huomattavasti. Nämä edellytykset eivät käsiteltävänä olevassa asiassa täyty, sillä komission päätöksestä kartelliin kuuluvien yritysten tiloissa tehdyissä tarkastuksissa saatiin riittävät todisteet päätöksen tekemiseen johtavan menettelyn aloittamiseksi.
Sakkojen määrän huomattava alentaminen
(454) Sakkojen määräämättä jättämistä tai lieventämistä koskevan tiedonannon D jakson mukaan yritykselle, joka ei täytä kaikkia B tai C jaksossa esitettyjä edellytyksiä, voidaan myöntää 10-50 prosenttia alennusta siihen sakkojen määrään, joka sille olisi määrätty ilman yhteistyötä, jos se (esimerkiksi)
- toimittaa komissiolle ennen väitetiedoksiannon lähettämistä tietoja, asiakirjoja tai muita todisteita, jotka auttavat rikkomisen todistamisessa,
- saatuaan väitetiedoksiannon ilmoittaa komissiolle, että se ei kiistä niiden seikkojen olemassaoloa, joihin komission esittämät syytökset perustuvat.
(455) Sen lisäksi, että AGA vastasi komission tietopyyntöihin, se esitti todisteita, jotka olivat peräisin rikkomisen ajalta, ja myönsi ennen väitetiedoksiannon lähettämistä, että eräs sen johtajista osallistui kilpailijoiden kanssa pidettyihin kokouksiin Bredassa ja Barendrechtissä(282).
(456) Myös Air Products esitti kattavia selityksiä asiakirjoista, joita komissio oli ottanut haltuunsa tarkastuksen yhteydessä ja myönsi ennen väitetiedoksiannon lähettämistä, että kilpailijoilla oli ollut sopimatonta yhteydenpitoa Alankomaiden markkinoilla(283).
(457) Lisäksi saatuaan komission väitetiedoksiannon AGA, Air Products, Hoek Loos ja Messer pyysivät huomattavaa sakkojen alentamista sillä perusteella, etteivät ne kiistäneet tosiseikkoja.
(458) Näillä perusteilla AGAn ja Air Productsin sakkoja alennetaan 25 prosenttia sekä Hoek Loosin ja Messerin sakkoja 10 prosenttia.
Päätelmä sakkojen määräämättä jättämistä tai lieventämistä koskevan tiedonannon soveltamisesta
(459) Kun otetaan huomioon tämän päätöksen kohteena olevien yritysten komission kanssa tekemän yhteistyön luonne ja sakkojen määräämättä jättämistä tai lieventämistä koskevassa tiedonannossa määrätyt edellytykset, komissio alentaa asianomaisille yrityksille määrättäviä sakkoja seuraavasti:
- AGA: sakkoa alennetaan 25 prosenttia,
- Air Products: sakkoa alennetaan 25 prosenttia,
- Hoek Loos: sakkoa alennetaan 10 prosenttia,
- Messer: sakkoa alennetaan 10 prosenttia.
v) Tässä menettelyssä määrättävien sakkojen lopulliset määrät
(460) Komissio määrää asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan nojalla seuraavat sakot:
- AGA: 4,15 miljoonaa euroa,
- Air Liquide: 3,64 miljoonaa euroa,
- Air Products: 2,73 miljoonaa euroa,
- BOC: 1,17 miljoonaa euroa,
- Hoek Loos: 12,6 miljoonaa euroa,
- Messer: 1 miljoonaa euroa,
- Westfalen: 0,43 miljoonaa euroa,
ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
1 artikla
AGA AB, Air Liquide BV, Air Products Nederland BV, BOC Group plc, Messer Nederland BV, NV Hoek Loos ja Westfalen Gassen Nederland BV ovat rikkoneet EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohtaa osallistumalla jatkuvaan sopimukseen ja/tai yhdenmukaistettuun menettelytapaan teollisuuskaasujen ja lääkkeellisten kaasujen alalla Alankomaissa.
TAULUKON PAIKKA
2 artikla
Edellä 1 artiklassa lueteltujen yritysten on välittömästi lopetettava 1 artiklassa mainittu rikkominen, mikäli näin ei ole vielä tapahtunut. Yritysten on pidätyttävä vastedes harjoittamasta toimintaa, jolla on samanlaisia tai vastaavia tavoitteita tai seurauksia.
3 artikla
TAULUKON PAIKKA
4 artikla
Edellä 3 artiklassa määritetyt sakot on maksettava kolmen kuukauden kuluessa tämän päätöksen tiedoksiantamisesta Euroopan komission pankkitilille, tilinumero 642-0029000-95 (SWIFT-koodi: BBVABEBB, IBAN-koodi BE76 6420 0290 0095), Banco Bilbao Vizcaya Argentaria (BBVA) SA, Avenue des Arts / Kunstlaan 43, B-1040 Bruxelles/Brussel.
Tämän määräajan jälkeen peritään korkoa, jota Euroopan keskuspankki soveltaa perusrahoitusoperaatioissaan sen kuukauden ensimmäisenä päivänä, jona tämä päätös on tehty. Korkoon lisätään 3,5 prosenttiyksikköä. Korko on yhteensä 6,75 prosenttia.
5 artikla
Tämä päätös on osoitettu seuraaville:
AGA AB S - 181 81 Lidingö
Air Liquide BV De Witbogt 1 5652 AG Eindhoven Nederland
Air Products Nederland BV Klaprozenweg 101 1033 NN Noordpoort Amsterdam Nederland
BOC Group plc Chertsey Road Windlesham GU20 6HJ - Surrey United Kingdom
Messer Nederland BV Middenweg 17 4782 PM Moerdijk Nederland
NV Hoek Loos Havenstraat 1 Postbus 78 3100 AB Schiedam Nederland
Westfalen Gassen Nederland BV Rigastraat 20 7415 EW Deventer Nederland
Tämän päätöksen täytäntöönpanoon sovelletaan EY:n perustamissopimuksen 256 artiklaa.
Tehty Brysselissä 24 päivänä heinäkuuta 2002.