*****
RAADETS DIREKTIV
af 21. juni 1989
om fastsaettelse af naermere regler for indbyrdes tilnaermelse af programmer for nedbringelse af forureningen fra affald fra titandioxidindustrien med henblik paa at bringe den til ophoer
(89/428/EOEF)
RAADET FOR DE EUROPAEISKE
FAELLESSKABER HAR -
under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab, saerlig artikel 130 S,
under henvisning til forslag fra Kommissionen (1),
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet (2),
under henvisning til udtalelse fra Det OEkonomiske og Sociale Udvalg (3), og
ud fra foelgende betragtninger:
For industrianlaeg, der eksisterede den 20. februar 1978, skal medlemsstaterne i overensstemmelse med Raadets direktiv 78/176/EOEF af 20. februar 1978 om affald fra titandioxidindustrien (4), senest aendret ved direktiv 83/29/EOEF (5), saerlig artikel 9, udarbejde programmer for gradvis nedbringelse af forureningen fra affald fra disse anlaeg med henblik paa at bringe denne til ophoer;
i disse programmer fastsaettes de generelle maal til nedbringelse af forureningen fra flydende, fast og luftformigt affald, som skulle naas pr. 1. juli 1987; programmerne skulle fremsendes til Kommissionen, saaledes at den kunne forelaegge passende forslag for Raadet om harmonisering heraf for saa vidt angaar nedbringelse af forureningen med henblik paa at bringe denne til ophoer og forbedre konkurrencevilkaarene for titandioxidindustrien;
for at beskytte vandmiljoeet boer dumpning af affald og udledning af visse typer affald, saerlig fast og staerkt syreholdigt affald, forbydes;
for at beskytte vandmiljoeet boer udledningen af andre typer affald, saerlig svagt syreholdigt og neutraliseret affald, gradvis nedbringes
de gamle industrivirksomheder boer anvende teknik, der er egnet til behandling af affald, saaledes at de satte maal naas inden for de fastsatter frister;
installation af saadan teknik kan medfoere store tekniske og oekonomiske vanskeligheder; medlemsstaterne boer derfor kunne udsaette gennemfoerelsen af de forskellige bestemmelser paa betingelse af, at der udarbejdes og forelaegges Kommissionen et program for effektiv nedbringelse af forureningen; hvis medlemsstaterne har saerlige vanskeligheder med programmer for bortskaffelse af affald, boer Kommissionen kunne forlaenge de relevante tidsfrister;
med hensyn til udledning af visse typer affald boer medlemsstaterne kunne anvende kvalitetsmaalsaetninger paa en saadan maade, at resultaterne i alle henseender svarer til dem, der opnaas ved hjaelp af graensevaerdier; denne overensstemmelse boer paavises i et program, der skal forelaegges Kommissionen;
uden tilsidesaettelse af de forpligtelser, der paahviler medlemsstaterne i henhold til Raadets direktiv 80/779/EOEF af 15. juli 1980 om graensevaerdier og vejledende vaerdier for luftkvaliteten med hensyn til svovldioxid og svaevestoev (6), senest aendret ved direktiv 89/427/EOEF (7), og Raadets direktiv 84/360/EOEF af 28. juni 1984 om bekaempelse af luftforurening fra industrianlaeg (8), vil det vaere hensigtsmaessigt at beskytte luftkvaliteten ved at fastsaette passende emissionsnormer for luftformige udledninger fra titandioxidindustrien;
for at kontrollere den effektive gennemfoerelse af foranstaltningerne boer medlemsstaterne foere tilsyn med hver enkelt virksomheds faktiske produktion;
alt affald fra titandioxidindustrien boer, hvor det er teknisk og oekonomisk muligt, undgaas eller genanvendes, og genanvendelse eller bortskaffelse af saadant affald boer ske uden fare for den menneskelige sundhed eller miljoeet -
UDSTEDT FOELGENDE DIREKTIV:
Artikel 1
I overensstemmelse med artikel 9, stk. 3, i direktiv 78/176/EOEF fastsaettes i naervaerende direktiv de naermere regler for harmonisering af programmer for nedbringelse af forurening fra affald fra eksisterende industrianlaeg med henblik paa at bringe denne til ophoer og for at forbedre konkurrencevilkaarene for titandioxidindustrien.
Artikel 2
1. I dette direktiv forstaas
a) for saa vidt angaar sulfatprocessen:
- ved »fast affald«:
- uoploeselige malmrester, som ikke reagerer med svovlsyre under fremstillingsprocessen
- jernvitriol, dvs. krystalliseret ferrosulfat (FeSO4.7H2O)
- ved »staerkt syreholdigt affald«:
moderlud, der opstaar i filtreringsfasen efter hydrolyse af titanylsulfatoploesningen. Hvis saadan moderlud bringes i forbindelse med svagt syreholdigt affald, som samlet indeholder over 0,5 % fri svovlsyre samt forskellige tungmetaller (1), skal lud og affald tilsammen betragtes som staerkt syreholdigt affald
- ved »restprodukter fra affaldsbehandling«:
filtrersalte, slam og flydende affald, der opstaar ved behandling (koncentrering eller neutralisering) af staerkt syreholdigt affald, og som indeholder forskellige tungmetaller, men ikke neutraliserede og filtrerede eller dekanterede restprodukter, som kun indeholder spor af tungmetaller, og som inden enhver fortynding har en pH-vaerdi paa over 5,5
- ved »svagt syreholdigt affald«:
vaskevand, koelevand og kondensater samt andet slam og flydende affald, der ikke omfattes af ovennaevnte definitioner, og som indeholder hoejst 0,5 % fri svovlsyre
- ved »neutraliseret affald«:
alle vaesker, som har en pH-vaerdi paa over 5,5, kun indeholder spor af tungmetaller, og som fremstilles direkte ved filtrering eller dekantering af staerkt eller svagt syreholdigt affald efter behandling med henblik paa at reducere syreindholdet og indholdet af tungmetaller
- ved »stoev«:
stoev af en hvilken som helst art, der hidroerer fra produktionsanlaeg, herunder navnlig malm- og pigmentstoev
- ved »SOx«:
luftformigt svovldioxid og svovltrioxid, der hidroerer fra de forskellige trin i fremstillingsprocessen og de interne affaldsbehandlingsprocesser, herunder ogsaa syreblaerer
b) for saa vidt angaar chloridprocessen
- ved »fast affald«:
- uoploeselige malmrester, som ikke reagerer med chlor under fremstillingsprocessen
- metalchlorid og metalhydroxid (filterstof), der opstaar i fast form ved fremstillingen af titantetrachlorid
- koksrester, som opstaar ved fremstillingen af titantetrachlorid
- ved »staerkt syreholdigt affald«:
affald, der indeholder over 0,5 % fri saltsyre samt forskellige tungmetaller (1)
- ved »restprodukter fra affaldsbehandling«:
filtrersalte, slam og flydende affald, der opstaar ved behandling (koncentrering eller neutralisering) af staerkt syreholdigt affald, og som indeholder forskellige tungmetaller, men ikke neutraliserede og filtrerede eller dekanterede restprodukter, som kun indeholder spor af tungmetaller, og som inden enhver fortynding har en pH-vaerdi paa over 5,5
- ved »svagt syreholdigt affald«:
vaskevand, koelevand og kondensater samt andet slam og flydende affald, der ikke omfattes af ovennaevnte definitioner, og som indeholder hoejst 0,5 % fri saltsyre
- ved »neutraliseret affald«:
alle vaesker, som har en pH-vaerdi paa over 5,5, kun indeholder spor af tungmetaller, og som fremstilles direkte ved filtrering eller dekantering af staerkt eller svagt syreholdigt affald efter behandling med henblik paa at reducere surheden og indholdet af tungmetaller
- ved »stoev«:
stoev af en hvilken som helst art, der hidroerer fra produktionsanlaeg, herunder navnlig malm-, pigment- og koksstoev
- ved »chlor«:
gasformigt chlor, der hidroerer fra de forskellige trin i fremstillingsprocessen
c) for saa vidt angaar sulfatprocessen eller chloridprocessen:
- ved »dumpning«:
enhver forsaetlig udledning i indre overfladevande, indre kystfarvande, territorialfarvande eller i aabent hav af stoffer og materialer fra skibe og luftfartoejer (2) af hvilken som helst art, og fra faste eller flydende platforme.
2. De udtryk, der er defineret i direktiv 78/176/EOEF, har samme betydning i naervaerende direktiv.
Artikel 3
Dumpning af alt fast affald, alt staerkt syreholdigt affald, alle restprodukter fra affaldsbehandling, alt svagt syreholdigt affald eller neutraliseret affald, der omhandles i artikel 2, er forbudt fra den 31. december 1989.
Artikel 4
Medlemsstaterne traeffer de noedvendige foranstaltninger for at sikre, at udledning af affald i indre overfladevande, indre kystfarvande, territorialfarvande og i aabent hav forbydes:
a) for saa vidt angaar fast affald, staerkt syreholdigt affald og restprodukter fra affaldsbehandling fra eksisterende industrianlaeg, som anvender sulfatprocessen:
- fra den 31. december 1989 i alle ovennaevnte vandomraader
b) for saa vidt angaar fast affald og staerkt syreholdigt affald fra eksisterende industrianlaeg, som anvender chloridprocessen:
- fra den 31. december 1989 i alle ovennaevnte vandomraader.
Artikel 5
1. Medlemsstaterne kan udskyde det i artikel 3 og 4 anfoerte ikrafttraedelsestidspunkt til senest den 31. december 1992, hvis stoerre teknisk-oekonomiske vanskeligheder kraever det, og paa den betingelse, at der senest den 31. december 1989 forelaegges Kommissionen et program for effektiv nedbringelse af dumpning og udledning af det i artikel 3 og 4 omhandlede affald, saaledes at en saadan dumpning og udledning forbydes endeligt senest i 1992. Senest tre maaneder efter vedtagelsen af dette direktiv underrettes (1) Kommissionen om saadanne tilfaelde, som den skal hoeres om. Kommissionen underretter de oevrige medlemsstater.
2. For saa vidt angaar de medlemsstater, der har gjort brug af muligheden i stk. 1, men som pr. 31. december 1992 ikke kan opfylde kravene i artikel 4, kan Kommissionen give yderligere seks maaneders frist. Kommissionen kan ligeledes give seks maaneder udsaettelse for forelaeggelsen af det i stk. 1 omhandlede program efter anmodning fra en medlemsstat, der har vanskeligheder med hensyn til sine nationale tilladelsesprocedurer.
Artikel 6
Medlemsstaterne traeffer de noedvendige foranstaltninger for at sikre, at udledning af affald nedbringes i overensstemmelse med foelgende bestemmelser:
a) fra eksisterende industrianlaeg, som anvender sulfatprocessen:
- svagt syreholdigt affald og neutraliseret affald nedbringes pr. 31. december 1992 i alle vandomraader til en vaerdi paa hoejst 800 kg samlet maengde sulfat pr. ton produceret titandioxid (dvs. svarende til de SO4-ioner, der findes i fri svovlsyre og i metalsulfaterne)
b) fra eksisterende industrianlaeg, som anvender chloridprocessen:
- svagt syreholdigt affald, restprodukter fra affaldsbehandling og neutraliseret affald nedbringes pr. 31. december 1989 i alle vandomraader til foelgende vaerdier af samlet maengde chlorid pr. ton produceret titandioxid (dvs. svarende til de C1-ioner, der findes i fri saltsyre og metalchloriderne):
- 130 kg, naar der anvendes naturligt rutil
- 228 kg, naar der anvendes syntetisk rutil
- 450 kg, naar der anvendes slagge.
Saafremt virksomheden anvender mere end en type malm, gaelder vaerdierne i forhold til maengden af de anvendte malmtyper.
Artikel 7
1. Undtagen for saa vidt angaar indre overfladevande kan medlemsstaterne forlaenge den i artikel 6, litra a), anfoerte frist til senest den 31. december 1994, hvis stoerre tekniskoekonomiske vanskeligheder kraever det, og paa den betingelse, at der senest den 31. december 1989 forelaegges Kommissionen et program for en effektiv nedbringelse af udledning af dette affald. Et saadant program skal goere det muligt at naa foelgende graensevaerdier pr. ton produceret titandioxid paa de angivne datoer:
- svagt syreholdigt affald og neutraliseret affald: 1 200 kg den 31. december 1992
- svagt syreholdigt affald og neutraliseret affald: 800 kg den 31. december 1994.
Senest tre maaneder efter meddelelsen af dette direktiv underrettes Kommissionen (1) om saadanne tilfaelde, som den skal hoeres om. Kommissionen underretter de oevrige medlemsstater.
2. Medlemsstaterne kan forlaenge den i artikel 6, litra b), anfoerte frist til senest den 31. december 1992, hvis stoerre teknisk-oekonomiske vanskeligheder kraever det, og paa den betingelse, at der senest den 31. december 1989 forelaegges Kommissionen et program for effektiv nedbringelse af udledning af dette affald, saaledes at den i
artikel 6, litra b), fastsatte graensevaerdi naas senest i 1992. Senest tre maaneder efter vedtagelsen af dette direktiv underrettes (1) Kommissionen om saadanne tilfaelde, som den skal hoeres om. Kommissionen underretter de oevrige medlemsstater.
Artikel 8
1. For saa vidt angaar kravene i artikel 6 kan medlemsstaterne vaelge at anvende kvalitetsmaal saaledes, at virkningerne med hensyn til miljoebeskyttelse og modvirkning af konkurrenceforvridning svarer til de virkninger, der opnaas ved anvendelse af graensevaerdierne.
2. Hvis en medlemsstat vaelger at anvende kvalitetsmaal, forelaegger den Kommissionen et program (1), der viser, at foranstaltningernes virkninger med hensyn til miljoebeskyttelse og modvirkning af konkurrenceforvridning svarer til virkningen af graensevaerdierne paa de tidspunkter, hvor disse graensevaerdier anvendes i overensstemmelse med artikel 6.
Dette program forelaegges Kommissionen mindst seks maaneder foer medlemsstaten foreslaar anvendelse af kvalitetsmaalene.
En vurdering af dette program foretages af Kommissionen i overensstemmelse med fremgangsmaaderne i artikel 10 i direktiv 78/176/EOEF.
Kommissionen underretter de oevrige medlemsstater herom.
Artikel 9
1. Medlemsstaterne traeffer de noedvendige foranstaltninger for at sikre, at udledninger i luften nedbringes i overensstemmelse med foelgende bestemmelser:
a) for saa vidt angaar eksisterende industrianlaeg, som anvender sulfatprocessen:
i) nedbringes udledningerne for saa vidt angaar stoev pr. 31. december 1990 til en vaerdi paa hoejst 50 mg/Nm3 (2) fra stoerre kilder og paa hoejst 150 mg/Nm3 (2) fra andre kilder (3)
ii) nedbringes udledningerne for saa vidt angaar SOx, der hidroerer fra forbraendings- og kalcineringstrinnet ved fremstilling af titandioxid, pr. 1. januar 1995 til en vaerdi paa hoejst 10 kg SO2 aekvivalenter pr. ton produceret titandioxid
iii) skal medlemsstaterne kraeve, at der installeres midler til at forhindre emissionen af syreblaerer
iv) maa anlaeg til koncentration af affaldssyrer ikke udlede mere end 50 mg/Nm3 SOx beregnet som SO2 aekvivalenter (4).
v) skal anlaeg til braending af salte, der er frembragt ved affaldsbehandling, raade over den bedst tilgaengelige teknologi, der ikke medfoerer urimelige omkostninger, med henblik paa at nedbringe SOx-emissioner
b) for saa vidt angaar eksisterende industrianlaeg, som anvender chloridprocessen:
i) nedbringes udledningerne for saa vidt angaar stoev pr. 31. december 1989 til en vaerdi paa hoejst 50 mg/Nm3 (2) fra stoerre kilder og paa hoejst 150 mg/Nm3 (2) fra andre kilder (3)
ii) nedbringes udledningerne for saa vidt angaar chlor pr. 31. december 1989 til en daglig gennemsnitskoncentration paa hoejst 5 mg/Nm3 (5) og maa ikke overstige 40 mg/Nm3 paa noget tidspunkt.
2. Bestemmelserne i dette direktiv beroerer ikke direktiv 80/779/EOEF.
3. Kontrolproceduren for referencemaalinger for udledning af SOx i atmosfaeren er beskrevet i bilaget.
Artikel 10
Medlemsstaterne kontrollerer de i artikel 6, 8 og 9 anfoerte vaerdier og den deri foreskrevne nedbringelse i forhold til hvert anlaegs faktiske produktion.
Artikel 11
Medlemsstaterne traeffer de noedvendige foranstaltninger for at sikre, at alt affald fra titandioxidindustrien og navnlig affald, som er undergivet forbud mod udledning eller dumpning i vand eller udledning i luften
- begraenses mest muligt eller genanvendes, hvis dette er teknisk muligt og oekonomisk forsvarligt
- genanvendes eller bortskaffes, hvis dette kan ske uden risiko for den menneskelige sundhed eller fare for miljoeet.
Det samme gaelder affald, som opstaar ved genanvendelse eller behandling af ovennaevnte affald.
Artikel 12
1. Medlemsstaterne traeffer de noedvendige bestemmelser for senest den 31. december 1989 at efterkomme dette direktiv. De underretter straks Kommissionen herom.
2. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen teksten til de nationale retsforskrifter, som de udsteder paa det omraade, der er omfattet af dette direktiv.
Artikel 13
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.
Udfaerdiget i Luxembourg, den 21. juni 1989.
NEUVOSTON DIREKTIIVI,
annettu 21 päivänä kesäkuuta 1989,
menettelytavoista titaanidioksiditeollisuuden jätteiden aiheuttaman pilaantumisen vähentämistä ja mahdollista poistamista koskevien ohjelmien yhdenmukaistamiseksi (89/428/ETY)
EUROOPAN YHTEISÖJEN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 130 s artiklan,
ottaa huomioon komission ehdotuksen(1),
ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon(2),
ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon(3),
sekä katsoo, että
titaanidioksiditeollisuuden jätteistä 20 päivänä helmikuuta 1978 annetussa neuvoston direktiivissä 78/176/ETY(4), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 83/29/ETY(5), ja varsinkin sen 9 artiklassa vaaditaan jäsenvaltioita laatimaan ohjelmat 20 päivänä helmikuuta 1978 olemassa olevien teollisuuslaitosten jätteiden aiheuttaman pilaantumisen asteittaiseksi vähentämiseksi ja mahdolliseksi poistamiseksi,
näissä ohjelmissa asetetaan yleiset tavoitteet nestemäisten, kiinteiden ja kaasumaisten jätteiden aiheuttaman pilaantumisen vähentämiseksi, jotka tulisi saavuttaa 1 päivään heinäkuuta 1987 mennessä, ja nämä ohjelmat oli annettava komissiolle, jotta se voisi antaa aiheelliset ehdotukset neuvostolle niiden yhdenmukaistamiseksi, ottaen huomioon tämän pilaantumisen vähentämisen ja mahdollisen poistamisen sekä kilpailuolosuhteiden parantamisen titaanidioksiditeollisuudessa,
vesistöjen suojelemiseksi olisi jätteen upottaminen vesistöön ja tiettyjen jätteiden, erityisesti kiinteiden ja voimakkaiden happojätteiden päästöt kiellettävä ja muiden jätteiden, erityisesti heikkojen happojätteiden ja neutraloitujen jätteiden päästöjä olisi vähennettävä asteittain,
olemassa olevien teollisuuslaitosten tulisi käyttää asianmukaisia järjestelmiä jätteiden käsittelemiseksi saavuttaakseen vaaditut tavoitteet annettuihin päivämääriin mennessä,
näiden järjestelmien asennus saattaa aiheuttaa suuria teknisiä ja taloudellisia ongelmia; jäsenvaltioiden olisi sen vuoksi pystyttävä siirtämään eri määräysten soveltamista sillä
edellytyksellä, että on laadittu ohjelma pilaantumisen tehokkaaksi vähentämiseksi ja se on toimitettu komissiolle; milloin jäsenvaltiot kohtaavat erityisiä vaikeuksia päästöjen poisto-ohjelmissa, komission olisi voitava pidentää niitä koskevia määräaikoja,
tiettyjen jätteiden päästöjen osalta jäsenvaltioiden olisi voitava soveltaa pitoisuustavoitteita sillä tavoin, että tulokset ovat vertailukelpoisia kaikissa suhteissa päästörajojen perusteella saatujen tulosten kanssa, tämä vertailukelpoisuus olisi esiteltävä komissiolle annettavassa ohjelmassa,
mikäli raja- ja ohjearvoista rikkidioksidille ja leijumalle 15 päivänä heinäkuuta 1980 annetussa direktiivissä 80/779/ETY(6), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 89/427/ETY(7), sekä teollisuuslaitosten aiheuttaman ilman pilaantumisen estämisestä 28 päivänä kesäkuuta 1984 annetussa neuvoston direktiivissä(8) annetuissa velvoitteissa ei muuta määrätä, on tarkoituksenmukaista suojella ilman laatua määrittelemällä asianmukaiset päästöstandardit titaanidioksiditeollisuuden kaasumaisille päästöille,
toimenpiteiden tehokkaan soveltamisen todentamiseksi jäsenvaltioiden velvollisuutena olisi tarkastaa kunkin laitoksen todellista tuotantoa, ja
olisi vältettävä kaikkien jätteiden syntymistä titaanidioksiditeollisuudessa tai vaadittava, että ne käytetään uudelleen, jos se on teknisesti ja taloudellisesti mahdollista ja tällainen jäte tulisi käyttää uudelleen tai käsitellä vaarantamatta ihmisten terveyttä tai ympäristöä,
ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:
1 artikla
Tässä direktiivissä säädetään direktiivin 78/176/ETY 9 artiklan 3 kohdan vaatimusten mukaisesti menettelytavoista olemassa olevien teollisuuslaitosten aiheuttaman pilaantumisen vähentämistä ja mahdollista poistamista koskevien ohjelmien yhdenmukaistamiseksi ja sillä on tarkoitus parantaa kilpailuolosuhteita titaanidioksiditeollisuudessa.
2 artikla
1 Tässä direktiivissä tarkoitetaan:
a) sulfaattimenetelmää käytettäessä:
- 'kiinteällä jätteellä`:
- liukenemattomia malmijätteitä, joita rikkihappo ei ole hajottanut tuotantoprosessin aikana,
- vihtrilliä, toisin sanoen kiteistä ferrosulfaattia (FeSO4.7H2. O);
- 'vahvalla happojätteellä`:
titanyylisulfaattiliuoksen hydrolyysiä seuraavasta suodatusvaiheesta syntyviä emäliuoksia. Jos nämä emäliuokset liittyvät heikkoihin happojätteisiin, joiden kokonaispitoisuus on enemmän kuin 0,5 prosenttia vapaata rikkihappoa, sekä erilaisiin raskasmetalleihin(9), on nesteitä ja jätettä yhdessä pidettävä vahvana happojätteenä;
- 'käsittelyjätteellä`:
suodatussuoloja, lietteitä ja nestemäisiä jätteitä, jotka syntyvät vahvojen happojätteiden käsittelystä (väkevöinnistä tai neutraloinnista) ja sisältävät erilaisia raskasmetalleja, mutta ei tarkoita neutraloituja ja suodatettuja tai dekantoituja jätteitä, joissa on vain rippeitä raskasmetalleista ja joiden pH-arvo, ennen laimennuksia, on korkeampi kuin 5,5;
- 'heikolla happojätteellä`:
pesuvesiä, jäähdytysvesiä, lauhteita ja muita lietteitä ja nestemäisiä jätteitä kuin ylläoleviin määritelmiin sisältyvät, joiden vapaan rikkihapon pitoisuus on 0,5 prosenttia tai vähemmän;
- 'neutraloidulla jätteellä`:
kaikkia nesteitä, joiden pH-arvo on korkeampi kuin 5,5, jotka sisältävät vain rippeitä raskasmetalleista ja jotka ovat syntyneet suoraan suodattamalla tai dekantoimalla vahvasta tai heikosta happojätteestä sen käsittelyn jälkeen, jossa on vähennetty sen happamuutta ja raskasmetallipitoisuutta;
- 'pölyllä`:
kaikenlaista tuotantolaitoksista syntyvää pölyä ja erityisesti malmi- ja pigmenttipölyä;
- 'SOx:llä`:
kaasumaista rikkidioksidi-trioksidia, jota vapautuu tuotannon ja sisäisten jätteenkäsittelyprosessien eri vaiheissa, mukaanlukien happopisarat;
b) kloorimenetelmää käytettäessä:
- 'kiinteällä jätteellä` tarkoitetaan:
- liukenemattomia malmijätteitä, joita kloori ei ole hajottanut tuotantoprosessin aikana,
- metalliklorideja ja metallihydroksideja (suodatusaineita), joita syntyy kiinteässä muodossa titaanitetrakloridin valmistuksessa,
- koksijäännöksiä, joita syntyy titaanitetrakloridin valmistuksessa;
- 'vahvalla happojätteellä`:
jätettä, joka sisältää enemmän kuin 0,5 prosenttia vapaata suolahappoa ja erilaisia raskasmetalleja(10);
- 'käsittelyjätteellä`:
suodatussuoloja, lietteitä ja nestemäisiä jätteitä, jotka syntyvät vahvojen happojätteiden käsittelystä (väkevöinnistä tai neutraloinnista) ja sisältävät erilaisia raskasmetalleja, mutta ei tarkoita neutraloituja ja suodatettuja tai dekantoituja jätteitä, joissa on vain pieniä raskasmetallipitoisuuksia ja joiden pH-arvo, ennen mitään laimennuksia, on enemmän kuin 5,5,
- 'heikolla happojätteellä`:
pesuvesiä, jäähdytysvesiä, lauhteita ja muita lietteitä ja nestemäisiä jätteitä, niinkuin edelläoleviin määritelmiin sisältyvät, joiden vapaan suolahapon pitoisuus on 0,5 prosenttia tai vähemmän;
- 'neutraloidulla jätteellä`:
kaikkia nesteitä, joiden pH-arvo on enemmän kuin 5,5, jotka sisältävät vain rippeitä raskasmetalleista ja jotka ovat syntyneet suoraan suodattamalla tai dekantoimalla vahvasta tai heikosta happojätteestä sen käsittelyn jälkeen, jossa on vähennetty happamuutta ja raskasmetallipitoisuutta;
- 'pölyllä`:
kaikenlaista tuotantolaitoksista syntyvää pölyä ja erityisesti malmi-, pigmentti- ja koksipölyä;
- 'kloorilla`:
kaasumaista klooria, jota vapautuu tuotantoprosessin eri vaiheissa;
c) sulfaatti- tai klooriprosessia käytettäessä:
- 'upottamisella vesistöön`:
kaikenlaisten laivojen tai ilma-alusten(11) sekä kiinteiden tai kelluvien lauttojen aiheuttamaa, mitä tahansa tarkoituksellista ainesten tai materiaalien sijoittamista sisäisiin pintavesiin, sisäisiin rannikkovesiin, aluevesiin tai avomerelle.
2 Direktiivissä 78/176/ETY määritellyillä termeillä on sama merkitys tässä direktiivissä.
3 artikla
Minkä tahansa 2 artiklassa mainitun kiinteän jätteen, vahvan happojätteen, käsittelyjätteen, heikon happojätteen tai neutraloidun jätteen upottaminen vesistöön on oltava kiellettyä 31 päivästä joulukuuta 1989 alkaen.
4 artikla
Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että jätteiden päästäminen sisäisiin pintavesiin, sisäisiin rannikkovesiin, aluevesiin ja avomerelle on kiellettyä:
a) sulfaattimenetelmää käyttävien, olemassaolevien teollisuuslaitosten kiinteän jätteen, vahvan happojätteen ja käsittelyjätteen osalta:
- 31 päivään joulukuuta 1989 alkaen kaikkiin edellämainittuihin vesistöihin,
b) kloorimenetelmää käyttävien, olemassaolevien teollisuuslaitosten kiinteiden jätteiden ja vahvojen happojätteiden osalta:
- 31 päivään joulukuuta 1989 alkaen kaikkiin edellämainittuihin vesistöihin.
5 artikla
1 Jäsenvaltiot voivat lykätä 3 ja 4 artiklassa mainittua soveltamispäivää enintään 31 päivään joulukuuta 1992 asti, mikäli vakavat tekniset ja taloudelliset vaikeudet niin vaativat ja sillä edellytyksellä, että komissiolle annetaan 31 päivään joulukuuta 1989 mennessä ohjelma 3 ja 4 artiklassa mainittujen jätteiden vesistöön upottamista ja päästön tehokkaasta vähentämisestä, niin että se saadaan lopullisesti kielletyksi viimeistään 1992. Viimeistään kolmen kuukauden kuluessa tämän direktiivin antamisesta on komissiolle ilmoitettava(12) näistä tapauksista, ja kuultava sitä niistä. Komissio ilmoittaa asiasta muille jäsenvaltioille.
2 Mikäli on jäsenvaltioita, jotka käyttävät hyväkseen 1 kohdassa säädettyä valinnanvapautta, mutta eivät pysty täyttämään 4 artiklassa säädettyjä vaatimuksia 31 päivään joulukuuta 1992 mennessä, komissio voi myöntää tästä kuuden kuukauden lykkäyksen. Komissio voi myöntää kuuden kuukauden lykkäyksen myös 1 kohdassa mainittujen ohjelmien jättämiselle jäsenvaltion pyynnöstä, jolla on vaikeuksia omien lupamenettelyjensä vuoksi.
6 artikla
Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että jätteiden päästöjä vähennetään seuraavien määräysten mukaan:
a) olemassaolevista, sulfaattimenetelmää käyttävistä teollisuuslaitoksista:
- heikko happojäte ja neutraloitu jäte on vähennettävä 31 joulukuuta 1992 mennessä kaikissa vesistöissä alle 800 kg:n kokonaissulfaattimäärään tuotettua titaanidioksiditonnia kohti (toisin sanoen vastaten SO4-ioneja vapaassa rikkihapossa ja metallisulfaateissa),
b) olemassaolevista, kloorimenetelmää käyttävistä teollisuuslaitoksista:
- heikko happojäte ja neutraloitu jäte on vähennettävä 31 joulukuuta 1989 mennessä kaikissa vesistöissä seuraaviin kokonaiskloorimääriin tuotettua titaanidioksiditonnia kohti (ts. vastaten Cl-ioneja vapaassa suolahapossa ja metalliklorideissa):
käytettäessa luonnonrutiilia 130 kg;
käytettäessä synteettistä rutiilia 228 kg;
käytettäessä kuonaa 450 kg.
Jos laitos käyttää useampaa kuin yhtä malmityyppiä, on arvoja sovellettava samassa suhteessa kuin näitä malmeja on käytetty.
7 artikla
1 Muiden kuin sisäisten pintavesien osalta jäsenvaltiot voivat lykätä 6 artiklan a kohdassa mainittua käyttöönottopäivää korkeintaan 31 päivään joulukuuta 1994 asti, mikäli vakavat tekniset ja taloudelliset ongelmat niin vaativat ja sillä edellytyksellä, että komissiolle annetaan 31 päivään joulukuuta 1989 mennessä ohjelma tällaisten jätteiden päästöjen tehokkaasta vähentämisestä. Tämän ohjelman mukaan on seuraavat päästörajat tuotettua titaanidioksiditonnia kohti saavutettava seuraaviin päivämääriin mennessä:
- heikko happojäte ja neutraloitu jäte: 1 200 kg 31 päivään joulukuuta 1992,
- heikko happojäte ja neutraloitu jäte: 800 kg 31 päivään joulukuuta 1994.
Viimeistään kolmen kuukauden kuluttua tämän direktiivin antamisesta on komissiolle ilmoitettava(13) tällaisista tapauksista, ja neuvoteltava niistä komission kanssa. Komissio ilmoittaa asiasta muille jäsenvaltioille.
2 Jäsenvaltiot voivat lykätä 6 artiklan b alakohdassa mainittua käyttöönottopäivää korkeintaan 31 päivään joulukuuta 1992 asti, mikäli suuret tekniset ja taloudelliset vaikeudet niin vaativat ja sillä edellytyksellä, että komissiolle annetaan viimeistään 31 päivänä joulukuuta 1989 ohjelma tällaisten jätteiden päästön tehokkaasta vähentämisestä niin että 6 artiklan b alakohdassa määrätty päästöraja voidaan saavuttaa viimeistään 1992. Viimeistään kolmen kuukauden kuluttua tämän direktiivin antamisesta komissiolle on ilmoitettava(14) näistä tapauksista ja sitä on kuultava niistä. Komissio ilmoittaa asiasta muille jäsenvaltioille.
8 artikla
1 Edellä 6 artiklassa säädettyjen velvoitteiden osalta jäsenvaltiot voivat valinnaisesti käyttää pitoisuustavoitteita, jotka on asetettu niin, että niiden vaikutukset ympäristönsuojelun ja kilpailun vääristymisen välttämisen kannalta ovat vertailukelpoisia päästörajojen vastaavien vaikutusten kanssa.
2 Jos jäsenvaltio käyttää valinnaisesti pitoisuustavoitteita, sen on esitettävä komissiolle ohjelma(15), jossa osoitetaan, että kyseisillä toimenpiteillä on vaikutus, joka ympäristönsuojelun ja kilpailun vääristymisen välttämisen kannalta on vertailukelpoinen päästörajojen vastaavien vaikutusten kanssa niihin päivämääriin mennessä, jolloin näitä päästörajoja on sovellettava 6 artiklan mukaisesti.
Tämä ohjelma on toimitettava komissiolle viimeistään kuusi kuukautta ennen kuin jäsenvaltio aloittaa suunnitelmiensa pitoisuustavoitteiden soveltamisen.
Komissio vahvistaa tämän ohjelman direktiivin 78/176/ETY 10 artiklassa säädettyjen menettelytapojen mukaisesti.
Komissio ilmoittaa tästä muille jäsenvaltioille.
9 artikla
1 Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että päästöjä ilmakehään vähennetään seuraavien säännösten mukaisesti:
a) kun olemassaolevat teollisuuslaitokset käyttävät sulfaattimenetelmää:
i) pölypäästöt on rajoitettava 31 päivään joulukuuta 1990 mennessä määrään, joka on korkeintaan 50 mg/nm³(16) päälähteistä ja korkeintaan 150 mg/nm³(17) mistä tahansa muusta lähteestä(18);
ii) SOx-päästöt, jotka syntyvät uutto- ja kalsinointivaiheista titaanidioksidin valmistuksessa, on rajoitettava 1 tammikuuta 1995 mennessä määrään, joka on korkeintaan 10 kg SO2-ekvivalenttia tuotettua titaanidioksiditonnia kohti;
iii) jäsenvaltioiden on asetettava velvollisuus asentaa laitteet, joilla estetään happopisaroiden päästöt;
iv) jätehappojen käsittelylaitokset eivät saa päästää enempää kuin 500 mg/nm³ SOx:ää laskettuna SO2-ekvivalenttina(19);
v) laitokset, joissa pasutetaan jätteenkäsittelystä syntyviä suoloja, on SOx-päästöjen rajoittamiseksi varustettava parhaalla saatavilla olevalla teknologialla, josta ei aiheudu liiallisia kustannuksia;
b) kun olemassa olevat teollisuuslaitokset käyttävät kloorimenetelmää:
i) pölypäästöt on rajoitettava 31 päivään joulukuuta 1989 mennessä määrään, joka on korkeintaan 50 mg/nm³(20) päälähteistä ja korkeintaan 150 mg/nm³(21) kustakin muusta lähteestä(22);
ii) klooripäästöt on rajoitettava 31 joulukuuta 1989 mennessä päivittäiseen keskimääräiseen pitoisuuteen, joka on korkeintaan 5 mg/nm³(23) ja korkeintaan 40 mg/nm³ kullakin hetkellä.
2 Tällä direktiivillä ei vaikuteta direktiivin 80/779/ETY säännöksiin.
3 Ilmakehään tapahtuvien SOx:n päästöjen viitemittausten menettelytapa on esitetty liitteessä.
10 artikla
Jäsenvaltioiden on tarkastettava 6, 8 ja 9 artiklassa eriteltyjä arvoja ja päästöjen vähenemistä kunkin laitoksen todellisessa tuotannnossa.
11 artikla
Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että kaikkien titaanidioksiditeollisuuden jätteiden ja erityisesti niiden jätteiden, joiden päästö tai upottaminen veteen tai päästö ilmakehään on estettävä:
- syntyminen estetään tai ne käytetään uudelleen, milloin se teknisesti ja taloudellisesti on mahdollista,
- ne käytetään uudelleen tai niistä huolehditaan vaarantamatta ihmisten terveyttä tai vahingoittamatta ympäristöä.
Sama koskee myös jätteitä, jotka syntyvät edellä mainittujen jätteiden uudelleenkäytöstä tai käsittelystä.
12 artikla
1 Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät toimenpiteet voimaan viimeistään 31 päivänä joulukuuta 1989. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä.
2 Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa kansalliset säännökset komissiolle.
13 artikla
Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.
Tehty Luxemburgissa 21 päivänä kesäkuuta 1989.