RÅDETS DIREKTIV 2008/7/EF
af 12. februar 2008
om kapitaltilførselsafgifter
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 93 og 94,
under henvisning til forslag fra Kommissionen,
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet (1),
under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (2), og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Rådets direktiv 69/335/EØF af 17. juli 1969 om kapitaltilførselsafgifter (3) er adskillige gange blevet ændret væsentligt (4). I forbindelse med nye ændringer af nævnte direktiv bør der af hensyn til klarheden foretages en omarbejdning af de pågældende bestemmelser.
(2)
Afgifterne på kapitaltilførsel, dvs. afgiften på kapitaltilførsel til selskaber, stempelafgiften på værdipapirer og afgiften på omstruktureringsdispositioner er, uanset om disse dispositioner indebærer en kapitalforhøjelse eller ej, årsag til forskelsbehandling, dobbeltbeskatning og uligheder, der hæmmer de frie kapitalbevægelser. Det samme gælder andre afgifter med samme karakteristika som kapitaltilførselsafgiften og stempelafgiften på værdipapirer.
(3)
Derfor er det i det indre markeds interesse at harmonisere lovgivningen om kapitaltilførselsafgifter for så vidt muligt at eliminere faktorer, som kan fordreje konkurrencevilkårene eller hæmme de frie kapitalbevægelser.
(4)
De økonomiske virkninger af kapitaltilførselsafgiften hæmmer virksomhedsomgrupperinger og virksomhedernes udvikling. Disse virkninger er særlig negative i den nuværende konjunktursituation, hvor det er bydende nødvendigt at fremme investeringerne.
(5)
Den bedste løsning for at nå disse mål ville være at afskaffe kapitaltilførselsafgiften.
(6)
De indtægtstab, som den umiddelbare anvendelse af en sådan foranstaltning ville indebære, er imidlertid uacceptable for visse medlemsstater, som på nuværende tidspunkt anvender kapitaltilførselsafgiften. Følgelig bør disse medlemsstater have mulighed for at fortsætte med at pålægge alle eller en del af de pågældende dispositioner kapitaltilførselsafgift, forudsat at der anvendes en enhedsafgiftssats inden for samme medlemsstat. Har en medlemsstat én gang valgt ikke at opkræve kapitaltilførselsafgift af alle eller en del af dispositionerne under dette direktiv, bør det ikke være muligt for den at genindføre sådanne afgifter.
(7)
Tanken om et indre marked forudsætter, at en afgift på kapitaltilførsler vedrørende kapital, der er samlet inden for et selskab, ikke bør opkræves mere end én gang inden for det indre marked. Hvis den medlemsstat, som beskatningsretten tilkommer, ikke opkræver kapitaltilførselsafgift af alle eller visse af de dispositioner, der er omfattet af dette direktiv, må ingen anden medlemsstat som følge heraf udøve en beskatningsret i forhold til disse dispositioner.
(8)
Det er hensigtsmæssigt at fastsætte strenge betingelser for de situationer, hvor medlemsstater fortsat opkræver kapitaltilførselsafgift, især hvad angår fritagelser og nedsættelser.
(9)
Bortset fra kapitaltilførselsafgiften bør der ikke opkræves nogen afgift af kapitaltilførsler. Navnlig bør der ikke opkræves stempelafgift af værdipapirer uden hensyn til værdipapirernes oprindelse og uden hensyn til, om de repræsenterer et selskabs egenkapital eller lånekapital.
(10)
Listen over kapitalselskaber i direktiv 69/335/EØF er ufuldstændig og bør derfor tilpasses.
(11)
Målene for dette direktiv kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne og kan derfor bedre nås på fællesskabsplan; Fællesskabet kan derfor træffe foranstaltninger i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet, jf. traktatens artikel 5. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går direktivet ikke ud over, hvad der er nødvendigt for at nå disse mål.
(12)
Forpligtelsen til at gennemføre dette direktiv i national ret bør kun gælde de bestemmelser, der udgør en materiel ændring i forhold til de tidligere direktiver. Forpligtelsen til at gennemføre bestemmelser, der er uændrede, følger af de tidligere direktiver.
(13)
Dette direktiv berører ikke medlemsstaternes forpligtelser med hensyn til tidsfristerne for gennemførelse i national ret af de direktiver, der er opført i bilag II, del B.
(14)
I betragtning af de hæmmende virkninger af kapitaltilførselsafgiften bør Kommissionen hvert tredje år forelægge en rapport om anvendelsen af dette direktiv med henblik på at afskaffe denne afgift -
UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:
KAPITEL I
EMNE OG ANVENDELSESOMRÅDE
Artikel 1
Emne
Dette direktiv regulerer opkrævningen af afgifter af følgende dispositioner:
a)
kapitaltilførsler til kapitalselskaber
b)
omstruktureringsdispositioner, hvori kapitalselskaber er impliceret
c)
udstedelse af visse værdipapirer og obligationer.
Artikel 2
Kapitalselskab
1. Ved »kapitalselskab« forstås i dette direktiv:
a)
ethvert selskab, der antager en af de i bilag I anførte former
b)
ethvert selskab, enhver sammenslutning eller enhver juridisk person, hvis kapital eller aktiver er omsættelige på børsen
c)
ethvert selskab, enhver sammenslutning eller enhver juridisk person med erhvervsformål, hvis medlemmer er berettigede til uden forudgående godkendelse at afhænde deres andele til tredjemand, og hvis medlemmer kun hæfter for selskabets, sammenslutningens eller den juridiske persons gæld med deres andele.
2. Med henblik på dette direktiv anses alle andre selskaber, sammenslutninger eller juridiske personer, der har et erhvervsformål, for at være kapitalselskaber.
Artikel 3
Kapitaltilførsler
Med henblik på dette direktiv og med forbehold af artikel 4 betragtes følgende dispositioner som »kapitaltilførsler«:
a)
stiftelse af et kapitalselskab
b)
omdannelse af et selskab, en sammenslutning eller en juridisk person, der ikke er et kapitalselskab, til et kapitalselskab
c)
forhøjelse af kapitalen i et kapitalselskab ved tilførsel af aktiver af enhver art
d)
forhøjelse af aktiverne i et kapitalselskab ved tilførsel af aktiver af enhver art, for hvilke der ikke ydes vederlag i form af andele i selskabets kapital eller aktiver, men i form af de samme rettigheder, som indrømmes deltagere, som f.eks. stemmerettigheder, ret til andel i overskuddet eller ret til likvidationsprovenu
e)
flytning fra et tredjeland til en medlemsstat af sædet for den reelle ledelse for et kapitalselskab, der har sit vedtægtsmæssige hjemsted i et tredjeland
f)
flytning fra et tredjeland til en medlemsstat af det vedtægtsmæssige hjemsted for et kapitalselskab, hvis sæde for den reelle ledelse er beliggende i et tredjeland
g)
forhøjelse af kapitalen i et kapitalselskab ved omdannelse af overskud, reserver eller henlæggelser
h)
forøgelse af aktiverne i et kapitalselskab ved ydelser fra en deltager, der ikke medfører nogen forhøjelse af kapitalen, men resulterer i en ændring af selskabsrettighederne eller vil kunne øge selskabsandelenes værdi
i)
et kapitalselskabs optagelse af lån, når långiveren har krav på andel i selskabsoverskuddet
j)
et kapitalselskabs optagelse af lån hos en deltager eller hos en deltagers ægtefælle eller barn samt optagelse af lån hos tredjemand, når en deltager stiller sikkerhed for et sådant lån under forudsætning af, at sådanne lån har samme funktion som en forhøjelse af kapitalen.
Artikel 4
Omstruktureringsdispositioner
1. Med henblik på dette direktiv anses følgende »omstruktureringsdispositioner« ikke for at være kapitaltilførsler:
a)
et eller flere kapitalselskabers tilførsel af alle deres aktiver og passiver eller en eller flere grene af deres virksomhed til et eller flere kapitalselskaber, der er under stiftelse eller allerede består, forudsat at vederlaget for tilførslen i det mindste delvis udgøres af værdipapirer, der repræsenterer det erhvervende selskabs kapital
b)
erhvervelse af et kapitalselskab, der er under stiftelse, eller som allerede består, af andele, som repræsenterer et flertal af stemmerettighederne i et andet kapitalselskab, forudsat at vederlaget for de erhvervede andele i det mindste delvis udgøres af værdipapirer, der repræsenterer det førstnævnte selskabs kapital. Hvis flertallet af stemmerettighederne nås som følge af flere dispositioner, er det kun den disposition, hvorved flertallet af stemmerettighederne nås, og alle efterfølgende dispositioner, der anses for at være omstruktureringsdispositioner.
2. »Omstruktureringsdispositioner« omfatter også tilførsel til et kapitalselskab af alle aktiver og passiver i et andet kapitalselskab, der i sin helhed ejes af førstnævnte selskab.
KAPITEL II
ALMINDELIGE BESTEMMELSER
Artikel 5
Dispositioner, som ikke er afgiftspligtige
1. Medlemsstaterne må ikke af kapitalselskaber opkræve afgifter af nogen art af følgende dispositioner:
a)
kapitaltilførsler
b)
lån eller ydelser i forbindelse med kapitaltilførsler
c)
registrering eller andre formaliteter inden påbegyndelse af virksomhed, som et kapitalselskab kan underkastes på grund af sin retlige form
d)
ændring i et kapitalselskabs stiftelsesoverenskomst eller vedtægter og især ikke følgende:
i)
et kapitalselskabs omdannelse til et kapitalselskab af anden karakter
ii)
flytning fra en medlemsstat til en anden af sædet for den reelle ledelse eller det vedtægtsmæssige hjemsted for et kapitalselskab
iii)
ændring af et kapitalselskabs formål
iv)
forlængelse af et kapitalselskabs beståen
e)
de i artikel 4 omhandlede omstruktureringsdispositioner.
2. Medlemsstaterne må ikke opkræve afgifter af nogen art af:
a)
udfærdigelse, udstedelse, optagelse til børsnotering, tilførsel til markedet af eller handel med aktier, andelsbeviser eller andre værdipapirer af lignende art samt certifikater for sådanne værdipapirer, uanset hvem emittenten måtte være
b)
lån, herunder statsobligationer, der, uanset hvem emittenten måtte være, optages ved udstedelse af obligationer eller andre omsættelige værdipapirer eller hermed forbundne formaliteter, samt af udfærdigelse, udstedelse eller optagelse til børsnotering, tilførsel til markedet af eller handel med sådanne obligationer eller andre omsættelige værdipapirer.
Artikel 6
Afgifter og merværdiafgift
1. Uanset artikel 5 må medlemsstaterne opkræve følgende skatter og afgifter:
a)
afgifter på overdragelse af værdipapirer opkrævet efter fast eller variabel takst
b)
ejerskifteafgifter, herunder tinglysningsafgifter, ved overførsel af erhvervsvirksomheder eller fast ejendom beliggende inden for deres område til et kapitalselskab
c)
ejerskifteafgifter af tilførsel af aktiver af enhver art til et kapitalselskab, hvis der for tilførslen af sådanne aktiver ydes et vederlag i form af andre værdier end selskabsandele
d)
afgifter af stiftelse, tinglysning eller aflysning af pant og andre rettigheder i fast ejendom
e)
afgifter i form af honorarer eller anden form for vederlag
f)
merværdiafgift.
2. De i stk. 1, litra b)-e), nævnte skatter og afgifter må ikke variere efter, om sædet for den reelle ledelse eller det vedtægtsmæssige hjemsted for kapitalselskabet er beliggende på området for den medlemsstat, der opkræver skatten eller afgiften. Disse skatter og afgifter må ikke være højere end dem, der i den opkrævende medlemsstat opkræves i forbindelse med lignende dispositioner.
KAPITEL III
SÆRLIGE BESTEMMELSER
Artikel 7
Opkrævning af kapitaltilførselsafgift i visse medlemsstater
1. Uanset artikel 5, stk. 1, litra a), må en medlemsstat, som pr. 1. januar 2006 opkrævede afgift af kapitaltilførsler til kapitalselskaber, i det følgende benævnt »kapitaltilførselsafgift«, fortsætte hermed forudsat at den opfylder artikel 8-14.
2. Ophører en medlemsstat på et hvilket som helst tidspunkt efter den 1. januar 2006 med at opkræve kapitaltilførselsafgift, må den ikke genindføre den.
3. Ophører en medlemsstat på et hvilket som helst tidspunkt efter den 1. januar 2006 med at opkræve kapitaltilførselsafgift af de i artikel 3, litra g)-j), omhandlede kapitaltilførsler, må den ikke genindføre kapitaltilførselsafgift af sådanne kapitaltilførsler uanset bestemmelserne i artikel 10, stk. 2.
4. Ophører en medlemsstat på et hvilket som helst tidspunkt efter den 1. januar 2006 med at opkræve kapitaltilførselsafgift af tilvejebringelsen af anlægs- eller driftskapital til en filial, må den ikke genindføre afgift af de pågældende kapitaltilførsler uanset artikel 10, stk. 4.
5. Indrømmer en medlemsstat på et hvilket som helst tidspunkt efter den 1. januar 2006 fritagelser i henhold til artikel 13, må den ikke efterfølgende opkræve kapitaltilførselsafgift af de pågældende kapitaltilførsler.
Artikel 8
Sats for kapitaltilførselsafgiften
1. Kapitaltilførselsafgiften opkræves med en enhedsafgiftssats.
2. Den kapitaltilførselsafgiftssats, en medlemsstat anvender, må ikke være højere end den sats, medlemsstaten anvendte den 1. januar 2006.
Nedsætter medlemsstaten efter denne dato den anvendte sats, må den ikke genindføre en højere sats.
3. Kapitaltilførselsafgiftssatsen må under ingen omstændigheder være højere end 1 %.
Artikel 9
Udelukkelse af visse enheder fra anvendelsesområdet
Medlemsstaterne kan med henblik på opkrævning af kapitaltilførselsafgift vælge ikke at betragte de i artikel 2, stk. 2, omhandlede enheder som kapitalselskaber.
Artikel 10
Dispositioner, der er pålagt kapitaltilførselsafgift, og fordeling af beskatningsrettigheder
1. Fortsætter en medlemsstat i medfør af artikel 7, stk. 1, med at opkræve kapitaltilførselsafgift, skal den pålægge de i artikel 3, litra a)-d), omhandlede kapitaltilførsler kapitaltilførselsafgift, hvis sædet for kapitalselskabets reelle ledelse er beliggende i den pågældende medlemsstat på det tidspunkt, hvor kapitaltilførslen finder sted.
Den skal også pålægge de i artikel 3, litra e) og f), omhandlede kapitaltilførsler kapitaltilførselsafgift.
2. Fortsætter en medlemsstat med at opkræve kapitaltilførselsafgift, kan den gøre det af de i artikel 3, litra g)-j), omhandlede kapitaltilførsler, hvis sædet for kapitalselskabets reelle ledelse er beliggende i den pågældende medlemsstat på det tidspunkt, hvor kapitaltilførslen finder sted.
3. Er sædet for et kapitalselskabs reelle ledelse beliggende i et tredjeland, og er dets vedtægtsmæssige hjemsted beliggende i en medlemsstat, som fortsætter med at opkræve kapitaltilførselsafgift, er kapitaltilførsler underlagt kapitaltilførselsafgift i denne medlemsstat.
4. Er et kapitalselskabs vedtægtsmæssige hjemsted og sædet for dets reelle ledelse beliggende i et tredjeland, kan tilførsel af anlægs- eller driftskapital til en filial, der er beliggende i en medlemsstat, som fortsætter med at opkræve kapitaltilførselsafgift, pålægges kapitaltilførselsafgift i denne medlemsstat.
Artikel 11
Beregningsgrundlag for kapitaltilførselsafgiften
1. Ved kapitaltilførsler i henhold til artikel 3, litra a), c) og d), er beregningsgrundlaget for kapitaltilførselsafgiften den faktiske værdi af de aktiver af enhver art, der er ydet eller vil blive ydet af deltagerne, med fradrag af de forpligtelser og de udgifter, der pålægges selskabet i forbindelse med kapitaltilførslen.
Opkrævningen af kapitaltilførselsafgiften må udsættes, indtil tilførslerne har fundet sted.
2. Ved kapitaltilførsler i henhold til artikel 3, litra b), e) og f), er beregningsgrundlaget for kapitaltilførselsafgiften den faktiske værdi af de aktiver af enhver art, der tilhører selskabet på tidspunktet for omdannelsen eller flytningen, med fradrag af de forpligtelser og de udgifter, som påhviler selskabet på dette tidspunkt.
3. Ved kapitaltilførsler i henhold til artikel 3, litra g), er beregningsgrundlaget for kapitaltilførselsafgiften den nominelle værdi af en sådan forhøjelse.
4. Ved kapitaltilførsler i henhold til artikel 3, litra h), er beregningsgrundlaget for kapitaltilførselsafgiften den faktiske værdi af de præsterede ydelser med fradrag af de forpligtelser og de udgifter, der pålægges selskabet i forbindelse med sådanne ydelser.
5. Ved kapitaltilførsler i henhold til artikel 3, litra i) og j), er beregningsgrundlaget for kapitaltilførselsafgiften det optagne låns nominelle værdi.
6. I de tilfælde, der er nævnt i stk. 1 og 2, kan den faktiske værdi af de selskabsandele, der er tildelt eller tilhører den enkelte deltager, benyttes som beregningsgrundlag for kapitaltilførselsafgiften undtagen i tilfælde, hvor der alene tilføres kontanter.
Det afgiftspligtige beløb kan under ingen omstændigheder være mindre end den nominelle værdi af de selskabsandele, som er tildelt eller tilhører den enkelte deltager.
Artikel 12
Udelukkelse fra beregningsgrundlaget for kapitaltilførselsafgiften
1. Ved en forhøjelse af kapitalen omfatter beregningsgrundlaget for kapitaltilførselsafgiften ikke:
a)
beløb for aktiver tilhørende kapitalselskabet, som anvendes til kapitalforhøjelsen, og som allerede har været pålagt kapitaltilførselsafgift
b)
beløb for lån optaget af kapitalselskabet, som konverteres til selskabsandele, og som allerede har været pålagt kapitaltilførselsafgift.
2. En medlemsstat kan fra beregningsgrundlaget for kapitaltilførselsafgiften udelukke beløb for kapital, der er tilført af en deltager, der hæfter ubegrænset for et kapitalselskabs forpligtelser, samt en sådan deltagers andel i selskabets aktiver.
Anvender en medlemsstat denne mulighed, er enhver disposition, hvorved en deltagers hæftelse begrænses til hans andel i selskabets kapital, især hvor begrænsningen af hæftelsen er en følge af en omdannelse af det pågældende kapitalselskab til et kapitalselskab af anden art, pålagt kapitaltilførselsafgift.
Kapitaltilførselsafgiften opkræves i alle disse tilfælde af værdien af den andel, som de deltagere, der hæfter ubegrænset for kapitalselskabets forpligtelser, har i selskabets aktiver.
3. I tilfælde af en kapitaltilførsel i henhold til artikel 3, litra c), kan den del af kapitaltilførslen efter en nedskrivning af kapitalen som følge af tab, der svarer til kapitalnedskrivningen, holdes ude fra beregningsgrundlaget, forudsat at kapitaltilførslen sker inden fire år efter kapitalnedskrivningen.
Artikel 13
Afgiftsfritagelse for kapitaltilførsler til visse kapitalselskaber
Medlemsstaterne kan indrømme fritagelse for kapitaltilførselsafgift for kapitaltilførsler til følgende selskaber:
a)
kapitalselskaber, der er offentlige forsyningsselskaber, som f.eks. offentlige trafikselskaber, havnemyndigheder eller vand-, gas- eller elværker, når deres kapital for mindst halvdelens vedkommende ejes af staten eller regionale eller lokale myndigheder
b)
kapitalselskaber, der i henhold til deres vedtægter og faktisk udelukkende og direkte forfølger kulturelle, sociale, nødhjælpsmæssige eller uddannelsesmæssige formål.
Medlemsstater, der fritager sådanne kapitaltilførsler for kapitaltilførselsafgiften, skal også anvende fritagelsen på tilførsel af anlægs- eller driftskapital til en filial på deres område, jf. artikel 10, stk. 4.
Artikel 14
Fravigelsesprocedure
For visse typer af kapitaltilførsler eller kapitalselskaber kan der ske fritagelser eller nedsættelser af satserne enten for at sikre en retfærdig beskatning eller af sociale hensyn eller for at gøre det muligt for en medlemsstat at tage hensyn til en særlig situation.
En medlemsstat, der påtænker at træffe en sådan foranstaltning, skal i god tid forelægge sagen for Kommissionen med henblik på anvendelse af traktatens artikel 97.
KAPITEL IV
AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
Artikel 15
Gennemførelse
1. Medlemsstaterne sætter de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme artikel 3, 4, 5, 7, 8, 12, 13 og 14 senest den 31. december 2008. De meddeler Kommissionen teksten til disse retsforskrifter en sammenligningstabel over bestemmelserne og dette direktiv.
Disse love og bestemmelser skal ved vedtagelsen indeholde en henvisning til dette direktiv eller skal ved offentliggørelsen ledsages af en sådan henvisning. De skal desuden indeholde oplysning om, at henvisninger i gældende love og administrative bestemmelser til de direktiver, der ophæves ved dette direktiv, gælder som henvisninger til nærværende direktiv. De nærmere regler for henvisningen og affattelsen af den nævnte oplysning fastsættes af medlemsstaterne.
2. Medlemsstaterne tilsender Kommissionen teksten til de vigtigste nationale bestemmelser, som de udsteder på det område, der er omfattet af dette direktiv.
Artikel 16
Ophævelse
Direktiv 69/355/EØF, som ændret ved de direktiver, der er opført i del A i bilag II, ophæves med virkning fra den 1. januar 2009, uden at dette berører medlemsstaternes forpligtelser med hensyn til tidsfristerne for gennemførelse i national ret af de direktiver, der er opført i del B i bilag II.
Henvisninger til det ophævede direktiv betragtes som henvisninger til nærværende direktiv og skal læses i overensstemmelse med den i bilag III anførte sammenligningstabel.
Artikel 17
Revision
Kommissionen forelægger hvert tredje år Rådet en rapport om anvendelsen af dette direktiv, især med henblik på at afskaffe kapitaltilførselsafgiften. Til hjælp for Kommissionen i forbindelse med revisionen sender medlemsstaterne oplysninger om indtægterne fra kapitaltilførselsafgiften til Kommissionen.
Artikel 18
Ikrafttrædelse
Dette direktiv træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Artikel 1, 2, 6, 9, 10 og 11 anvendes fra den 1. januar 2009.
Artikel 19
Adressater
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.
Udfærdiget i Bruxelles, den 12. februar 2008.
NEUVOSTON DIREKTIIVI 2008/7/EY,
annettu 12 päivänä helmikuuta 2008,
pääoman hankinnasta suoritettavista välillisistä veroista
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 93 ja 94 artiklan,
ottaa huomioon komission ehdotuksen,
ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon (1),
ottaa huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (2),
sekä katsoo seuraavaa:
(1)
Pääoman hankinnasta suoritettavista välillisistä veroista 17 päivänä heinäkuuta 1969 annettua neuvoston direktiiviä 69/335/ETY (3) on muutettu merkittävällä tavalla useaan otteeseen (4). Koska siihen on tarpeen tehdä lisää muutoksia, direktiivi olisi selkeyden vuoksi laadittava uudelleen.
(2)
Pääoman hankinnasta suoritettavat välilliset verot, joita ovat pääoman hankintavero (yhtiöihin ja yrityksiin sijoitettavista pääomapanoksista kannettava vero), arvopapereista suoritettava leimavero ja rakenneuudistustoimista kannettava vero riippumatta siitä, lisäävätkö tällaiset toimet pääomaa vai eivät, saattavat johtaa syrjintään, kaksinkertaiseen verotukseen ja eroavuuksiin, jotka häiritsevät pääomien vapaata liikkuvuutta. Sama koskee myös muita välillisiä veroja, joilla on samat ominaisuudet kuin pääoman hankintaverolla ja arvopapereista suoritettavalla leimaverolla.
(3)
Sen vuoksi on sisämarkkinoiden etujen mukaista yhdenmukaistaa pääoman hankinnasta suoritettavia välillisiä veroja koskeva lainsäädäntö, jotta voitaisiin mahdollisimman suurelta osin poistaa tekijät, jotka saattavat vääristää kilpailun edellytyksiä tai estää pääomien vapaata liikkuvuutta.
(4)
Pääoman hankintaveron taloudelliset vaikutukset haittaavat yritysten uudelleen järjestämistä ja toiminnan kehittämistä. Tällaiset vaikutukset ovat erityisen haitallisia talouden nykytilanteessa, jossa ensisijaiseksi tavoitteeksi on asetettava investointien edistäminen.
(5)
Paras keino näiden päämäärien saavuttamiseksi olisi pääoman hankintaveron poistaminen.
(6)
Eräät tällä hetkellä pääoman hankintaveroa soveltavat jäsenvaltiot eivät kuitenkaan voi hyväksyä tulonmenetyksiä, joita aiheutuisi tällaisen toimenpiteen välittömästä toteuttamisesta. Näillä jäsenvaltioilla olisi sen vuoksi oltava mahdollisuus jatkaa pääoman hankintaveron soveltamista kaikkiin tai joihinkin kyseessä oleviin liiketoimiin, kuitenkin niin, että samassa jäsenvaltiossa on sovellettava kiinteää verokantaa. Kun jäsenvaltio on päättänyt olla soveltamatta pääoman hankintaveroa kaikkiin tai joihinkin tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluviin liiketoimiin, sillä ei saisi olla mahdollisuutta ottaa tällaista veroa uudelleen käyttöön.
(7)
Sisämarkkinoiden käsitteeseen sisältyy jo se, että sisämarkkinoilla yhtiöltä tai yritykseltä olisi kannettava pääoman hankinnasta vero vain yhden kerran. Jos siis jäsenvaltio, jolla on kyseinen verotusoikeus, ei kanna pääoman hankintaveroa jostakin tai kaikista tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluvista liiketoimista, millään muullakaan jäsenvaltiolla ei ole verotusoikeutta näihin liiketoimiin.
(8)
On aiheellista soveltaa edelleen tiukkoja vaatimuksia tilanteisiin, joissa jäsenvaltiot jatkavat pääoman hankintaveron kantamista, erityisesti poikkeusten ja verokannan alennusten osalta.
(9)
Pääoman hankintaveron lisäksi pääoman hankinnasta ei olisi kannettava muita välillisiä veroja. Erityisesti arvopapereista ei olisi kannettava leimaveroa, siitä riippumatta, mikä on arvopapereiden alkuperä ja edustavatko ne yrityksen omaa pääomaa vai sen lainapääomaa.
(10)
Direktiivissä 69/335/ETY oleva pääomayhtiöiden luettelo on epätäydellinen ja sitä olisi sen vuoksi mukautettava.
(11)
Jäsenvaltiot eivät voi riittävällä tavalla saavuttaa tämän direktiivin tavoitteita, vaan ne siten voidaan paremmin saavuttaa yhteisön tasolla, joten yhteisö voi toteuttaa toimenpiteitä perustamissopimuksen 5 artiklassa määrätyn toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Mainitussa artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä direktiivissä ei ylitetä sitä, mikä on näiden tavoitteiden saavuttamiseksi tarpeen.
(12)
Velvoite saattaa tämä direktiivi osaksi kansallista lainsäädäntöä olisi rajattava niihin säännöksiin, jotka johtavat asiasisällön muuttumiseen aiempiin direktiiveihin verrattuna. Muuttumattomien säännösten saattamista kansallisen lainsäädännön osaksi koskeva velvoite johtuu aikaisemmista direktiiveistä.
(13)
Tämä direktiivi ei saisi vaikuttaa liitteessä II olevassa B osassa mainittuihin jäsenvaltioita velvoittaviin määräaikoihin, joiden kuluessa jäsenvaltioiden on saatettava direktiivit osaksi kansallista lainsäädäntöä.
(14)
Pääoman hankintaveron haitalliset vaikutukset huomioon ottaen komission olisi kyseisen veron poistamista silmällä pitäen annettava joka kolmas vuosi kertomus tämän direktiivin toimivuudesta,
ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:
I LUKU
KOHDE JA SOVELTAMISALA
1 artikla
Kohde
Tässä direktiivissä säädetään välillisten verojen kantamisesta seuraavissa tapauksissa:
a)
pääomayhtiöiden pääomapanokset;
b)
pääomayhtiöiden rakenneuudistustoimet;
c)
eräiden arvopaperien ja debentuurilainojen liikkeeseen laskeminen.
2 artikla
Pääomayhtiö
1. Tässä direktiivissä ’pääomayhtiöllä’ tarkoitetaan
a)
yhtiötä, jonka yhtiömuoto on jokin liitteessä I luetelluista;
b)
yhtiötä, yritystä, yhteenliittymää tai oikeushenkilöä, jonka pääoman tai varojen osuudet ovat vaihdettavissa arvopaperipörssissä;
c)
voittoa tavoittelevaa yhtiötä, yritystä, yhteenliittymää tai oikeushenkilöä, jonka osakkailla on oikeus myydä osuutensa kolmansille osapuolille ilman etukäteisvaltuutusta ja joiden vastuu yhtiön, yrityksen, yhteenliittymän tai oikeushenkilön veloista rajoittuu heidän osuuksiensa arvoon.
2. Tässä direktiivissä pääomayhtiöksi katsotaan myös muu voittoa tavoitteleva yhtiö, yritys, yhteenliittymä tai oikeushenkilö.
3 artikla
Pääomapanokset
Jollei 4 artiklasta muuta johdu, tässä direktiivissä pidetään seuraavia liiketoimia pääomapanoksina:
a)
pääomayhtiön perustaminen;
b)
sellaisen yhtiön, yrityksen, yhteenliittymän tai oikeushenkilön, joka ei ole pääomayhtiö, muuttaminen pääomayhtiöksi;
c)
pääomayhtiön pääoman korottaminen millaisten tahansa omaisuuserien sijoituksella;
d)
pääomayhtiön varojen lisääminen millaisten tahansa omaisuuserien sijoituksella siten, että vastikkeena tästä ei anneta osuuksia yhtiön pääomasta tai varoista, vaan osakkailla olevien oikeuksien kaltaisia oikeuksia, kuten äänioikeuksia tai oikeuksia osuuteen yhtiön voitosta taikka oikeuksia jako-osaan yhtiötä purettaessa;
e)
sellaisen pääomayhtiön tosiasiallisen liikkeenjohdon siirtäminen kolmannesta maasta jäsenvaltioon, jonka sääntömääräinen kotipaikka sijaitsee kolmannessa maassa;
f)
sellaisen pääomayhtiön sääntömääräisen kotipaikan siirtäminen kolmannesta maasta jäsenvaltioon, jonka tosiasiallinen liikkeenjohto sijaitsee kolmannessa maassa;
g)
pääomayhtiön pääoman korottaminen käyttämällä tähän tämän pääomayhtiön voittoja tai pysyviä tai väliaikaisia rahastoja;
h)
pääomayhtiön varojen sellainen lisääminen jonkin osakkaan tarjoamilla palveluilla, joka ei johda yhtiön pääoman korottamiseen, mutta joka johtaa oikeuksien muuttumiseen yhtiössä tai joka voi lisätä yhtiön osuuksien arvoa;
i)
pääomayhtiön lainanotto, jos velkojalla on oikeus osuuteen yhtiön voitosta;
j)
pääomayhtiön lainanotto osakkaalta tai osakkaan puolisolta taikka lapselta sekä osakkaan takaaman lainan otto kolmannelta henkilöltä edellyttäen, että lainalla on sama vaikutus kuin yhtiön pääoman lisäämisellä.
4 artikla
Rakenneuudistustoimet
1. Tässä direktiivissä seuraavia rakenneuudistustoimia ei pidetä pääomapanoksina:
a)
yhden tai useamman pääomayhtiön kaikkien varojen ja velkojen tai yhden tai useamman toimialan siirtäminen yhteen tai useampaan pääomayhtiöön, jota ollaan parhaillaan perustamassa tai joka on jo perustettu, jos siirron vastasuoritus koostuu ainakin osittain hankkivan yhtiön pääomaa edustavista arvopapereista;
b)
sellaisen pääomayhtiön, jota ollaan parhaillaan perustamassa tai joka on jo perustettu, suorittama osakkeiden hankinta, jolla saavutetaan enemmistö jonkin toisen pääomayhtiön äänioikeuksista, jos osakkeiden hankkimisen vastasuoritus koostuu ainakin osittain ensiksi mainitun yhtiön pääomaa edustavista arvopapereista. Jos enemmistö äänioikeuksista saavutetaan kahdella tai useammalla liiketoimella, ainoastaan sitä liiketointa, jolla enemmistö äänioikeudesta saavutetaan, ja sitä seuraavia liiketoimia pidetään rakenneuudistustoimina.
2. Rakenneuudistustoimiin kuuluu myös sellaisen pääomayhtiön kaikkien varojen ja velkojen siirtäminen toiseen pääomayhtiöön, jonka viimeksi mainittu omistaa kokonaan.
II LUKU
YLEISET SÄÄNNÖKSET
5 artikla
Liiketoimet, joista ei kanneta välillisiä veroja
1. Jäsenvaltiot eivät saa kantaa pääomayhtiöiltä mitään välillistä veroa seuraavista:
a)
pääomapanokset;
b)
lainat tai palvelujen tarjonta, joka tapahtuu osana pääomapanosta;
c)
ennen liiketoiminnan aloittamista tehtävä rekisteröinti tai muu muodollisuus, jota pääomayhtiöltä voidaan edellyttää sen oikeudellisen muodon vuoksi;
d)
pääomayhtiön perustamisasiakirjan tai sääntöjen muuttaminen ja erityisesti seuraavat:
i)
pääomayhtiön muuttaminen erityyppiseksi pääomayhtiöksi;
ii)
pääomayhtiön tosiasiallisen liikkeenjohdon keskuksen tai sääntömääräisen kotipaikan siirtäminen yhdestä jäsenvaltiosta toiseen jäsenvaltioon;
iii)
muutos pääomayhtiön tavoitteissa;
iv)
pääomayhtiön toiminta-ajan pidentäminen;
e)
edellä 4 artiklassa tarkoitetut rakenneuudistustoimet.
2. Jäsenvaltiot eivät saa kantaa mitään välillistä veroa seuraavista:
a)
osakkeiden, osuuksien tai muiden samankaltaisten arvopapereiden taikka tällaisia arvopapereita vastaavien todistusten laatiminen, liikkeeseen laskeminen, ottaminen kaupankäynnin kohteeksi arvopaperipörssissä, vaihdantaan saattaminen tai niillä tapahtuva kaupankäynti, niiden liikkeeseenlaskijasta riippumatta;
b)
lainat, mukaan lukien valtion joukkovelkakirjalainat, jotka toteutetaan laskemalla liikkeeseen debentuureja tai muita siirtokelpoisia arvopapereita, niiden liikkeeseenlaskijasta riippumatta, tai näihin liittyvät muodollisuudet, tai tällaisten joukkovelkakirjojen tai muiden siirtokelpoisten arvopapereiden laatiminen, liikkeeseen laskeminen, ottaminen kaupankäynnin kohteeksi arvopaperipörssissä, vaihdantaan saattaminen tai niillä tapahtuva kaupankäynti.
6 artikla
Verot ja arvonlisävero
1. Sen estämättä, mitä 5 artiklassa säädetään, jäsenvaltiot voivat kantaa seuraavia veroja:
a)
kiinteä tai vaihtuvamääräinen vero arvopapereiden siirroista;
b)
oikeuden luovutuksista kannettava vero, mukaan lukien maa-alueiden rekisteröinnistä kannettava vero, joka kohdistuu jäsenvaltion alueella sijaitsevan liiketoiminnan tai kiinteän omaisuuden siirtämiseen pääomayhtiöön;
c)
pääomayhtiöön siirrettävän kaikenlaisen omaisuuden luovutuksista kannettava vero sikäli kuin tämä omaisuus luovutetaan muuta korvausta kuin yhtiöosuuksia vastaan;
d)
verot, jotka koskevat maa-alueiden tai muun omaisuuden osalta kirjattavien kiinnitysten ja muiden rasitteiden perustamista, kirjaamista tai kuolettamista;
e)
palkkioiden ja korvausten muodossa kannettavat verot;
f)
arvonlisävero.
2. Edellä 1 kohdan b-e alakohdassa lueteltujen maksujen ja verojen määrä ei saa vaihdella sen perusteella, sijaitseeko pääomayhtiön tosiasiallinen liikkeenjohto tai sääntömääräinen kotipaikka maksut ja verot kantavassa jäsenvaltiossa vai ei. Nämä määrät eivät saa ylittää niiden maksujen ja verojen määriä, joita kannetaan näitä veroja ja maksuja kantavassa jäsenvaltiossa suoritettavista samanlaisista liiketoimista.
III LUKU
ERITYISSÄÄNNÖKSET
7 artikla
Pääoman hankintaveron kantaminen eräissä jäsenvaltioissa
1. Sen estämättä, mitä 5 artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädetään, jäsenvaltio, joka 1 päivänä tammikuuta 2006 kantoi pääomayhtiön pääomapanoksista veroa, jäljempänä ’pääoman hankintavero’, saa jatkaa veron kantamista edellyttäen, että se täyttää 8-14 artiklassa säädetyt vaatimukset.
2. Jos jäsenvaltio lopettaa pääoman hankintaveron kantamisen 1 päivän tammikuuta 2006 jälkeen, se ei saa ottaa sitä uudelleen käyttöön.
3. Sen estämättä, mitä 10 artiklan 2 kohdassa säädetään, jos jäsenvaltio lopettaa pääoman hankintaveron kantamisen 3 artiklan g-j alakohdassa tarkoitetuista pääomanpanoksista 1 päivän tammikuuta 2006 jälkeen, se ei saa ottaa sitä uudelleen käyttöön näiden pääomapanosten osalta.
4. Sen estämättä, mitä 10 artiklan 4 kohdassa säädetään, jos jäsenvaltio lopettaa pääoman hankintaveron kantamisen sijoitus- tai käyttöpääoman hankkimisesta sivuliikkeelle 1 päivän tammikuuta 2006 jälkeen, se ei saa ottaa sitä uudelleen käyttöön näiden pääomapanosten osalta.
5. Jos jäsenvaltio myöntää 13 artiklan nojalla poikkeuksia 1 päivän tammikuuta 2006 jälkeen, se ei saa enää myöhemmin kantaa pääoman hankintaveroa näistä pääomapanoksista.
8 artikla
Pääoman hankintaveron verokanta
1. Pääoman hankintaveron verokannan on oltava kiinteä.
2. Jäsenvaltion soveltama pääoman hankintaveron verokanta ei saa olla korkeampi kuin asianomaisen jäsenvaltion 1 päivänä tammikuuta 2006 soveltama verokanta.
Jos jäsenvaltio mainitun päivän jälkeen alentaa sovellettavaa verokantaa, se ei saa ottaa uudelleen käyttöön korkeampaa verokantaa.
3. Pääoman hankintaveron verokanta ei missään tapauksessa saa olla korkeampi kuin 1 prosentti.
9 artikla
Eräiden yhteisöjen jättäminen direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle
Jäsenvaltiot voivat pääoman hankintaveroa kantaessaan olla pitämättä 2 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja yhteisöjä pääomayhtiöinä.
10 artikla
Pääoman hankintaveron alaiset liiketoimet ja verotusoikeuksien jakaminen
1. Jos jäsenvaltio jatkaa pääoman hankintaveron kantamista 7 artiklan 1 kohdan nojalla, sen on kannettava sitä 3 artiklan a-d alakohdassa tarkoitetuista pääomapanoksista, jos pääomayhtiön tosiasiallinen liikkeenjohto sijaitsee kyseisessä jäsenvaltiossa silloin, kun pääomapanos sijoitetaan.
Sen on myös kannettava pääoman hankintaveroa 3 artiklan e ja f alakohdassa tarkoitetuista pääomapanoksista.
2. Kun jäsenvaltio jatkaa pääoman hankintaveron kantamista, se saa kantaa sitä 3 artiklan g-j alakohdassa tarkoitetuista pääomapanoksista, jos pääomayhtiön tosiasiallinen liikkeenjohto sijaitsee kyseisessä jäsenvaltiossa silloin, kun pääomapanos sijoitetaan.
3. Kun pääomayhtiön tosiasiallinen liikkeenjohto sijaitsee kolmannessa maassa ja sen sääntömääräinen kotipaikka sijaitsee pääoman hankintaveroa soveltavassa jäsenvaltiossa, pääomapanoksista kannetaan pääoman hankintaveroa kyseisessä jäsenvaltiossa.
4. Kun pääomayhtiön sääntömääräinen kotipaikka ja tosiasiallinen liikkeenjohto sijaitsevat kolmannessa maassa, sijoitus- tai käyttöpääoman hankkimisesta sivuliikkeelle, joka sijaitsee pääoman hankintaveroa soveltavassa jäsenvaltiossa, pääoman hankintaveroa saadaan kantaa tässä jäsenvaltiossa.
11 artikla
Pääoman hankintaveron veroperuste
1. Edellä 3 artiklan a, c ja d alakohdassa tarkoitettujen pääomapanosten osalta pääoman hankintaveron veroperusteena käytetään kaikenlaisten osakkailta saatujen tai saatavien varojen tosiasiallista arvoa, josta on vähennetty siirretyt velkavastuut ja kustakin pääomapanoksesta yhtiölle aiheutuneet kustannukset.
Pääoman hankintaveron kantamista voidaan lykätä siihen saakka, kun pääomapanokset on sijoitettu.
2. Edellä 3 artiklan b, e ja f alakohdassa tarkoitettujen pääomapanosten osalta pääoman hankintaveron veroperusteena käytetään yhtiölle muuttamis- tai siirtohetkellä kuuluneiden varojen tosiasiallista arvoa, josta on vähennetty velat ja kulut, joista yhtiö vastasi kyseisenä ajankohtana.
3. Edellä 3 artiklan g alakohdassa tarkoitettujen pääomapanosten osalta pääoman hankintaveron veroperusteena käytetään tällaisen lisäyksen nimellisarvoa.
4. Edellä 3 artiklan h alakohdassa tarkoitettujen pääomapanosten osalta pääoman hankintaveron veroperusteena käytetään tarjottavien palvelujen tosiasiallista arvoa, josta on vähennetty siirretyt velkavastuut ja tällaisista palveluista yhtiölle aiheutuvat kustannukset.
5. Edellä 3 artiklan i ja j alakohdassa tarkoitettujen pääomapanosten osalta pääoman hankintaveron veroperusteena käytetään otetun lainan nimellisarvoa.
6. Edellä 1 ja 2 kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa kullekin osakkaalle merkittyjen tai kuuluvien yhtiön osakkeiden tosiasiallista arvoa voidaan käyttää pääoman hankintaveron veroperusteena, paitsi jos pääomapanokset on suoritettu pelkästään käteismaksuna.
Veronalainen määrä ei missään tapauksessa saa olla pienempi kuin kullekin osakkaalle merkittyjen tai kuuluvien yhtiön osakkeiden nimellisarvo.
12 artikla
Määrät, joita ei oteta huomioon pääoman hankintaveron veroperusteessa
1. Pääoman korottamisen osalta ei pääoman hankintaveron veroperusteessa oteta huomioon seuraavia:
a)
pääomayhtiölle kuuluvat varat, jotka on sidottu pääoman lisäämiseen ja joista on jo kannettu pääoman hankintavero;
b)
pääomayhtiön ottamat lainat, jotka on muunnettu yhtiöosuuksiksi ja joista on jo kannettu pääoman hankintavero.
2. Jäsenvaltio saa olla ottamatta huomioon pääoman hankintaveron veroperusteessa sellaisen osakkaan pääoman määrän, jolla on rajoittamaton vastuu pääomayhtiön velvoitteista, sekä tällaisen osakkaan osuuden yhtiön varoista.
Jos jäsenvaltio käyttää tätä mahdollisuutta, pääoman hankintaveroa kannetaan liiketoimista, joiden osalta osakkaan vastuu rajoittuu hänen osuuteensa yhtiön pääomasta erityisesti silloin, kun vastuun rajoitus johtuu pääomayhtiön muuntamisesta muuntyyppiseksi pääomayhtiöksi.
Pääoman hankintavero kannetaan kaikissa tällaisissa tapauksissa sellaisten yhtiön osuuksien arvosta, jotka kuuluvat osakkaille, joilla on rajoittamaton vastuu yhtiön velvoitteista.
3. Edellä 3 artiklan c alakohdassa tarkoitetun pääomapanoksen osalta, kun yhtiön pääoma on alentunut syntyneiden tappioiden vuoksi, se osa pääomapanoksesta, joka vastaa tällaista pääoman alenemista, voidaan jättää huomioon ottamatta veroperusteessa edellyttäen, että pääomapanos suoritetaan neljän vuoden kuluessa pääoman alenemisesta.
13 artikla
Eräisiin pääomayhtiöihin sijoitettaville pääomapanoksille myönnettävä poikkeus
Jäsenvaltiot voivat olla kantamatta pääoman hankintaveroa seuraaviin yhtiöihin sijoitettavista pääomapanoksista:
a)
pääomayhtiöt, jotka tarjoavat julkisia palveluja, kuten julkisen liikenteen harjoittajat, satamayritykset sekä vesi-, kaasu- ja sähkölaitokset, jos valtio taikka alue- tai paikallisviranomaiset omistavat vähintään puolet yhtiön pääomasta;
b)
pääomayhtiöt, jotka sääntöjensä mukaisesti ja tosiasiallisesti toimivat yksinomaan ja välittömästi kulttuuri-, sosiaali-, avustus- tai koulutustarkoituksessa.
Jäsenvaltion, joka ei kanna pääoman hankintaveroa tällaisista pääomapanoksista, on myös myönnettävä vastaava poikkeus 10 artiklan 4 kohdassa tarkoitetulle sijoitus- tai käyttöpääoman hankkimiselle sivuliikkeelle, joka on sijoittautunut sen alueella.
14 artikla
Poikkeusmenettely
Tietyntyyppisiin pääomapanoksiin tai pääomayhtiöihin voidaan soveltaa poikkeuksia tai verokannan alennuksia, jotta verotus olisi tasapuolista, tai sosiaaliset näkökohdat tulisivat huomioon otetuiksi tai jäsenvaltioille annettaisiin mahdollisuus toimia erityistilanteissa.
Jos jäsenvaltio aikoo toteuttaa tällaisen toimenpiteen, sen on ilmoitettava asiasta hyvissä ajoin komissiolle ottaen huomioon perustamissopimuksen 97 artiklan määräykset.
IV LUKU
LOPPUSÄÄNNÖKSET
15 artikla
Saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä
1. Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin 3, 4, 5, 7, 8, 12, 13 ja 14 artiklan noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2008. Niiden on viipymättä toimitettava komissiolle kirjallisina nämä säännökset sekä niiden ja tämän direktiivin välinen vastaavuustaulukko.
Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne virallisesti julkaistaan. Niissä on myös mainittava, että voimassa oleviin lakeihin, asetuksiin ja hallinnollisiin määräyksiin sisältyviä viittauksia tällä direktiivillä kumottuihin direktiiveihin pidetään viittauksina tähän direktiiviin. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten tällainen maininta tehdään.
2. Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa keskeiset kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle.
16 artikla
Kumoaminen
Kumotaan direktiivi 69/355/EY, sellaisena kuin se on muutettuna liitteessä II olevassa A osassa luetelluilla direktiiveillä, 1 päivästä tammikuuta 2009, sanotun kuitenkaan rajoittamatta jäsenvaltioille asetettuja velvoitteita, jotka koskevat liitteessä II olevassa B osassa mainittuja määräaikoja, joiden kuluessa mainitut direktiivit on saatettava osaksi kansallista lainsäädäntöä.
Viittauksia kumottuun direktiiviin pidetään viittauksena tähän direktiiviin liitteessä III olevan vastaavuustaulukon mukaisesti.
17 artikla
Uudelleentarkastelu
Komissio antaa joka kolmas vuosi neuvostolle erityisesti pääoman hankintaveron poistamista silmällä pitäen kertomuksen tämän direktiivin toimivuudesta. Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle kertomuksen laatimista varten tiedot pääoman hankintaveron tuotosta.
18 artikla
Voimaantulo
Tämä direktiivi tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
Edellä 1, 2, 6, 9, 10 ja 11 artiklaa sovelletaan 1 päivästä tammikuuta 2009.
19 artikla
Osoitus
Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.
Tehty Brysselissä 12 päivänä helmikuuta 2008.