Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/44/EF
af 25. juni 2002
om minimumsforskrifter for sikkerhed og sundhed i forbindelse med arbejdstagernes eksponering for risici på grund af fysiske agenser (vibrationer) (16. særdirektiv i henhold til artikel 16, stk. 1, i direktiv 89/391/EØF)
EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 137, stk. 2,
under henvisning til forslag fra Kommissionen [1], fremsat efter høring af Det Rådgivende Udvalg for Sikkerhed, Hygiejne og Sundhedsbeskyttelse på Arbejdspladsen,
under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg [2],
efter høring af Regionsudvalget,
efter proceduren i traktatens artikel 251 [3], på grundlag af Forligsudvalgets fælles udkast af 8. april 2002, og
ud fra følgende betragtninger:
(1) I henhold til traktaten kan Rådet ved udstedelse af direktiver vedtage minimumsforskrifter med henblik på at forbedre især arbejdsmiljøet for at sikre et højere niveau for beskyttelse af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed. Det skal i disse direktiver undgås, at der pålægges administrative, finansielle og retlige byrder af en sådan art, at de hæmmer oprettelse og udvikling af små og mellemstore virksomheder.
(2) I henhold til Kommissionens meddelelse om dens handlingsprogram til gennemførelse af fællesskabspagten om arbejdstagernes grundlæggende arbejdsmarkedsmæssige og sociale rettigheder bør der etableres minimumsforskrifter for sikkerhed og sundhed i forbindelse med arbejdstagernes udsættelse for risici på grund af fysiske agenser. I september 1990 vedtog Europa-Parlamentet en beslutning om dette handlingsprogram [4], hvori blandt andet Kommissionen opfordres til at udarbejde et særdirektiv på området risici, der er forbundet med støj og vibrationer, samt alle andre fysiske agenser på arbejdspladsen.
(3) Som et første skridt anses det for nødvendigt at indføre foranstaltninger til beskyttelse af arbejdstagerne mod de risici, der er forbundet med vibrationer, på grund af disses virkninger på arbejdstagernes sundhed og sikkerhed, især skader på muskler, knogler, nerver og kar. Disse foranstaltninger skal ikke blot sikre den enkelte arbejdstagers sundhed og sikkerhed, men ligeledes bidrage til fastlæggelse af et minimumsbeskyttelsesniveau for alle arbejdstagere i Fællesskabet, således at en eventuel konkurrenceforvridning undgås.
(4) Dette direktiv opstiller minimumsforskrifter, hvilket giver medlemsstaterne mulighed for at fastholde eller vedtage mere fordelagtige bestemmelser til beskyttelse af arbejdstagerne, navnlig fastsættelse af lavere tal for aktionsværdien eller grænseværdien for den daglige vibrationseksponering. Gennemførelsen af dette direktiv kan ikke berettige til tilbageskridt i forhold til de nuværende forhold i de enkelte medlemsstater.
(5) Et system til beskyttelse mod vibrationer bør uden unødige detaljer begrænses til fastsættelse af de mål, der skal nås, de principper, der skal overholdes, og de grundlæggende værdier, der skal anvendes for at gøre det muligt for medlemsstaterne at gennemføre minimumsforskrifterne på en ensartet måde.
(6) En nedsættelse af eksponeringen for vibrationer gennemføres mest effektivt gennem iværksættelse af forebyggende foranstaltninger allerede ved planlægningen af arbejdspladserne samt gennem valg af udstyr, fremgangsmåde og arbejdsmetoder, således at risiciene fortrinsvis nedsættes ved kilden. Bestemmelser om udstyr og arbejdsmetoder bidrager således til beskyttelsen af de arbejdstagere, der anvender dem.
(7) Arbejdsgiverne bør tilpasse sig den tekniske udvikling og den videnskabelige viden på området risici i forbindelse med eksponering for vibrationer med henblik på at forbedre beskyttelsen af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed.
(8) Inden for søfart og luftfart er det på det nuværende tekniske niveau ikke under alle omstændigheder muligt at overholde eksponeringsgrænseværdierne for helkropsvibration. Det bør derfor være muligt at fastsætte behørigt begrundede undtagelser.
(9) Da dette direktiv er et særdirektiv i henhold til artikel 16, stk. 1, i Rådets direktiv 89/391/EØF af 12. juni 1989 om iværksættelse af foranstaltninger til forbedring af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed under arbejdet [5] finder nævnte direktiv derfor anvendelse på spørgsmål vedrørende arbejdstagernes eksponering for vibrationer, dog med forbehold af strengere og/eller mere specifikke bestemmelser i nærværende direktiv.
(10) Nærværende direktiv udgør et konkret led i gennemførelsen af den sociale dimension inden for det indre marked.
(11) De nødvendige foranstaltninger til gennemførelse af dette direktiv bør vedtages i overensstemmelse med Rådets afgørelse 1999/468/EF af 28. juni 1999 om fastsættelse af de nærmere vilkår for udøvelsen af de gennemførelsesbeføjelser, der tillægges Kommissionen [6] -
UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:
DEL I
GENERELLE BESTEMMELSER
Artikel 1
Formål og anvendelsesområde
1. Dette direktiv, som er det 16. særdirektiv i henhold til artikel 16, stk. 1, i direktiv 89/391/EØF, indeholder minimumskrav til beskyttelse af arbejdstagerne mod sådanne risici for deres sundhed og sikkerhed, der opstår eller kan opstå som følge af eksponering for mekaniske vibrationer.
2. Kravene i dette direktiv gælder for aktiviteter, hvor arbejdstagerne eksponeres eller kan eksponeres for risici ved mekaniske vibrationer i forbindelse med arbejdet.
3. Direktiv 89/391/EØF finder anvendelse på hele det i stk. 1 nævnte område, medmindre nærværende direktiv indeholder strengere og/eller mere specifikke bestemmelser.
Artikel 2
Definitioner
I dette direktiv forstås ved:
a) "hånd-arm-vibrationer": mekaniske vibrationer, der, hvis de overføres til et menneskes hænder og arme, medfører risiko for arbejdstagernes sundhed og sikkerhed, navnlig skader på kar, knogler, led, nerver eller muskler.
b) "helkropsvibration": mekanisk vibration, der, hvis den overføres til hele kroppen, medfører risiko for arbejdstagernes sundhed og sikkerhed, navnlig sygdomme i lænderyggen og skader på rygsøjlen.
Artikel 3
Grænseværdier for eksponering og aktionsværdier
1. Hånd-arm-vibrationer:
a) grænseværdien for den daglige eksponering i en referenceperiode på otte timer fastsættes til 5 m/s2
b) aktionsværdien for den daglige eksponering i en referenceperiode på otte timer fastsættes til 2,5 m/s2.
Arbejdstagerens eksponering for hånd-arm-vibrationer vurderes eller måles på grundlag af bestemmelserne i del A, punkt 1, i bilaget.
2. Helkropsvibrationer:
a) grænseværdien for den daglige eksponering i en referenceperiode på otte timer fastsættes til 1,15 m/s2 eller efter medlemsstatens valg til en vibrationsdosisværdi (vibration dose value) på 21 m/s1,75
b) aktionsværdien for den daglige eksponering i en referenceperiode på otte timer fastsættes til 0,5 m/s2 eller efter medlemsstatens valg til en vibrationsdosisværdi på 9,1 m/s1,75.
Arbejdstagerens eksponering for helkropsvibrationer vurderes eller måles på grundlag af bestemmelserne i del B, punkt 1, i bilaget.
DEL II
ARBEJDSGIVERNES FORPLIGTELSER
Artikel 4
Identificering og vurdering af risici
1. For at opfylde forpligtelserne i artikel 6, stk. 3, og artikel 9, stk. 1, i direktiv 89/391/EØF, vurderer eller om nødvendigt måler arbejdsgiveren arbejdstagernes eksponering for mekaniske vibrationer. Måling foretages alt efter omstændighederne i overensstemmelse med punkt 2 i del A eller B i bilaget til nærværende direktiv.
2. Eksponeringen for mekaniske vibrationer kan vurderes ved observation af den konkrete arbejdsgang og på baggrund af oplysninger om den sandsynlige styrke af de vibrationer, der opstår ved anvendelse af udstyret eller udstyrstypen under disse særlige forhold, herunder tilsvarende oplysninger fra fabrikanten af udstyret. Der er i dette tilfælde ikke tale om måling, som kræver særligt apparatur og en særlig metode.
3. Den i stk. 1 omhandlede vurdering og måling planlægges omhyggeligt og gennemføres med passende mellemrum, navnlig under hensyn til den i artikel 7 i direktiv 89/391/EØF krævede kompetence. Resultaterne af vurderingen og/eller målingen af vibrationseksponeringen opbevares i en passende form, så de senere kan konsulteres.
4. I overensstemmelse med artikel 6, stk. 3, i direktiv 89/391/EØF skal arbejdsgiveren være særlig opmærksom på følgende, når risikoen evalueres:
a) eksponeringens styrke, type og varighed, herunder eksponering for intermitterende vibrationer eller gentagne stød
b) eksponeringsgrænseværdierne og eksponeringsaktionsværdierne i artikel 3 i nærværende direktiv
c) enhver effekt af sundheds- og sikkerhedsmæssig art på arbejdstagere, der eksponeres for særlig risiko
d) eventuelle indirekte virkninger på arbejdstagernes sikkerhed af interaktionen mellem mekaniske vibrationer og arbejdsstedet eller andet udstyr
e) oplysninger fra fabrikanterne af arbejdsudstyr i henhold til de relevante EF-direktiver
f) muligheden for at anvende andet udstyr, som er udformet med henblik på at nedbringe eksponeringen for mekaniske vibrationer
g) eksponering for helkropsvibrationer efter arbejdstidens ophør, der foregår på arbejdsgiverens ansvar
h) særlige arbejdsforhold, f.eks. arbejde i lave temperaturer
i) relevante oplysninger, der er indsamlet i forbindelse med helbredskontrollen, herunder offentliggjorte oplysninger, i det omfang det er muligt.
5. Arbejdsgiveren skal være i besiddelse af en risikovurdering i henhold til artikel 9, stk. 1, litra a), i direktiv 89/391/EØF og kunne angive, hvilke foranstaltninger der skal træffes i overensstemmelse med nærværende direktivs artikel 5 og 6. Risikovurderingen opbevares i en passende form efter national lovgivning og praksis og kan omfatte arbejdsgiverens begrundelse for, at art og omfang af risikoen i forbindelse med mekaniske vibrationer gør en yderligere detaljeret risikovurdering unødvendig. Risikovurderingen skal holdes ajour, især hvis der er sket væsentlige ændringer, der kunne gøre den uaktuel, eller hvis resultaterne af helbredskontrollen viser, at det er nødvendigt.
Artikel 5
Bestemmelser med sigte på at undgå eller nedsætte eksponeringen
1. Under hensyn til den tekniske udvikling og de foranstaltninger, der kan anvendes for at reducere risikoen ved kilden, skal de risici, der er en følge af eksponeringen for mekaniske vibrationer, elimineres ved kilden eller nedbringes til et minimum.
Nedbringelse af disse risici foretages på grundlag af de generelle principper om forebyggelse i artikel 6, stk. 2, i direktiv 89/391/EØF.
2. Hvis de i artikel 3, stk. 1, litra b), og artikel 3, stk. 2, litra b), omhandlede aktionsværdier overskrides, skal arbejdsgiveren på grundlag af risikovurderingen i henhold til artikel 4 fastlægge og gennemføre et program med tekniske og/eller organisatoriske foranstaltninger, som tager sigte på at nedbringe eksponeringen for mekaniske vibrationer og de dermed forbundne risici til et minimum, idet der navnlig tages hensyn til:
a) alternative arbejdsmetoder, som medfører lavere eksponering for mekaniske vibrationer
b) valg af passende arbejdsudstyr med et godt ergonomisk design og det lavest mulige vibrationsniveau under hensyn til det arbejde, der skal udføres
c) hjælpeudstyr, som nedsætter risikoen for skader forårsaget af vibrationer, navnlig sæder, der effektivt opfanger helkropsvibrationer, og håndtag, der dæmper hånd-arm-vibrationer
d) passende programmer for vedligeholdelse af arbejdsudstyr, arbejdssteder og arbejdspladssystemer
e) arbejdsstedernes og arbejdspladsernes udformning og indretning
f) relevant information til og træning af arbejdstagerne med hensyn til sikker og korrekt anvendelse af arbejdsudstyret, således at eksponering for mekaniske vibrationer nedbringes mest muligt
g) begrænsning af eksponeringens varighed og styrke
h) passende arbejdstider med tilstrækkelige pauser
i) udlevering af beklædning til udsatte arbejdstagere, således at de beskyttes mod kulde og fugt.
3. Arbejdstagere må under ingen omstændigheder eksponeres for en påvirkning, der overskrider eksponeringsgrænseværdien.
Hvis eksponeringsgrænseværdien er blevet overskredet på trods af de foranstaltninger, som arbejdsgiveren har truffet på grundlag af dette direktiv, tager arbejdsgiveren straks skridt til at bringe eksponeringen ned under grænseværdien, han fastslår årsagerne til, at denne er blevet overskredet, og tilpasser beskyttelses- og forebyggelsesforanstaltningerne herefter for at undgå, at grænseværdien overskrides igen.
4. I henhold til artikel 15 i direktiv 89/391/EØF tilpasser arbejdsgiveren de i nærværende artikel nævnte foranstaltninger til de behov, som de arbejdstagere, der eksponeres for særlig risiko, har.
Artikel 6
Underretning og træning af arbejdstagerne
Med forbehold af artikel 10 og 12 i direktiv 89/391/EØF sørger arbejdsgiveren for, at arbejdstagere, der eksponeres for risiko for mekaniske vibrationer på arbejdsstedet, og/eller disses repræsentanter får underretning og træning, der afspejler resultatet af risikovurderingen, jf. artikel 4, stk. 1, i nærværende direktiv, navnlig
a) foranstaltninger, der træffes i henhold til dette direktiv for at fjerne risikoen for mekaniske vibrationer eller nedbringe den til et minimum
b) eksponeringsgrænseværdierne og eksponeringsaktionsværdierne
c) resultatet af de vurderinger og målinger af mekaniske vibrationer, der foretages i henhold til artikel 4 i nærværende direktiv, og de skader, som det anvendte arbejdsudstyr kan medføre
d) hvorfor og hvordan tegn på skade skal opdages og anmeldes
e) hvornår arbejdstagerne har ret til helbredskontrol
f) sikker arbejdspraksis, der kan begrænse eksponeringen for mekaniske vibrationer mest muligt.
Artikel 7
Høring og inddragelse af arbejdstagerne
Arbejdstagerne og/eller disses repræsentanter høres i henhold til artikel 11 i direktiv 89/391/EØF om og deltager i afgørelsen af de spørgsmål, der er omfattet af nærværende direktiv.
DEL III
FORSKELLIGE BESTEMMELSER
Artikel 8
Helbredskontrol
1. Medlemsstaterne træffer foranstaltninger med henblik på iværksættelse af relevant helbredskontrol af arbejdstagere, når resultaterne af den i artikel 4 omhandlede risikovurdering viser, at der er fare for de pågældendes helbred, jf. dog artikel 14 i direktiv 89/391/EØF. Disse foranstaltninger, herunder kravene om helbredsjournaler og adgangen hertil, indføres i overensstemmelse med national lovgivning og/eller praksis.
Helbredskontrol, hvis resultater skal tages i betragtning ved iværksættelse af forebyggende foranstaltninger på det konkrete arbejdssted, har til formål at sikre en tidlig forebyggelse og diagnosticering af enhver forringelse af sundheden på grund af eksponering for mekaniske vibrationer; en sådan kontrol er relevant, hvis
- arbejdstagerens udsættelse for vibrationer er af en sådan art, at en identificerbar sygdom eller dens helbredsskadelige virkninger kan sættes i forbindelse med eksponeringen
- det er sandsynligt, at sygdommen eller virkningerne kan opstå under de særlige forhold, arbejdstageren arbejder under
- der findes effektive teknikker til at identificere sygdommen eller de helbredsskadelige virkninger.
Under alle omstændigheder skal arbejdstagere, der eksponeres for mekaniske vibrationer, der overstiger værdierne i artikel 3, stk. 1, litra b), og artikel 3, stk. 2, litra b), have ret til en passende helbredskontrol.
2. Medlemsstaterne indfører ordninger, der skal sikre, at der udarbejdes helbredsjournaler for alle arbejdstagere, der underkastes helbredskontrol i henhold til stk. 1, og at disse holdes ajour. Helbredsjournalerne skal indeholde et sammendrag af resultaterne af den helbredskontrol, der er foretaget. De opbevares i en passende form, så de kan konsulteres senere, og under hensyn til beskyttelseskravene til personlige helbredsoplysninger.
Den kompetente myndighed skal efter anmodning have tilsendt kopier af journalerne. Den enkelte arbejdstager skal efter anmodning have adgang til sin personlige helbredsjournal.
3. Hvis det ved en helbredskontrol konstateres, at en arbejdstager har en identificerbar sygdom eller helbredsproblemer, som en læge eller en arbejdsmediciner eller tilsvarende sagkyndig mener skyldes eksponering for mekaniske vibrationer under arbejdet,
a) underretter lægen eller en anden kvalificeret person arbejdstageren om det resultat, der vedrører denne personligt, og giver arbejdstageren oplysninger og råd mv. om, hvilken helbredskontrol arbejdstageren bør gennemgå efter eksponeringens ophør
b) underrettes arbejdsgiveren om alle væsentlige resultater af helbredskontrollen under hensyntagen til kravene om beskyttelse af personlige helbredsoplysninger
c) skal arbejdsgiveren
- revidere den risikovurdering, der er foretaget i henhold til artikel 4
- revidere de foranstaltninger, der skal fjerne eller nedbringe risikoen i henhold til artikel 5
- tage hensyn til rådene fra arbejdsmedicineren eller den tilsvarende sagkyndige, en anden kvalificeret person eller den kompetente myndighed, når han gennemfører foranstaltninger til at fjerne eller nedbringe risikoen i henhold til artikel 5, f.eks. når han sætter arbejdstageren til andet arbejde, hvor der ikke er risiko for yderligere eksponering, og
- sørge for løbende helbredskontrol og på ny kontrollere andre arbejdstageres helbredstilstand, hvis de har været udsat for samme eksponering. I sådanne tilfælde kan den kompetente læge, en arbejdsmediciner eller den tilsvarende sagkyndige eller den kompetente myndighed foreslå, at personer, der har været eksponeret, gennemgår en helbredsundersøgelse.
Artikel 9
Overgangsperiode
For så vidt angår gennemførelsen af de forpligtelser, der er omhandlet i artikel 5, stk. 3, har medlemsstaterne efter høring af arbejdsmarkedets parter i overensstemmelse med national lovgivning eller praksis mulighed for at anvende en overgangsperiode på højst fem år fra den 6. juli 2005, hvis der anvendes arbejdsudstyr, der blev stillet til arbejdstagernes rådighed før den 6. juli 2007, og som ikke under hensyn til de seneste tekniske fremskridt og/eller de organisatoriske foranstaltninger kan overholde grænseværdierne for eksponering. For så vidt angår udstyr, der anvendes i landbrugs- og skovbrugssektoren har medlemsstaterne mulighed for at forlænge overgangsperioden med højst fire år.
Artikel 10
Undtagelser
1. Under overholdelse af de generelle principper for beskyttelse af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed kan medlemsstaterne for søfart og luftfart under behørigt begrundede omstændigheder fravige artikel 5, stk. 3, for så vidt angår helkropsvibration, når det under hensyn til det tekniske niveau og arbejdsstedernes særlige karakteristika ikke er muligt at overholde grænseværdien for eksponering til trods for, at der er truffet tekniske og/eller organisatoriske foranstaltninger.
2. Hvis en arbejdstagers eksponering for mekaniske vibrationer normalt er mindre end de eksponeringsværdier, der er nævnt i artikel 3, stk. 1, litra b), og i artikel 3, stk. 2, litra b), men varierer mærkbart fra den ene arbejdsperiode til den anden og af og til overstiger grænseværdien for eksponering, kan medlemsstaterne ligeledes fravige bestemmelserne i artikel 5, stk. 3. Den gennemsnitlige eksponering for vibration beregnet over en periode på 40 timer skal dog være mindre end grænseværdien for eksponering, og det skal påvises, at risici fra eksponeringsmønstret er mindre end risici fra eksponering ved grænseværdien for eksponering.
3. Medlemsstaterne giver de i stk. 1 og 2 omhandlede dispensationer efter høring af arbejdsmarkedets parter i overensstemmelse med national lovgivning og praksis. Sådanne dispensationer skal ledsages af vilkår, der under hensyn til særlige omstændigheder sikrer, at de heraf følgende risici begrænses til et minimum, og at der indføres skærpet helbredskontrol for de berørte arbejdstagere. Disse dispensationer tages op til fornyet overvejelse hvert fjerde år og ophæves, så snart årsagerne til indførelsen heraf bortfalder.
4. Medlemsstaterne tilsender hvert fjerde år Kommissionen en liste over de i stk. 1 og 2 omhandlede dispensationer, idet de angiver de præcise omstændigheder og årsager, som har fået dem til at give disse dispensationer.
Artikel 11
Tekniske ændringer
Ændringer i bilaget af rent teknisk art som følge af
a) vedtagelsen af direktiver om teknisk harmonisering og standardisering vedrørende produktudvikling, konstruktion, fremstilling eller indretning af arbejdsudstyr og/eller arbejdssteder
b) den tekniske udvikling, ændringer i de mest relevante harmoniserede europæiske standarder eller specifikationer og nye resultater vedrørende mekanisk vibration
vedtages efter forskriftsproceduren i artikel 12, stk. 2.
Artikel 12
Udvalg
1. Kommissionen bistås af det udvalg, der er nævnt i artikel 17, stk. 2, i direktiv 89/391/EØF.
2. Når der henvises til dette stykke, anvendes artikel 5 og 7 i afgørelse 1999/468/EF, jf. dennes artikel 8.
Perioden i artikel 5, stk. 6, i afgørelse 1999/468/EF fastsættes til tre måneder.
3. Udvalget vedtager selv sin forretningsorden.
DEL IV
AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
Artikel 13
Rapporter
Medlemsstaterne forelægger hvert femte år Kommissionen en rapport om den praktiske gennemførelse af bestemmelserne i dette direktiv med anførelse af de af arbejdsmarkedets parter fremførte synspunkter. Den skal indeholde en beskrivelse af bedste praksis med hensyn til at forebygge sundhedsskadelige vibrationer og andre måder at tilrettelægge arbejdet på samt af, hvad medlemsstaterne har gjort for at formidle kendskabet til denne bedste praksis.
På grundlag af disse rapporter foretager Kommissionen en samlet evaluering af gennemførelsen af direktivet, bl.a. på baggrund af forskning og videnskabelige oplysninger, og giver Europa-Parlamentet, Rådet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg samt Det Rådgivende Udvalg for Sikkerhed, Hygiejne og Sundhedsbeskyttelse på Arbejdspladsen underretning herom og fremlægger om nødvendigt forslag til ændringer.
Artikel 14
Gennemførelse
1. Medlemsstaterne sætter de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv senest den 6. juli 2005. De underretter straks Kommissionen herom. Medlemsstaterne vedføjer en udførligt begrundet liste over de overgangsordninger, de har vedtaget i overensstemmelse med artikel 9.
Når medlemsstaterne vedtager disse bestemmelser, skal de indeholde en henvisning til dette direktiv, eller de skal ved offentliggørelsen ledsages af en sådan henvisning. De nærmere regler for denne henvisning fastsættes af medlemsstaterne.
2. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen teksten til de nationale retsforskrifter, som de allerede har udstedt eller udsteder på det område, der er omfattet af dette direktiv.
Artikel 15
Ikrafttræden
Dette direktiv træder i kraft på dagen for offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende.
Artikel 16
Adressater
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.
Udfærdiget i Luxembourg, den 25. juni 2002.
Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2002/44/EY,
annettu 25 päivänä kesäkuuta 2002,
terveyttä ja turvallisuutta koskevista vähimmäisvaatimuksista työntekijöiden suojelemiseksi altistumiselta fysikaalisista tekijöistä (tärinä) aiheutuville riskeille (kuudestoista direktiivin 89/391/ETY 16 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu erityisdirektiivi)
EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka
ottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 137 artiklan 2 kohdan,
ottavat huomioon komission ehdotuksen [1], jonka komissio on tehnyt työturvallisuuden, työhygienian ja työterveyshuollon neuvoa-antavaa komiteaa kuultuaan,
ottavat huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon [2],
ovat kuulleet alueiden komiteaa,
noudattavat perustamissopimuksen 251 artiklassa määrättyä menettelyä [3] ja ottavat huomioon sovittelukomitean 8 päivänä huhtikuuta 2002 hyväksymän yhteisen tekstin,
sekä katsovat seuraavaa:
(1) Perustamissopimuksen mukaisesti neuvosto voi antaa direktiivein vähimmäisvaatimukset parantaakseen erityisesti työympäristöä ja taatakseen näin korkeatasoisemman työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden suojelun. Näitä direktiivejä säädettäessä on vältettävä asettamasta sellaisia hallinnollisia, taloudellisia ja oikeudellisia rasituksia, jotka vaikeuttaisivat pienten ja keskisuurten yritysten perustamista taikka haittaisivat niiden kehitystä.
(2) Työntekijöiden sosiaalisia perusoikeuksia koskevan yhteisön peruskirjan soveltamiseen liittyvästä toimintaohjelmasta annetun komission tiedonannon mukaisesti työntekijöiden altistukselle fysikaalisista tekijöistä johtuville riskeille on asetettava turvallisuutta ja terveyttä koskevia vähimmäisvaatimuksia. Euroopan parlamentti antoi toimintaohjelmasta syyskuussa 1990 päätöslauselman [4], jossa kehotettiin komissiota laatimaan erityisdirektiivi meluun, tärinään ja muihin työpaikan fysikaalisiin tekijöihin liittyvistä vaaroista.
(3) Ensimmäiseksi on tarpeen toteuttaa toimenpiteet, joilla työntekijöitä suojellaan tärinän aiheuttamilta riskeiltä, koska ne vaikuttavat työntekijöiden terveyteen ja turvallisuuteen aiheuttamalla erityisesti tuki- ja liikuntaelimistöön, hermostoon ja verenkiertoon liittyviä ongelmia. Näillä toimenpiteillä pyritään sekä varmistamaan jokaisen työntekijän terveys ja turvallisuus että luomaan perusta kaikkien yhteisön työntekijöiden vähimmäissuojalle, jotta vältettäisiin mahdollinen kilpailun vääristyminen.
(4) Tässä direktiivissä säädetään vähimmäisvaatimuksista, ja näin ollen jäsenvaltiot voivat pitää voimassa tai antaa tiukempia työsuojelumääräyksiä ja erityisesti asettaa alempia päivittäisiä toiminta-arvoja tai alempia päivittäisen tärinälle altistuksen raja-arvoja. Direktiivin täytäntöönpano ei saa olla perusteena jäsenvaltiossa vallitsevan tilanteen heikentämiseen.
(5) Tärinän torjumiseksi perustettavassa suojajärjestelmässä on tarpeen rajoittua määrittelemään tarpeetonta yksityiskohtaisuutta välttäen tavoitteet, periaatteet ja perusarvot, jotta jäsenvaltiot voivat soveltaa vähimmäisvaatimuksia samalla tavoin.
(6) Tärinälle altistumista voidaan vähentää tehokkaammin toteuttamalla ehkäisytoimenpiteitä jo työpisteitä ja työpaikkoja suunniteltaessa sekä valitsemalla työvälineet, työmenettelyt ja työmenetelmät siten, että riskejä vähennetään jo niiden syntyvaiheessa. Näin ollen työvälineisiin ja työmenetelmiin liittyvillä säännöksillä edistetään työntekijöiden suojelua.
(7) On tärkeää, että työnantajat toteuttavat teknisen kehityksen ja tieteellisen tietämyksen edellyttämiä tärinälle altistukseen liittyviä riskejä koskevia mukautuksia parantaakseen työntekijöiden terveyden ja turvallisuuden suojelua.
(8) Meri- ja lentoliikenteen alalla ei tekniikan nykytason vuoksi ole aina mahdollista noudattaa kokokehotärinän altistuksen raja-arvoja. On siis syytä säätää mahdollisuuksista myöntää poikkeuksia asianmukaisesti perustelluissa tapauksissa.
(9) Koska tämä direktiivi on toimenpiteistä työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden parantamisen edistämiseksi työssä 12 päivänä kesäkuuta 1989 annetun neuvoston direktiivin 89/391/ETY [5] 16 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu erityisdirektiivi, kyseistä direktiiviä sovelletaan tärinälle altistumiseen, rajoittamatta kuitenkaan tässä direktiivissä olevien ankarampien ja/tai yksityiskohtaisempien säännösten soveltamista.
(10) Tällä direktiivillä edistetään käytännössä sisämarkkinoiden sosiaalisen ulottuvuuden toteutumista.
(11) Tämän direktiivin täytäntöönpanemiseksi tarvittavista toimenpiteistä olisi päätettävä menettelystä komissiolle siirrettyä täytäntöönpanovaltaa käytettäessä 28 päivänä kesäkuuta 1999 tehdyn neuvoston päätöksen 1999/468/EY [6] mukaisesti,
OVAT ANTANEET TÄMÄN DIREKTIIVIN:
I JAKSO
YLEISET SÄÄNNÖKSET
1 artikla
Tarkoitus ja soveltamisala
1. Tässä direktiivissä, joka on kuudestoista direktiivin 89/391/ETY 16 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu erityisdirektiivi, säädetään vähimmäisvaatimuksista työntekijöiden suojelemiseksi heidän terveyteensä ja turvallisuuteensa kohdistuvilta riskeiltä, jotka aiheutuvat tai saattavat aiheutua altistumisesta tärinälle.
2. Tämän direktiivin vaatimuksia sovelletaan toimintaan, jossa työntekijät altistuvat tai saattavat altistua työnsä kuluessa tärinästä aiheutuville riskeille.
3. Direktiiviä 89/391/ETY sovelletaan kaikilta osin 1 kohdassa tarkoitetulla alalla, sanotun kuitenkaan rajoittamatta tähän direktiiviin sisältyvien tiukempien ja/tai yksityiskohtaisempien säännösten soveltamista.
2 artikla
Määritelmät
Tässä direktiivissä tarkoitetaan
a) "käsitärinällä" tärinää, joka ihmisen käsiin tai käsivarsiin välittyessään vaarantaa työntekijöiden terveyden ja turvallisuuden aiheuttamalla erityisesti verenkiertoon, luustoon, niveliin, hermostoon tai lihaksiin liittyviä ongelmia;
b) "kokokehotärinällä" tärinää, joka koko kehoon välittyessään vaarantaa työntekijöiden terveyden ja turvallisuuden aiheuttamalla erityisesti alaselän sairauksia ja selkärangan vammoja.
3 artikla
Altistuksen raja-arvot ja toiminta-arvot
1. Käsitärinä:
a) kahdeksan tunnin vertailuaikaan standardoidun päivittäisen altistuksen raja-arvoksi vahvistetaan 5 m/s2;
b) kahdeksan tunnin vertailuaikaan standardoidun päivittäisen altistuksen toiminta-arvoksi vahvistetaan 2,5 m/s2.
Työntekijöiden altistusta käsitärinälle arvioidaan tai mitataan liitteessä olevan A osan 1 kohdan säännösten perusteella.
2. Kokokehotärinän osalta:
a) kahdeksan tunnin vertailuaikaan standardoidun päivittäisen altistuksen raja-arvoksi vahvistetaan 1,15 m/s2 tai jäsenvaltion halutessa tärinäannoksen arvoksi (VDV) 21 m/s1,75;
b) kahdeksan tunnin vertailuaikaan standardoidun päivittäisen altistuksen toiminta-arvoksi vahvistetaan 0,5 m/s2 tai jäsenvaltion halutessa tärinäannoksen arvoksi (VDV) 9,1 m/s1,75.
Työntekijöiden altistusta kokokehotärinälle arvioidaan tai mitataan liitteessä olevan B osan 1 kohdan säännösten perusteella.
II JAKSO
TYÖNANTAJIEN VELVOLLISUUS
4 artikla
Riskien määrittely ja arviointi
1. Työnantajan on direktiivin 89/391/ETY 6 artiklan 3 kohdassa ja 9 artiklan 1 kohdassa säädettyjä velvollisuuksia hoitaessaan arvioitava ja tarvittaessa mitattava tärinän tasot, joille työntekijät altistuvat. Mittaus on suoritettava tapauksen mukaan tämän direktiivin liitteessä olevan A osan 2 kohdan tai B osan 2 kohdan mukaisesti.
2. Tärinän altistustaso voidaan arvioida seuraamalla kulloisiakin työskentelytapoja ja käyttämällä asiaa koskevia tietoja työvälineiden tai välinetyypin aiheuttaman tärinän todennäköisestä määrästä kulloisissakin käyttöolosuhteissa, mukaan lukien työvälineiden valmistajan antamat tiedot. Toimenpide eroaa mittauksesta, joka edellyttää erityisten laitteiden ja soveltuvan menetelmän käyttöä.
3. Edellä 1 kohdassa tarkoitetut arviointi ja mittaus on suunniteltava ammattitaitoisesti ja toteutettava sopivin väliajoin ottaen erityisesti huomioon direktiivin 89/391/ETY 7 artiklassa mainitut palveluntuottajien tai henkilöiden pätevyysvaatimukset. Tärinän altistustason arvioinnista ja/tai mittauksesta saadut tiedot on säilytettävä sopivassa muodossa, jotta niitä voidaan käyttää myöhemmin.
4. Työnantajan on direktiivin 89/391/ETY 6 artiklan 3 kohdan mukaisesti otettava riskien arvioinnissa erityisesti huomioon seuraavat seikat:
a) altistuksen taso, tyyppi ja kesto, mukaan lukien altistus keskeytyvälle tärinälle tai toistuville iskuille;
b) tämän direktiivin 3 artiklassa säädetyt altistuksen raja-arvot ja altistuksen toiminta-arvot;
c) vaikutukset riskeille erityisen alttiiden työntekijöiden terveyteen ja turvallisuuteen;
d) tärinän ja työpaikan tai tärinän ja muiden välineiden yhteisvaikutuksesta työntekijöiden turvallisuuteen kohdistuvat välilliset vaikutukset;
e) työvälineiden valmistajien asiaa koskevien yhteisön direktiivien mukaisesti antamat tiedot;
f) vaihtoehtoiset työvälineet, jotka on suunniteltu vähentämään tärinälle altistumisen tasoa;
g) altistuksen jatkuminen kokokehotärinälle työajan jälkeen työnantajan vastuulla;
h) erityiset työskentelyolosuhteet, kuten työskentely alhaisissa lämpötiloissa;
i) terveydentilan seurannassa kerätyt tiedot, mukaan lukien julkaistut tiedot, silloin kun se on mahdollista.
5. Työnantajalla on oltava hallussaan arviointi riskeistä direktiivin 89/391/ETY 9 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaisesti, ja hänen on yksilöitävä ne toimenpiteet, jotka toteutetaan tämän direktiivin 5 ja 6 artiklan mukaisesti. Riskien arviointi on laadittava soveltuvassa muodossa kansallisen lainsäädännön ja käytännön mukaisesti, ja siihen voi sisältyä työnantajan esittämää näyttöä siitä, että tärinään liittyvien riskien luonne ja laajuus eivät anna aihetta tätä yksityiskohtaisempaan riskien arviointiin. Riskien arviointi on pidettävä ajan tasalla erityisesti, kun on tapahtunut merkittäviä muutoksia, jotka voisivat aiheuttaa sen vanhentumisen, tai kun terveydentilan seurannan tulokset osoittavat sen tarpeelliseksi.
5 artikla
Altistuksen estämistä tai vähentämistä koskevat säännökset
1. Tärinälle altistumisesta aiheutuvat riskit on poistettava niiden syntyvaiheessa tai niitä on vähennettävä mahdollisimman matalalle tasolle ottaen huomioon tekninen kehitys ja toimenpiteet, jotka ovat käytettävissä riskin hallitsemiseksi sen syntyvaiheessa.
Riskejä on vähennettävä noudattaen direktiivin 89/391/ETY 6 artiklan 2 kohdassa säädettyjä yleisiä, ehkäiseviä toimenpiteitä koskevia periaatteita.
2. Kun 3 artiklan 1 kohdan b alakohdassa ja 2 kohdan b alakohdassa säädetyt altistuksen toiminta-arvot on ylitetty, työnantajan on laadittava ja toteutettava 4 artiklassa tarkoitetun riskien arvioinnin perusteella teknisiä ja/tai organisatorisia toimenpiteitä koskeva ohjelma, jonka tarkoituksena on vähentää tärinään liittyvät riskit mahdollisimman alhaiselle tasolle kiinnittäen huomiota erityisesti seuraaviin seikkoihin:
a) vaihtoehtoiset työmenetelmät, jotka vähentävät mahdollisuutta altistua tärinälle;
b) sellaisten ergonomialtaan asianmukaisten työvälineiden valinta, jotka aiheuttavat mahdollisimman vähäistä tärinää työtilanne huomioon ottaen;
c) tärinästä johtuvien vaurioiden riskiä vähentävien lisälaitteiden, erityisesti tehokkaasti kokokehotärinää heikentävien istuinten sekä käsitärinää heikentävien kädensijojen, käyttäminen;
d) asianmukaiset työvälineiden, työpaikan ja työpaikalla käytettävien järjestelmien huolto-ohjelmat;
e) työpaikkojen ja työpisteiden suunnittelu ja niitä koskevat järjestelyt;
f) asianmukainen tiedottaminen ja koulutus, joiden avulla työntekijöitä opastetaan käyttämään työvälineitä oikein ja turvallisesti tärinälle altistumisen vähentämiseksi mahdollisimman alhaiselle tasolle;
g) altistuksen keston ja määrän rajoittaminen;
h) sopivat työaikajärjestelyt, joihin on sisällytettävä riittävästi lepojaksoja;
i) kylmältä ja kostealta suojaavan vaatetuksen antaminen altistuvien työntekijöiden käyttöön.
3. Työntekijät eivät saa missään tapauksessa altistua yli altistuksen raja-arvon.
Jos altistuksen raja-arvo ylittyy huolimatta toimenpiteistä, jotka työnantaja on toteuttanut tämän direktiivin perusteella, on tämän välittömästi ryhdyttävä toimenpiteisiin altistuksen vähentämiseksi altistuksen raja-arvon alapuolelle. Työnantajan on eriteltävä, miksi altistuksen raja-arvo on ylitetty, ja muutettava suojelu- ja ehkäisytoimenpiteitä siten, ettei ylitys toistu.
4. Työnantajan on direktiivin 89/391/ETY 15 artiklan nojalla mukautettava tässä artiklassa tarkoitetut toimenpiteet riskeille erityisen alttiita työntekijöitä koskevien vaatimusten mukaisiksi.
6 artikla
Työntekijöille annettavat tiedot ja koulutus
Rajoittamatta direktiivin 89/391/ETY 10 ja 12 artiklan soveltamista työnantajan on varmistettava, että työssään tärinästä aiheutuville riskeille altistuvat työntekijät ja/tai heidän edustajansa saavat tämän direktiivin 4 artiklan 1 kohdassa tarkoitetusta riskien arvioinnista saatuihin tuloksiin liittyviä tietoja ja koulutusta, jotka koskevat erityisesti:
a) tämän direktiivin täytäntöön panemiseksi toteutettuja toimenpiteitä tärinästä aiheutuvien riskien poistamiseksi tai vähentämiseksi mahdollisimman alhaiselle tasolle;
b) altistuksen raja-arvoja ja altistuksen toiminta-arvoja;
c) tämän direktiivin 4 artiklan mukaisten tärinän arviointien ja mittausten tuloksia ja käytössä olevien työvälineiden takia mahdollisesti aiheutuvia vammoja;
d) vammojen oireiden kartoittamisen ja raportoinnin tarpeellisuutta ja suoritustapaa;
e) olosuhteita, joissa työntekijöillä on oikeus terveydentilan seurantaan;
f) turvallisia työtapoja tärinälle altistumisen vähentämiseksi mahdollisimman alhaiselle tasolle.
7 artikla
Työntekijöiden kuuleminen ja osallistuminen
Työntekijöiden ja/tai heidän edustajiensa kuuleminen ja osallistuminen on järjestettävä direktiivin 89/391/ETY 11 artiklan mukaisesti tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluvissa asioissa.
III JAKSO
MUUT SÄÄNNÖKSET
8 artikla
Terveydentilan seuranta
1. Rajoittamatta direktiivin 89/391/ETY 14 artiklan soveltamista jäsenvaltioiden on säädettävä järjestelyistä, joilla voidaan varmistaa työntekijöiden terveydentilan tarpeellinen seuranta, jossa otetaan huomioon tämän direktiivin 4 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun riskien arvioinnin tulokset, jos ne osoittavat, että työntekijöiden terveydelle aiheutuu riski. Nämä järjestelyt, mukaan lukien potilaskertomuksia ja niiden nähtäväksi saamista koskevat vaatimukset, on otettava käyttöön kansallisen lainsäädännön ja/tai käytännön mukaisesti.
Terveydentilan seurannalla, jonka tulokset on otettava huomioon ehkäisevien toimenpiteiden toteuttamiseksi kussakin työpaikassa, pyritään ehkäisemään ja diagnosoimaan varhaisessa vaiheessa kaikki tärinästä aiheutuvat sairaudet. Seuranta on tarpeen, kun
- työntekijän altistuminen tärinälle on sen kaltaista, että altistumisen ja tunnistettavan sairauden tai haitallisen terveysvaikutuksen välillä voidaan osoittaa olevan yhteys,
- on todennäköistä, että sairaus tai vaikutukset ilmenevät työntekijän nimenomaisissa työolosuhteissa,
- on olemassa testattuja menetelmiä sairauden tai haitallisten terveysvaikutusten toteamiseksi.
Edellä 3 artiklan 1 kohdan b alakohdassa ja 2 kohdan b alakohdassa säädetyt toiminta-arvot ylittävälle tärinälle altistuvilla työntekijöillä on joka tapauksessa oikeus asianmukaiseen terveydentilan seurantaan.
2. Jäsenvaltioiden on otettava käyttöön järjestelyjä sen varmistamiseksi, että kaikista niistä työntekijöistä, joiden terveydentilaa seurataan edellä olevan 1 kohdan mukaisesti, laaditaan potilaskertomus, joka pidetään ajan tasalla. Potilaskertomuksiin on sisällytettävä yhteenveto suoritetun terveydentilan seurannan tuloksista. Ne on säilytettävä sellaisessa muodossa, että niihin voidaan tutustua myöhemmin, kuitenkin lääketieteellisten tietojen salassapitovelvollisuutta noudattaen.
Toimivaltaiselle viranomaiselle on toimitettava pyynnöstä jäljennökset tarvittavista potilaskertomuksista. Työntekijällä on oltava oikeus tutustua pyynnöstä häntä koskevaan potilaskertomukseen.
3. Jos työntekijällä todetaan terveydentilan seurannassa tunnistettava sairaus tai haitallinen terveysvaikutus, jonka lääkäri tai työterveyshuollon ammattilainen katsoo johtuvan työssä tapahtuneesta altistumisesta tärinälle,
a) lääkärin tai muun tarvittavan pätevyyden omaavan henkilön on ilmoitettava työntekijälle häntä koskevista tuloksista. Työntekijälle on annettava erityisesti tiedot ja ohjeet mahdollisesta terveydentilan seurannasta, johon hänen olisi osallistuttava altistumisen päättymisen jälkeen;
b) työnantajalle on ilmoitettava kaikista terveydentilan seurannan yhteydessä tehdyistä merkittävistä havainnoista mahdollinen terveystietojen salassapitovelvollisuus huomioon ottaen;
c) työnantajan on
- tarkistettava 4 artiklan mukaisesti suoritettu riskien arviointi,
- tarkistettava 5 artiklan mukaiset riskien poistamiseksi tai vähentämiseksi tarkoitetut toimenpiteet,
- otettava huomioon työterveyshuollon ammattilaisen tai muun pätevän henkilön tai toimivaltaisen viranomaisen ohjeet toteuttaessaan riskin poistamiseksi tai vähentämiseksi vaadittavia toimenpiteitä 5 artiklan mukaisesti, mukaan lukien mahdollisuus siirtää työntekijä vaihtoehtoisiin työtehtäviin, joissa ei ole lisäaltistumisen riskiä, ja
- järjestettävä terveydentilan jatkuva seuranta ja huolehdittava muiden vastaavalla tavalla altistuneiden työntekijöiden terveydentilan tarkastamisesta. Näissä tapauksissa toimivaltainen lääkäri tai työterveyshuollon ammattilainen tai toimivaltainen viranomainen voi ehdottaa, että altistuneille henkilöille suoritetaan lääkärintarkastus.
9 artikla
Siirtymäkausi
Pannessaan täytäntöön 5 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuja velvoitteita jäsenvaltiot voivat kuultuaan työmarkkinaosapuolia kansallisen lainsäädännön ja käytännön mukaisesti noudattaa enintään viiden vuoden pituista siirtymäkautta 6 päivästä heinäkuuta 2005 laskettuna, jos käytetään työvälineitä, jotka on annettu työntekijöiden käyttöön ennen 6 päivää heinäkuuta 2007 ja joiden osalta ei voida noudattaa altistuksen raja-arvoja, tekniikan viimeisin kehitys ja/tai organisatoristen toimenpiteiden toteuttaminen huomioon ottaen. Jäsenvaltiot voivat maa- ja metsätaloudessa käytettävien työvälineiden osalta jatkaa siirtymäkautta enintään neljällä vuodella.
10 artikla
Poikkeukset
1. Jäsenvaltiot voivat työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden suojelua koskevia yleisiä periaatteita noudattaen poiketa kokokehotärinän osalta 5 artiklan 3 kohdasta meri- ja lentoliikenteen alaan kuuluvissa asianmukaisesti perustelluissa tapauksissa, kun altistuksen raja-arvoa ei tekniikan tason ja työpaikan erityisominaisuuksien vuoksi voida noudattaa teknisten ja/tai organisatoristen toimenpiteiden toteuttamisesta huolimatta.
2. Kun työntekijän altistuminen tärinälle on tavallisesti alhaisempi kuin 3 artiklan 1 kohdan b alakohdassa ja 2 kohdan b alakohdassa säädetyt altistuksen arvot mutta vaihtelee huomattavasti työvaiheesta toiseen ja saattaa satunnaisesti ylittää altistuksen raja-arvon, jäsenvaltio voi myös myöntää poikkeuksia 5 artiklan 3 kohdasta. Keskimääräisen tärinäaltistuksen on kuitenkin oltava 40 tunnin jaksona altistuksen raja-arvoa alhaisempi ja altistustavasta aiheutuvien riskien on osoitettava olevan vähäisemmät kuin altistuksen raja-arvon mukaisesta altistumisesta aiheutuvat riskit.
3. Jäsenvaltiot voivat myöntää edellä 1 ja 2 kohdassa tarkoitettuja poikkeuksia sen jälkeen, kun työmarkkinaosapuolia on kuultu kansallisen lainsäädännön ja käytännön mukaisesti. Poikkeuksia myönnettäessä on asetettava ehtoja, jotka kyseisissä erityisolosuhteissa takaavat, että myöntämisestä aiheutuvat riskit minimoidaan ja että asianomaisten työntekijöiden terveydentilaa seurataan tehostetusti. Poikkeukset tarkistetaan joka neljäs vuosi ja perutaan heti, kun niiden perusteena olevat olosuhteet muuttuvat.
4. Jäsenvaltiot antavat joka neljäs vuosi komissiolle luettelon 1 ja 2 kohdassa tarkoitetuista poikkeuksista ja ilmoittavat tarkasti ne olosuhteet ja syyt, joiden perusteella poikkeukset on myönnetty.
11 artikla
Tekniset muutokset
Liitteeseen tehtävistä puhtaasti teknisistä muutoksista säädetään 12 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen:
a) työvälineiden ja/tai työpaikkojen suunnittelua, rakentamista, valmistamista tai toteuttamista koskevasta teknisestä yhdenmukaistamisesta ja standardoinnista annettavien direktiivien mukaisesti; ja/tai
b) tekniikan kehityksen, sopivimmissa yhdenmukaistetuissa eurooppalaisissa standardeissa tai eritelmissä tapahtuvien muutosten ja tärinää koskevien uusien tietojen mukaisesti.
12 artikla
Komitea
1. Komissiota avustaa direktiivin 89/391/ETY 17 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu komitea.
2. Jos tähän kohtaan viitataan, sovelletaan päätöksen 1999/468/EY 5 ja 7 artiklassa säädettyä menettelyä ottaen huomioon mainitun päätöksen 8 artiklan säännökset.
Päätöksen 1999/468/EY 5 artiklan 6 kohdassa tarkoitettu määräaika vahvistetaan kolmeksi kuukaudeksi.
3. Komitea vahvistaa työjärjestyksensä.
IV JAKSO
LOPPUSÄÄNNÖKSET
13 artikla
Kertomukset
Jäsenvaltioiden on annettava komissiolle viiden vuoden välein tämän direktiivin täytäntöönpanoa koskeva kertomus, jossa esitetään työmarkkinaosapuolten näkemykset. Siinä on kuvattava parhaita käytäntöjä terveydelle haitallisen tärinän estämiseksi ja muita työn organisointitapoja sekä jäsenvaltioiden toimia näitä käytäntöjä koskevien tietojen välittämiseksi.
Kertomusten perusteella komissio tekee kokonaisarvion direktiivin täytäntöönpanosta tarkastellen sitä myös tieteellisten tutkimusten ja tietojen perusteella ja antaa tiedot asiasta Euroopan parlamentille, neuvostolle, talous- ja sosiaalikomitealle sekä työturvallisuuden, työhygienian ja työterveyshuollon neuvoa-antavalle komitealle sekä ehdottaa tarvittaessa muutoksia direktiiviin.
14 artikla
Saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä
1. Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 6 päivänä heinäkuuta 2005. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä. Jäsenvaltioiden on sisällytettävä tähän ilmoitukseen yksityiskohtaisesti perusteltu luettelo siirtymäsäännöksistä, jotka ne ovat hyväksyneet 9 artiklan mukaisesti.
Kun jäsenvaltiot antavat näitä säädöksiä, niissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus silloin, kun ne virallisesti julkaistaan. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaus tehdään.
2. Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle kirjallisina ne kansalliset säännökset, jotka ne antavat tai ovat jo antaneet tässä direktiivissä tarkoitetulla alalla.
15 artikla
Voimaantulo
Tämä direktiivi tulee voimaan päivänä, jona se julkaistaan Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä.
16 artikla
Osoitus
Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.
Tehty Luxemburgissa 25 päivänä kesäkuuta 2002.