RÅDETS FORORDNING (EF) Nr. 1645/2005
af 6. oktober 2005
om ændring af forordning (EF) nr. 2603/2000 om indførelse af en endelig udligningstold på importen af visse typer polyethylenterephthalat med oprindelse i bl.a. Indien
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,
under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 2026/97 af 6. oktober 1997 om beskyttelse mod subsidieret indførsel fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (1) (grundforordningen), særlig artikel 20,
under henvisning til forslag forelagt af Kommissionen efter høring af det rådgivende udvalg, og
ud fra følgende betragtninger:
A. TIDLIGERE PROCEDURE
(1)
Ved forordning (EF) nr. 2603/2000 (2) indførte Rådet en endelig udligningstold på importen af visse typer polyethylenterephthalat (PET) med en viskositetskoefficient på 78 ml/g eller derover ifølge DIN (Deutsche Industrienorm) 53728, normalt tariferet under KN-kode 3907 60 20, med oprindelse i bl.a. Indien (den pågældende vare). Foranstaltningerne havde form af en specifik told på mellem 0 EUR og 41,3 EUR pr. ton for samarbejdsvillige individuelle indiske eksportører og en specifik told på 41,3 EUR pr. ton for alle andre indiske eksportører.
B. NUVÆRENDE PROCEDURE
1. ANMODNING OM EN FORNYET UNDERSØGELSE
(2)
Efter indførelsen af endelige foranstaltninger modtog Kommissionen en anmodning om iværksættelse af en fremskyndet fornyet undersøgelse vedrørende forordning (EF) nr. 2603/2000 i medfør af artikel 20 i grundforordningen fra en indisk producent af den pågældende vare, South Asian Petrochem Limited (ansøgeren). Ansøgeren hævdede, at selskabet ikke var forretningsmæssigt forbundet med nogen anden eksportør af den pågældende vare. Ansøgeren fremførte desuden, at selskabet ikke havde eksporteret den pågældende vare i den oprindelige undersøgelsesperiode (1. oktober 1998-30. september 1999), men først senere havde eksporteret den pågældende vare til Fællesskabet.
2. INDLEDNING AF EN FREMSKYNDET FORNYET UNDERSØGELSE
(3)
Kommissionen undersøgte den dokumentation, som ansøgeren havde fremlagt, og fandt, at der var tilstrækkelige beviser til at berettige, at der blev iværksat en fornyet undersøgelse i henhold til artikel 20 i grundforordningen. Efter at have hørt det rådgivende udvalg og givet den pågældende EF-erhvervsgren lejlighed til at fremsætte bemærkninger indledte Kommissionen ved en meddelelse i Den Europæiske Unions Tidende (3) en fremskyndet fornyet undersøgelse af forordning (EF) nr. 2603/2000 for så vidt angår ansøgeren.
3. DEN PÅGÆLDENDE VARE
(4)
Den vare, der er omfattet af den fornyede undersøgelse, er samme vare som den, der er omhandlet i forordning (EF) nr. 2603/2000 (se betragtning 1).
4. UNDERSØGELSESPERIODE
(5)
Subsidieundersøgelsen omfattede perioden fra 1. oktober 2003 til 30. september 2004 (den fornyede undersøgelsesperiode).
5. BERØRTE PARTER
(6)
Kommissionen underrettede officielt ansøgeren og den indiske regering om indledningen af undersøgelsen. Den gav desuden andre interesserede parter lejlighed til at tilkendegive deres synspunkter skriftligt og til at anmode om at blive hørt. Kommissionen modtog imidlertid ingen sådanne synspunkter og heller ingen anmodninger om at blive hørt.
(7)
Kommissionen sendte et spørgeskema til ansøgeren og modtog en fuldstændig besvarelse inden for den fastsatte frist. Kommissionen indhentede og efterprøvede alle de oplysninger, som den anså for nødvendige for at gennemføre undersøgelsen, og aflagde kontrolbesøg hos ansøgeren i Calcutta og Haldia.
C. DEN FORNYEDE UNDERSØGELSES OMFANG
(8)
Kommissionen undersøgte de samme subsidieordninger som i den oprindelige undersøgelse. Den undersøgte også, om ansøgeren havde benyttet sig af andre subsidieordninger eller havde modtaget ad hoc-subsidier i tilknytning til den pågældende vare.
D. RESULTATER AF UNDERSØGELSEN
1. STATUS SOM NY EKSPORTØR
(9)
Ansøgeren kunne på tilfredsstillende vis godtgøre, at selskabet hverken direkte eller indirekte var forretningsmæssigt forbundet med nogen af de eksporterende producenter, der er omfattet af de gældende udligningsforanstaltninger for den pågældende vare.
(10)
Undersøgelsen bekræftede, at ansøgeren ikke havde eksporteret den pågældende vare i den oprindelige undersøgelsesperiode, dvs. fra 1. oktober 1998 til 30. september 1999, men var begyndt at eksportere til Fællesskabet efter denne periode. I øvrigt blev ansøgeren ikke undersøgt individuelt som led i den oprindelige undersøgelse af andre grunde, end at selskabet ikke var rede til at samarbejde med Kommissionen.
(11)
Det bekræftes derfor, at ansøgeren bør betragtes som en ny eksportør. Der bør følgelig i overensstemmelse med artikel 20 i grundforordningen fastsættes en individuel udligningstoldsats for ansøgeren.
2. SUBSIDIER
(12)
På grundlag af oplysningerne i ansøgerens besvarelse af Kommissionens spørgeskema og yderligere oplysninger indsamlet i løbet af undersøgelsen blev følgende ordninger undersøgt:
-
Duty Entitlement Passbook Scheme (toldgodtgørelsesordning)
-
Export Credit Scheme (eksportkreditordning)
-
Export Oriented Unit Scheme/Special Economic Zones Scheme (ordning for eksportorienterede virksomheder/ordning for særlige økonomiske zoner)
-
Export Promotion Capital Goods Scheme (ordning for eksportfremmende investeringsgoder)
-
Income Tax Exemption Scheme (indkomstskattefritagelsesordning)
-
West Bengal Incentives Scheme (vestbengalsk incitamentordning).
2.1. ORDNINGER, DER INDGIK I DEN OPRINDELIGE UNDERSØGELSE, OG SOM BLEV ANVENDT AF SELSKABET
2.1.1. Export Oriented Unit Scheme (EOUS)/Special Economic Zones Scheme (SEZS) (ordning for eksportorienterede virksomheder/ordning for særlige økonomiske zoner)
a) Retsgrundlag
(13)
Disse ordninger er baseret på Foreign Trade (Development and Regulation) Act 1992 (nr. 22 af 1992) - lov nr. 22 af 1992 om (udvikling og regulering af) udenrigshandel - der trådte i kraft den 7. august 1992 (udenrigshandelsloven). Denne lov bemyndiger den indiske regering til at udstede bekendtgørelser om handelspolitik, tidligere kaldet »eksport- og importpolitik« og fra 1. september 2004»udenrigshandelspolitik«. Bekendtgørelsen om udenrigshandelspolitikken 2004-2009 (FTP), som også omfatter eksport- og importpolitikken 2002-2007, er relevant for den fornyede undersøgelsesperiode i denne sag. Den indiske regering fastlægger desuden udenrigshandelspolitikkens procedurer i en håndbog »Handbook of Procedures Volume I« (HOP I) (4).
(14)
De nærmere oplysninger om disse ordninger fremgår af henholdsvis kapitel 6 (ordning for eksportorienterede virksomheder - EOUS) og 7 (ordning for særlige økonomiske zoner - SEZS) i FTP og HOP I.
b) Støtteberettigelse
(15)
Med undtagelse af rene handelsselskaber kan enhver virksomhed, der i princippet forpligter sig til at eksportere hele sin produktion af varer eller tjenesteydelser, etableres under EOUS- eller SEZS-ordningen. I modsætning til virksomheder i service- og landbrugssektoren skal industrivirksomheder imidlertid opfylde et krav om minimumsinvesteringer i faste aktiver (10 mio. indiske rupees) for at være berettigede til EOUS-ordningen.
c) Praktisk gennemførelse
(16)
SEZS er efterfølgerordningen til den tidligere ordning for eksportforarbejdningszoner (EPZS-ordningen). Særlige økonomiske zoner (SEZ) er specifikt afgrænsede toldfri enklaver og betragtes i FTP som udenlandsk område for så vidt angår handelsmæssige transaktioner, told og skatter. De indiske myndigheder har godkendt 35 SEZ.
(17)
Eksportorienterede virksomheder (EOU) er på den anden side geografisk mere fleksible og kan oprettes overalt i Indien. Denne ordning supplerer SEZS-ordningen.
(18)
Ansøgninger om at drive virksomhed under disse ordninger skal indeholde nærmere oplysninger for de kommende fem år om bl.a. planlagte produktionsmængder, forventet værdi af eksporten, importbehov og behov for indenlandske varer. Hvis myndighederne godkender et selskabs ansøgning, vil selskabet blive underrettet om de vilkår og betingelser, der er knyttet til godkendelsen. Den aftale, hvorved selskabet anerkendes som en virksomhed under EOUS- eller SEZS-ordningen, er gyldig i fem år. Den kan forlænges for yderligere perioder.
(19)
En EOU- eller SEZ-virksomhed har ifølge FTP en afgørende forpligtelse til at opnå en nettoindtjening i udenlandsk valuta, dvs. at den samlede værdi af virksomhedens eksport i en referenceperiode (fem år) skal være højere end den samlede værdi af de importerede varer.
(20)
EOUS/SEZS-virksomheder er berettiget til følgende fordele:
i)
fritagelse for importafgifter på alle typer varer (herunder investeringsgoder, råmaterialer og forbrugsgoder), som er nødvendige til fremstilling, produktion og forarbejdning eller i forbindelse hermed
ii)
fritagelse for forbrugsafgift på varer indkøbt fra indenlandske leverandører
iii)
godtgørelse af central omsætningsafgift på varer indkøbt lokalt
iv)
»duty drawback on all industry rates« - told- og afgiftsgodtgørelse efter generelle industrisatser - for fyringsolie indkøbt hos indenlandske olieselskaber
v)
mulighed for at sælge en del af produktionen på hjemmemarkedet efter betaling af gældende told og afgifter for den færdige vare som en undtagelse fra det generelle krav om, at hele produktionen skal eksporteres
vi)
fritagelse i ti år efter indledningen af driften, men højst frem til 2010, for den skat på indtægter, der normalt skal betales af fortjeneste på eksportsalg, jf. Section 10A og 10B i Income Tax Act (indkomstskatteloven)
vii)
mulighed for 100 % udenlandsk ejerskab af egenkapital.
(21)
Selv om fordelene under de to ordninger stort set er sammenlignelige, er der også visse forskelle. F.eks. kan kun en EOU-virksomhed opnå en reduktion på 50 % af told og afgifter, der skal betales ved salg på hjemmemarkedet (DTA-salg), mens en SEZ-virksomhed i dette tilfælde skal betale de fulde beløb (100 %). En EOU-virksomhed kan have indtil 50 % af sit salg på hjemmemarkedet til denne reducerede sats.
(22)
Virksomheder, der er omfattet af disse ordninger, betragtes som virksomheder i toldzoner under toldmyndighedernes tilsyn, jf. Section 65 i den indiske toldlov.
(23)
De er retligt forpligtede til i den foreskrevne form at føre nøjagtigt regnskab over alle importerede varer, forbrug og anvendelse af alle importerede materialer og den foretagne eksport. Disse dokumenter skal efter behov regelmæssigt fremlægges for de kompetente myndigheder (kvartalsvise og årlige statusrapporter).
(24)
På intet tidspunkt stilles der dog krav om, at EOU- eller SEZ-virksomheder skal redegøre for den indbyrdes forbindelse mellem enhver importtransaktion og deres eksport, salg til andre virksomheder, salg på hjemmemarkedet eller lagre, jf. stk. 6.11.2 og 7.13.2 i HOP I.
(25)
Hjemmemarkedssalget forsendes og registreres ved selvcertificering uden forudgående tilkendegivelse af specifikke transaktioner. Ekspeditionen af en EOU-virksomheds eksportforsendelser overvåges af en embedsmand fra told- og punktafgiftsmyndighederne, der er permanent udstationeret i virksomheden. Selskabet skal godtgøre den indiske regering lønudgifterne til sådanne embedsmænd.
(26)
Det hedder i stk. 7.29 i HOP I, at alle aktiviteter, der foretages af SEZ-virksomheder inden for zonen, herunder eksport og reimport af varer, sker efter en procedure med selvcertificering, medmindre andet er bestemt. Toldmyndighederne foretager således ingen rutinekontrol af SEZ-virksomheders eksportforsendelser.
(27)
I det aktuelle tilfælde anvendte ansøgeren EOUS-ordningen. Da SEZS-ordningen ikke blev benyttet, er det ikke nødvendigt at undersøge, om den er udligningsberettiget. Ansøgeren anvendte EOUS-ordningen til toldfrit at importere råmaterialer og investeringsgoder, til punktafgiftsfrit at købe varer på hjemmemarkedet, til at opnå godtgørelse af omsætningsafgifter og told- og afgiftsgodtgørelse for fyringsolie samt til at sælge en del af sin produktion på hjemmemarkedet. Selskabet opnåede således alle de fordele, der er beskrevet i betragtning 20, nr. i)-v). Ansøgeren benyttede sig ikke af EOUS-ordningens bestemmelser om fritagelse for indkomstskat (jf. betragtning 53).
d) Konklusioner om EOUS-ordningen
(28)
En eksportorienteret virksomheds fritagelse for to typer importafgifter (såkaldt basistold og særlig tillægstold), godtgørelsen af omsætningsafgift og told- og afgiftsgodtgørelsen for fyringsolie er finansielle bidrag fra den indiske regering, jf. grundforordningens artikel 2, stk. 1, litra a), nr. ii). Der gives afkald på offentlige indtægter, der ellers ville være indgået, således at ansøgeren desuden opnår en fordel i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 2, fordi virksomheden sparer likviditet ved ikke at skulle betale afgifter, der normalt ville påløbe, og ved at opnå godtgørelse af omsætningsafgift.
(29)
Fritagelsen for forbrugsafgift og den tilsvarende importafgift (den såkaldte tillægstold) fører imidlertid ikke til, at der gives afkald på indtægter, der ellers ville være indgået. Forbrugsafgifter og tillægstold kan, hvis de betales, benyttes som kredit for fremtidige afgiftsforpligtelser (den såkaldte »CENVAT-mekanisme«). Disse afgifter er derfor ikke endelige. Ved anvendelse af CENVAT-kreditter skal virksomheden kun betale endelig told af værditilvæksten og ikke af råmaterialerne.
(30)
Det er således kun fritagelsen for basistold og særlig tillægstold, godtgørelsen af omsætningsafgift og told- og afgiftsgodtgørelsen for fyringsolie, der udgør subsidier i henhold til grundforordningens artikel 2. De er retligt betinget af eksportresultater og anses derfor for at være specifikke og udligningsberettigede i henhold til artikel 3, stk. 4, litra a), i grundforordningen. Det er en ufravigelig betingelse for at opnå fordelene, at en EOU-virksomhed har eksport som mål, jf. stk. 6.1 i FTP.
(31)
Disse subsidier kan desuden ikke betragtes som tilladte toldgodtgørelsesordninger eller substitutionsgodtgørelsesordninger i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 1, litra a), nr. ii). De overholder ikke de strenge regler, der er fastsat i bilag I, litra h) og i), bilag II (definition af og regler for godtgørelse) og bilag III (definition af og regler for substitutionsgodtgørelse) til grundforordningen.
(32)
For så vidt som bestemmelserne om godtgørelse af omsætningsafgift og fritagelse for importafgift benyttes til at købe investeringsgoder, er de allerede uforenelige med reglerne for tilladte godtgørelsesordninger, fordi sådanne varer ikke forbruges i produktionsprocessen, således som det kræves i henhold til bilag I, litra h) og i) (henholdsvis godtgørelse af omsætningsafgift og fritagelse for importafgift).
(33)
Desuden (og også for så vidt angår de øvrige fordele, der kan opnås under denne ordning) konstateredes det, at den indiske regering ikke anvender en effektiv verifikationsordning eller -procedure til at bekræfte, hvorvidt råmaterialer, som er købt toldfrit, eller råmaterialer, som er omfattet af godtgørelse af omsætningsafgiften og told- og afgiftsgodtgørelsen for fyringsolie, blev forbrugt ved produktionen af den eksporterede vare, og med hvilke mængder (bilag II, del II, punkt 4, og - for substitutionsgodtgørelsesordningernes vedkommende - bilag III, del II, punkt 2, i grundforordningen).
(34)
En EOU-virksomhed har lov til at sælge en betydelig del af sin produktion (indtil 50 % af årsomsætningen) på hjemmemarkedet. Der er derfor ingen lovfæstet forpligtelse til at eksportere alle de færdige varer, der fremstilles. Da der anvendes en procedure med selvcertificering, foregår disse hjemmemarkedstransaktioner endvidere uden statens tilsyn og kontrol. EOU-virksomheders toldlokaliteter er derfor i det mindste delvist ikke genstand for de indiske myndigheders fysiske kontrol. Dette gør imidlertid yderligere kontrolforanstaltninger vigtigere, især kontrol af sammenhængen mellem toldfri råmaterialer og færdige eksportvarer, for at ordningen kan betragtes som en verifikationsordning for toldgodtgørelse.
(35)
For så vidt angår yderligere verifikationstiltag skal det erindres, at en EOU-virksomhed allerede retligt ikke på noget tidspunkt er forpligtet til at redegøre for den indbyrdes forbindelse mellem enhver importforsendelse og den færdige vare, jf. betragtning 24. Imidlertid vil kun sådanne forsendelseskontroller give de indiske myndigheder oplysninger om råmaterialernes endelige bestemmelsessted, der er tilstrækkelige til at undersøge, om fritagelserne for told, godtgørelserne af omsætningsafgift og told- og afgiftsgodtgørelsen for fyringsolie ikke overstiger råmaterialerne til eksportproduktion. Månedlige selvangivelser af hjemmemarkedssalget, der regelmæssigt vurderes af de indiske myndigheder, er ikke nok. Virksomhedsinterne systemer, der føres uden en retlig forpligtelse hertil efter FTP, f.eks. et produktionsseriesystem, kan heller ikke erstatte et så centralt krav til et verifikationssystem for toldgodtgørelse. Desuden skal verifikationssystemer for toldgodtgørelse udarbejdes og håndhæves af en regering; det bør ikke overlades til ledelsen af de pågældende individuelle virksomheder at etablere et informationssystem. Det konstateres derfor, at da den indiske FTP udtrykkeligt ikke forpligter EOU-virksomheder til at dokumentere forbindelsen mellem råmaterialer og færdige varer, havde den indiske regering ikke etableret en effektiv kontrolmekanisme til at afgøre, hvilke råmaterialer der blev forbrugt ved eksportproduktionen og med hvilke mængder.
(36)
Den indiske regering foretog desuden ikke nogen yderligere undersøgelse på grundlag af de faktisk involverede råmaterialer, selv om dette normalt ville være nødvendigt, når verifikationssystemet ikke reelt blev anvendt (bilag II, del II, punkt 5, og bilag III, del II, punkt 3, til grundforordningen), og den beviste heller ikke, at der ikke blev eftergivet for store afgiftsbeløb.
(37)
Ansøgeren hævdede i den forbindelse, at der i dette tilfælde ikke blev anvendt samme metode, jf. grundforordningens artikel 22, stk. 4, som i den oprindelige undersøgelse ved vurderingen af EOUS-ordningen. Det skal bemærkes, at eksportørerne i den oprindelige undersøgelse fremlagde beviser for, at der ikke blev eftergivet for store afgiftsbeløb, og at afgiftsfritagelsen for indkøb af råmaterialer under EOUS-ordningen derfor oprindeligt ikke blev udlignet.
(38)
I det aktuelle tilfælde fremlagde ansøgeren imidlertid ingen sådanne beviser. I den forbindelse skal det tillige bemærkes, at virksomheden også solgte den pågældende vare på hjemmemarkedet, dvs. at alle toldfrit indkøbte råmaterialer ikke nødvendigvis blev forbrugt til eksportproduktion. Dertil kommer, at især den kendsgerning, at EOUS-eksportører efter den indiske lovgivning ikke er forpligtet til at redegøre for den indbyrdes forbindelse mellem importforsendelser og den færdige vare, er en omstændighed, der ikke blev konstateret i den oprindelige undersøgelse. Ordningen er derfor i det aktuelle tilfælde blevet vurderet efter bestemmelserne i grundforordningens artikel 22, stk. 4, der fastsætter, at nye omstændigheder skal tages i betragtning. Det aktuelle resultat, nemlig at EOUS-ordningen ikke er en tilladt toldgodtgørelses- eller substitutionsgodtgørelsesordning, bekræftes derfor.
e) Beregning af subsidiebeløbet
(39)
Da der ikke er tale om en tilladt toldgodtgørelses- eller substitutionsgodtgørelsesordning, er den udligningsberettigede fordel derfor eftergivelsen af de samlede importafgifter (basistold og særlig tillægstold), der normalt skal betales ved import, samt godtgørelsen af omsætningsafgiften og told- og afgiftsgodtgørelsen for fyringsolie i den fornyede undersøgelsesperiode.
(40)
Ansøgeren hævdede i den forbindelse, at subsidiebeløbet, herunder rentekorrektioner for engangssubsidier, kun burde beregnes på grundlag af de syv måneder af den fornyede undersøgelsesperiode, hvor virksomheden var i kommerciel drift. Subsidiært anmodede ansøgeren om, at der som grundlag kun blev anvendt en timåneders periode, dvs. en periode, der også omfattede virksomhedens forsøgsproduktionsperiode.
(41)
Ifølge artikel 5 i grundforordningen beregnes det udligningsberettigede subsidiebeløb udtrykt ved den fordel, som det konstateres, at modtageren har opnået i undersøgelsesperioden. I overensstemmelse med samme artikel og Fællesskabets standardpraksis blev der valgt en periode på 12 måneder som fornyet undersøgelsesperiode, og resultaterne er baseret på dette tidsrum. Grundforordningen indeholder ingen bestemmelser om, at en virksomheds startfase ikke skal tages i betragtning. Ansøgerens påstand blev derfor afvist.
i) Fritagelse for importafgifter (basistold og særlig tillægstold) og godtgørelse af omsætningsafgift på råmaterialer
(42)
Subsidiebeløbet for ansøgeren blev beregnet på grundlag af den importtold (basistold og særlig tillægstold), som der var givet afkald på for de importerede materialer, samt den godtgørelsesberettigede omsætningsafgift og told- og afgiftsgodtgørelsen for fyringsolie i den fornyede undersøgelsesperiode. Gebyrer, som var nødvendige for at opnå subsidiet, blev i overensstemmelse med artikel 7, stk. 1, litra a), i grundforordningen fratrukket dette beløb, og herved fremkom subsidiebeløbet som tæller. Dette subsidiebeløb er i overensstemmelse med grundforordningens artikel 7, stk. 2, blevet fordelt i forhold til eksportomsætningen som behørig nævner, da subsidiet er betinget af eksportresultater og ikke blev ydet i forhold til de fremstillede, producerede, udførte eller transporterede mængder. Der fremkom herved en subsidiesats på 12,6 %.
(43)
Ansøgeren hævdede i den sammenhæng, at kun den del af subsidiebeløbet, der direkte kunne henføres til den pågældende vare, burde anvendes som tæller. Ansøgeren producerer en lille mængde PET med en lavere viskositet end den pågældende vare og mellemproduktet amorfe PET-spåner, som ikke falder ind under den vare, denne undersøgelse omfatter. Ansøgeren foreslog, at subsidiebeløbet blev fordelt på grundlag af omsætningen for den pågældende vare i forhold til den samlede omsætning.
(44)
Det skal imidlertid bemærkes, at de forskellige råmaterialer ikke i sig selv kan kædes sammen med enten den pågældende vare eller PET med en lavere viskositet og mellemproduktet, da de samme råmaterialer kunne anvendes til fremstilling af alle disse typer. Desuden fandtes der ikke, jf. betragtning 32-38, noget egentligt system til kontrol af råmaterialernes endelige bestemmelsessted. Både tælleren og nævneren blev derfor i overensstemmelse med grundforordningens artikel 7, stk. 2, fastlagt på basis af ansøgerens samlede produktsortiment for at fordele det subsidiebeløb, der kunne henføres til den pågældende vare. Ansøgeren fremlagde ikke dokumentation for, at en anden metode ville føre til et mere nøjagtigt resultat. Det skal især bemærkes, at selv om påstanden accepteredes, ville nævneren blive nedsat forholdsmæssigt, således at resultatet sluttelig ville blive det samme.
ii) Fritagelse for importafgifter (basistold og særlig tillægstold) på investeringsgoder
(45)
Investeringsgoder indgår i modsætning til råmaterialer ikke fysisk i de færdige varer. Fordelen for det undersøgte selskab er derfor, jf. grundforordningens artikel 7, stk. 3, beregnet på grundlag af størrelsen af den ikke betalte told på indførte investeringsgoder fordelt over en periode, der afspejler den normale afskrivningstid for sådanne investeringsgoder i den pågældende erhvervsgren (dvs. 18,465 år), hvilket resulterer i en afskrivningssats på 5,42 % (afrundet). Det således beregnede beløb, der kan henføres til den fornyede undersøgelsesperiode, er blevet justeret ved at tillægge renter i denne periode for at afspejle værdien af fordelen over tid og derved bestemme den fulde fordel af denne ordning for modtageren. Den tillagte rente var baseret på handelsrenten i Indien i den fornyede undersøgelsesperiode. Gebyrer, som var nødvendige for at opnå subsidiet, blev i overensstemmelse med artikel 7, stk. 1, litra a), i grundforordningen fratrukket dette beløb, og resultatet heraf var subsidiebeløbet som tæller. Dette subsidiebeløb er i overensstemmelse med grundforordningens artikel 7, stk. 2 og 3, blevet fordelt i forhold til eksportomsætningen i den fornyede undersøgelsesperiode som behørig nævner, da subsidiet er betinget af eksportresultater og ikke blev ydet i forhold til de fremstillede, producerede, udførte eller transporterede mængder. Der fremkom herved en subsidiesats på 0,9 %.
(46)
Ansøgeren anførte i den forbindelse, at den specifikke afskrivningsperiode for virksomheden på 18,93 år burde anvendes i stedet for 18,465 år, som er det kombinerede gennemsnit af denne periode og den oprindeligt fastlagte afskrivningsperiode. Ansøgeren hævdede også, at virksomhedens individuelle afskrivningsperiode afspejler den nuværende norm for erhvervsgrenen i Indien.
(47)
Som anført ovenfor, er det imidlertid efter grundforordningens artikel 7, stk. 3, den normale, dvs. gennemsnitlige, afskrivningsperiode for erhvervsgrenen og ikke en virksomhedsspecifik periode, der skal lægges til grund. I øvrigt dokumenterede ansøgeren ikke, at den normale afskrivningsperiode for erhvervsgrenen generelt var blevet længere. Argumentet afvistes derfor.
(48)
Ansøgeren hævdede desuden, at afskrivningssatsen ikke burde have været oprundet ved beregningen af subsidiebeløbet.
(49)
Det skal imidlertid bemærkes, at afrundingen ikke påvirker det samlede resultat, hvorfor dette argument er uden betydning.
(50)
Den samlede subsidiesats for ansøgeren under EOUS-ordningen er således 13,5 %.
2.2. ORDNINGER, DER INDGIK I DEN OPRINDELIGE UNDERSØGELSE, MEN SOM IKKE BLEV ANVENDT AF SELSKABET
2.2.1. Duty Entitlement Passbook Scheme (DEPBS) (toldgodtgørelsesordning)
(51)
Ansøgeren havde ikke benyttet sig af fordele under denne ordning.
2.2.2. Export Promotion Capital Goods Scheme (EPCGS) (ordning for eksportfremmende investeringsgoder)
(52)
Det blev konstateret, at ansøgeren ikke havde indført investeringsgoder under EPCGS og derfor ikke havde benyttet sig af denne ordning.
2.2.3. Income Tax Exemption Scheme (indkomstskattefritagelsesordning)
(53)
Det konstateredes, at ansøgeren ikke havde haft et skattepligtigt overskud og ikke havde benyttet sig af en indkomstskattefritagelse efter Section 10B i Income Tax Act 1961 (indkomstskatteloven af 1961) i den fornyede undersøgelsesperiode.
2.3. ANDRE ORDNINGER, SOM SELSKABET ANVENDTE FOR DEN PÅGÆLDENDE VARE, OG SOM KONSTATEREDES AT VÆRE UDLIGNINGSBERETTIGEDE
2.3.1. Export Credit Scheme (ECS) (eksportkreditordning)
a) Retsgrundlag
(54)
ECS-ordningen er baseret på Section 21 og 35A i Banking Regulation Act 1949 (bankloven af 1949), der tillader Reserve Bank of India (RBI) at vejlede forretningsbanker på eksportkreditområdet.
(55)
Ordningen er nærmere beskrevet i Master Circular IECD nr. 35/04.02.02/2004-05 (Foreign Currency Export Credit) og Master Circular IECD nr. 27/04.02.02/2004-05 (Rupee Export Credit) fra RBI, der er rettet til alle forretningsbanker i Indien.
b) Støtteberettigelse
(56)
Denne ordning kan benyttes af producent-eksportører og forhandler-eksportører.
c) Praktisk gennemførelse
(57)
Under denne ordning fastsætter RBI obligatoriske maksimumsrentesatser for eksportkreditter såvel i indiske rupees som i udenlandsk valuta, som forretningsbanker kan pålægge eksportører »med henblik på at stille kreditter til rådighed for eksportører til internationalt konkurrencedygtige renter«. ECS består af to underordninger, nemlig en ordning for eksportkredit før forsendelse (pakkekredit), som omfatter kreditter, der ydes eksportører med henblik på finansiering af køb, forarbejdning, fremstilling, pakning og/eller forsendelse af varer forud for eksporten, samt en ordning for eksportkredit efter forsendelse, der tilvejebringer arbejdskapitallån til finansiering af eksporttilgodehavender. RBI pålægger også bankerne at yde en vis andel af deres nettobankkredit til eksportfinansiering.
(58)
Som følge af disse RBI-Master Circulars kan eksportører opnå eksportkreditter til rentesatser, der er gunstigere end renten for almindelige kommercielle kreditter (kassekreditter), der udelukkende fastsættes på markedsvilkår. I den forbindelse hedder det i cirkulæret om eksportkreditter i rupees, at »rentelofterne for de i dette cirkulære beskrevne kreditter til eksportører er lavere end den maksimumsrente, der normalt gælder for andre låntagere, og de er derfor gunstige.«
(59)
På grundlag af disse RBI-Master Circulars opnåede ansøgeren rentesatser for ECS-kreditter, der var gunstigere end rentesatserne for kassekreditter.
d) Konklusion om ECS-ordningen
(60)
For det første mindskede de gunstigere rentesatser for en ECS-kredit, der er fastsat i de i betragtning 55 nævnte RBI-cirkulærer, ansøgerens renteomkostninger i forhold til renter, der udelukkende er fastsat på markedsvilkår, og de indebar dermed en fordel, jf. grundforordningens artikel 2, stk. 2. For det andet og til trods for, at de gunstigere kreditter under ECS-ordningen ydes af forretningsbanker, må denne fordel betragtes som et finansielt bidrag fra staten, jf. grundforordningens artikel 2, stk. 1, litra a), nr. iv). I den forbindelse skal det bemærkes, at det hverken i grundforordningens artikel 2, stk. 1, litra a), nr. iv), eller WTO-aftalen om subsidier og udligningsforanstaltninger (ASCM) kræves, at der udbetales penge fra det offentlige - f.eks. godtgørelse fra den indiske regering til forretningsbankerne - for at der er tale om subsidier, men kun at staten giver pålæg om at udføre funktioner, der er omhandlet i grundforordningens artikel 2, stk. 1, litra a), nr. i), ii) eller iii). RBI er et offentligt organ og er derfor omfattet af den definition af »staten«, der er anført i grundforordningens artikel 1, stk. 3. Banken er 100 % statsejet, forfølger mål for den offentlige politik (f.eks. pengepolitikken), og dens ledelse udpeges af den indiske regering. RBI pålægger private organer betingelser i den forstand, at forretningsbankerne er forpligtet til at overholde bl.a. i) de rentelofter for eksportkreditter, der er fastsat i RBI-cirkulærerne, og ii) RBI’s bestemmelser om, at forretningsbanker skal afsætte en vis del af deres nettobankkredit til eksportfinansiering. Dette forpligter forretningsbankerne til at udføre funktioner, der er omhandlet i grundforordningens artikel 2, stk. 1, litra a), nr. i), i dette tilfælde långivning i form af præferentiel eksportfinansiering. En sådan direkte overførsel af midler i form af lån på særlige vilkår ville normalt påhvile staten, og denne praksis afviger ikke reelt fra normal statslig praksis, jf. grundforordningens artikel 2, stk. 1, litra a), nr. iv). Dette subsidie anses desuden for at være specifikt og udligningsberettiget, da de gunstigere rentesatser kun indrømmes i forbindelse med eksportfinansiering og derfor er betinget af eksportresultater, jf. grundforordningens artikel 3, stk. 4, litra a).
e) Beregning af subsidiebeløbet
(61)
Subsidiebeløbet er blevet beregnet på grundlag af forskellen mellem den rente, der påløb for eksportkreditter, som blev benyttet i den fornyede undersøgelsesperiode, og det beløb, der skulle have været betalt, hvis der var anvendt samme rentesatser som for almindelige kreditter på markedsvilkår benyttet af ansøgeren. Dette subsidiebeløb (tæller) er i overensstemmelse med grundforordningens artikel 7, stk. 2, blevet fordelt i forhold til den samlede eksportomsætning i den fornyede undersøgelsesperiode som behørig nævner, da subsidiet er betinget af eksportresultater og ikke blev ydet i forhold til de fremstillede, producerede, udførte eller transporterede mængder. Der fremkom herved en ECS-subsidiesats på 0,4 %.
2.3.2. West Bengal Incentive Scheme (WBIS) (vestbengalske incitamentordning)
(62)
WBIS er nærmere beskrevet i det vestbengalske handels- og industriministeriums bekendtgørelse nr. 588-CI/H af 22. juni 1999 (WBIS 1999), senest ændret ved bekendtgørelse nr. 134-CI/O/Incentive/17/03/I af 24. marts 2004 (WBIS 2004). Det konstateredes ved undersøgelsen, at ansøgeren kun opnåede en ubetydelig fordel, og WBIS analyseres derfor ikke yderligere.
3. SAMLET UDLIGNINGSBERETTIGET SUBSIDIEBELØB
(63)
Under hensyntagen til de ovenfor anførte endelige undersøgelsesresultater vedrørende de forskellige ordninger er den udligningsberettigede subsidiesats for ansøgeren:
ECS
EOUS
I alt
South Asian Petrochem Limited
0,4 %
13,5 %
13,9 %
E. ÆNDRING AF DE FORANSTALTNINGER, DER ER GENSTAND FOR FORNYET UNDERSØGELSE
(64)
I overensstemmelse med artikel 15, stk. 1, i grundforordningen bør udligningstolden være lavere end det samlede udligningsberettigede subsidiebeløb, hvis en sådan lavere told er tilstrækkelig til at afhjælpe den skade, der er påført EF-erhvervsgrenen. I den oprindelige undersøgelse konstateredes der en generel skadestærskel på 44,3 %, hvilket er højere end den subsidiesats, der er konstateret for ansøgeren.
(65)
På baggrund af resultaterne af den fornyede undersøgelse bør importen til Fællesskabet af den pågældende vare, der produceres og eksporteres af ansøgeren, være omfattet af en udligningstold, der svarer til den individuelle subsidiesats, der er konstateret for dette selskab, dvs. 13,9 %. Da den told, der blev indført ved forordning (EF) nr. 2603/2000, havde form af et specifikt beløb pr. ton, er ovennævnte toldsats for ansøgeren blevet omregnet til et specifikt beløb på 106,5 EUR pr. ton.
(66)
Forordning (EF) nr. 2603/2000 bør derfor ændres tilsvarende.
F. TILSAGN
(67)
Ansøgeren tilbød et pristilsagn for sin eksport af den pågældende vare til Fællesskabet i henhold til artikel 13, stk. 1, i grundforordningen.
(68)
Efter at have undersøgt tilbuddet mente Kommissionen, at tilsagnet kunne godtages, da det ville fjerne subsidieringens skadevirkninger. Ansøgeren har endvidere forpligtet sig til at forelægge Kommissionen regelmæssige og detaljerede rapporter, som vil gøre det muligt at føre et effektivt tilsyn. I betragtning af varens art og ansøgerens salgsstruktur finder Kommissionen desuden, at risikoen for omgåelse af tilsagnet er begrænset.
(69)
For at sikre, at tilsagnet rent faktisk overholdes og overvåges, er toldfritagelsen betinget af, at der ved fremsættelse af en anmodning om overgang til fri omsætning i henhold til tilsagnet fremlægges en gyldig »handelsfaktura« for den pågældende medlemsstats toldmyndigheder, udstedt af ansøgeren og indeholdende de oplysninger, der er anført i bilaget til forordning (EF) nr. 2603/2000. Hvis der ikke fremlægges en sådan faktura, eller hvis den ikke svarer til den vare, der frembydes for toldmyndighederne, skal udligningstolden betales med den relevante sats for at sikre en effektiv anvendelse af tilsagnet.
(70)
Hvis tilsagnet brydes eller trækkes tilbage, kan der indføres udligningstold, jf. artikel 13, stk. 9 og 10, i grundforordningen.
G. MEDDELELSE OM FORANSTALTNINGERNE OG DERES VARIGHED
(71)
Ansøgeren og den indiske regering blev underrettet om de vigtigste kendsgerninger og betragtninger, som ligger til grund for forslaget om ændring af forordning (EF) nr. 2603/2000, og fik lejlighed til at fremsætte bemærkninger hertil. Kun ansøgeren fremsatte bemærkninger, i hovedsagen vedrørende EOUS-ordningen, som er blevet taget i betragtning i forbindelse med de respektive konklusioner i afsnit 2.1.1, litra d) -
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:
Artikel 1
I forordning (EF) nr. 2603/2000 foretages følgende ændringer:
a)
I artikel 1, stk. 3, tilføjes følgende i tabellen under producenter i Indien:
Land
Selskab
Endelig told
(EUR/t)
Taric-tillægskode
»Indien
South Asian Petrochem Limited
106,5
A585«
b)
I artikel 2, stk. 3, tilføjes følgende i tabellen:
Selskab
Land
Taric-tillægskode
»South Asian Petrochem Limited
Indien
A585«
Artikel 2
Denne forordning træder i kraft dagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Luxembourg, den 6. oktober 2005.
NEUVOSTON ASETUS (EY) N:o 1645/2005,
annettu 6 päivänä lokakuuta 2005,
lopullisen tasoitustullin käyttöönotosta muun muassa Intiasta peräisin olevan tietynlaisen polyeteenitereftalaatin tuonnissa annetun asetuksen (EY) N:o 2603/2000 muuttamisesta
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,
ottaa huomioon muista kuin Euroopan yhteisön jäsenvaltioista tapahtuvalta tuetulta tuonnilta suojautumisesta 6 päivänä lokakuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2026/97 (1), jäljempänä ’perusasetus’, ja erityisesti sen 20 artiklan,
ottaa huomioon komission ehdotuksen, joka on tehty komission kuultua neuvoa-antavaa komiteaa,
sekä katsoo seuraavaa:
A. AIEMPI MENETTELY
(1)
Neuvosto otti asetuksella (EY) N:o 2603/2000 (2) käyttöön lopullisen tasoitustullin muun muassa Intiasta peräisin olevan tietynlaisen polyeteenitereftalaatin, jonka viskositeeettiluku on DIN-standardin (Deutsche Industrienorm) 53728 mukaisesti vähintään 78 ml/g ja joka luokitellaan tavallisesti CN-koodiin 3907 60 20, jäljempänä ’tarkasteltavana oleva tuote’, tuonnissa. Toimenpiteet toteutettiin paljoustullin muodossa, joka oli 0-41,3 euroa tonnilta yhteistyössä toimineiden yksittäisten intialaisten viejien osalta ja 41,3 euroa tonnilta kaikkien muiden intialaisten viejien osalta.
B. TÄMÄNHETKINEN MENETTELY
1. TARKASTELUPYYNTÖ
(2)
Lopullisten toimenpiteiden käyttöönoton jälkeen komissio vastaanotti yhdeltä tarkasteltavana olevan tuotteen intialaiselta tuottajalta, South Asian Petrochem Limitediltä, jäljempänä ’pyynnön esittäjä’, pyynnön asetuksen (EY) N:o 2603/2000 nopeutetun tarkastelun vireille panemisesta perusasetuksen 20 artiklan mukaisesti. Pyynnön esittäjä väitti, että se ei ollut etuyhteydessä muihin intialaisiin tarkasteltavana olevan tuotteen viejiin. Se vakuutti myös, ettei se ollut vienyt tarkasteltavana olevaa tuotetta yhteisöön alkuperäisenä tutkimusajanjaksona (eli 1 päivän lokakuuta 1998 ja 30 päivän syyskuuta 1999 välisenä aikana) mutta oli vienyt sitä yhteisöön myöhemmin.
2. NOPEUTETUN TARKASTELUN VIREILLEPANO
(3)
Komissio tutki pyynnön esittäjän esittämän näytön ja katsoi sen riittäväksi perusteeksi panna vireille perusasetuksen 20 artiklan säännösten mukainen tarkastelu. Kuultuaan neuvoa-antavaa komiteaa ja annettuaan yhteisön tuotannonalalle tilaisuuden esittää huomautuksia komissio pani Euroopan unionin virallisessa lehdessä julkaistulla ilmoituksella (3) vireille asetuksen (EY) N:o 2603/2000 nopeutetun tarkastelun pyynnön esittäjän osalta.
3. TARKASTELTAVANA OLEVA TUOTE
(4)
Tarkastelun kohteena oleva tuote on sama kuin asetuksessa (EY) N:o 2603/2000 tarkoitettu tuote (ks. johdanto-osan 1 kappale).
4. TUTKIMUSAJANJAKSO
(5)
Tukia koskeva tutkimus kattoi 1 päivän lokakuuta 2003 ja 30 päivän syyskuuta 2004 välisen ajanjakson, jäljempänä ’tarkastelua koskeva tutkimusajanjakso’.
5. ASIANOMAISET OSAPUOLET
(6)
Komissio ilmoitti virallisesti tutkimuksen vireille panemisesta pyynnön esittäjälle ja Intian viranomaisille. Lisäksi se antoi muille asianomaisille osapuolille tilaisuuden esittää näkökantansa kirjallisesti ja pyytää tulla kuulluiksi. Komissiolle ei kuitenkaan esitetty näkökantoja eikä kuulemispyyntöjä.
(7)
Komissio lähetti pyynnön esittäjälle kyselylomakkeen, jonka se palautti asianmukaisesti täytettynä asetetussa määräajassa. Komissio hankki ja tarkasti tutkimuksessa tarvitsemansa tiedot ja teki tarkastuskäynnit pyynnön esittäjän toimitiloihin Kalkutassa ja Haldiassa.
C. TARKASTELUN LAAJUUS
(8)
Komissio tutki samat tukijärjestelmät kuin alkuperäisessä tutkimuksessa. Se selvitti myös, oliko pyynnön esittäjä käyttänyt hyväkseen muita tukijärjestelmiä tai saanut tapauskohtaisia tukia tarkasteltavana olevan tuotteen osalta.
D. TUTKIMUKSEN TULOKSET
1. UUDEN VIEJÄN KELPOISUUS
(9)
Pyynnön esittäjä pystyi tyydyttävällä tavalla osoittamaan, ettei se ollut etuyhteydessä suoraan tai välillisesti sellaisiin vientiä harjoittaviin tuottajiin, joihin sovelletaan tarkasteltavana olevan tuotteen osalta voimassa olevia tasoitustoimenpiteitä.
(10)
Tutkimus osoitti todeksi sen, ettei pyynnön esittäjä ollut vienyt tarkasteltavana olevaa tuotetta alkuperäisenä tutkimusajanjaksona eli 1 päivän lokakuuta 1998 ja 30 päivän syyskuuta 1999 välisenä aikana ja että se oli aloittanut viennin yhteisöön tämän ajanjakson jälkeen. Lisäksi pyynnön esittäjää ei muista syistä kuin komission kanssa yhteistyöstä kieltäytymisen johdosta ollut tutkittu yksilöllisesti alkuperäisen tutkimuksen yhteydessä.
(11)
Näin ollen vahvistetaan, että pyynnön esittäjää olisi pidettävä uutena viejänä. Tämän vuoksi pyynnön esittäjälle olisi määritettävä yksilöllinen tasoitustulli perusasetuksen 20 artiklan mukaisesti.
2. TUKI
(12)
Pyynnön esittäjän komission kyselylomakkeessa antamien sekä tutkimuksen aikana kerättyjen tietojen perusteella tutkittiin seuraavat järjestelmät:
-
tuontitullien hyvitysjärjestelmä (Duty Entitlement Passbook Scheme, DEPBS),
-
vientiluottojärjestelmä (Export Credit Scheme),
-
vientiin suuntautuneiden yksikköjen järjestelmä (Export Oriented Units Scheme, EOUS) / erityistalousalueiden järjestelmä (Special Economic Zones Scheme, SEZS),
-
tuotantohyödykkeiden tuonti etuustullein (Export Promotion Capital Goods Scheme, EPCGS);
-
tuloverosta vapautuksen järjestelmä (Income Tax Exemption Scheme),
-
West Bengal Incentives Scheme -järjestelmä.
2.1 ALUN PERIN TUTKITUT, YRITYKSEN KÄYTTÄMÄT JÄRJESTELMÄT
2.1.1 Vientiin suuntautuneiden yksikköjen järjestelmä (Export Oriented Units Scheme, EOUS) / Erityistalousalueiden järjestelmä (Special Economic Zones Scheme, SEZS)
a) Oikeusperusta
(13)
Voimassa oleva EOUS/SEZS-järjestelmä perustuu 7 päivänä elokuuta 1992 voimaan tulleeseen ulkomaankaupan kehittämistä ja sääntelyä koskevaan lakiin (Foreign Trade Act) nro 22/1992. Tämän lain mukaisesti Intian viranomaiset voivat antaa tiedonantoja, jotka koskevat kauppapolitiikkaa, jota aiemmin kutsuttiin vienti- ja tuontipolitiikaksi ja jota 1 päivästä syyskuuta 2004 on kutsuttu ulkomaankauppapolitiikaksi. Vuodet 2004-2009 käsittävä ulkomaankauppapolitiikkaa koskeva asiakirja, johon sisältyy vuosien 2002-2007 vienti- ja tuontipolitiikka, on merkityksellinen tämän tapauksen tarkastelua koskevan tutkimusajanjakson kannalta. Intian viranomaiset ovat lisäksi määritelleet ulkomaankauppapolitiikkaa koskevat menettelyt menettelykäsikirjassa (osa 1), jäljempänä ’HOP I -käsikirja’ (4).
(14)
Kyseisiä järjestelmiä selostetaan ulkomaankauppapolitiikkaa koskevan asiakirjan luvussa 6 (EOUS) ja HOP I -käsikirjan luvussa 7 (SEZS).
b) Tukikelpoisuus
(15)
Kaikki yritykset, jotka periaatteessa sitoutuvat viemään koko tavara- tai palvelutuotantonsa - lukuun ottamatta yksinomaan kauppiaina toimivia yrityksiä - voidaan perustaa EOUS- tai SEZS-järjestelmien mukaisesti. Palvelualan ja maatalouden alan yrityksistä poiketen teollisuusyritysten on kuitenkin tehtävä tietty vähimmäismäärä investointeja käyttöomaisuuteen (10 miljoonaa Intian rupeeta) voidakseen saada tukea EOUS-järjestelmästä.
c) Käytännön toteutus
(16)
SEZS-järjestelmä on aiemman vientiteollisuuden vapaa-alueiden järjestelmän (Export Processing Zones Scheme, EPZS) seuraaja. Erityistalousalueet (SEZ) ovat tarkkaan rajattuja tullittomia erityisalueita, joita pidetään ulkomaankauppapolitiikkaa koskevassa asiakirjassa toisen maan alueena kaupan, tullien ja verojen näkökulmasta. Intian viranomaiset ovat hyväksyneet 35 erityistalousaluetta.
(17)
Vientiin suuntautuneet yksiköt (EOU) taas ovat maantieteellisesti joustavampia ja niitä voidaan perustaa minne tahansa Intiaan. Järjestelmä täydentää SEZS-järjestelmää.
(18)
Vientiin suuntautuneen yksikön tai erityistalousalueen asemaa koskevassa hakemuksessa on mainittava seuraavien viiden vuoden ajalta tiedot muun muassa suunnitelluista tuotantomääristä, viennin arvioidusta arvosta, tuontitarpeista ja kotimarkkinahankintojen tarpeista. Jos viranomaiset hyväksyvät yrityksen hakemuksen, yritykselle toimitettavaan hyväksymisilmoitukseen liitetään asiaa koskevat ehdot. Vientiin suuntautuneen yksikön ja erityistalousalueella sijaitsevan yrityksen asemaa koskeva sopimus on voimassa viisi vuotta. Sopimus voidaan uusia useammaksi viisivuotiskaudeksi.
(19)
Olennaista kyseisille alueille tai yksiköille on ulkomaankauppapolitiikkaa koskevan asiakirjan velvoite, jonka mukaan niiden on saavutettava nk. nettovaluutta-ansiot eli viennin kokonaisarvon on viiden vuoden viitekautena oltava suurempi kuin tuontituotteiden kokonaisarvo.
(20)
Erityistalousalueella olevat yritykset ja vientiin suuntautuneet yksiköt voivat saada seuraavia etuja:
i)
vapautus kaikenlaisten valmistukseen, tuotantoon tai käsittelyyn tarvittavien tai niiden yhteydessä käytettävien tavaroiden (myös tuotantohyödykkeiden, raaka-aineiden ja kulutustavaroiden) tuontitulleista;
ii)
vapautus kotimarkkinoilta hankittujen tavaroiden valmisteverosta;
iii)
paikallisilta markkinoilta hankituista tavaroista maksetun valtion liikevaihtoveron palauttaminen;
iv)
maksujen palautus kotimaisilta öljy-yhtiöiltä hankitun lämmitysöljyn osalta;
v)
mahdollisuus myydä osa tuotannosta kotimarkkinoilla niin, että valmiiseen tuotteeseen sovellettavat maksut maksetaan, mikä poikkeaa yleisestä vaatimuksesta, joka edellyttää koko tuotannon viemistä;
vi)
vapautus viennistä saadusta myyntivoitosta yleensä kannettavasta tuloverosta tuloverolain 10A tai 10B §:n nojalla kymmenen vuoden ajan toiminnan alkamisesta, kuitenkin enintään vuoteen 2010 asti;
vii)
osakepääoma voi olla 100-prosenttisesti ulkomaisessa omistuksessa.
(21)
Vaikka järjestelmien edut ovat keskenään verrattavissa, myös tiettyjä eroja on. Esimerkiksi ainoastaan vientiin suuntautunut yksikkö voi saada 50 prosentin alennuksen kotimarkkinamyynnistä kannettavista maksuista, kun taas erityistalousalueilla toimivien yritysten on maksettava ne täysimääräisinä. Vientiin suuntautunut yksikkö voi myydä enintään 50 prosenttia liikevaihtonsa arvosta kotimarkkinoilla alennetuin maksuin.
(22)
Näiden järjestelmien mukaisesti toimivat yksiköt ovat tullivalvonnassa olevia yksikköjä Intian tullilain 65 §:n mukaisesti.
(23)
Niillä on oikeudellinen velvoite pitää määrätynmuotoista kirjaa kaikesta tuonnista, kaikkien tuotujen ainesten kulutuksesta ja käytöstä sekä kaikesta toteutuneesta viennistä. Nämä tiedot on toimitettava toimivaltaisille viranomaisille näiden vahvistamin säännöllisin väliajoin (neljännesvuosittain tai vuosittain annettavat toimintakertomukset).
(24)
Vientiin suuntautuneen yksikön tai erityistalousalueen yksikön ei kuitenkaan missään vaiheessa tarvitse osoittaa tuotujen lähetysten yhteyttä vientiin, muihin yksikköihin tehtäviin siirtoihin, kotimarkkinamyyntiin tai varastoihin (HOP I -käsikirjan kohdat 6.11.2 ja 7.13.2).
(25)
Kotimarkkinamyynnin lähetysten ja niiden kirjaamisen varmistus perustuu omavastuisuuteen eikä tiettyjä liiketoimia tarvitse etukäteen ilmoittaa. Vientiin suuntautuneen yksikön vientilähetysmenettelyjä valvoo kyseisessä yksikössä pysyvästi toimiva tulli- ja valmisteverovirkailija. Yrityksen on korvattava Intian valtiolle tällaisen pysyvän tullivalvonnasta vastaavan virkailijan palkka.
(26)
Kaikki erityistalousalueiden yksikköjen toiminta kyseisellä alueella, myös vienti ja tavaroiden jälleentuonti, perustuu omavastuisuuteen, ellei toisin määrätä (HOP I -käsikirjan kohta 7.29). Tulliviranomaiset eivät siis rutiininomaisesti tarkasta erityistalousalueiden yksikköjen vientilähetyksiä.
(27)
Tässä tapauksessa pyynnön esittäjä käytti vientiin suuntautunutta yksikköä. Koska SEZS-järjestelmää ei käytetty, tässä yhteydessä ei ole tarpeen arvioida, mahdollistaako se tasoitustoimenpiteiden käyttöönoton. Pyynnön esittäjä käytti vientiin suuntautuneita yksikköjä raaka-aineiden ja tuotantohyödykkeiden tuontiin ilman tuontitulleja, tavaroiden paikalliseen tuotantoon ilman valmisteveroa, myyntiveron palautuksen saamiseksi, lämmitysöljystä maksettujen maksujen palauttamiseksi ja myydäkseen osan kotimarkkinoidensa tuotannosta. Se sai siis kaikki johdanto-osan 20 kappaleen i-v alakohdassa mainitut edut. Pyynnön esittäjä ei käyttänyt hyväkseen vientiin suuntautuneisiin yksikköihin sovellettavaa vapautusta tuloverosta (ks. johdanto-osan 53 kappale).
d) EOUS-järjestelmää koskevat päätelmät
(28)
Vientiin suuntautuneiden yksikköjen saama vapautus kahdesta eri tuontitullista (perustulli ja erityinen lisätulli), liikevaihtoveron palauttaminen ja lämmitysöljystä maksettujen maksujen palauttaminen ovat perusasetuksen 2 artiklan 1 kohdan a alakohdan ii alakohdassa tarkoitettua Intian viranomaisten taloudellista tukea. Valtio luopuu tulosta, joka kannettaisiin, jos järjestelmää ei sovellettaisi, mistä pyynnön esittäjä sai etua perusasetuksen 2 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulla tavalla, koska sen maksuvalmius parani, kun sen ei tarvinnut maksaa yleensä maksettavia tulleja ja kun se sai liikevaihtoveron palautuksen.
(29)
Vapautus valmisteverosta ja sitä vastaavasta tuontitullista (erityinen lisätulli) ei kuitenkaan merkitse sitä, että valtio luopuu tuloista, jotka muutoin kannettaisiin. Jos valmisteveroa ja erityistä lisätullia maksettaisiin, niitä voitaisiin käyttää hyvityksinä omia tulevia vero- ja tullimaksuja vastaan nk. CENVAT-järjestelmässä. Kyseiset verot ja tullit eivät siis ole lopullisia. CENVAT-hyvitysten vuoksi lopulliset verot ja tullit kannetaan ainoastaan lisäarvosta, ei tuotantopanoksista.
(30)
Näin ollen ainoastaan vapautus perustullista ja erityisestä lisätullista, liikevaihtoveron palautus sekä lämmitysöljystä maksettavien maksujen palautus ovat perusasetuksen 2 artiklassa tarkoitettua tukea. Ne ovat oikeudellisesti vientituloksesta riippuvia, joten perusasetuksen 3 artiklan 4 kohdan a alakohdan mukaisesti ne ovat erityistä ja tasoitustoimenpiteiden alaista tukea. Vientiin suuntautuneen yksikön vientitavoite, josta säädetään ulkomaankauppapolitiikkaa koskevan asiakirjan kohdassa 6.1, on etujen saamisen olennainen edellytys.
(31)
Näitä järjestelmiä ei myöskään voida pitää perusasetuksen 2 artiklan 1 kohdan a alakohdan ii alakohdan tarkoittamana sallittuna verojen ja maksujen palautusjärjestelmänä tai korvaavien tuotantopanosten palautusjärjestelmänä. Ne eivät ole perusasetuksen liitteessä I olevan h ja i alakohdan, liitteen II (palautuksen määrittely ja sitä koskevat säännöt) ja liitteen III (korvaavien tuotantopanosten palautuksen määrittely ja sitä koskevat säännöt) tarkkojen edellytysten mukaisia.
(32)
Jos liikevaihtoveron palautusta ja tuontitullista vapauttamista hyödynnetään tuotantohyödykkeiden ostamisessa, tämä jo itsessään on sallittuja tullinpalautusjärjestelmiä koskevien sääntöjen vastaista, koska kyseisiä hyödykkeitä ei kuluteta tuotantoprosessissa, kuten liitteessä I olevassa h alakohdassa (liikevaihtoveron palautus) ja i alakohdassa (tuontitullien peruuttaminen) edellytetään.
(33)
Myös muiden järjestelmästä saatavien etujen suhteen todettiin lisäksi, että Intian viranomaisilla ei ole käytössä tehokasta tarkastusjärjestelmää tai -menettelyä, jolla voitaisiin varmistaa, onko vientituotteen tuotannossa kulutettu tulleitta hankittuja tuotantopanoksia tai tuotantopanoksia, joihin sovelletaan liikevaihtoveron palautusta tai lämmitysöljystä maksettujen maksujen palautusta ja missä määrin (perusasetuksen liitteessä II olevan II kohdan 4 alakohta ja korvaavien tuotantopanosten palautusjärjestelyjen osalta perusasetuksen liitteessä III olevan II kohdan 2 alakohta).
(34)
Vientiin suuntautunut yksikkö voi myydä huomattavia määriä tuotannostaan kotimarkkinoilla, jopa 50 prosenttia vuotuisesta liikevaihdostaan. Laissa ei näin ollen ole velvoitetta viedä kaikki valmistuksen tuloksena olevat tuotteet. Lisäksi varmennuksen omavastuisuuden vuoksi kyseistä kotimarkkinakauppaa ei ohjaa tai valvo valtion virkailija. Vientiin suuntautuneen yksikön tullivalvonnassa olevat toimitilat ovat ainakin osittain Intian viranomaisten fyysisen valvonnan ulkopuolella. Tämä korostaa kuitenkin muiden valvontaan liittyvien tekijöiden merkitystä. Erityisesti tullittomien tuotantopanosten ja tuloksena olevien vientituotteiden yhteyden säilyttämisen valvonta on tärkeää tullinpalautusjärjestelmän tarkastusjärjestelmässä.
(35)
Muiden valvontatoimien osalta muistutettakoon, että kuten johdanto-osan 24 kappaleessa mainitaan, vientiin suuntautuneella yksiköllä ei missään vaiheessa ole oikeudellista velvoitetta osoittaa kaikkien tuotujen lähetysten ja vastaavan tuloksena olevan tuotteen toimitusten välisiä yhteyksiä. Tällainen valvonta olisi kuitenkin ainoa tapa, jolla Intian viranomaiset voisivat saada riittävät tiedot tuotantopanosten lopullisista käyttötarkoituksista voidakseen varmistaa, että vapautus tullista, liikevaihtoveron palautus ja lämmitysöljystä maksettavien maksujen palautus ei ole suurempi kuin vientituotannon tuotantopanosten arvo. Itsearviointiin perustuvat kuukausittaiset kotimarkkinamyynnin veroilmoitukset, joita Intian viranomaiset tietyin väliajoin arvioivat, eivät ole riittäviä valvonnan kannalta. Myöskään yritysten sisäiset järjestelmät, jollaisten pitämiseen ei ole oikeudellista velvoitetta ulkomaankauppapolitiikkaa koskevassa asiakirjassa, esimerkiksi eräkirjanpitojärjestelmä, eivät voi korvata tullinpalautusjärjestelmän valvontaa. Lisäksi tullinpalautusjärjestelmien valvonnan suunnittelun ja täytäntöönpanon pitäisi olla viranomaisten tehtävä eikä tällaisen tietojärjestelmän perustamista pitäisi jättää kunkin asianomaisen yrityksen johdon harkinnan varaan. Tämän vuoksi todetaan, että koska vientiin suuntautuneelta yksiköltä ei Intian ulkomaankauppapolitiikkaa koskevan asiakirjan mukaisesti nimenomaisesti vaadita tuotantopanosten ja tuloksena olevien tuotteiden välisen yhteyden osoittamista, Intian viranomaisilla ei ollut olemassa tehokasta valvontajärjestelmää, jonka perusteella olisi voitu määrittää, mitä tuotantopanoksia vientituotannossa käytettiin ja missä määrin.
(36)
Intian viranomaiset eivät myöskään tehneet tosiasiallisesti käytettyihin tuotantopanoksiin perustuvaa lisätutkimusta, vaikka sellainen tavallisesti olisi tehtävä silloin, kun tehokasta tarkastusjärjestelmää ei ole käytetty (perusasetuksen liitteessä II olevan II kohdan 5 alakohta ja liitteessä III olevan II kohdan 3 alakohta); viranomaiset eivät myöskään osoittaneet, että liiallista tuontitullien palauttamista ei olisi tapahtunut.
(37)
Toimenpiteistä ilmoittamisen yhteydessä pyynnön esittäjä väitti, että tässä tapauksessa ei vientiin suuntautuneita yksikköjä arvioitaessa käytetty samaa perusasetuksen 22 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua menetelmää kuin alkuperäisessä tutkimuksessa. On huomattava, että alkuperäisessä tutkimuksessa viejät antoivat näytön siitä, että liiallisia tuontitullien palautuksia ei tapahtunut, ja tästä syystä vientiin suuntautuneiden yksikköjen hankkimien raaka-aineiden vapautus tulleista ei alun perin oikeuttanut tasoitustoimenpiteiden käyttöönottoon.
(38)
Pyynnön esittäjä ei kuitenkaan antanut tällaista näyttöä tässä tapauksessa. Tässä yhteydessä on myös huomattava, että hakija myi tarkasteltavana olevaa tuotetta myös kotimarkkinoilla eli kaikkia tulleitta hankittuja tuotantopanoksia ei välttämättä kulutettu vientituotannossa. Lisäksi erityisesti se tosiseikka, että Intian lainsäädännön mukaan vientiin suuntautuneiden yksikköjen ei tarvitse osoittaa tuotujen lähetysten ja vastaavan tuloksena olevan tuotteen toimitusten välisiä yhteyksiä, muodostaa alkuperäisestä tutkimuksesta poikkeavan olosuhteen. Sen vuoksi tässä tapauksessa järjestelmää on arvioitu perusasetuksen 22 artiklan 4 kohdan mukaisesti, jonka mukaan uudet olosuhteet on otettava huomioon. Tämän vuoksi vahvistetaan tehty päätelmä, jonka mukaan EOUS-järjestelmää ei voida pitää sallittuna verojen ja maksujen palautusjärjestelmänä tai korvaavien tuotantopanosten palautusjärjestelmänä.
e) Tuen määrän laskeminen
(39)
Koska sallittua verojen ja maksujen palautusjärjestelmää tai korvaavien tuotantopanosten palautusjärjestelmää ei sovelleta, tasoitustoimenpiteiden alainen etu on tarkastelua koskevana tutkimusajanjaksona tuonnista yleensä kannettavien tuontitullien (perustulli ja erityinen lisätulli) koko peruutettu määrä sekä liikevaihtoveron palautus ja lämmitysöljystä maksettavien maksujen palautus samana ajanjaksona.
(40)
Toimenpiteistä ilmoittamisen yhteydessä pyynnön esittäjä väitti, että tuen määrä, mukaan lukien korkomukautukset ei-toistuvien tukien osalta, olisi laskettava ainoastaan niiden tarkastelua koskevan tutkimusajanjakson 7 kuukauden ajalta, jolloin hakijalla oli kaupallista toimintaa. Vaihtoehtoisesti pyynnön esittäjä pyysi tarkastelemaan ainoastaan 10 kuukauden ajanjaksoa, johon kuuluu hakijan koetuotantokausi.
(41)
Perusasetuksen 5 artiklan mukaan tasoitustullin käyttöönoton mahdollistavan tuen määrä lasketaan sen edun mukaan, joka vastaanottajalle todetaan koituneen tutkimusajanjakson aikana. Saman säännöksen ja Euroopan yhteisön vakiokäytännön mukaisesti tarkastelua koskevaksi tutkimusajanjaksoksi valittiin 12 kuukauden ajanjakso, johon päätelmät perustuvat. Perusasetuksessa ei ole säännöstä yrityksen alkuvaiheiden huomiotta jättämisestä. Pyynnön esittäjän väitettä ei tästä syystä voitu hyväksyä.
i) Tuontitulleista (perustulli ja erityinen lisätulli) vapauttaminen ja liikevaihtoveron palauttaminen raaka-aineiden osalta
(42)
Pyynnön esittäjän tuen määrä laskettiin tarkastelua koskevana tutkimusajanjaksona tuotujen ainesten kantamatta jääneiden tullien (perustulli ja erityinen lisätulli) sekä myös tarkastelua koskevana tutkimusajanjaksona palautetun liikevaihtoveron ja lämmitysöljystä maksettujen maksujen palautuksen perusteella. Tuen saamiseksi välttämättömät kustannukset vähennettiin tästä määrästä perusasetuksen 7 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaisesti, jolloin saatiin tuen määrä (osoittaja). Tuen määrä on jaettu perusasetuksen 7 artiklan 2 kohdan mukaisesti viennin kokonaisliikevaihdolle; se on nimittäjä, koska tuki on riippuvainen vientituloksesta eikä sitä ole myönnetty suhteessa valmistettuihin, tuotettuihin, vietyihin tai kuljetettuihin määriin. Näin saatu tuen määrä oli 12,6 prosenttia.
(43)
Tässä yhteydessä pyynnön esittäjä väitti, että osoittajana olisi käytettävä ainoastaan suoraan tarkasteltavana olevalle tuotteelle kohdennettua tukiosuutta. Pyynnön esittäjä tuottaa pieniä määriä polyeteenitereftalaattia, jonka viskositeettiluku on pienempi kuin tarkasteltavana olevan tuotteen, ja välituotteena amorfisia PET-siruja, jotka eivät kuulu tässä tutkimuksessa tarkasteltaviin tuotteisiin. Tuen määrä ehdotetaan suhteutettavaksi kokonaisliikevaihtoon tarkasteltavana olevan tuotteen liikevaihdon perusteella.
(44)
Huomautetaan kuitenkin, että eri tuotantopanokset eivät sinällään voi liittyä joko tarkasteltavana olevaan tuotteeseen tai polyeteenitereftalaattiin, jonka viskositeettiluku on alhainen ja välituotteeseen, koska samoja tuotantopanoksia voidaan käyttää kaikkien näiden tyyppien tuotannossa. Lisäksi, kuten johdanto-osan 32-38 kappaleessa on mainittu, tuotantopanosten lopullista käyttötarkoitusta koskevaa toimivaa tarkastusjärjestelmää ei ollut olemassa. Perusasetuksen 7 artiklan 2 kohdan mukaisesti tällaisessa tapauksessa sekä osoittaja että nimittäjä määritettiin pyynnön esittäjän koko tuotevalikoiman perusteella tuen määrän kohdentamiseksi tarkasteltavana olevalle tuotteelle. Pyynnön esittäjä ei osoittanut, että mikään vaihtoehtoinen menetelmä olisi johtanut tarkempaan tulokseen. Huomautetaan erityisesti, että vaikka väite hyväksyttäisiin, nimittäjä vähenisi suhteellisesti, mikä johtaisi samanlaiseen kokonaistulokseen.
ii) Vapautus tuontitulleista (perustulli ja erityinen lisätulli) tuotantohyödykkeiden osalta
(45)
Toisin kuin raaka-aineet, tuotantohyödykkeet eivät fyysisesti sisälly valmiisiin tuotteisiin. Perusasetuksen 7 artiklan 3 kohdan mukaisesti tutkimuksen kohteena olevalle yritykselle koitunut etu on laskettu tuotantohyödykkeiden tuonnissa kantamattomien tullien määrän perusteella jakamalla se ajanjaksolle, joka vastaa näiden tuotantohyödykkeiden tavanomaista poistoaikaa (18,465 vuotta) kyseisellä tuotannonalalla. Pyöristetty poistoprosentti olisi näin ollen 5,42. Näin laskettua tarkastelua koskevalle tutkimusajanjaksolle kohdennettua määrää on oikaistu lisäämällä siihen kyseisen ajanjakson korko, jotta se paremmin ilmentäisi ajan myötä saavutetun edun arvoa ja järjestelmästä edunsaajalle koitunutta kokonaisetua. Lisätyn koron määrä perustui Intiassa tarkastelua koskevan tutkimusajanjakson aikana vallinneeseen kaupalliseen korkoon. Tuen saamiseksi välttämättömät kustannukset vähennettiin tästä määrästä perusasetuksen 7 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaisesti, jolloin saatiin tuen määrä (osoittaja). Tuen määrä on jaettu perusasetuksen 7 artiklan 2 ja 3 kohdan mukaisesti tarkastelua koskevan tutkimusajanjakson viennin liikevaihdolle; se on nimittäjä, koska tuki on riippuvainen vientituloksesta eikä sitä ole myönnetty suhteessa valmistettuihin, tuotettuihin, vietyihin tai kuljetettuihin määriin. Näin saatu tuen määrä oli 0,9 prosenttia.
(46)
Toimenpiteistä ilmoittamisen yhteydessä pyynnön esittäjä väitti, että sen yrityskohtaista 18,93 vuoden poistoaikaa olisi käytettävä 18,465 vuoden sijasta, joka on keskiarvo, yhdessä alun perin vahvistetun poistoajan kanssa. Lisäksi se väitti, että sen yksilöllinen poistoaika heijastaa tuotannonalan tämänhetkistä standardia Intiassa.
(47)
Kuten edellä mainittiin, perusasetuksen 7 artiklan 3 kohdassa edellytetään tuotannonalan tavanomaisen eli keskimääräisen, ei yrityskohtaisen, poistoajan käyttämistä. Pyynnön esittäjä ei myöskään osoittanut, että asianomaisen tuotannonalan poistoaika olisi yleensä ottaen kasvanut. Tämän vuoksi väite hylättiin.
(48)
Pyynnön esittäjä väitti lisäksi, että tuen määrää laskettaessa poistoprosenttia ei olisi pitänyt pyöristää.
(49)
On kuitenkin todettava, että pyöristämisellä ei ole mitään vaikutuksia kokonaistulokseen, joten tällä huomautuksella ei ole merkitystä.
(50)
EOUS-järjestelmästä pyynnön esittäjälle koituneen tuen kokonaismäärä on näin ollen 13,5 prosenttia.
2.2 ALUN PERIN TUTKITUT JÄRJESTELMÄT, JOITA YRITYS EI OLE KÄYTTÄNYT
2.2.1 Tuontitullien hyvitysjärjestelmä (Duty Entitlement Passbook Scheme, DEPBS)
(51)
Pyynnön esittäjä ei ollut käyttänyt DEPBS-järjestelmän mukaisia etuja.
2.2.2 Tuotantohyödykkeiden tuonti etuustullein (Export Promotion Capital Goods Scheme, EPCGS)
(52)
Todettiin, että pyynnön esittäjä ei ollut tuonut tuotantohyödykkeitä EPCGS-järjestelmässä eikä näin ollen ollut käyttänyt EPCGS-järjestelmän mukaisia etuja.
2.2.3 Tuloverosta vapautuksen järjestelmä (Income Tax Exemption Scheme)
(53)
Todettiin, että koska verotettavaa voittoa ei ollut, pyynnön esittäjä ei saanut vuoden 1961 tuloverolain 10B §:n mukaista vapautusta tuloverosta tarkastelua koskevan tutkimusajanjakson aikana.
2.3 MUUT JÄRJESTELMÄT, JOITA PYYNNÖN ESITTÄJÄ ON KÄYTTÄNYT TARKASTELTAVANA OLEVAN TUOTTEEN TAPAUKSESSA JA JOTKA MAHDOLLISTAVAT TASOITUSTULLIN KÄYTTÖÖNOTON
2.3.1 Vientiluottojärjestelmä (Export Credit Scheme, ECS)
a) Oikeusperusta
(54)
ECS-järjestelmä perustuu vuoden 1949 pankkivalvontalain (Banking Regulation Act 1949) 21 ja 35A §:ään, joiden mukaan Intian keskuspankki (Reserve Bank of India, RBI) voi ohjata kaupallisten pankkien vientiluottotoimintaa.
(55)
Järjestelmää kuvataan yksityiskohtaisesti Intian keskuspankin Master Circular IECD -yleiskirjeessä nro 35/04.02.02/2004-05 (valuuttamääräiset vientiluotot) ja yleiskirjeessä nro 27/04.02.02/2004-05 (rupeemääräiset vientiluotot), jotka on osoitettu kaikille Intian kaupallisille pankeille.
b) Tukikelpoisuus
(56)
Valmistajaviejät ja kauppiasviejät voivat hakea tämän järjestelmän mukaista tukea.
c) Käytännön toteutus
(57)
Intian keskuspankki asettaa tässä järjestelmässä sitovat enimmäistasot sekä Intian rupee- että valuuttamääräisten vientiluottojen koroille, joita kaupalliset pankit voivat soveltaa viejiin, jotta viejät voisivat saada luottoja kansainvälisesti kilpailukykyisillä koroilla. ECS-järjestelmässä on kaksi alajärjestelmää: ennen vientiä sovellettava vientiluottojärjestelmä (Pre-Shipment Export Credit Scheme), joka kattaa viejälle ennen vientiä tuotteiden oston, käsittelyn, valmistuksen, pakkaamisen ja/tai kuljetuksen rahoittamista varten annetut luotot, ja viennin jälkeen sovellettava vientiluottojärjestelmä (Post-Shipment Export Credit Scheme), josta voi saada käyttöpääomalainoja vientisaamisten rahoittamiseen. Intian keskuspankki myös velvoittaa pankit osoittamaan tietyn määrän niiden nettopankkiluotoista vientirahoitukseen.
(58)
Mainittujen Intian keskuspankin yleiskirjeiden ansiosta viejät voivat saada vientiluottoja puhtaasti markkinaehtojen mukaan annettavien tavanomaisten kaupallisten luottojen (käteisluottojen) korkoa edullisemmalla korolla. Rupeemääräisiä vientiluottoja koskevan yleiskirjeen mukaisesti viejille annettavien luottojen enimmäiskorot ovat alhaisemmat kuin muilta lainanottajilta tavanomaisesti perittävät enimmäiskorot, joten ne ovat tässä mielessä edullisia korkoja.
(59)
Intian keskuspankin yleiskirjeiden ansiosta pyynnön esittäjä sai vientiluottoja käteisluottoja edullisemmalla korolla.
d) ECS-järjestelmää koskevat päätelmät
(60)
Ensinnäkin johdanto-osan 55 kappaleessa mainituissa Intian keskuspankin yleiskirjeissä vahvistetut ECS-luottojen edulliset korot alensivat pyynnön esittäjän korkokustannuksia verrattuna puhtaasti markkinaolosuhteiden mukaan määräytyviin korkokustannuksiin, mikä merkitsi pyynnön esittäjälle perusasetuksen 2 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua etua. Toiseksi ja huolimatta siitä, että ECS-järjestelmässä näiden edullisten luottojen myöntäjinä ovat kaupalliset pankit, tukea on pidettävä perusasetuksen 2 artiklan 1 kohdan iv alakohdassa tarkoitettuna viranomaisten taloudellisena tukena. Tässä yhteydessä huomattakoon, ettei perusasetuksen 2 artiklan 1 kohdan iv alakohdassa eikä WTO:n tukia ja tasoitustulleja koskevassa sopimuksessa edellytetä, että tuen antamisesta koituisi julkisia menoja eli että Intian valtio maksaisi kaupallisille pankeille korvauksen, vaan riittää, että valtio ohjaa perusasetuksen 2 artiklan 1 kohdan i, ii tai iii alakohdassa tarkoitettuja toimintoja. Intian keskuspankki on julkinen elin ja kuuluu siis perusasetuksen 1 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuihin ”julkisiin viranomaisiin”. Se on täysin valtion omistuksessa, toteuttaa poliittisia tavoitteita eli esimerkiksi rahapolitiikkaa ja sen johdon nimittää Intian valtio. Intian keskuspankki ohjaa yksityisiä elimiä siten, että kaupallisia pankkeja sitovat muun muassa yleiskirjeissä vahvistetut vientiluottojen enimmäiskorot sekä määräykset siitä, että kaupallisten pankkien on osoitettava tietty määrä nettopankkiluotoistaan vientirahoitukseen. Määräys velvoittaa kaupalliset pankit toteuttamaan perusasetuksen 2 artiklan 1 kohdan a alakohdan i alakohdassa tarkoitettuja toimia eli tässä tapauksessa antamaan edullisia vientiluottoja. Tällainen varojen suora siirto tiettyjen ehtojen mukaisten lainojen muodossa on yleensä valtiolle itselleen kuuluva tehtävä, eikä käytäntö tosiasiassa eroa valtioiden yleensä harjoittamasta toiminnasta (perusasetuksen 2 artiklan 1 kohdan a alakohdan iv alakohta). Tukea pidetään erityisenä ja tasoitustoimenpiteiden alaisena, sillä edullisia korkoja myönnetään ainoastaan vientirahoitukseen, joten ne ovat oikeudellisesti vientituloksesta riippuvia (perusasetuksen 3 artiklan 4 kohdan a alakohta).
e) Tuen määrän laskeminen
(61)
Tuen määrä on laskettu tarkastelua koskevana tutkimusajanjaksona käytettyjen vientiluottojen korkojen ja sellaisten korkojen, jotka pyynnön esittäjän olisi pitänyt maksaa tavanomaisista kaupallisista luotoista, määrien erotuksen perusteella. Tuen määrä (osoittaja) on jaettu perusasetuksen 7 artiklan 2 kohdan mukaisesti tarkastelua koskevan tutkimusajanjakson viennin kokonaisliikevaihdolle; se on nimittäjä, koska tuki on riippuvainen vientituloksesta eikä sitä ole myönnetty suhteessa valmistettuihin, tuotettuihin, vietyihin tai kuljetettuihin määriin. ECS-järjestelmän mukainen tuki on näin ollen 0,4 prosenttia.
2.3.2 West Bengal Incentive Scheme (WBIS) -järjestelmä
(62)
WBIS-järjestelmää koskeva yksityiskohtainen kuvaus esitetään Länsi-Bengalin osavaltion kauppa- ja teollisuusministeriön 22 päivänä kesäkuuta 1999 antamassa tiedonannossa nro 588-CI/H (WBIS 1999), joka on viimeksi korvattu 24 päivänä maaliskuuta 2004 annetulla tiedonannolla nro 134-CI/O/Incentive/17/03/I (WBIS 2004). Tutkimuksessa vahvistettiin, että pyynnön esittäjän saama etu ei ollut merkittävä, ja sen vuoksi WBIS-järjestelmää ei tarkasteltu enempää.
3. TASOITUSTULLIN KÄYTTÖÖNOTON MAHDOLLISTAVIEN TUKIEN KOKONAISMÄÄRÄ
(63)
Kun otetaan huomioon edellä kuvatut tukijärjestelmiä koskevan tutkimuksen lopulliset tulokset, tasoitustullien käyttöönoton mahdollistavien tukien määrä on pyynnön esittäjän osalta seuraava:
ECS
EOUS
Yhteensä
South Asian Petrochem Limited
0,4 %
13,5 %
13,9 %
E. TARKASTELUN KOHTEENA OLEVIEN TOIMENPITEIDEN MUUTTAMINEN
(64)
Perusasetuksen 15 artiklan 1 kohdan mukaisesti tasoitustullin olisi oltava tasoitustullin alaisen tuen kokonaismäärää alhaisempi, jos tämä alhaisempi tulli riittää poistamaan yhteisön tuotannonalalle aiheutuneen vahingon. Alkuperäisessä tutkimuksessa yleiseksi vahingon korjaavaksi tasoksi vahvistettiin 44,3 prosenttia, joka on korkeampi kuin pyynnön esittäjälle vahvistettu tuen määrä.
(65)
Tarkastelua koskevan tutkimuksen tulosten perusteella päätettiin, että pyynnön esittäjän tuottaman ja viemän tarkasteltavana olevan tuotteen tuonnissa yhteisöön olisi edelleen pidettävä käytössä kyseiselle yritykselle vahvistetun yksilöllisen tuen määrän suuruinen tasoitustulli eli 13,9 prosenttia. Koska asetuksella (EY) N:o 2603/2000 käyttöön otettu tulli oli tonnikohtainen paljoustulli, edellä mainittu pyynnön esittäjän tulli on myös muutettu paljoustulliksi, joka on 106,5 euroa tonnilta.
(66)
Tämän vuoksi olisi muutettava asetus (EY) N:o 2603/2000.
F. SITOUMUS
(67)
Pyynnön esittäjä tarjosi tarkasteltavana olevan tuotteen vientiä koskevaa hintasitoumusta perusasetuksen 13 artiklan 1 kohdan mukaisesti.
(68)
Tutkittuaan tarjouksen komissio piti sitoumusta hyväksyttävänä, koska se poistaisi vientitukien vahingolliset vaikutukset. Lisäksi pyynnön esittäjän komissiolle lupaamat säännölliset ja yksityiskohtaiset raportit mahdollistavat tehokkaan valvonnan. Tarkasteltavana olevan tuotteen luonne ja pyynnön esittäjän myynnin rakenne ovat lisäksi sellaisia, että komissio pitää sitoumuksen kiertämisen vaaraa vähäisenä.
(69)
Sitoumuksen tosiasiallisen noudattamisen ja sen valvonnan varmistaminen edellyttää, että sitoumukseen perustuvan vapaaseen liikkeeseen luovutusta koskevan ilmoituksen yhteydessä on mahdollista saada vapautus tullista ainoastaan esittämällä asianomaisen jäsenvaltion tulliviranomaisille pyynnön esittäjän laatima pätevä kauppalasku, joka sisältää asetuksen (EY) N:o 2603/2000 liitteessä luetellut tiedot. Jos tällaista laskua ei esitetä tai jos se ei vastaa tullille esitettyä tuotetta, sovelletaan asianmukaista tasoitustullia sitoumuksen tehokkaan soveltamisen varmistamiseksi.
(70)
Jos sitoumusta rikotaan tai se peruutetaan, perusasetuksen 13 artiklan 9 ja 10 kohdan nojalla voidaan ottaa käyttöön tasoitustulli.
G. TOIMENPITEISTÄ ILMOITTAMINEN JA NIIDEN VOIMASSAOLOAIKA
(71)
Pyynnön esittäjälle ja Intian viranomaisille ilmoitettiin olennaisista tosiasioista ja huomioista, joiden perusteella aiottiin esittää, että asetus (EY) N:o 2603/2000 muutetaan, ja niille annettiin mahdollisuus esittää huomautuksensa. Ainoastaan pyynnön esittäjä esitti huomautuksia, jotka koskivat pääasiassa EOUS-järjestelmää, ja niihin on vastattu edellä 2.1.1 kohdan d alakohdan asiaa koskevissa päätelmissä,
ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN:
1 artikla
Muutetaan asetus (EY) N:o 2603/2000 seuraavasti:
a)
Lisätään 1 artiklan 3 kohdassa olevaan taulukkoon intialainen tuottaja seuraavasti:
Maa
Yritys
Lopullinen tulli
(euroa tonnilta)
Taric-lisäkoodi
”Intia
South Asian Petrochem Limited
106,5
A585”
b)
Lisätään 2 artiklan 3 kohdassa olevaan taulukkoon teksti seuraavasti:
Yritys
Maa
Taric-lisäkoodi
”South Asian Petrochem Limited
Intia
A585”
2 artikla
Tämä asetus tulee voimaan sitä päivää seuraavana päivänä, jona se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Luxemburgissa 6 päivänä lokakuuta 2005.