KOMMISSIONENS FORORDNING (EF) nr. 1750/1999
af 23. juli 1999
om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 1257/1999 om støtte tl udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL)
KOMMISSIONEN FOR DER EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -
under henvisning til traktaten om operettelse af Det Europæiske Fællesskab,
under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 1257/1999 af 17. maj 1999 om støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL) og om ændring og ophævelse af visse forordninger(1), særlig artikel 34 og 50 og ud fra følgende betragtninger:
1) Ved Rådets forordning (EF) nr. 1257/1999 fastlægges et samlet regelsæt for støtte fra EUGFL til udvikling af landdistrikterne, og i forordningens afsnit II fastlægges navnlig støtteforanstaltningerne, deres mål og kriterierne for støtteberettigelse; dette regelsæt gælder for støtte til udvikling af landdistrikterne i hele EF;
2) der bør vedtages gennemførelsesbestemmelser for at fuldstændiggøre dette regelsæt; disse bestemmelser bør følge nærhedsprincippet og bør derfor begrænses til de bestemmelser, som det er nødvendigt at vedtage på EF-plan;
3) i gennemførelsesbestemmelserne om fastlæggelse af kriterierne for støtteberettigelse for de forskellige foranstaltninger til udvikling af landdistrikterne bør der tages hensyn til erfaringerne fra de eksisterende ordninger, således som de er anvendt under de forskellige rådsforordninger, som er blevet ophævet ved artikel 55, stk. 1, i forordning (EF) nr. 1257/1999;
4) når det gælder støtte til investeringer i landbrugsbedrifter og forarbejdningsvirksomheder og støtte til unge landbrugere, er der i forordning (EF) nr. 1257/1999 fastsat tre grundlæggende betingelser; det bør fastlægges, hvornår disse betingelser skal være opfyldt, herunder betingelsen vedrørende påvisningen af den økonomiske levedygtighed for en bedrift, som søger om investeringsstøtte, idet grundlaget herfor bør være en vurdering af udsigterne for den pågældende bedrift;
5) når det gælder investeringer i bedrifter og forarbejdningsvirksomheder, er EF-støtte betinget af, at der kan findes normale afsætningsmuligheder for de pågældende produkter, der bør fastsættes regler for vurderingen af sådanne afsætningsmuligheder;
6) støtte til erhvervsuddannelse bør ikke omfatte normal landbrugs- og skovbrugsuddannelse;
7) betingelserne for støtte til førtidspensionering bør baseres på erfaringane fra den støtteordning, der gennemførtes ved Rådets forordning (EØF) nr. 2079/92(2), senest ændret ved forordning (EF) nr. 2773/95(3);
8) særlige problemer som følge af, at en bedrift overdrages af flere overdragere, eller at en bedrift overdrages af en forpagter, bør løses;
9) i ugunstigt stillede områder bør der i forbindelse med arealer, som udnyttes af flere landbrugere i fællesskab, åbnes mulighed for at yde udligningsgodtgørelser til hver enkelt landbruger, som udnyttere disse arealer, på grundlag af den andel, som han har ret til at udnytte;
10) gennemførelsesbestemmelserne om støtte til miljøvenligt landbrug bør baseres på erfaringerne fra den støtteordning, der gennemførtes ved Rådets forordning (EØF) nr. 2078/92(4), senest ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 2772/95(5), og de bør navnlig udformes under hensyntagen til de gældende regler, som er fastsat ved Kommissionens forordning (EF) nr. 746/96(6), senest ændret ved forordning (EF) nr. 435/97(7), om miljøvenlige produktionsmetoder i landbruget samt om naturpleje;
11) en fastlæggelse af de minimumsbetingelser, som landbrugerne skal opfylde i forbindelse med de forskellige forpligtelser til at drive miljøvenligt landbrug, vil sikre en afbalanceret anvendelse af støtten til miljøvenligt landbrug under hensyntagen til dens målsætning og således bidrage til en bæredygtig udvikling af landdistrikterne;
12) der bør fastlægges udvælgelseskriterier for investeringer til forbedring af forarbejdningen og afsætningen af landbrugsprodukter; på baggrund af de erfaringer, der er gjort med den eksisterende støtteordning, der indførtes ved Rådets forordning (EF) nr. 951/97(8), bør disse udvælgelseskriterier baseres på generelle principper og ikke på bestemmelser for de enkelte sektorer;
13) der bør fastsættes en undtagelse fra artikel 28, stk. 1, andet led, i forordning (EF) nr. 1257/1999, idet denne bestemmelse udelukker, at der kan ydes investeringsstøtte til forarbejdning og afsætning af tredjelandsprodukter i Fællesskabets randområder; der bør dog knyttes visse betingelser til undtagelsen;
14) visse skove, der er udelukket fra skovbrugsstøtte i henhold til artikel 29, stk. 3, i forordning (EF) nr. 1257/1999, bør defineres yderligere;
15) der bør fastsættes nærmere bestemmelser for støtte til skovrejsning på landbrugsjord og for tilskud til foranstaltninger til bevarelse og forbedring af skovenes økologiske stabilitet;
16) ifølge artikel 33 i forordning (EF) nr. 1257/1999 ydes der støtte til andre foranstaltninger vedrørende landbrugsmæssig virksomhed og omlægning heraf og vedrørende aktiviteter i landdistrikterne, som ikke falder ind under de øvrige foranstaltninger til udvikling af landdistrikterne; i betragtning af det store antal forskellige foranstaltninger, som kan omfattes af nævnte artikel, bør fastlæggelsen af støttebetingelserne i første række overlades til medlemsstaterne som led i deres programmering;
17) der bør fastsættes fælles regler for flere foranstaltninger, hvorved der især sikres en fælles standard for normal god landbrugspraksis i de tilfælde, hvor der i foranstaltningerne refereres til dette kriterium, og garanteres den nødvendige fleksibilitet for langtidsforpligtelsers vedkommende, så der kan tages hensyn til begivenheder, som måtte være af betydning for disse forpligtelser, uden at gennemførelsen af de forskellige støtteforanstaltninger derved bliver mindre effektiv;
18) der bør klart skelnes mellem finansiering af støtte til udvikling af landdistrikterne og finansiering af støtte under de fælles markedsordninger; eventuelle undtagelser fra princippet om, at foranstaltninger, som henhører under støtteordninger under de fælles markedsordninger, er udelukket fra støtte til udvikling af landdistrikterne, bør i forbindelse med programmeringen af udviklingen af landdistrikterne foreslås af medlemsstaterne ud fra deres særlige behov og efter en gennemskuelig procedure;
19) betalinger som led i støtte til udvikling af landdistrikterne bør foretages til støttemodtagerne med det fulde beløb;
20) der bør fastsættes nærmere regler for forelæggelsen af planer for udvikling af landdistrikterne og for revision heraf;
21) for at lette udarbejdelsen af planerne for udvikling af landdistrikterne og Kommissionens gennemgang og godkendelse heraf bør der fastlægges fælles regler for disse planers udformning og indhold, navnlig på grundlag af de krav, der er fastsat i artikel 43 i forordning (EF) nr. 1257/1999;
22) det bør fastsættes, hvilke betingelser der skal gælde for ændringer af programmeringsdokumenter for udvikling af landdistrikterne, således at Kommissionen effektivt og hurtigt kan undersøge sådanne ændringer;
23) kun ændringer, der på væsentlige punkter ændrer programmeringsdokumenter for udvikling af landdistrikterne, bør behandles efter forvaltningskomitéproceduren; andre ændringer bør besluttes af medlemsstaterne og meddeles Kommissionen;
24) der bør fastsættes nærmere bestemmelser om den finansielle planlægning og om medfinansieringen af de foranstaltninger, som finansieres af EUGFL, Garantisektionen, efter artikel 35, stk. 1 og 2, i forordning (EF) nr. 1257/1999;
25) i denne sammenhæng bør medlemsstaterne regelmæssigt aflægge rapport til Kommissionen om, hvorledes finansieringen af foranstaltningerne til udvikling af landdistrikterne forløber;
26) der bør træffes foranstaltninger til at sikre, at de midler som er afsat til støtte til udvikling af landdistrikterne, anvendes effektivt, idet der især bør åbnes mulighed for udbetaling af et forskud og for nødvendige tilpasninger af de tildelte beløb på baggrund af de konstaterede behov og de hidtidige resultater;
27) foruden de særlige regler, der er fastsat i denne forordning, bør de generelle regler om budgetdisciplin, og navnlig dem som vedrør ufyldestgørende eller ukorrekte anmeldelser fra medlemsstaterne, også finde anvendelse;
28) for den finansielle forvaltning af foranstaltninger til udvikling af landdistrikterne bør gennemførelsesbestemmelserne til Rådets forordning (EF) nr. 1258/1999 af 17. maj 1999 om finansiering af den fælles landbrugspolitik(9) være gældende;
29) procedurer og krav vedrørende overvågning og evaluering bør fastsættes på grundlag af de principper, der gælder for andre EF-støtteforanstaltninger, navnlig dem, der gælder for strukturfondene, og som er fastsat i Rådets forordning (EF) nr. 1260/1999 af 21. juni 1999 om vedtagelse af generelle bestemmelser for strukturfondene(10);
30) administrative bestemmelser bør muliggøre en bedre forvaltning, overvågning og kontrol af støtten til udvikling af landdistrikterne; de foranstaltninger, der tager sigte på en forenkling, bør så vidt muligt baseres på allerede gældende regler såsom det integrerede system for forvaltning og krontrol, der er fastsat ved Rådets forordning (EØF) nr. 3508/92(11), senest ændret ved forordning (EF) nr. 1036/1999(12), og Kommissionens forordning (EØF) nr. 3887/92(13), ændret ved forordning (EF) nr. 1678/98(14);
31) der bør såvel på EF-plan so på nationalt plan fastsættes en ordning med sanktioner, som finder anvendelse;
32) der bør foretages ophævelse af Kommissionens forordning (EØF) nr. 2084/80(15), (EØF) nr. 220/91(16), senest ændret ved forordning (EF) nr. 1183/98(17), (EF) nr. 860/94(18), (EF) nr. 1025/94(19), (EF) nr. 1054/94(20), (EF) nr. 1282/94(21), (EF) nr. 1404/94(22), (EF) nr. 1682/94(23), (EF) nr. 1844/94(24) og (EF) nr. 746/96 samt af Kommissionens beslutning 92/522/EØF(25) og 94/173/EF(26), da bestemmelserne i disse retsakter er blevet overflødige eller erstattes af bestemmelserne i nærværende forordning;
33) Komitéen for Landbrugsstrukturerne og Udviklingen af Landdistrikterne har ikke afgivet udtalelse inden for den af formanden fastsatte frist.
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:
KAPITEL I
FORMÅL
Artikel 1
Ved denne forordning fastsættes gennemførelsesbestemmelser til forordning (EF) nr. 1257/1999
KAPITEL II
FORANSTALTNINGER TIL UDVIKLING AF LANDDISTRIKTERNE
AFDELING 1
Investeringer i landbrugsbedrifter
Artikel 2
Betingelserne i artikel 5 i forordning (EF) nr. 1257/1999 skal være opfyldt på det tidspunkt, hvor den enkelte beslutning om at yde støtte træffes.
Når der foretages investeringer for at opfylde nyligt indførte mindstekrav med hensyn til miljø, hygiejne og dyrevelfærd; kan der dog ydes støtte med henblik på at opfylde disse nye krav. I så fald kan der fastsættes en frist for opfyldelsen af mindstekravene, i det omfang en sådan periode er nødvendig for at løse de særlige problemer, der er forbundet med at opfylde mindstekravene, og i det omfang perioden er i overensstemmelse med den pågældende specifikke lovgivning.
Artikel 3
1. I forbindelse med artikel 6 i forordning (EF) nr. 1257/1999 foretages vurderingen af, om der findes normale afsætningsmuligheder, på det relevante plan med hensyn til:
a) de pågældende produkter
b) investeringstyperne
c) den nuværende og forventede kapacitet.
2. Der tages hensyn til eventuelle produktionsrestriktioner eller begrænsninger af EF-støtten under de fælles markedsordninger.
3. Hvis der inden for rammerne af en fælles markedsordning findes produktionsrestriktioner eller begrænsninger af EF-støtten for den enkelte landbruger, bedrift eller forarbejdningsvirksomhed, ydes der ingen støtte til investeringer, der vil øge produktionen ud over disse restriktioner eller begrænsninger.
Artikel 4
1. Foretages investeringerne af unge landbrugere, kan de maksimale procentsatser for de støtteberettigede investeringer, der er nævnt i artikel 7, stk. 2, andet punktum, i forordning (EF) nr. 1257/1999, anvendes i op til fem år efter etableringen.
2. Artikel 5, stk. 2, gælder også for investeringer, der foretages af unge landbrugere inden for fem år efter etableringen.
AFDELING 2
Etablering af unge landbrugere
Artikel 5
Betingelserne i artikel 8, stk. 1, i forordning (EF) nr. 1257/1999 skal være opfyldt på det tidspunkt, hvor den enkelte beslutning om at yde støtte træffes.
Hvad angår de faglige kvalifikationer, bedriftens økonomiske levedygtighed og mindstekravene med hensyn til miljø, hygiejne og dyrevelfærd; kan der dog fastsættes en frist på højst tre år fra etableringen til opfyldelse af betingelserne, i det omfang det er nødvendigt med en tilpasningsperiode for at lette etableringen af den unge landbruger eller strukturtilpasningen af den pågældendes bedrift.
AFDELING 3
Uddannelse
Artikel 6
Støtte til erhvervsuddannelse omfatter ikke kurser og praktiktjeneste, der indgår i de normale programmer og ordninger for den grundlæggende og videregående landbrugs- og skovbrugsuddannelse.
AFDELING 4
Førtidspensionering
Artikel 7
Når en bedrift overdrages af flere overdrageres, begrænses den samlede støtte til det beløb, der er fastsat for en enkelt overdrager.
Artikel 8
En ikke-erhvervsmæssig landbrugsaktivitet, som fortsættes af en overdrager i overensstemmelse med artikel 11, stk. 1, første led, i forordning (EF) nr. 1257/1999, er ikke støtteberettiget inden for rammerne af den fælles landbrugspolitik.
Artikel 9
En forpagter kan overdrage de frigjorte arealer til ejeren, forudsat at forpagtningsforholdet bringes til ophør, og at de betingelser, der gælder for overtageren i henhold til artikel 11, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1257/1999, opfyldes.
Artikel 10
De frigjorte arealer kan indgå i en jordfordeling eller i en simpel udveksling af jordlodder.
I så fald skal de betingelser, der gælder for frigjorte arealer, opfyldes for arealer, der landbrugsteknisk svarer til de frigjorte arealer.
Medlemsstaterne kan fastsætte, at de frigjorte arealer kan overtages af et organ, der forpligter sig til senere at videreoverdrage dem til en overtager, som opfylder de betingelser, der er fastsat for førtidspensionering.
AFDELING 5
Ugunstigt stillede områder og områder med miljørestriktioner
Artikel 11
For græsningsarealer, der anvendes af flere landbrugere i fællesskab, kan der ydes udligningsgodtgørelse til de enkelte landbrugere i forhold til deres respektive brug eller ret til brug af disse arealer.
AFDELING 6
Miljøvenligt landbrug
Artikel 12
En forpligtelse til at ekstensivere eller på anden vis drive husdyrbrug skal mindst opfylde følgende betingelser:
a) arealet skal fortsat drives som græsningsareal,
b) besætningen skal fordeles på bedriften på en sådan måde, at hele græsarealet vedligeholdes, og der således undgås overgræsning eller underudnyttelse,
og
c) der skal fastsættes en belægningsgrad, der tager hensyn til alle græssende husdyr på bedriften, eller i tilfælde af en forpligtelse til begrænsning af næringsstofudvaskning, til alle husdyr på bedriften, som er relevante for den pågældende forpligtelse.
Artikel 13
Støtte kan vedrøre forpligtelser til:
a) at opdrætte husdyr af lokale udryddelsestruede racer, der er hjemmehørende i området,
og
b) at bevare plantegenetiske ressourcer, der er naturligt tilpasset til de lokale og regionale forhold og truet af genetisk erosion.
De lokale racer og plantegenetiske ressourcer skal spille en rolle i bevarelsen af miljøet i det område, hvor foranstaltningen anvendes.
Artikel 14
I forbindelse med artikel 24, stk. 1, andet afsnit, i forordning (EF) nr. 1257/1999 betragtes anlægsarbejder som ikke-kommercielle, forudsat at de normal ikke fører til nogen væsentlig nettoforøgelse af bedriftens værdi eller lønsomhed.
Artikel 15
Forpligtelser til at drive miljøvenligt landbrug ud over den periode på mindst fem år, der er nævnt i artikel 23, stk. 1, i forordning (EF) nr. 1257/1999, fastlægges ikke for en længere periode, end hvad der rimeligvis er nødvendigt for at opnå miljøvirkningerne. Forpligtelserne varer normalt højst ti år, med undtagelse af særlige former for forpligtelser, hvor en længere periode skønnes at være absolut nødvendig.
Artikel 16
Forskellige former for forpligtelser til at drive miljøvenligt landbrug kan kombineres indbyrdes, forudsat at forpligtelserne er komplementære og indbyrdes forenelige.
Hvor en sådan kombination foreligger, tages der ved fastsættelsen af støttens størrelse hensyn til mistet indkomst og til de særlige ekstraomkostninger, som kombinationen medfører.
Artikel 17
1. Referenceniveauet ved beregning af den mistede indkomst og de ekstraomkostninger, som forpligtelsen medfører, er normal god landbrugspraksis i det pågældende område, hvor foranstaltningen anvendes.
Hvor de landbrugstekniske eller miljømæssige forhold retfærdiggør det, kan der tages hensyn til de økonomiske konsekvenser af, at jorden ikke længere udnyttes, eller at visse landbrugsmetoder ikke længere praktiseres.
2. Der udbetales ikke støtte pr. produktionsenhed, undtagen ved opdræt af husdyr af udryddelsestruede arter, hvor støtten kan udbetales pr. dyreenhed eller pr. opdrættet dyr. Hvor forpligtigelserne normalt måles i enheder, som ikke er arealenheder, kan medlemsstaterne beregne støtten på grundlag af de pågældende enheder.
Medlemsstaterne sørger for, at de maksimale årlige beløb, for hvilke der kan ydes EF-støtte, og som er fastsat i bilaget til forordning (EF) nr. 1257/1999, ikke overskrides. Med henblik herpå kan medlemsstaterne:
a) begrænse antallet af enheder pr. ha for den bedrift, som forpligtelserne til at drive miljøvenligt landbrug vedrører,
eller
b) fastsætte et samlet maksimumsbeløb for hver bedrift, der deltager i ordningen, og sikre, at udbetalingerne til de enkelte bedrifter ikke overskrider denne grænse.
3. Udbetalinger af støtte kan kun baseres på en begrænsning af anvendelsen af gødning, plantebeskyttelsesmidler eller anden form for input, hvis disse begrænsninger er teknisk og økonomisk målelige.
Artikel 18
På grundlag af objektive kriterier fastsætter medlemsstaterne behovet for at skabe et incitament, jf. artikel 24, stk. 1, tredje led, i forordning (EF) nr. 1257/1999.
Incitamentet må højst svare til 20 % af den mistede indkomst og de ekstraomkostninger, som den pågældende forpligtelse medfører, undtagen for særlige former for forpligtelser, hvor en højere procentsats skønnes at være absolut nødvendig af hensyn til en effektiv gennemførelse af foranstaltningen.
Artikel 19
En landbruger, som indgår en forpligtelse til at drive miljøvenligt landbrug på en del af bedriften, skal som minimum opfylde kravene til normal god landbrugspraksis på hele bedriften.
Artikel 20
1. Medlemsstaterne kan tillade, at en forpligtelse omdannes til en anden forpligtelse i løbet af forpligtelsesperioden, hvis følgende betingelser er opfyldt:
a) omdannelsen indebærer klare fordele for miljøet
b) den eksisterende forpligtelse skærpes væsentligt,
og
c) det godkendte program omfatter de pågældende forpligtelser.
På de i stk. 1, litra a) og b), fastsatte betingelser kan der gives tilladelse til, at en forpligtelse til at drive miljøvenligt landbrug omdannes til en forpligtelse til skovrejsning på landbrugsjord i henhold til artikel 31 i forordning (EF) nr. 1257/1999. Forpligtelsen til at drive miljøvenligt landbrug ophører, uden at der kræves tilbagebetaling.
2. Medlemsstaterne kan tilpasse forpligtelserne i løbet af forpligtelsesperioden, forudsat at:
a) det godkendte program giver mulighed for sådanne tilpasninger,
og
b) tilpasningen er behørigt begrundet i henseende til forpligtelsens målsætninger.
AFDELING 7
Forbedring af forarbejdningen og afsætningen af landbrugsprodukter
Artikel 21
De støtteberettigede udgifter kan omfatte:
a) opførelse og erhvervelse af fast ejendom, dog ikke køb af jord
b) nye maskiner og nyt udstyr, herunder software
c) generalomkostninger, f.eks. honorarer til arkitekter, ingeniører og rådgivere og udgifter til feasibilityundersøgelser og erhvervelse af patenter og licenser, ud over de litra a) og b) omhandlede udgifter, idet de dog højst må svare til 12 % af disse udgifter.
Artikel 22
1. I forbindelse med artikel 26, stk. 3, i forordning (EF) nr. 1257/1999 foretages vurderingen af, om der findes normale afsætningsmuligheder, på det relevante plan med hensyn til:
a) de pågældende produkter
b) investeringstyperne
c) den nuværende og forventede kapacitet.
2. Der tages hensyn til eventuelle produktionsrestriktioner eller begrænsninger af EF-støtten under de fælles markedsordninger.
Artikel 23
I Fællesskabets randområder kan der ydes investeringsstøtte til forarbejdning og afsætning af produkter fra tredjelande på betingelse af, at de forarbejdede produkter er bestemt til markedet i den pågældende region. For at opfylde denne betingelse begrænses støtten til forarbejdningskapacitet, der dækker et regionalt behov, ligesom den betinges af, at forarbejdningskapaciteten ikke overskrider det regionale behov.
AFDELING 8
Skovbrug
Artikel 24
De skove, der efter artikel 29, stk. 3, i forordning (EF) nr. 1257/1999 ikke kan ydes støtte til, omfatter:
a) skove og andre træbevoksede arealer, som ejes af centrale eller regionale regeringer eller af selskaber, som ejes af disse
b) skove og andre træbevoksede arealer, som tilhører kongehuset
c) skove, som ejes af juridiske personer, hvor de institutioner, der er nævnt i litra a) og b), er indehavere af mindst 50 % af kapitalen.
Artikel 25
De landbrugsjorder, hvortil der kan ydes støtte til skovrejsning efter artikel 31 i forordning (EF) nr. 1257/1999, defineres nærmere af medlemsstaterne og omfatter navnlig agerjord, græsningsarealer, græsarealer uden for omdrift og arealer med flerårige afgrøder, hvor der regelmæssigt drives landbrugsvirksomhed.
Artikel 26
1. I forbindelse med artikel 31, stk. 1, andet afsnit, andet led, i forordning (EF) nr. 1257/1999 forstås ved "landbruger" en person, som burger en væsentlig del af sin arbejdstid på landbrugsvirksomhed, og som herigennem indtjener en betydelig del af sin indkomst, idet disse kriterier nærmere fastlægges af medlemsstaterne.
2. I forbindelse med artikel 31, stk. 3, andet afsnit, i forordning (EF) nr. 1257/1999 forstås ved "hurtigtvoksende arter, der kan udnyttes på kort sigt" arter, hvis omdrift (intervallet mellem to hovedskovninger på samme sted) er på under 15 år.
Artikel 27
1. Støtte i henhold til artikel 32 i forordning (EF) nr. 1257/1999 kan ikke ydes til arealer, for hvilke der er ydet støtte i henhold til samme forordnings artikel 31.
2. Støtte med henblik på at opretholde brandbælter ved hjælp af landbrugsforanstaltninger, jf. artikel 32, stk. 1, andet led, i forordning (EF) nr. 1257/1999, ydes ikke for arealer, som er omfattet af støtte til miljøvenligt landbrug.
Foranstaltningerne skal være forenelige med enhver form for produktionsrestriktioner eller begrænsninger af EF-støtte under de fælles markedsordninger, og der skal ved støtten tages hensyn til foretagne betalinger under de fælles markedsordninger.
AFDELING 9
Fælles regler for flere foranstaltninger
Artikel 28
I forbindelse mod forordning (EF) nr. 1257/1999 og nærværende forordning forstås ved normal god landbrugspraksis de normer for landbrugsvirksomhed, som en fornuftig landbruger ville følge i det pågældende område.
Medlemsstaterne skal i deres planer for udvikling af landdistrikterne fastsætte normer, der kan kontrolleres. Disse normer skal under alle omstændigheder omfatte overholdelsen af generelle obligatoriske miljøkrav.
Artikel 29
1. Hvis støttemodtageren i perioden for en forpligtelse, der er indgået som en betingelse for at modtage støtte, overdrager hele eller en del af bedriften til en anden, kan sidstnævnte overtage forpligtelsen for den resterende del af perioden. Hvis dette ikke sker, skal støttemodtageren tilbagebetale den modtagne støtte.
Medlemsstaterne kan undlade at kræve en sådan tilbagebetaling, hvis støttemodtageren ophører endeligt med landbrugsvirksomhed, efter at han allerede har opfyldt en betydelig del af sin forpligtelse, og en efterfølgers overtagelse af forpligtelsen viser sig at være uigennemførlig.
Medlemsstaterne kan, hvis der kun er tale om mindre ændringer af forholdene på bedriften, træffe særlige foranstaltninger for at undgå, at anvendelsen af første afsnit får urimelige følger i betragtning af den indgåede forpligtelse.
2. Hvis støttemodtageren i perioden for en forpligtelse, der er indgået som en betingelse for at modtage støtte, forøger sin bedrifts jordtilliggende, kan medlemsstaten foranledige:
a) en udvidelse af forpligtelsen til også at omfatte tillægsarealet i den resterende del af forpligtelsesperioden på betingelse af, at enhver sådan udvidelse:
i) er en afgjort fordel for den pågældende foranstaltning
ii) er berettiget i henseende til forpligtelsens art, den tilbageværende forpligtelsesperiodes længde og tillægsarealets størrelse, som skal være betydeligt mindre end det oprindelige areal eller på højst to hektar,
og
iii) ikke forringer den effektive kontrol med opfyldelsen af betingelserne for ydelsen af støtte
eller
b) en udskiftning af støttemodtagerens oprindelige forpligtelse med en ny forpligtelse for hele det berørte areal, hvor vilkårene er mindst lige så strenge som under den oprindelige forpligtelse.
Litra b) finder også anvendelse i tilfælde, hvor det areal, der er omfattet af forpligtelsen, udvides inden for bedriften.
3. Hvis støttemodtageren ikke er i stand til fortsat at opfylde de indgåede forpligtelser, fordi bedriften er genstand for en jordfordeling eller andre lignende offentlige indgreb som led i fysisk planlægning, træffer medlemsstaten de fornødne foranstaltninger, så forpligtelserne tilpasses bedriftens nye situation. Er en sådan tilpasning ikke mulig, ophører forpligtelsen, uden at der kræves tilbagebetaling for den periode, hvor forpligtelsen er opfyldt.
Artikel 30
1. Medlemsstaterne kan navnlig anerkende følgende kategorier af force majeure, uden at dette i øvrigt udelukker, at konkrete forhold tages i betragtning:
a) landbrugerens død
b) landbrugerens langvarige uarbejdsdygtighed
c) ekspropriation af en væsentlig del af bedriften, hvis en sådan ekspropriation ikke kunne forudses på tidspunktet for forpligtelsens indgåelse
d) en alvorlig naturkatastrofe, som i væsentlig grad rammer bedriftens landbrugsareal
e) ødelæggelse af stalde på bedriften ved ulykkestilfælde
f) en epizooti, der rammer hele landbrugerens besætning eller en del af denne.
Medlemsstaterne underretter Kommissionen om de kategorier, de anerkender som force majeure.
2. Meddelelse om tilfælde af force majeure og en for myndighederne tilfredsstillende dokumentation herfor skal indgives skriftligt til myndighederne senest ti arbejdsdage efter det tidspunkt, hvor landbrugeren er is stand til at gøre det.
KAPITEL III
GENERELLE PRINCIPPER, ADMINISTRATIVE OG FINANSIELLE BESTEMMELSER
AFDELING 1
Generelle principper
Artikel 31
(1) Ved anvendelsen af artikel 37, stk. 3, andet afsnit, i forordning (EF) nr. 1257/1999 gælder de i stk. 2 og 3 i nærværende artikel fastsatte kriterier.
(2) Miljøforanstaltninger, der gennemføres som led i de fælles markedsordninger, kvalitets- og sundhedsforanstaltninger inden for landbruget eller som led i andre foranstaltninger til udvikling af landdistrikterne end støtte til miljøvenligt landbrug, udelukker ikke støtte til miljøvenligt landbrug for samme produktion, forudsat at støtten supplere disse foranstaltninger, og der er indbyrdes sammenhæng.
I den forbindelse gælder følgende:
a) Der kan kun ydes støtte til miljøvenlige landbrugsforanstaltninger på arealer, der er udtaget efter artikel 6 i Rådets forordning (EF) nr. 1251/1999(27), hvis forpligtelserne er mere vidtgående end de relevante miljøforanstaltninger, der er omhandlet i artikel 6, stk. 2, i nævnte forordning.
b) For så vidt angår ekstensivering inden for oksekødssektoren, skal der i forbindelse med støtten tages hensyn til det ekstensiveringsbeløb, der udbetales i henhold til artikel 13 i Rådets forordning (EF) nr. 1254/1999(28).
c) For så vidt angår støtte til ugunstigt stillede områder og støtte i forbindelse med miljørestriktioner, skal der ved forpligtelserne til at drive miljøvenligt landbrug tages hensyn til betingelserne for støtte i de pågældende områder.
Ved en sådan kombination skal der ved fastsættelsen af støttens størrelse tages hensyn til mistet indkomst og til de særlige ekstraomkostninger, som kombinationen medfører.
For samme forpligtelse må der under ingen omstændigheder sideløbende udbetales støtte både under ordningen for støtte til miljøvenligt landbrug og under en anden EF-støtteordning.
(3) Enhver undtagelse som nævnt i artikel 37, stk. 3, andet afsnit, første led, i forordning (EF) nr. 1257/1999 foreslås af medlemsstaterne i forbindelse med deres planer for udvikling af landdistrikterne.
Artikel 32
Betalinger i forbindelse med foranstaltninger til udvikling af landdistrikterne udbetales i deres helhed til støttemodtagerne.
AFDELING 2
Programmering
Artikel 33
(1) Planer for udvikling af landdistrikterne skal forelægges efter artikel 43 i forordning (EF) nr. 1257/1999 og i overensstemmelse med de detaljerede bestemmelser i bilaget til nærværende forordning.
(2) Godkendelsen i henhold til artikel 44, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1257/999 er bestemmende for den samlede EF-støtte.
(3) Godkendelsen kan kun omfatte statsstøtte til supplerende finansiering af foranstaltninger til udvikling af landdistrikterne, hvis den pågældende statsstøtte er angivet i overensstemmelse med punkt 16 i bilaget.
(4) Medlemsstaterne sørger for, at programmeringsdokumenter for udvikling af landdistrikterne gøres offentligt tilgængelige.
Artikel 34
Hvis foranstaltninger til udvikling af landdistrikterne forelægges i form af generel rammelovgivning, skal planerne for udvikling af landdistrikterne indeholde en fyldestgørende henvisning til disse bestemmelser.
Under sådanne omstændigheder skal kravene i artikel 33 fuldt ud overholdes.
Artikel 35
(1) Ændringer af programmeringsdokumenter for udvikling af landdistrikterne skal være behørigt begrundede, navnlig på grundlag af følgende oplysninger:
a) årsagerne og eventuelle gennemførelsesvanskeligheder, som kan begrunde, at programmeringsdokumentet tilpasses
b) ændringernes forventede virkninger
c) følgerne for finansieringen og for kontrollen af, at forpligtelserne overholdes.
(2) Kommissionen godkender efter proceduren i artikel 50, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1260/1999 ændringer af programmeringsdokumenter for udvikling af landdistrikterne, der:
a) har konsekvenser for de prioriterede felter
b) ændrer støtteforanstaltningers hovedtræk som anført i bilaget, herunder ændringer af satsen for EF's bidrag
c) ændrer det totale beløb for EF-støtten
d) ændrer det rammebeløb, der er afsat til en given foranstaltning, med mere end enten 25 % i forhold til det beløb, der er forudset for det pågældende år til den pågældende foranstaltning, eller 5 % i forhold til det samlede beløb, der er forudset for det pågældende år, alt efter hvad der er størst, beregnet på grundlag af det programmeringsdokument for udvikling af landdistrikterne, som Kommissionen har godkendt
e) ændrer de supplerende midler i form af statsstøtte til en given foranstaltning med mere end enten 25 % i forhold til det beløb, der er forudset for det pågældende år til den pågældende foranstaltning, eller 5 % i forhold til det samlede beløb, der er forudset for det pågældende år, alt efter hvad der er størst, beregnet på grundlag af det programmeringsdokument for udvikling af landdistrikterne, som Kommissionen har godkendt;
Sådanne ændringer skal meddeles Kommissionen i et enkelt i et enkelt forslag pr. program pr. år.
Alle andre ændringer skal meddeles Kommissionen mindst to måneder inden deres ikrafttrædelse.
(3) Om nødvendigt skal programmeringsdokumenter for udvikling af landdistrikterne tilpasses for at bringe dem i overensstemmelse med senere ændringer af EF-forskrifterne. Stk. 2, første afsnit, andet punktum, finder ikke anvendelse på sådanne tilpasninger.
AFDELING 3
Supplerende foranstaltninger og fællesskabsinitiativer
Artikel 36
I medfør af artikel 45 i forordning (EF) nr. 1257/1999 udvides anvendelsesområdet for støtte fra EUGFL, Udviklingssektionen, til foranstaltninger under EF-initiativet for udvikling af landdistrikterne til at omfatte hele EF, og finansieringen udvides, så den også omfatter foranstaltninger, hvortil der kan ydes støtte i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1261/1999(29) og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1262/1999(30).
AFDELING 4
Finansielle bestemmelser
Artikel 37
(1) Senest den 30. september hvert år tilsender medlemsstaterne for hvert programmeringsdokument for udvikling af landdistrikterne Kommissionen:
a) en opgørelse over de udgifter, der er afholdt i det indeværende regnskabsår, og over de udgifter, der skal afholdes indtil udgangen af det pågældende regnskabsår,
og
b) et revideret overslag over udgifterne i de efterfølgende regnskabsår indtil udløbet af den pågældende programmeringsperiode, idet disse udgifter ikke må overstige det beløb, der er afsat til hver enkelt medlemsstat.
(2) Hvis de oplysninger, som medlemsstaterne skal tilsende Kommissionen i henhold til stk. 1, ikke er fyldestgørende, eller fristen ikke er blevet overholdt, foretager Kommissionen en midlertidig skønsmæssig nedsættelse af forskuddene på de konterede landbrugsudgifter, uden at dette dog indskrænker anvendelsen af de generelle regler om budgetdisciplin.
Artikel 38
De udbetalende organer kan for den måned, der følger efter beslutningen om godkendelse af programmeringsdokumentet for udvikling af landdistrikterne, som udgift bogføre et forskud på højst 12,5 % af en gennemsnitlig årlig tranche af de samlede fællesskabsmidler, der er forudset i programmeringsdokumentet.
Dette forskud udgør en driftskapital, som der i princippet først foretages afregning for ved udgangen af programmeringsperioden for hvert programmeringsdokument for udvikling af landdistrikterne.
Artikel 39
(1) For hver medlemsstat finansieres de for et regnskabsår anmeldte udgifter højst op til de beløb, der er meddelt Kommissionen i henhold til artikel 37, stk. 1, litra b), og som er dækket af de bevillinger, der er opført på budgettet for det pågældende regnskabsår.
(2) Hvis en medlemsstats faktiske udgifter for et regnskabsår overstiger de beløb, der er meddelt i henhold til artikel 37, stk. 1 litra b), tages der hensyn til de overskydende udgifter for det indeværende regnskabsår inden for de bevillinger, der er til rådighed, efter at de øvrige medlemsstater har fået refunderet deres udgifter, og i forhold til de konstaterede overskridelser.
(3) Hvis en medlemsstats faktiske udgifter for et givet regnskabsår ligger under en tærskel på 75 % af de beløb, der er nævnt i stk. 1, nedsættes de udgifter, som kan anerkendes for det følgende regnskabsår, med en tredjedel af forskellen mellem denne tærskel og de faktiske udgifter i det pågældende regnskabsår.
Der tages ikke hensyn til denne nedsættelse ved bestemmelsen af de faktiske udgifter i det regnskabsår, som følger efter det, hvor nedsættelsen fandt sted.
(4) Stk. 3 gælder ikke for den første anmeldelse af udgifter under et programmeringsdokument for udvikling af landdistrikterne.
Artikel 40
Deltagelsen i finansieringen af evalueringer i medlemsstaterne i henhold til artikel 49, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1257/1999 omfatter evalueringer, som reelt bidrager til evalueringen på EF-plan på grund af deres rækkevidde, navnlig i kraft af deres svar på de fæller evalueringsspørgsmål og deres kvalitet.
Medfinansieringen kan ikke overstige 50 % af et loft, som, medmindre der er tale om behørigt begrundede tilfælde, udgør 1 % af de samlede omkostninger ved programmet for udvikling af landdistrikterne. Inden for hvert enkelt program for udvikling af landdistrikterne skal mindst 40 % af medfinansieringen vedrøre den efterfølgende evaluering.
AFDELING 5
Overvågning og evaluering
Artikel 41
Ifølge artikel 48, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1257/1999 skal Kommissionen senest den 30. april hvert år have forelagt situationsrapporter, som dækker det foregående kalenderår. Alle situationsrapporter skal indeholde oplysninger om følgende:
a) alle ændringer af de almindelige vilkår, som er af betydning for foranstaltningens gennemførelse, navnlig væsentlige ændringer i den socioøkonomiske udvikling og ændringer af den nationale, regionale eller sektorspecifikke politik
b) foranstaltningernes og de prioriterede felters udviklingsforløb med hensyn til deres operationelle og specifikke mål, udtrykt ved hjælp af kvantitative indikatorer
c) de forholdsregler, der er truffet af forvaltningsmyndigheden og overvågningsudvalget, hvis der findes et sådant udvalg, for at sikre gennemførelsens kvalitet og effektivitet, navnlig:
i) de foranstaltninger, der er truffet til overvågning, finanskontrol og evaluering, herunder metoderne til indsamling af data
ii) en oversigt over de væsentlige problemer, der har vist sig ved forvaltningen af interventionen, og eventuelle trufne foranstaltninger
d) de foranstaltninger, der er truffet for at sikre overensstemmelse med EF-politikken på de relevante områder.
De indikatorer, der er nævnt i første afsnit, litra b), skal så vidt muligt følge en henstilling fra Kommissionen om fælles indikatorer. Hvis det er nødvendigt at anvende supplerende indikatorer til en effektiv overvågning af de fremskridt, der gøres med hensyn til opfyldelsen af målene i programmeringsdokumenterne for udvikling af landdistrikterne, skal disse indikatorer også anføres.
Artikel 42
(1) Evalueringerne skal foretages af uafhængige evalueringseksperter i overensstemmelse med anerkendte evalueringsmetoder.
(2) Evalueringerne skal i særdeleshed tage stilling til fælles evalueringsspørgsmål, der udformes af Kommissionen i samråd med medlemsstaterne, og generelt indeholde angivelse af kriterier og indikatorer for de opnåede resultater.
(3) Den myndighed, der er ansvarlig for forvaltningen af programmeringsdokumentet for udvikling af landdistrikterne, skal samle det relevante materiale til gennemførelsen af evalueringer, idet de gør brug af overvågningsresultater og om nødvendigt supplerer disse ved indsamling af yderligere oplysninger.
Artikel 43
(1) Den forudgående vurdering skal omfatte en analyse af skævheder, mangler og muligheder i den aktuelle situation og en vurdering af, om den foreslåede strategi er i overensstemmelse med situationen og målene, og skal behandle de aspekter, som er bragt op i de fælles evalueringsspørgsmål. Den skal indeholde et skøn over de forventede virkninger for de valgte udviklingsprioriteter og en kvantificering af deres mål, når de gener sig dertil. Den skal også indeholde en vurdering af de foreslåede gennemførelsesforanstaltninger og af overensstemmelsen med den fælles landbrugspolitik og andre politikker.
(2) Den forudgående vurdering sorterer under de myndigheder, der opstiller planen for udvikling af landdistrikterne, og den skal indgå som et led i planen.
Artikel 44
(1) Midtvejsevalueringen og den efterfølgende evaluering skal vedrøre de spørgsmål, der er specifikke for det pågældende programmeringsdokument for udvikling af landdistrikterne, og de fælles evalueringsspørgsmål, der er relevante på EF-plan. Sidstnævnte skal omfatte landbefolkningens levevilkår og struktur, beslkæftigelse og indkomst i og uden for landbruget, landbrugsstrukturer, landbrugsvarer, kvalitet, konkurrenceevne, skovressourcer og miljø. Hvis et fælles evalueringsspørgsmål findes irrelevant i forbindelse med et bestemt programmeringsdokument for udvikling af landdistrikterne, skal dette nærmere begrundes.
(2) Midtvejsevalueringen skal samtidig med, at evalueringsspørgsmålene behandles, navnlig omfatte en gennemgang af de første resultater og en vurdering af disses overensstemmelse med og relevans i forhold til programmeringsdokumentet for udvikling af landdistrikterne samt en angivelse af, i hvilket omfang målene er blevet nået. Den skal også omfatte en vurdering af udnyttelsen af de finansielle ressourcer og af overvågningens og gennemførelsens forløb.
Den efterfølgende evaluering skal foruden en besvarelse af evalueringsspørgsmålene navnlig omfatte en undersøgelse af ressourcernes udnyttelse og af støttens effektivitet, omkostningseffektivitet og virkninger, og der skal drages konklusioner med hensyn til politikken for udvikling af landdistrikterne, herunder dennes bidrag til den fælles landbrugspolitik.
(3) Midtvejsevalueringen og den efterfølgende evaluering gennemføres i samråd med Kommissionen, og den ansvarlige myndighed er den myndighed, der varetage forvaltningen af programmeringsdokumentet for udvikling af landdistrikterne.
(4) Kvaliteten af de enkelte evalueringer vurderes af den myndighed, der varetager forvaltningen af programmeringsdokumentet for udvikling af landdistrikterne, af overvågningsudvalget, hvis et sådant findes, og af Kommissionen under anvendelse af anerkendte metoder. Resultaterne af evalueringerne skal være offentligt tilgængelige.
Artikel 45
(1) En rapport om midtvejsevalueringen tilsendes Kommissionen senest den 31. december 2003. Den myndighed, der varetager forvaltningen af programmeringsdokumentet for udvikling af landdistrikterne, underretter Kommissionen om opfølgningen af anbefalingerne i denne evalueringsrapport. Kommissionen udarbejder en syntese på EF-plan efter modtagelsen af de enkelte evalueringsrapporter. En ajourføring af midtvejsevalueringen skal være afsluttet senest den 31. december 2005, hvis det er relevant.
(2) Kommissionen skal have tilsendt en rapport om den efterfølgende evaluering senest to år efter programmeringsperiodens udløb. Senest tre år efter programmeringsperiodens udkøb og efter modtagelsen af de enkelte evalueringsrapporter udarbejder Kommissionen en syntese på EF-plan.
(3) I evalueringsrapporterne skal der redegøres for de anvendte metoder, herunder disses betydning for oplysningernes og konklusionernes kvalitet. De skal omfatte en beskrivelse af baggrunden for og indholdet i programmet, finansielle oplysninger, svarene på de fælles evalueringsspørgsmål og de evalueringsspørgsmål, der er udformet på nationalt eller regionalt plan, herunder de indikatorer der i den forbindelse er anvendt, samt konklusioner og anbefalinger. Evalueringsrapporterne bør i videst muligt omfang udfærdiges i overensstemmelse med et forslag til en fælles udformning af evalueringsrapporterne, som Kommissionen vil udarbejde.
AFDELING 6
Ansøgninger, kontrol og sanktioner
Artikel 46
(1) Ansøgninger om støtte til udvikling af landdistrikterne, som vedrører arealer eller dyr, og som indgives særskilt fra støtteansøgninger i henhold til artikel 4 i forordning (EØF) nr. 3887/92, skal indeholde angivelse af alle de af bedriftens arealer og dyr, der er relevante for kontrollen af ansøgningerne under den pågældende foranstaltning, herunder dem, for hvilke der ikke ansøges om støtte.
(2) Hvis en støtteforanstaltning til udvikling af landdistrikterne vedrører arealer, skal de enkelte jordlodder identificeres individuelt i ansøgningen. I den periode, en forpligtelse løber, må de jordlodder, som støtten vedrører, ikke udskiftes med andre, medmindre andet følger af programmeringsdokumentet for udvikling af landdistrikterne.
(3) Hvis en ansøgning om betaling indgives sammen med en ansøgning om arealstøtte under det integrerede kontrolsystem, sikrer medlemsstaterne, at de jordlodder for hvilke der ansøges om støtte til udvikling af landdistrikterne, er angivet særskilt i ansøgningen om arealstøtte under det integrerede kontrolsystem.
(4) Arealer og dyr skal identificeres i henhold til artikel 4 og 5 i forordning (EØF) nr. 3508/92.
Artikel 47
(1) Førstegangsansøgninger under en ordning og efterfølgende ansøgninger om betaling skal kontrolleres på en sådan måde, at det effektivt sikres, at betingelserne for ydelse af støtte er overholdt. Alt efter støtteforanstaltningens art fastlægger medlemsstaterne, hvilke systemer og hjælpemidler der skal anvendes ved kontrollen, og de fastlægger tillige, hvem der skal kontrolleres. I alle relevante tilfælde gør medlemsstaterne brug af det integrerede forvaltnings- og kontrolsystem, der er indført ved forordning (EØF) nr. 3508/92.
(2) Der gennemføres kontrol i form af administrativ kontrol og kontrol på stedet.
(3) Den administrative kontrol skal være udtømmende og omfatte krydskontrol, blandt andet med data fra det integrerede forvaltnings- og kontrolsystem, hvor dette er relevant, vedrørende arealer og husdyr, der er omfattet af en støtteforanstaltning, så der undgås uberettigede støtteudbetalinger. Det skal også kontrolleres, om langtidsforpligtelserne overholdes.
(4) Der skal foretages kontrol på stedet i henhold til artikel 6 og 7 i forordning (EØF) nr. 3887/92. Den skal omfatte mindst 5 % af støttemodtagerne hvert år og dække alle de forskellige typer støtteforanstaltninger til udvikling af landdistrikterne, der er anført i programmeringsdokumenterne.
Kontrollen på stedet skal spredes over året i overensstemmelse med en analyse af de risici, som hver type støtteforanstaltning til udvikling af landdistrikterne indebærer. Alle de af støttemodtagerens tilsagn og forpligtelser, som det er muligt at kontrollere på tidspunktet for kontrolbesøget, skal underkastes en kontrol.
Artikel 48
(1) Artikel 9, stk. 1 og 2, i forordning (EØF) nr. 3887/92 finder anvendelse på arealbaseret støtte, og artikel 10, stk. 2, 3, 7, 11 og 12, i nævnte forordning finder anvendelse på støtte, der ydes på grundlag af dyr.
Desuden finder artikel 11, stk. 1, litra a), og artikel 12, 13 og 14 i forordning (EØF) nr. 3887/92 anvendelse på disse former for støtte.
(2) Medlemsstaterne fastlægger en ordning med sanktioner, der finder anvendelse i tilfælde af overtrædelser af de indgåede forpligtelser eller af de relevante retsforskrifter, og tager alle de nødvendige skridt til iværksættelse af ordningen. Disse sanktioner skal være effektive, stå i forhold til overtrædelsen og have en tilstrækkelig afskrækkende virkning.
(3) Hvis det viser sig, at en urigtig erklæring er afgivet som følge af grov uagtsomhed, udelukkes den pågældende støttemodtager for det pågældende kalenderår fra alle foranstaltninger til udvikling af landdistrikterne, som falder under det pågældende kapitel i forordning (EF) nr. 1257/1999. I tilfælde, hvor en urigtig erklæring er afgivet med forsæt, udelukkes vedkommende tillige for det følgende år. Denne sanktion indskrænker ikke anvendelsen af supplerende sanktioner, som måtte være fastsat i de nationale bestemmelser.
KAPITEL IV
AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
Artikel 49
1. Forordning (EØF) nr. 2084/80, (EØF) nr. 220/91, (EF) nr. 860/94, (EF) nr. 1025/94, (EF) nr. 1054/94, (EF) nr. 1282/94, (EF) nr. 1404/94, (EF) nr. 1682/94, (EF) nr. 1844/94 og (EF) nr. 746/96 samt beslutning 92/522/EØF og 94/173/EF ophæves.
2. De forordninger og beslutninger, der ophæves ved stk. 1, finder fortsat anvendelse på aktioner, der inden den 1. januar 2000 godkendes af Kommissionen under de forordninger, der er nævnt i artikel 55, stk. 1, i forordning (EF) nr. 1257/1999.
Artikel 50
Denne forordning træder i kraft på syvendedagen efter offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende.
Den anvendes i forbindelse med fællesskabsstøtte fra den 1. januar 2000.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 23 juli 1999.
KOMISSION ASETUS (EY) N:o 1750/1999,
Annettu 23 päivänä heinäkuuta 1999,
Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahaston (EMOTR) tuesta maaseudun kehittämiseen annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1257/1999 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä
EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,
ottaa huomioon Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahaston (EMOTR) tuesta maaseudun kehittämiseen ja tiettyjen asetusten muuttamisesta ja kumoamisesta 17 päivänä toukokuuta annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1257/1999(1) ja erityisesti sen 34 ja 50 artiklan, sekä katsoo seuraavaa:
1) asetus (EY) N:o 1257/1999 on vahvistanut EMOTR:n maaseudun kehittämistuelle yhtenäisen oikeudellisen kehyksen määrittämällä etenkin sen II osastossa tukitoimenpiteet, niiden tavoitteet ja tukikelpoisuusperusteet; tätä kehystä sovelletaan maaseudun kehittämistukeen kaikkialla yhteisössä,
2) tämän kehyksen täydentämiseksi olisi vahvistettava yksityiskohtaiset säännöt; näissä säännöissä olisi noudatettava toissijaisuusperiaatetta, mistä syystä ne on rajoitettava sääntöihin, jotka on tarpeen vahvistaa yhteisön tasolla,
3) erilaisten maaseudun kehittämistoimenpiteiden tukikelpoisuusperusteiden määrittämistä koskevissa yksityiskohtaisissa säännöissä olisi otettava huomioon asetuksen (EY) N:o 1257/1999 55 artiklan 1 kohdan mukaisesti kumottujen neuvoston asetusten mukaisesti sovelletuista olemassa olevista välineistä saatu kokemus,
4) asetuksessa (EY) N:o 1257/1999 säädetään maatiloilla ja jalostuslaitoksissa tehtäviä investointeja sekä nuoria viljelijöitä koskevan tuen kolmesta perusedellytyksestä; olisi määritettävä määräaika näiden edellytysten täyttämiseksi, mukaan lukien investointitukea hakevan maatilan taloudellisen elinkelpoisuuden osoittaminen, jonka on perustuttava kyseisen tilan mahdollisuuksien arviointiin,
(5) maatilojen ja jalostuslaitosten investointien osalta yhteisön tuen edellytyksenä on, että kyseisille tuotteille voidaan löytää tavanomaiset markkinat; olisi vahvistettava säännöt näiden markkinoiden arvioimisesta,
6) ammatillisen koulutuksen tukea ei saa laajentaa koskemaan tavanomaista maa- ja metsätalousalan koulutusta,
7) varhaiseläketuen edellytysten olisi perustuttava neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2079/92(2), sellaisena kuin se on muutettuna komission asetuksella (EY) N:o 2773/95(3), mukaisesta tukijärjestelmästä saatuihin kokemuksiin,
8) on ratkaistava etenkin erityisongelmat, jotka aiheutuvat tilan luovuttamisesta silloin, kun luopujia on useita tai kun luopuja on vuokraviljelijä,
9) epäsuotuisilla alueilla luonnonhaittakorvauksien olisi oltava useiden viljelijöiden yhteisesti käyttämien alueiden osalta kunkin viljelijän saatavilla suhteessa kyseisen maan käyttöoikeuksiin,
10) maatalouden ympäristötukea koskevien yksityiskohtaisten sääntöjen olisi perustuttava neuvoston asetuksessa (ETY) N:o 2078/92(4), sellaisena kuin se on muutettuna komission asetuksella (EY) N:o 2272/95(5), säädetystä tukijärjestelmästä saatuihin kokemuksiin, ja niissä olisi erityisesti otettava huomioon neuvoston asetuksessa (EY) N:o 746/96(6), sellaisena kuin se on vlimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 435/97(7), vahvistetut olemassa olevat säännöt,
11) määrittelemällä erilaisiin maatalouden ympäristösitoumuksiin liittyvät vähimmäisedellytykset, jotka viljelijöiden on täytettävä, maatalouden ympäristötukea voidaan soveltaa tasapainoisesti sen tavoitteiden mukaisesti ja maaseudun kestävää kehitystä edistäen,
12) maataloustuotteiden jalostuksen ja kaupan pitämisen parantamiseen tarkoitettujen investointien valintaperusteet olisi määriteltävä; neuvoston asetuksella (EY) N:o 951/97(8) perustetusta nykyisestä tukijärjestelmästä saadun kokemuksen mukaan valintaperusteiden olisi perustuttava yleisiin periaatteisiin eikä alakohtaisiin sääntöihin,
13) on aiheellista poiketa asetuksen (EY) N:o 1257/1999 28 artiklan 1 kohdan toisen luetelmakohdan säännöksistä, joissa jätetään tuen ulkopuolelle kolmansista maista peräisin olevien tuotteiden kaupan pitämiseen tai jalostukseen tarkoitetut investoinnit yhteisön syrjäisillä alueilla; tähän poikkeukseen olisi kuitenkin sovellettava tiettyjä edellytyksiä,
14) tietyt metsät, jotka suljetaan tuen ulkopuolelle asetuksen (EY) N:o 1257/1999 29 artiklan 3 kohdan mukaisesti, olisi määriteltävä paremmin,
15) on määriteltävä maatalousmaan metsittämiseen myönnettävän tuen ja metsien ekologisen tasapainon säilyttämiseen ja parantamiseen myönnettävien maksujen yksityiskohtaiset edellytykset,
16) asetuksen (EY) N:o 1257/1999 33 artiklan mukaan tukea myönnetään sellaisiin toimenpiteisiin, jotka liittyvät maatilatalouden toimintoihin ja niiden muutokseen sekä maaseudun toimintoihin, jotka eivät kuulu minkään muun maaseudun kehittämistoimenpiteen soveltamisalaan; koska tämän artiklan soveltamisalaan voi kuulua monenlaisia toimenpiteitä, vaikuttaa asianmukaiselta jättää tukeen liittyvien edellytysten määrittäminen ensisijaisesti jäsenvaltioiden tehtäväksi osana niiden ohjelmatyötä,
17) olisi vahvistettava useita toimenpiteitä koskevat yhteiset säännöt, joilla varmistetaan erityisesti tavanomaisten hyvien maatalouskäytäntöjen yhteiset vaatimukset silloin, kun ne ovat toimenpiteiden perusteena, sekä pitkäaikaisten sitoumusten riittävä joustavuus, jotta niihin mahdollisesti vaikuttavat tekijät voidaan ottaa huomioon vaarantamatta kuitenkaan eri tukitoimenpiteiden tehokasta toteuttamista,
18) maaseudun kehittämistuen rahoittaminen ja yhteisten markkinajärjestelyjen osana annettava rahoitustuki olisi erotettava selkeästi; poikkeusten periaatteesta, jonka mukaan yhteisten markkinajärjestelyjen tukijärjestelmien soveltamisalaan kuuluville toimenpiteille ei myönnetä maaseudun kehittämistukea, on perustuttava jäsenvaltioiden maaseudun kehittämisen ohjelmatyössä erityistarpeidensa perusteella avointa hyväksymismenettelyä noudattaen esittämiin ehdotuksiin,
19) maaseudun kehittämistuen osana maksettavat maksut olisi maksettava täysimääräisinä tuensaajille,
20) olisi laadittava yksityiskohtaiset säännöt maaseudun kehittämissuunnitelmien esittämisestä ja niiden muuttamisesta,
21) maaseudun kehittämissuunnitelmien laatimisen helpottamiseksi sekä niiden tarkastelun ja hyväksymisen helpottamiseksi komissiossa olisi määriteltävä yhteiset säännöt näiden suunnitelmien rakenteesta ja sisällöstä erityisesti asetuksen (EY) N:o 1257/1999 43 artiklassa säädettyjen vaatimusten perusteella,
22) maaseudun kehittämisen ohjelma-asiakirjojen muutoksia koskevat edellytykset olisi vahvistettava, jotta komissio voi tutkia tällaiset muutokset tehokkaasti ja nopeasti,
23) käsittelyä hallintokomiteassa olisi sovellettava ainoastaan sellaisten muutosten osalta, joihin liittyy merkittäviä maaseudun kehittämisen ohjelma-asiakirjojen muutoksia, muista muutoksista olisi jäsenvaltioiden päätettävä ja ilmoitettava niistä komissiolle,
24) olisi annettava yksityiskohtaiset säännökset EMOTR:n tukiosastosta asetuksen (EY) N:o 1257/1999 35 artiklan 1 ja 2 kohdan mukaisesti rahoitettavien toimenpiteiden rahoituksen suunnittelusta ja rahoitusosuuksista,
25) tässä yhteydessä jäsenvaltioiden on raportoitava komissiolle säännöllisesti maaseudun kehittämistoimenpiteiden rahoituksen toteutumisesta,
26) on toteutettava toimenpiteitä sen varmistamiseksi, että maaseudun kehittämiseen varatut tukivarat käytetään tehokkaasti, ja säädettävä erityisesti ensimmäisestä ennakkomaksusta ja jaon mukauttamisesta tarvittaessa tarpeiden ja aikaisemman täytäntöönpanon mukaan,
27) talousarviota koskevan kurinalaisuutta koskevien ja erityisesti jäsenvaltioiden puutteellisiin tai virheellisiin ilmoituksiin liittyviä yleisiä sääntöjä olisi sovellettava tässä asetuksessa vahvistettavien erityissääntöjen lisäksi,
28) maaseudun kehittämistoimenpiteiden varainhoitoon liittyvät yksityiskohdat kuuluvat yhteisön maatalouspolitiikan sovellutuksista 17 päivänä toukokuuta 1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1258/1999(9) soveltamiseksi vahvistettujen sääntöjen soveltamisalaan,
29) seurantaa ja arviointia koskevat menettelyt ja vaatimukset olisi vahvistettava muihin yhteisön tukitoimenpiteisiin ja erityisesti rakennerahastoja koskevista yleisistä periaatteista 21 päivänä kesäkuuta 1999 annetussa neuvoston asetuksessa 1260/1999(10) säädettyjen rakennerahastoihin sovellettavien periaatteiden mukaan,
30) hallinnolliset säännökset parantavat maaseudun kehittämistuen hallinnointia, seurantaa ja valvontaa; yksinkertaisuuden vuoksi toimenpiteet perustuvat mahdollisimman pitkälle olemassa oleviin sääntöihin kuten neuvoston asetuksessa (ETY) N:o 3508/92(11), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 1036/1999(12), ja komission asetuksessa (ETY) N:o 3887/92(13), sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella (EY) N:o 1678/98(14), säädettyyn yhdennettyyn hallinto- ja valvontajärjestelmään,
31) on syytä säätää sekä yhteisön että jäsenvaltioiden tasolla sovellettavasta seuraamusjärjestelmästä,
32) on syytä kumota komission asetukset (ETY) N:o 2084/80(15), (ETY) N:o 220/91(16), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 1183/98(17), (EY) N:o 860/94(18), (EY) N:o 1025/94(19), (EY) N:o 1054/94(20), (EY) N:o 1282/94(21), (EY) N:o 1404/94(22), (EY) N:o 1682/94(23), (EY) N:o 1844/94(24), (EY) N:o 746/96 sekä komission päätökset 92/522/ETY(25) ja 94/173/EY(26), joiden säännökset ovat vanhentuneita ja ne on korvattava tämän asetuksen säännöksellä, ja
33) maatalouden rakenteiden ja maaseudun kehittämisen komitea ei ole antanut lausuntoa puheenjohtajansa asettamassa määräajassa,
ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN:
I LUKU
TAVOITE
1 artikla
Tässä asetuksessa annetaan asetuksen (EY) N:o 1257/1999 soveltamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt.
II LUKU
MAASEUDUN KEHITTÄMISTOIMENPITEET
1 JAKSO
MAATILAINVESTOINNIT
2 artikla
Asetuksen (EY) N:o 1257/1999 5 artiklassa säädettyjen edellytysten on oltava täytettyinä siinä vaiheessa, kun yksittäinen päätös tuen myöntämisestä tehdään.
Jos investoinnit kuitenkin tehdään vasta käyttöön otettujen ympäristöä, hygieniaa ja eläinten hyvinvointia koskevien vähimmäisvaatimusten täyttämiseksi, näiden uusien vaatimusten täyttämiseen voidaan myöntää tukea. Tässä tapauksessa näiden vähimmäisvaatimusten täyttämiseen voidaan säätää määräaika, mikäli tällainen määräaika on tarpeen vaatimusten täyttämiseen liittyvien erityisongelmien ratkaisemiseksi ja se on kyseisen erityislainsäädännön mukainen.
3 artikla
1. Asetuksen (EY) N:o 1257/1999 6 artiklan soveltamiseksi tavanomaisten markkinoiden olemassaolo on arvioitava asianmukaisella tasolla seuraavilta osin:
a) kyseiset tuotteet,
b) investointityypit,
c) olemassa oleva ja odotettavissa oleva kapasiteeti.
2. Yhteisten markkinajärjestelyjen mukaiset tuotannon tai yhteisön tuen rajoitukset on otettava huomioon.
3. Jos yksittäisten viljelijöiden, tilojen tai tuotantolaitosten tasolla sovelletaan yhteisen markkinajärjestelyn mukaisia tuotannon tai yhteisön tuen rajoituksia, tukea ei myönnetä sellaisille investoinneille, jotka kasvattaisivat tuotantoa näitä rajoituksia suuremmaksi.
4 artikla
1. Jos investoinnin toteuttaa nuori viljelijä, asetuksen (EY) N:o 1257/1999 7 artiklan toisen alakohdan toisessa virkkeessä tarkoitettuja enimmäisprosenttiosuuksia tukikelpoisesta investointimäärästä voidaan soveltaa enintään viiden vuoden ajan toiminnan aloittamisesta.
2. Jäljempänä 5 artiklan toista alakohtaa sovelletaan myös nuorten viljelijöiden toteuttamiin investointeihin enintään viiden vuoden ajan toiminnan aloittamisesta.
2 JAKSO
Nuorten viljelijöiden aloitustuki
5 artikla
Asetuksen (EY) N:o 1257/1999 8 artiklan 1 kohdan edellytysten on oltava täytettyinä siinä vaiheessa kun yksittäinen päätös tuen myöntämisestä tehdään.
Ammattitaitoa ja pätevyyttä, taloudellista elinkelpoisuutta sekä ympäristöön, hygieniaan ja eläinten hyvinvointiin liittyviä vähimmäisvaatimuksia koskevien edellytysten täyttämiseksi voidaan kuitenkin säätää enintään tilanpidon aloittamista seuraavasta kolmen vuoden pituisesta määräajasta, mikäli mukauttamisaika on tarpeen nuoren viljelijän tilanpidon aloittamisen tai hänen tilansa rakenteellisen mukauttamisen vuoksi.
3 JAKSO
Koulutus
6 artikla
Tuki ammatilliseen koulutukseen ei saa koskea koulutuskursseja tai harjoittelua, jotka kuuluvat tavalliseen keskiasteen tai ylemmän asteen maa- ja metsätalousalan koulutukseen liittyviin ohjelmiin tai järjestelmiin.
4 JAKSO
Varhaiseläke
7 artikla
Jos tilasta luopujia on useita, kokonaistuki rajoitetaan määrään, joka voidaan myöntää yhdelle luopujalle.
8 artikla
Asetuksen (EY) N:o 1257/1999 11 artiklan 1 kohdan ensimmäisen luetelmakohdan mukainen luopujan muussa kuin kaupallisessa tarkoituksessa jatkama maataloustoiminta ei saa olla yhteisen maatalouspolitiikan mukaisesti tukikelpoista.
9 artikla
Vuokraviljelijä voi siirtää luovutetun maan sen omistajalle edellyttäen, että vuokrasopimus on päättynyt ja asetuksen (EY) N:o 1257/1999 11 artiklan 2 kohdassa säädetyt kyseistä tilan jatkajaa koskevat vaatimukset täyttyvät.
10 artikla
Luovutetulla maalla voidaan suorittaa uusjakoa koskevia toimenpiteitä tai yksinkertainen palstojen vaihtaminen.
Tällöin luovutettuun maahan liittyviä edellytyksiä on sovellettava alaan, joka viljelyksellisesti vastaa luopumisen kohteena olleen maan alaa.
Jäsenvaltiot voivat lisäksi säätää luovutetun maan siirtämisestä sellaisen järjestön haltuun, joka sitoutuu luovuttamaan sen myöhemmin varhaiseläkkeestä säädetyt edellytykset täyttävälle jatkajalle.
5 JAKSO
Epäsuotuisat alueet ja alueet, joilla on ympäristöön liittyviä rajoitteita
11 artikla
Useiden viljelijöiden yhteisesti eläinten laiduntamiseen käyttämien alueiden perusteella voidaan myöntää luonnonhaittakorvausta kullekin aluetta käyttävälle viljelijälle suhteessa hänen kyseisen maan käyttöönsä tai käyttöoikeuksiinsa.
6 JAKSO
Maatalouden ympäristöohjelma
12 artikla
Kotieläintuotannon laajaperäistämiseen tai muunlaiseen kotieläinten hoitoon liittyvien sitoumusten on täytettävä vähintään seuraavat edellytykset:
a) laidunmaan hoitoa jatketaan,
b) karja jaetaan maatilan alueelle siten, että ylläpidetään koko rehuntuotannossa olevaa alaa ja vältetään siten sekä liiallinen laiduntaminen että liian vähäinen käyttö;
ja
c) eläintiheys on määritettävä ottamalla huomioon tilan koko laiduntava karja tai ravinteiden huuhtoutumisen vähentämiseen tähtäävän sitoumuksen osalta kyseisen sitoumuksen kannalta tarkoituksenmukaisen karjan määrä tilalla.
13 artikla
Tukeen voi kuulua seuraavanlaisia sitoumuksia:
a) alueelle tyypillisten ja uhanalaisten paikallista rotua olevien kotieläinten kasvatus;
ja
b) sellaisten kasvien geenivarojen säilyttäminen, jotka ovat luonnostaan sopeutuneet paikallisiin ja alueellisiin olosuhteisiin ja joita uhkaa geneettinen köyhtyminen.
Paikallisten rotujen ja kasvien geenivarojen on osaltaan säilytettävä Iuontoa toimenpiteen kohdealueella.
14 artikla
Asetuksen (EY) N:o 1257/1999 24 artiklan 1 kohdan toista alakohtaa sovellettaessa infrastruktuuri-investointeja pidetään tuottamattomina, jos ne eivät tavallisesti johda merkittäviin tilan arvon tai tuottavuuden nettokasvuihin.
15 artikla
Asetuksen (EY) N:o 1257/1999 23 artiklan 1 kohdassa mainittu viiden vuoden vähimmäisajan ylittävien maatalouden ympäristösitoumusten kesto on määriteltävä siten, että se ei ylitä niiden ympäristövaikutusten aikaansaamiseen kohtuullisesti tarvittavaa aikaa. Ne eivät pääsääntöisesti saa kestää yli kymmentä vuotta, lukuun ottamatta erityisiä sitoumuksia, joiden toteuttamisen katsotaan edellyttävän pidempää aikaa.
16 artikla
Erilaisia maatalouden ympäristösitoumuksia voidaan yhdistää toisiinsa, mikäli sitoumukset ovat toisiaan täydentäviä ja yhteensopivia.
Jos tällainen yhdistäminen tehdään, tuen tasossa on otettava huomioon siitä seuraavat tulonmenetykset ja erityiset lisäkustannukset.
17 artikla
1. Sitoumuksesta aiheutuvien tulonmenetysten ja lisäkustannusten laskemisen vertailukohtana käytetään toimenpiteen soveltamisalueen tavanomaista hyvää maatalouskäytäntöä.
Maan viljelykäytöstä tai joistakin tietyistä viljelykäytännöistä luopumisesta aiheutuvat taloudelliset seuraukset voidaan ottaa huomioon, jos se voidaan perustella maatalouteen tai ympäristöön liittyvillä olosuhteilla.
2. Maksuja ei saa maksaa tuotantoyksikköä kohti lukuun ottamatta uhanalaisten kotieläinten kasvatuksesta maksettavaa tukea, joka voidaan maksaa eläinyksikköä tai kasvatettavaa eläintä kohti. Mikäli sitoumuksia mitataan tavallisesti muina kuin pinta-alayksikköinä, jäsenvaltiot voivat laskea maksut kyseisten yksiköiden perusteella.
Jäsenvaltioiden on varmistettava, että asetuksen (EY) N:o 1257/1999 liitteessä asetettuja yhteisön tukeen oikeuttavia vuotuisia enimmäismääriä seurataan. Tätä varten jäsenvaltio voi
a) rajoittaa tilan sitä yksikkömäärää hehtaarilta, johon maatalouden ympäristösitoumuksia sovelletaan;
tai
b) määritellä kullekin osallistuvalle tilalle yleisen enimmäismäärän ja varmistaa, että kunkin tilan saamat maksut pysyvät näissä rajoissa.
3. Maksujen perustana voivat olla lannoitteiden, kasvinsuojeluaineiden tai muiden tuotantopanosten käytön rajoitukset ainoastaan jos tällaiset rajoitukset ovat teknisesti ja taloudellisesti mitattavissa.
18 artikla
Jäsenvaltioiden on määriteltävä asetuksen (EY) N:o 1257/1999 24 artiklan 1 kohdan kolmannessa luetelmakohdassa säädetty tarve kannustimen käyttöön objektiivisten perusteiden mukaan.
Kannustin ei saa ylittää 20 prosenttia sitoumuksen aiheuttamista tulonmenetyksistä ja lisäkustannuksista niitä eritysiä sitoumuksia lukuun ottamatta, joiden osalta korkeampi määrä katsotaan sitoumuksen tehokkaan soveltamisen kannalta välttämättömäksi.
19 artikla
Viljelijän, joka antaa yhtä tilan osaa koskevan maatalouden ympäristösitoumuksen, on noudatettava vähintään tavanomaista hyvää viljelykäytäntöä koko tilalla.
20 artikla
1. Jäsenvaltiot voivat antaa luvan tehtyjen sitoumusten vaihtamiseen toiseksi niiden voimassaoloaikana, jos
a) tällaiseen vaihtoon sisältyy ilmeisiä etuja ympäristön kannalta,
b) voimassa olevaa sitoumusta vahvistetaan merkittävästi;
ja
c) kyseiset sitoumukset sisältyvät hyväksyttyyn ohjelmaan.
Edellä 1 alakohdan a ja b alakohdassa säädettyjen edellytysten mukaisesti maatalouden ympäristösitoumuksen vaihtaminen maatalousmaan metsitys-sitoumukseen asetuksen (EY) N:o 1257/1999 31 artiklan mukaisesti voidaan hyväksyä. Maatalouden ympäristösitoumus päättyy ilman takaisinperintävaatimuksia.
2. Jäsenvaltiot voivat myös varautua sitoumusten mukauttamiseen niiden voimassaoloaikana, mikäli
a) hyväksytty ohjelma tarjoaa mahdollisuuden tällaiseen mukautukseen;
ja
b) mukautus on asianmukaisesti perusteltavissa sitoumuksen tavoitteisiin nähden.
7 JAKSO
Maataloustuotteiden jalostuksen ja kaupan pitämisen parantaminen
21 artikla
Tukikelpoisiin menoihin voi kuulua
a) kiinteän omaisuuden rakentaminen ja hankinta, lukuun ottamatta maanhankintaa;
b) uusia koneita ja laitteita, mukaan lukien atk-ohjelmistot;
c) a ja b alakohdassa tarkoitettujen menojen lisäksi enintään 12 % tukikelpoisista menoista, yleiskustannuksia, kuten arkkitehtien, insinöörien ja konsulttien palkkioita sekä menoja toteutettavuustutkimuksista ja patenttien ja lisenssien hankkimisesta.
22 artikla
1. Asetuksen (EY) N:o 1257/1999 26 artiklan 3 kohdan soveltamiseksi tavanomaisten markkinoiden olemassaolo on arvioitava asianmukaisella tasolla seuraavilta osin:
a) kyseiset tuotteet;
b) investointityypit;
c) olemassa oleva ja odotettavissa oleva kapasiteetti.
2. Yhteisten markkinajärjestelyjen mukaiset tuotannon tai yhteisön tuen rajoitukset on otettava huomioon.
23 artikla
Erityisen syrjäisillä alueilla voidaan myöntää tukea kolmansien maiden tuotteiden jalostukseen tai kaupan pitämiseen liittyviin investointeihin edellyttäen, että jalostetut tuotteet on tarkoitettu kyseisen alueen markkinoille. Tämän edellytyksen noudattamiseksi tuki rajoitetaan koskemaan alueellisia tarpeita vastaavaa jalostuskapasiteettia edellyttäen, että jalostuskapasiteetti ei ylitä alueellisia tarpeita.
8 JAKSO
Metsätalous
24 artikla
Asetuksen (EY) N:o 1257/1999 29 artiklan 3 kohdassa tuen ulkopuolelle suljettujen metsien on oltava
a) keskus- tai aluehallinnon tai valtion omistamien yritysten omistamaa metsää tai muuta metsämaata;
b) kruununmetsää tai muuta metsämaata;
c) oikeushenkilöiden omistamaa metsää, jonka pääomasta vähintään 50 prosenttia kuuluu jollekin a tai b alakohdassa tarkoitetuista hallintoelimistä.
25 artikla
Jäsenvaltioiden on täsmennettävä metsitystukea asetuksen (EY) N:o 1257/1999 31 artiklan mukaisesti saava maatalousmaa, johon on kuuluttava erityisesti peltokasviviljelyyn käytettyä maata, laidunmaata, pysyviä laitumia ja monivuotisiin viljelmiin käytettyä maata, jota viljellään säännöllisesti.
26 artikla
1. Asetuksen (EY) N:o 1257/1999 31 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan toisen luetelmakohdan soveltamiseksi "viljelijällä" tarkoitetaan henkilöä, joka viettää oleellisen suuren osan työajastaan maatalouteen liittyvässä toiminnassa ja saa siitä merkittävän osan tuloistaan jäsenvaltion määrittelemien yksityiskohtaisten perusteiden mukaan.
2. Asetuksen (EY) N:o 1257/1999 31 artiklan 3 kohdan toisen alakohdan soveltamiseksi "nopeakasvuisten lajien lyhytkiertoviljelyllä" tarkoitetaan sellaisten lajien viljelyä, joiden kiertoaika (saman alan korjuuväli) on alle 15 vuotta.
27 artikla
1. Asetuksen (EY) N:o 1257/1999 32 artiklan mukaista tukea ei voi myöntää aloille, joille on jo myönnetty saman asetuksen 31 artiklan mukaista tukea.
2. Maksuja, jotka liittyvät asetuksen (EY) N:o 1257/1999 32 artiklan 1 kohdan toisen luetelmakohdan mukaisesti palonkatkaisulinjojen säilyttämiseen maataloutta koskevien toimenpiteiden avulla, ei saa myöntää aloille, jotka saavat maatalouden ympäristötukea.
Niiden on oltava johdonmukaisia yhteisiin markkinajärjestelyihin liittyvien tuotannon tai yhteisön tuen rajoitusten kanssa, ja niissä on otettava huomioon näiden yhteisten markkinajärjestelyjen mukaisesti maksetut maksut.
9 JAKSO
Useita toimenpiteitä koskevat yleiset säännöt
28 artikla
Asetuksen (EY) N:o 1257/1999 ja tämän asetuksen soveltamiseksi tavanomaisena hyvänä maatalouskäytäntönä pidetään sitä viljelytapaa, jota vastuuntuntoinen viljelijä noudattaisi kyseisellä alueella.
Jäsenvaltioiden on määriteltävä maaseudun kehittämissuunnitelmissaan todennettavissa olevat normit. Näihin normeihin kuuluvat joka tapauksessa ympäristöä koskevien yleisten ja pakollisten vaatimusten noudattaminen.
29 artikla
1. Jos tuensaaja siirtää sitoumuksensa aikana koko maatilansa tai osan siitä toiselle, tämä voi jatkaa sitoumusta sen jäljellä olevan voimassaoloajan. Jos sitoumusta ei jatketa tällä tavalla, tuensaajan on palautettava myönnetty tuki.
Jäsenvaltiot voivat luopua vaatimasta tällaista palautusta, jos tuensaaja, joka on jo täyttänyt huomattavan osan sitoumuksestaan, luopuu lopullisesti maataloustuotannosta, eikä osoittaudu tarkoituksenmukaiseksi, että seuraaja jatkaa sitoumusta.
Jäsenvaltiot voivat toteuttaa erityistoimenpiteitä sen välttämiseksi, että ensimmäisen alakohdan soveltaminen maatilan tilannetta koskevien pienempien muutosten yhteydessä johtaisi tehdyn sitoumuksen kannalta epäasianmukaisiin tuloksiin.
2. Jos edunsaaja lisää sitoumuksensa aikana tilansa pinta-alaa, jäsenvaltiot voivat säätää
a) sitoumuksen laajentamisesta koskemaan lisäaluetta sitoumuksen loppuajaksi edellyttäen, että tällainen laajentaminen,
i) on oikeutettu sitoumuksen luonteen kannalta,
ii) voidaan perustella sitoumustyypillä, jäljellä olevan ajan ja lisäalueen koon suhteen; lisäalueen on oltava huomattavasti pienempi kuin alkuperäinen alue tai korkeintaan kaksi hehtaaria;
ja
iii) ei vähennä tuen myöntämistä koskevien edellytysten noudattamisen tehokasta todentamista;
tai
b) edunsaajan alkuperäisen sitoumuksen korvaamisesta uudella koko kyseistä aluetta koskevalla sitoumuksella, jonka ehdot ovat vähintään yhtä tiukat kuin alkuperäisen sitoumuksen.
Edellä olevaa b alakohtaa sovelletaan myös tapauksiin, joissa sitoumuksen alaista aluetta laajennetaan tilalla.
3. Jos tuensaaja ei voi jatkaa tekemiensä sitoumusten noudattamista hänen maatilalleen tehdyn uudelleen jakamisen tai muiden samanlaisten julkisten maanparannustoimenpiteiden vuoksi, jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet, jotta sitoumukset voidaan mukauttaa maatilan uuteen tilanteeseen. Jos tällainen mukautus osoittautuu mahdottomaksi, sitoumus päättyy ja takaisinmaksua ei edellytetä sitoumuksen tosiasiallisen ajanjakson osalta.
30 artikla
1. Rajoittamatta yksittäistapauksissa huomioon otettavia konkreettisia olosuhteita jäsenvaltiot voivat hyväksyä erityisesti seuraavat ylivoimaiset esteet:
a) tuottajan kuolema,
b) tuottajan pitkäaikainen kyvyttömyys harjoittaa ammattiaan,
c) maatilan merkittävän osan pakkolunastus, jos kyseinen pakkolunastus ei ollut ennakoitavissa sitoumuksen tekopäivänä,
d) vakava luonnononnettomuus, jolla on merkittävää vaikutusta tilan viljelyalaan,
e) eläinten kasvatukseen tarkoitettujen rakennusten tuhoutuminen onnettomuudessa,
f) eläinkulkutauti, joka koskee tuottajan koko karjaa tai osaa siitä.
Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle tapaukset, jotka ne hyväksyvät ylivoimaisiksi esteiksi.
2. Ylivoimaista estettä koskeva ilmoitus ja toimivaltaisen viranomaisen vaatimat siihen liittyvät todisteet on toimitettava kirjallisina toimivaltaiselle viranomaiselle kymmenen työpäivän kuluessa siitä, kun tuottajan on mahdollista se tehdä.
III LUKU
PÄÄPERIAATTEET, HALLINTOA JA RAHOITUSTA KOSKEVAT SÄÄNNÖKSET
1 JAKSO
Pääperiaatteet
31 artikla
1. Asetuksen (EY) N:o 1257/1999 37 artiklan 3 kohdan toisen alakohdan soveltamiseksi on sovellettava tämän artiklan 2 ja 3 kohdassa säädettyjä perusteita.
2. Yhteisten markkinajärjestelyjen, laatuun ja terveyteen liittyvien maatalouden toimenpiteiden tai muuhun kuin maatalouden ympäristötukeen liittyvien maaseudun kehittämistoimenpiteiden osana toteutettavat ympäristötoimenpiteet eivät sulje pois maatalouden ympäristötukea tietyltä tuotannolta edellyttäen, että tällainen tuki on täydentävää ja johdonmukaista kyseisten toimenpiteiden kanssa.
Tässä yhteydessä
a) neuvoston asetuksen (EY) N:o 1251/1999(27) 6 artiklan mukaisesti viljelykäytöstä poistettua maata koskeville maatalouden ympäristötoimenpiteille saa myöntää tukea vain, jos sitoumukset ulottuvat laajemmalle kuin mainitun asetuksen 6 artiklan 2 kohdassa tarkoitetut aiheelliset ympäristötoimenpiteet,
b) naudanlihantuotannon laajaperäistämisen osalta tuessa on otettava huomioon neuvoston asetuksen (EY) N:o 1254/1999(28) 13 artiklan nojalla maksettava laajaperäistämispalkkio,
c) maatalouden ympäristösitoumuksissa on epäsuotuisten alueiden tuen ja ympäristön asettamiin rajoitteisiin liittyvän tuen osalta otettava huomioon edellytykset, jotka on säädetty kyseisillä alueilla annettavasta tuesta.
Jos tällainen yhdistäminen on olemassa, tuen tasossa on otettava huomioon siitä seuraavat tulonmenetykset ja erityiset yhdistämisestä johtuvat lisäkustannukset.
Missään tapauksessa sama sitoumus ei saa samanaikaisesti olla maatalouden ympäristötukeen ja johonkin muuhun yhteisön tukijärjestelmään kuuluvien maksujen kohteena.
3. Jäsenvaltiot tekevät ehdotuksen asetuksen (EY) N:o 1257/1999 37 artiklan 3 kohdan toisen alakohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa tarkoitetuista poikkeuksista maaseudun kehittämissuunnitelmien yhteydessä.
32 artikla
Maaseudun kehittämistoimenpiteisiin liittyvät maksut on maksettava tuensaajille täysimääräisinä.
2 JAKSO
Ohjelmatyö
33 artikla
1. Maaseudun kehittämissuunnitelmat on esitettävä asetuksen (EY) N:o 1257/1999 43 artiklan ja tämän asetuksen liitteessä säädettyjen yksityiskohtaisten vaatimusten mukaisesti.
2. Yhteisön tuen kokonaismäärä määritetään asetuksen (EY) N:o 1257/1999 44 artiklan 2 kohdan mukaisen hyväksynnän perusteella.
3. Hyväksyntä voi koskea valtiontukea ainoastaan, jos tuen tarkoituksena on antaa lisärahoitusta liitteessä olevan 16 kohdan mukaisesti eritellyille maaseudun kehittämistoimenpiteille.
4. Jäsenvaltioiden maaseudun kehittämisen ohjelma-asiakirjat ovat julkisia.
34 artikla
Jos maaseudun kehittämistoimenpiteet esitetään yleisten puiteasetusten muodossa, näihin asetuksiin on asianmukaisesti viitattava maaseudun kehittämissuunnitelmissa.
Tällöin kaikkien 33 artiklan vaatimusten on täytyttävä.
35 artikla
1. Maaseudun kehittämisen ohjelma-asiakirjoihin tehtävät muutokset on perusteltava asianmukaisesti erityisesti seuraavien tietojen perusteella:
a) mahdolliset täytäntöönpanossa havaitut vaikeudet ja muut ohjelma-asiakirjan muuttamista puoltavat syyt,
b) muutoksen odotettavissa olevat vaikutukset,
c) vaikutukset rahoitukseen ja sitoumusten valvontaan.
2. Asetuksen (EY) N:o 1260/1999 50 artiklan 2 kohdan mukaisia menettelyjä noudattaen on saatava komission hyväksyntä sellaisille maaseudun kehittämisen ohjelma-asiakirjojen muutoksille, jotka
a) vaikuttavat toimintalinjoihin,
b) muuttavat liitteessä mainittuja tukitoimenpiteiden pääpiirteitä, mukaan lukien muutokset yhteisön rahoitusosuuteen,
c) muuttavat yhteisön tuen kokonaismäärää,
d) muuttavat minkä tahansa toimenpiteen rahoitusta joko yli 25 prosenttia suhteessa kyseiselle vuodelle kyseistä toimenpidettä varten ennakoituun määrään tai yli 5 prosenttia suhteessa kyseiselle vuodelle ennakoituun kokonaismäärään, kumpi tahansa on suurempi, laskettuna komission hyväksymän maaseudun kehittämisen ohjelma-asiakirjan perusteella,
e) muuttavat valtiontuen muodossa annettua lisärahoitusta joko yli 25 prosenttia suhteessa kyseiselle vuodelle kyseistä toimenpidettä varten ennakoituun määrään tai yli 5 prosenttia suhteessa kyseiselle vuodelle ennakoituun kokonaismäärään, kumpi tahansa on suurempi, laskettuna komission hyväksymän maaseudun kehittämisen ohjelma-asiakirjan perusteella, muutokset on toimitettava komissiolle yhtenäisenä ehdotuksena ohjelmaa ja vuotta kohti.
Kaikista muista muutoksista on tiedotettava komissiolle vähintään kaksi kuukautta ennen niiden voimaantuloa.
3. Maaseudun kehittämisen ohjelma-asiakirjoja on tarkistettava tarvittaessa yhteisön lainsäädännön myöhempien muutosten mukaisiksi. Näihin tarkistuksiin ei sovelleta 2 kohdan ensimmäisen alakohdan toista virkettä.
3 JAKSO
Lisätoimenpiteet ja yhteisöaloitteet
36 artikla
Asetuksen (EY) N:o 1257/1999 45 artiklan nojalla EMOTR:n ohjausosastosta maaseudun kehittämisen yhteisöaloitteen toimenpiteisiin annettavan tuen soveltamisala laajennetaan koko yhteisöön ja sen mukainen rahoitus laajennetaan koskemaan Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1261/1999(29) ja Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1262/1999(30) mukaisesti tukikelpoisia toimenpiteitä.
4 JAKSO
Rahoitussäännökset
37 artikla
1. Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle viimeistään kunkin vuoden 30 päivänä syyskuuta kaikista maaseudun kehittämistä koskevista ohjelma-asiakirjoista
a) selvitys kuluvan varainhoitovuoden aikana toteutuneista ja kyseisen varainhoitovuoden loppuun mennessä toteutettavista menoista
ja
b) seuraavien varainhoitovuosien tarkistetut menoarviot kyseisen ohjelmakauden loppuun asti kullekin jäsenvaltiolle myönnettyjen varojen mukaisesti.
2. Jos tiedot, jotka jäsenvaltioiden on 1 kohdan mukaan toimitettava komissiolle, ovat epätäydellisiä tai määräaikaa ei ole noudatettu, komission on vähennettävä maatalouskulujen perusteella laskettuja ennakkomaksuja tilapäisesti ja raukeamisperusteella, sanotun kuitenkaan rajoittamatta talousarviota koskevaan kurinalaisuuteen liittyvien yleisten sääntöjen soveltamista.
38 artikla
Maksajana toimivat yksiköt voivat kirjata tileille maaseudun kehittämistä koskevan ohjelma-asiakirjan hyväksymispäätöksen tekopäivää seuraavan kuukauden menona ennakon, joka on enintään 12,5 prosenttia ohjelma-asiakirjassa ennakoidusta yhteisön kokonaisvarojen keskimääräisestä vuosierästä.
Tämän ennakon on muodostettava käyttöpääoma, joka periaatteessa voidaan periä takaisin vasta kunkin maaseudun kehittämistä koskevan ohjelma-asiakirjan ohjelmakauden lopussa.
39 artikla
1. Kunkin jäsenvaltion yhden varainhoitovuoden osalta ilmoittamat menot rahoitetaan ainoastaan niiden 37 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaisesti komissiolle tiedoksi annettuun määrään saakka, joka sisältyy kyseisen varainhoitovuoden talousarvioon otettuihin määrärahoihin.
2. Jos jonkin jäsenvaltion todellisuudessa aiheutuneet menot ylittävät tiettynä varainhoitovuonna 37 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaisesti tiedoksi annetut määrät, kyseisen varainhoitovuoden määrät ylittävistä menoista on otettava huomioon muiden jäsenvaltioiden menokorvausten jälkeen käytettävissä olevat määrärahat suhteessa todettuihin ylityksiin.
3. Jos jonkin jäsenvaltion todellisuudessa aiheutuneet menot ovat tiettynä varainhoitovuonna alle 75 prosenttia kohdassa 1 viitatusta määrästä, seuraavana varainhoitovuonna mukaan otettavia menoja on vähennettävä kolmasosalla mainitun määrän ja kyseisenä varainhoitovuonna todellisuudessa aiheutuneiden menojen välillä todetusta erotuksesta.
Tätä vähennystä ei kuitenkaan ole otettava huomioon vähennystä seuraavan varainhoitovuoden todellisia menoja vahvistettaessa.
4. Kohtaa 3 ei sovelleta maaseudun ohjelma-asiakirjan ensimmäiseen meno-ilmoitukseen.
40 artikla
Osallistumista jäsenvaltioiden asetuksen (EY) N:o 1257/1999 49 artiklan 2 kohdan mukaisesti suorittamien arviointien rahoitukseen on sovellettava sellaisiin arviointeihin, jotka tehokkaasti auttavat arviointia yhteisön tasolla niiden kattavuuden vuoksi, ja erityisesti antamalla vastauksia yleisiin arviointikysymyksiin ja laadun vuoksi.
Rahoitusosuus ei asianmukaisesti perusteltuja poikkeuksia lukuun ottamatta saa ylittää 50:tä prosenttia enimmäismäärästä, jonka on oltava yksi prosentti maaseudun kehittämisohjelman kokonaiskustannuksista. Jokaisessa maaseudun kehittämisohjelmassa osarahoituksesta on vähintään 40 prosenttia kohdistettava jälkiarviointiin.
5 JAKSO
Seuranta ja arviointi
41 artikla
Asetuksen (EY) N:o 1257/1999 48 artiklan 2 kohdan mukaisesti vuotuiset kertomukset edistymisestä edellisen kalenterivuoden osalta on esitettävä komissiolle kunkin vuoden 30 päivään huhtikuuta mennessä. Kunkin vuosittaisen täytäntöönpanokertomuksen on sisällettävä seuraavat tiedot:
a) kuvaus tukitoimen täytäntöönpanoon vaikuttavista yleisten edellytysten muutoksista, erityisesti merkittävästä sosiaalis-taloudellisesta kehityksestä, sekä kansallisten, alueellisten tai alakohtaisten politiikkojen muutoksista,
b) toimenpidekokonaisuuksien ja toimintalinjojen toteutumisaste suhteessa niiden toiminnallisiin ja erityisiin tavoitteisiin esittämällä tässä yhteydessä määrälliset indikaattorit,
c) hallintoviranomaisen ja mahdollisen seurantakomitean täytäntöönpanon laadun ja tehokkuuden varmistamiseksi toteuttamat toimet, erityisesti:
i) seuranta, varainhoito ja arviointi, mukaan lukien tietojen keruu,
ii) selvitys tukitoimen hallinnoinnissa todetuista merkittävistä ongelmista ja mahdollisesti toteutetut toimenpiteet,
d) toimenpiteet, joihin on ryhdytty yhteisön politiikkojen noudattamisen varmistamiseksi.
Ensimmäisen kohdan b alakohdassa mainittujen indikaattorien pitäisi noudattaa mahdollisimman pitkälti komission laatimaa suositusta yleisistä indikaattoreista. Mikäli maaseudun kehittämisen ohjelma-asiakirjoissa esitettyjen tavoitteiden toteutumisen tehokasta seurantaa varten tarvitaan tarkempia indikaattoreita, myös ne on esitettävä tässä yhteydessä.
42 artikla
1. Arviointien on oltava riippumattomien arvioijien tunnustettujen arviointitapojen mukaisesti tekemiä.
2. Arviointien on erityisesti vastattava komission yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa määrittelemiin yleisiin arviointikysymyksiin, ja niihin on yleisesti liityttävä työn loppuunsaattamisen perusteet ja indikaattorit.
3. Maaseudun kehittämisen ohjelma-asiakirjaa hallinnoivan viranomaisen on kerättävä arviointia varten riittävästi tietoa seurantatuloksia käyttämällä ja hankkimalla tarvittaessa lisätietoja.
43 artikla
1. Ennakkoarvioinneissa on tarkasteltava nykytilanteessa havaittavia eroja, puutteita ja mahdollisuuksia ja arvioitava sitä, kuinka johdonmukainen ehdotettu toimintatapa on tilanteeseen ja tavoitteisiin nähden ottaen lisäksi huomioon yleisissä arviointikysymyksissä esiin tulleet seikat. Siinä on arvioitava valittujen toimintalinjojen toivottua vaikutusta ja esitettävä mahdollisuuksien mukaan niiden tavoitteet määrällisesti. Tämän lisäksi siinä on tarkistettava ehdotetut täytäntöönpanojärjestelyt sekä johdonmukaisuus yhteisen maatalouspolitiikan ja muiden politiikkojen kanssa.
2. Ennakkoarvioinnista vastaavat maaseudun kehittämissuunnitelman laativat viranomaiset ja sen on oltava osa tätä suunnitelmaa.
44 artikla
1. Väli- ja jälkiarvioinneissa on käsiteltävä kyseisen maaseudun kehittämisen ohjelma-asiakirjan erityiskysymyksiä sekä yhteisön tasolla merkityksellisiä yleisiä arviointikysymyksiä. Jälkimmäisiin kuuluvat maaseutuväestön asuinolot ja väestörakenne, työllisyys ja toimeentulo maataloudessa tai sen ulkopuolella, maatalouden rakenteet, maatalouden hyödykkeet, laatu, kilpailukyky, metsätalousvarat ja ympäristöseikat. Se, että jonkin yleisen arviointikysymyksen käsittelyn ei katsottu olevan asianmukaista tietyn maaseudun kehittämisen ohjelma-asiakirjan kannalta, on perusteltava.
2. Väliarvioinnissa on arviointikysymysten käsittelyn lisäksi tarkasteltava erityisesti ensimmäisiä saavutuksia, niiden merkittävyyttä ja johdonmukaisuutta kyseisen maaseudun kehittämisen ohjelma-asiakirjan kanssa sekä sitä, missä määrin tavoitteet on saavutettu. Siinä on arvioitava myös rahoitusvarojen käyttöä sekä seurannan ja täytäntöönpanon toimivuutta.
Jälkiarvioinnissa, jossa annetaan vastaukset arviointikysymyksiin, on erityisesti tarkasteltava varojen käyttöä, tuen tehokkuutta ja suorituskykyä sekä sen vaikutuksia ja esitettävä johtopäätökset maaseudun kehittämispolitiikasta ja sen vaikutuksesta yhteiseen maatalouspolitiikkaan.
3. Väli- ja jälkiarvioinnit on laadittava yhteistyössä komission kanssa, ja niistä vastaa maaseudun kehittämisohjelmia hallinnoiva viranomainen.
4. Maaseudun kehittämistä koskevaa ohjelma-asiakirjaa hallinnoiva viranomainen, mahdollinen seurantakomitea ja komissio arvioivat yksittäisten arviointien laadun hyväksyttäviä menetelmiä käyttäen. Arviointitulokset ovat julkisia.
45 artikla
1. Väliarviointikertomus on toimitettava komissiolle viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2003. Maaseudun kehittämistä koskevan ohjelma-asiakirjan hallinnoinnista vastaavan viranomaisen on ilmoitettava komissiolle, miten arviointikertomuksen suosituksia on noudatettu. Komissio laatii koko yhteisöä koskevan yhteenvedon saatuaan yksittäiset arviointikertomukset. Välikertomus päivitetään tarvittaessa viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2005.
2. Jälkiarviointikertomus on toimitettava komissiolle viimeistään kahden vuoden kuluttua ohjelmakauden päättymisestä. Saatuaan yksittäiset arviointi-kertomukset komissio laatii kolmen vuoden kuluessa ohjelmakauden päättymisestä koko yhteisöä koskevan yhteenvedon.
3. Arviointikertomuksissa on esiteltävä käytetyt menetelmät sekä niiden vaikutus tietojen ja tulosten Iaatuun. Niissä on oltava kuvaus ohjelman taustasta ja sisällöstä, rahoitusta koskevat tiedot, vastaukset yleisiin arviointikysymyksiin sekä kansallisella tai alueellisella tasolla muotoiltuihin arviointikysymyksiin käytetyt indikaattorit mukaan lukien sekä päätelmät ja suositukset. Niiden pitää rakenteeltaan noudattaa mahdollisimman pitkälti komission arviointi-kertomuksia varten laatimaa yhteistä rakennesuositusta.
6 JAKSO
Hakemukset, tarkastukset ja seuraamukset
46 artikla
1. Pinta-alaa tai eläimiä koskevissa maaseudun kehittämistuen hakemuksissa, jotka esitetään erillään asetuksen (ETY) N:o 3887/92 4 artiklan mukaisista tuki-hakemuksista, on ilmoitettava kyseisen toimenpiteen hakemusten tarkastusten kannalta huomioon otettavat tilan kaikki pinta-alat ja eläimet, vaikka niille ei haetakaan tukea.
2. Pinta-alaa koskevien maaseudun kehittämistoimenpiteiden on liityttävä erillisesti tunnistettuihin lohkoihin. Sitoumuksen ollessa voimassa tuettavia lohkoja ei voida muuttaa, jollei maaseudun kehittämisen ohjelma-asiakirjasta muuta johdu.
3. Jos maksua koskeva hakemus sisältyy yhdennetyn valvontajärjestelmän pinta-alatukea koskevaan hakemukseen, jäsenvaltion on varmistettava, että lohkosta, jolle haetaan maaseudun kehittämistukea, ilmoitetaan erikseen yhdennetyn valvontajärjestelmän pinta-alatukea koskevassa hakemuksessa.
4. Pinta-alat ja eläimet on tunnistettava asetuksen (ETY) N:o 3508/92 4 ja 5 artiklan mukaisesti.
47 artikla
1. Järjestelmään liittymistä koskevat alkuperäiset hakemukset ja maksua koskevat peräkkäiset hakemukset on tarkastettava siten, että varmistetaan tukien myöntämisedellytysten noudattamisen tehokas todentaminen. Jäsenvaltiot määrittelevät valvonnan menetelmät ja keinot sekä valvottavat henkilöt tukitoimenpiteiden luonteen mukaisesti. Jäsenvaltioiden on kaikissa aiheellisissa tapauksissa noudatettava asetuksessa (ETY) N:o 3508/92 käyttöön otettua yhdennettyä tarkastus- ja valvontajärjestelmää.
2. Valvonta toteutetaan hallinnollisilla ja paikalla tehtävillä tarkastuksilla.
3. Hallinnollisen tarkastuksen on oltava perusteellinen ja siihen on kaikissa aiheellisissa tapauksissa sisällyttävä tukien perusteettoman päällekkäisyyden välttämiseksi ristiintarkastukset muun muassa niiden yhdennetyn hallinto- ja valvontajärjestelmän tietojen kanssa, jotka koskevat sitoumuksen piiriin kuuluvia pinta-aloja ja eläimiä. Pitkäaikaisten sitoumusten noudattamista on myös valvottava.
4. Paikalla tehtävät tarkastukset on suoritettava asetuksen (ETY) N:o 3887/92 6 ja 7 artiklan mukaisesti. Niiden on koskettava vuosittain vähintään viittä prosenttia tuensaajista ja katettava kaikki ohjelma-asiakirjoissa määrätyt erityyppiset maaseudun kehittämistoimenpiteet.
Paikalla tehtävät tarkastukset on ajallisesti hajautettava ympäri vuotta tehtäviksi kutakin maaseudun kehittämisen toimenpidettä koskevan riskianalyysin mukaisesti. Edunsaajan kaikki sitoumukset ja velvoitteet, jotka on víerailun aikana mahdollista tarkastaa, on tarkastettava.
48 artikla
1. Asetuksen (ETY) N:o 3887/92 9 artiklan 1 ja 2 kohdan säännöksiä sovelletaan pinta-alan perusteella myönnettävään tukeen ja saman asetuksen 10 artiklan 2, 3, 7, 11 ja 12 kohdan säännöksiä eläinten perusteella myönnettävään tukeen.
Näihin tukiin sovelletaan lisäksi asetuksen (ETY) N:o 3887/92 11 artiklan 1 kohdan a alakohdan sekä 12, 13 ja 14 artiklan säännöksiä.
2. Jäsenvaltioiden on säädettävä voimassa olevien velvoitteiden ja asiaa koskevien säännösten rikkomuksiin sovellettavien seuraamusjärjestelmä ja toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet tämän järjestelmän täytäntöönpanon varmistamiseksi. Säädettyjen seuraamusten on oltava tehokkaita, suhteellisia ja varoittavia.
3. Jos kysymyksessä on vakavan laiminlyönnin seurauksena tehty väärä ilmoitus, asianomainen tuensaaja suljetaan kaikkien neuvoston asetuksen asiaa koskevassa luvussa säädettyjen maaseudun kehittämistoimenpiteiden ulkopuolelle kyseisen kalenterivuoden ajaksi. Jos kyseessä on tahallisesti tehty väärä ilmoitus, tuensaaja suljetaan niiden ulkopuolelle myös seuraavan vuoden ajaksi. Tämän seuraamuksen soveltaminen ei rajoita kansallisella tasolla säädettyjen lisäseuraamusten soveltamista.
IV LUKU
LOPPUSÄÄNNÖKSET
49 artikla
1. Kumotaan asetukset (ETY) N:o 2084/80, 220/91, (EY) N:o 860/94, 1025/94, 1054/94, 1282/94, 1404/94, 1682/94, 1844/94, 746/96 ja päätös 92/522/EY ja 94/173/EY.
2. Kohdan 1 perusteella kumottuja asetuksia ja päätöksiä sovelletaan komission asetuksen (EY) N:o 1257/1999 55 artiklan 1 kohdassa mainittujen asetusten perusteella ennen 1 tammikuuta 2 000 hyväksymiin toimenpiteisiin.
50 artikla
Tämä asetus tulee voimaan seitsemäntenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä.
Sitä sovelletaan yhteisön tukeen 1 päivästä tammikuuta 2 000.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Brysselissä 23 päivänä heinäkuuta 1999.