RÅDETS FORORDNING (EF) nr. 428/2009
af 5. maj 2009
om en fællesskabsordning for kontrol med udførsel, overførsel, mæglervirksomhed og transit i forbindelse med produkter med dobbelt anvendelse
(omarbejdning)
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 133,
under henvisning til forslag fra Kommissionen, og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Rådets forordning (EF) nr. 1334/2000 af 22. juni 2000 om en fællesskabsordning for kontrol med udførslen af produkter og teknologi med dobbelt anvendelse (1) er ved flere lejligheder blevet ændret væsentligt. Da der er behov for flere ændringer, bør den af klarhedshensyn omarbejdes.
(2)
Produkter med dobbelt anvendelse (herunder software og teknologi) bør underkastes en effektiv kontrol ved deres udførsel fra Det Europæiske Fællesskab.
(3)
Et effektivt fælles system til kontrol med udførslen af produkter med dobbelt anvendelse er nødvendigt for at leve op til medlemsstaternes internationale forpligtelser og ansvar, navnlig med hensyn til ikke-spredning, samt Den Europæiske Unions internationale forpligtelser og ansvar.
(4)
Tilstedeværelsen af et fælles kontrolsystem og harmoniserede politikker med hensyn til håndhævelse og overvågning i alle medlemsstater er en forudsætning for at etablere fri bevægelighed for produkter med dobbelt anvendelse inden for Fællesskabet.
(5)
Ansvaret for afgørelserne om individuelle, globale eller nationale generelle udførselstilladelser, om tilladelser til mæglervirksomhed, om transit af ikke-fællesskabsprodukter med dobbelt anvendelse eller om tilladelser til overførsel af de i bilag IV opførte produkter med dobbelt anvendelse inden for Fællesskabet ligger hos de nationale myndigheder. Nationale bestemmelser og afgørelser, der påvirker udførsel af produkter med dobbelt anvendelse, træffes inden for rammerne af den fælles handelspolitik, herunder navnlig Rådets forordning (EØF) nr. 2603/69 af 20. december 1969 om fastlæggelse af en fælles udførselsordning (2).
(6)
Afgørelser om ajourføring af den fælles liste over produkter med dobbelt anvendelse, der er underlagt eksportkontrol, skal være i overensstemmelse med de forpligtelser og tilsagn, som medlemsstaterne har accepteret som medlemmer i de relevante internationale ikke-spredningsregimer og eksportkontrolregimer eller ved ratifikation af relevante internationale traktater.
(7)
Fælles lister over produkter med dobbelt anvendelse, bestemmelsessteder og retningslinjer er afgørende elementer i en effektiv ordning for kontrol med udførsel.
(8)
Overførsel af software og teknologi ved hjælp af elektroniske medier, telefax eller telefon til bestemmelsessteder uden for Fællesskabet bør også kontrolleres.
(9)
Der bør lægges særlig vægt på spørgsmål om genudførsel og endelig anvendelse.
(10)
Den 22. september 1998 undertegnede repræsentanter for medlemsstaterne og Europa-Kommissionen tillægsprotokoller til de respektive aftaler om kontrol mellem medlemsstaterne, Det Europæiske Atomenergifællesskab og Den Internationale Atomenergiorganisation, der blandt andre foranstaltninger forpligter medlemsstaterne til at oplyse om overførslen af specificeret udstyr og ikke-nukleart materiale.
(11)
Fællesskabet har vedtaget et sæt toldbestemmelser, der er indeholdt i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks (3) (i det følgende benævnt EF-toldkodeksen) og i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2454/93 (4) om gennemførelsesbestemmelser til forordning (EØF) nr. 2913/92, hvori der bl.a. er bestemmelser for udførsel og genudførsel af varer. Intet i denne forordning indskrænker de beføjelser, der gælder i henhold til og i kraft af den gældende kodeks og gennemførelsesbestemmelserne hertil.
(12)
I henhold til og inden for rammerne af traktatens artikel 30 og så længe der ikke er en højere grad af harmonisering, vil medlemsstaterne fortsat have ret til at foretage kontrol af overførsler af visse produkter med dobbelt anvendelse inden for Fællesskabet for at beskytte den offentlige orden eller sikkerhed. Såfremt effektiviteten af kontrollen med udførsler fra Fællesskabet er afhængig af denne kontrol, bør den med mellemrum tages op til fornyet behandling af Rådet.
(13)
For at sikre, at denne forordning anvendes korrekt, skal hver medlemsstat træffe foranstaltninger, der giver de kompetente myndigheder passende beføjelser.
(14)
EU's stats- og regeringschefer vedtog i juni 2003 en handlingsplan om ikke-spredning af masseødelæggelsesvåben (Thessalonikihandlingsplanen). Denne handlingsplan blev suppleret med EU's strategi mod spredning af masseødelæggelsesvåben, som Det Europæiske Råd vedtog den 12.december 2003. I henhold til kapitel III i denne strategi skal Den Europæiske Union anvende alle sine instrumenter til at forebygge, hindre, standse og om muligt fjerne spredningsprogrammer, der giver anledning til bekymring i hele verden. Punkt 30, afsnit A, nr. 4, i dette kapitel omtaler specifikt en styrkelse af eksportkontrolpolitikker og -praksis.
(15)
I FN's Sikkerhedsråds resolution 1540, der blev vedtaget den 28. april 2004, fastsættes det, at alle stater skal træffe og håndhæve effektive foranstaltninger til indførelse af indenlandsk kontrol for at hindre spredning af nukleare, kemiske og biologiske våben og disses fremføringsmidler, herunder ved at indføre passende kontrol med relaterede materialer, og med henblik herpå bl.a. indføre kontrol med transit og mæglervirksomhed. Relaterede materialer er materialer, udstyr og teknologi, der er omfattet af relevante multilaterale traktater og regimer, eller som er omfattet af nationale kontrollister, og som kan anvendes til udformning, udvikling, produktion eller anvendelse af nukleare, kemiske og biologiske våben og disses fremføringsmidler.
(16)
Denne forordning omfatter produkter, der kun passerer gennem Fællesskabets område, dvs. produkter, der ikke tildeles nogen anden toldgodkendt behandling eller anvendelse end proceduren for ekstern forsendelse, eller som blot tilføres til en frizone eller et frilager, og for hvilke der ikke skal opbevares optegnelser i et godkendt lagerregnskab. Medlemsstaternes myndigheder bør derfor have mulighed for i det konkrete tilfælde at forbyde transit af ikke-fællesskabsprodukter med dobbelt anvendelse, når de på baggrund af efterretninger eller andre kilder har rimelig begrundet mistanke om, at produkterne helt eller delvis er eller kan være bestemt til spredning af masseødelæggelsesvåben eller disses fremføringsmidler.
(17)
Der bør også indføres kontrol med mæglervirksomhed, når mægleren er blevet underrettet af de kompetente nationale myndigheder om eller er bekendt med, at produkterne kan bruges til fremstilling eller fremføring af masseødelæggelsesvåben i et tredjeland.
(18)
Der bør sikres en ensartet og konsekvent anvendelse af kontrollen i hele EU for at fremme sikkerheden i EU og internationalt og føre til lige vilkår for EU-eksportører. Det er derfor hensigtsmæssigt i overensstemmelse med henstillingerne i Thessalonikihandlingsplanen og opfordringerne i EU's strategi mod spredning af masseødelæggelsesvåben at udvide omfanget af høring mellem medlemsstaterne, inden der gives en udførselstilladelse. En af fordelene ved en sådan tilgang kan f.eks. være sikkerhed for, at en medlemsstats væsentlige sikkerhedsinteresser ikke vil blive truet af en udførsel fra en anden medlemsstat. Større overensstemmelse mellem betingelserne for gennemførelse af den nationale kontrol med produkter med dobbelt anvendelse, der ikke er opført på listen i denne forordning, og harmonisering af betingelserne for anvendelse af de forskellige typer tilladelser, der kan gives i henhold til denne forordning, vil give en mere ensartet og konsekvent anvendelse af kontrollen. Forbedring af definitionen af immaterielle teknologioverførsler, så den kommer til at omfatte tilrådighedsstillelse af teknologi, der er underlagt kontrol, for personer uden for EU vil støtte bestræbelsen på at fremme sikkerhed ligesom en yderligere tilpasning af bestemmelserne for udveksling af følsomme oplysninger mellem medlemsstaterne til bestemmelserne i de internationale eksportkontrolregimer, særlig ved at åbne mulighed for at oprette et sikkert elektronisk system til udveksling af oplysninger mellem medlemsstaterne.
(19)
Hver medlemsstat bør fastsætte sanktioner, der er effektive, står i et rimeligt forhold til overtrædelsen og har en afskrækkende virkning, og som finder anvendelse i tilfælde af overtrædelse af denne forordnings bestemmelser -
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:
KAPITEL I
FORMÅL OG DEFINITIONER
Artikel 1
Ved denne forordning indføres en fællesskabsordning for kontrol med udførsel, overførsel, mæglervirksomhed og transit i forbindelse med produkter med dobbelt anvendelse.
Artikel 2
I denne forordning forstås ved:
1)
»produkter med dobbelt anvendelse«: produkter, herunder software og teknologi, der kan anvendes til såvel civile som militære formål, samt alle varer, der kan anvendes både til ikke-eksplosive formål og til på enhver måde at fremme fabrikation af nukleare våben eller andre nukleare sprænglegemer
2)
»udførsel«:
i)
en udførselsprocedure, jf. artikel 161 i forordning (EØF) nr. 2913/92 (EF-toldkodeksen)
ii)
en genudførsel, jf. artikel 182 i nævnte kodeks, dog ikke produkter i transit, og
iii)
overførsel af software eller teknologi ved hjælp af elektroniske medier, herunder telefax, telefon, elektronisk post eller et hvilket som helst andet elektronisk medium, til et bestemmelsessted uden for Det Europæiske Fællesskab; dette omfatter tilrådighedsstillelse i elektronisk form af sådan software og teknologi for juridiske og fysiske personer og partnerskaber uden for Fællesskabet. Udførsel gælder også for mundtlig overførsel af teknologi, hvis teknologien beskrives pr. telefon
3)
»eksportør«: en fysisk eller juridisk person eller et partnerskab:
i)
for hvis regning der foretages udførselsangivelse, dvs. den person, der på det tidspunkt, hvor angivelsen antages, har kontrakten med modtageren i tredjelandet og har beføjelse til at beslutte, at produktet skal sendes ud af Fællesskabets toldområde. Hvis der ikke er indgået nogen udførselskontrakt, eller hvis indehaveren af kontrakten ikke handler for egen regning, betragtes den person, der har beføjelse til at beslutte, at produktet skal sendes ud af Fællesskabets toldområde, som eksportør
ii)
der beslutter at overføre eller stille software eller teknologi til rådighed ved hjælp af elektroniske medier, herunder telefax, telefon, elektronisk post eller et hvilket som helst andet elektroniskmedium, til et bestemmelsessted uden for Fællesskabet
Når retten til at disponere over produktet med dobbelt anvendelse ifølge den kontrakt, i henhold til hvilken udførslen finder sted, indehaves af en person, der har hjemsted uden for Fællesskabet, betragtes den kontrahent, der har hjemsted i Fællesskabet, som eksportør
4)
»udførselsangivelse«: den handling, ved hvilken en person i behørig form og efter de foreskrevne regler tilkendegiver at ville angive et produkt med dobbelt anvendelse til toldproceduren for udførsel
5)
»mæglervirksomhed«:
-
forhandling eller tilrettelæggelse af transaktioner med henblik på køb, salg eller levering af produkter med dobbelt anvendelse fra et tredjeland til et andet tredjeland, eller
-
salg eller køb af produkter med dobbelt anvendelse, der befinder sig i tredjelande, med henblik på overførsel til et andet tredjeland
I forbindelse med denne forordning er det kun bestemmelsen om sekundære tjenester, der er undtaget fra denne definition. Sekundære tjenester er transport, finansielle tjenester, forsikring eller genforsikring eller almindelig reklame eller salgsfremmende foranstaltninger
6)
»mægler«: en fysisk eller juridisk person eller et partnerskab, der er hjemmehørende eller har hjemsted i en af Fællesskabets medlemsstater, og som leverer tjenester, der er defineret i artikel 5, fra Fællesskabet på et tredjelands område
7)
»transit«: transport af ikke-fællesskabsprodukter med dobbelt anvendelse, som indføres i og passerer gennem Fællesskabets toldområde med et bestemmelsessted uden for Fællesskabet
8)
»individuel udførselstilladelse«: en tilladelse, der udstedes til en bestemt eksportør for en enkelt slutbruger eller modtager i et tredjeland, og som gælder for et eller flere produkter med dobbelt anvendelse
9)
»generel fællesskabsudførselstilladelse«: en udførselstilladelse, der udstedes til alle eksportører, som overholder betingelserne for anvendelse i bilag II, for udførsel til visse bestemmelseslande
10)
»global udførselstilladelse«: en tilladelse, der udstedes til en bestemt eksportør for en type eller kategori af produkter med dobbelt anvendelse, som kan være gyldig for udførsel til en eller flere angivne slutbrugere og/eller i et eller flere angivne tredjelande
11)
»generel national udførselstilladelse«: en udførselstilladelse, der udstedes i overensstemmelse med artikel 9, stk. 2, og fastlægges i national lovgivning i overensstemmelse med artikel 9 og bilag IIIc i denne forordning
12)
»De Europæiske Fællesskabers toldområde«: område i henhold til artikel 3 i EF-toldkodeksen
13)
»ikke-fællesskabsprodukter med dobbelt anvendelse«: produkter, der har status af ikke-fællesskabsvarer i henhold til artikel 4, stk. 8, i EF-toldkodeksen.
KAPITEL II
ANVENDELSESOMRÅDE
Artikel 3
1. Der kræves tilladelse til udførsel af de produkter med dobbelt anvendelse, der er opført i bilag I.
2. Der kan i henhold til artikel 4 eller 8 også kræves tilladelse til at udføre visse produkter med dobbelt anvendelse, der ikke er opført på listen i bilag I, til alle eller visse bestemmelsessteder.
Artikel 4
1. Der kræves tilladelse til udførsel af produkter med dobbelt anvendelse, der ikke er opført på listen i bilag I, hvis eksportøren af de kompetente myndigheder i den medlemsstat, hvor han har hjemsted, er blevet gjort bekendt med, at de pågældende produkter helt eller delvis er eller kan være bestemt til anvendelse i forbindelse med udvikling, fremstilling, håndtering, anvendelse, vedligeholdelse, oplagring, sporing, identificering eller spredning af kemiske, biologiske eller nukleare våben eller andre nukleare sprænglegemer eller til udvikling, fremstilling, vedligeholdelse eller oplagring af missiler, der kan fremføre sådanne våben.
2. Der kræves også tilladelse til udførsel af produkter med dobbelt anvendelse, der ikke er opført på listen i bilag I, hvis køberlandet eller bestemmelseslandet er genstand for en våbenembargo i henhold til en fælles holdning eller en fælles aktion vedtaget af Rådet eller ved en afgørelse truffet af Organisationen for Sikkerhed og Samarbejde i Europa (OSCE) eller en våbenembargo i henhold til en bindende resolution fra De Forenede Nationers Sikkerhedsråd, og hvis eksportøren af de i stk. 1 omhandlede myndigheder er blevet gjort bekendt med, at de pågældende produkter helt eller delvis er eller kan være bestemt til militær endelig anvendelse. Med henblik på dette stykke forstås ved »militær endelig anvendelse«:
a)
inkorporering i militære produkter, der er opført på medlemsstaternes militære liste
b)
anvendelse af fremstillings-, afprøvnings- eller analyseudstyr og komponenter hertil til udvikling, fremstilling eller vedligeholdelse af militære produkter, der er opført på ovennævnte liste
c)
anvendelse af ufærdige produkter på et anlæg til fremstilling af militære produkter, der er opført på ovennævnte liste.
3. Der kræves ligeledes tilladelse til udførsel af produkter med dobbelt anvendelse, der ikke er opført på listen i bilag I, hvis de i stk. 1 omhandlede myndigheder har meddelt eksportøren, at de pågældende produkter helt eller delvis er eller kan være bestemt til anvendelse som dele eller komponenter i militære produkter, der er opført på den nationale militære liste, og som er blevet udført fra denne medlemsstats område uden tilladelse eller under tilsidesættelse af en tilladelse foreskrevet i den pågældende medlemsstats nationale lovgivning.
4. Hvis en eksportør har kendskab til, at produkter med dobbelt anvendelse, som han agter at udføre, og som ikke er opført på listen i bilag I, helt eller delvis er bestemt til en af de i stk. 1-3 nævnte anvendelser, skal han meddele dette til de i stk. 1 omhandlede myndigheder, som afgør, om det er hensigtsmæssigt at kræve tilladelse til udførslen.
5. En medlemsstat kan vedtage eller opretholde national lovgivning, hvorefter der kræves tilladelse til udførsel af produkter med dobbelt anvendelse, der ikke er opført på listen i bilag I, hvis eksportøren har begrundet mistanke om, at de pågældende produkter helt eller delvis er eller kan være bestemt til en af de i stk. 1 nævnte anvendelser.
6. En medlemsstat, der ved anvendelse af stk. 1-5 kræver tilladelse til udførsel for et produkt med dobbelt anvendelse, der ikke er opført på listen i bilag I, underretter om nødvendigt de øvrige medlemsstater og Kommissionen herom. De øvrige medlemsstater tager behørigt hensyn til disse oplysninger og underretter deres toldmyndigheder og andre relevante nationale myndigheder.
7. Artikel 13, stk. 1 og 2 samt stk. 5-7, finder anvendelse på produkter med dobbelt anvendelse, der ikke er opført på listen i bilag I.
8. Denne forordning anfægter ikke medlemsstaternes ret til at træffe nationale foranstaltninger i henhold til artikel 11 i forordning (EØF) nr. 2603/69.
Artikel 5
1. Der kræves en tilladelse til mæglervirksomhed i forbindelse med produkter med dobbelt anvendelse, der er opført i bilag I, hvis mægleren af de kompetente myndigheder i den medlemsstat, hvor han er hjemmehørende eller har hjemsted, er blevet gjort bekendt med, at de pågældende produkter helt eller delvist er eller kan være bestemt til en af de i artikel 4, stk. 1, omhandlede anvendelser. Hvis en mægler har kendskab til, at de i bilag I omhandlede produkter med dobbelt anvendelse, som han agter at udføre mæglervirksomhed for, helt eller delvis er bestemt til et af de i artikel 4, stk. 1, nævnte anvendelser, skal han meddele dette til de kompetente myndigheder, som afgør, hvorvidt det er hensigtsmæssigt at stille krav om tilladelse til sådan mæglervirksomhed.
2. En medlemsstat kan udvide anvendelsen af stk. 1 til ikke-opførte produkter med dobbelt anvendelse til de i artikel 4, stk. 1, omhandlede anvendelser og til produkter med dobbelt anvendelse til de i artikel 4, stk. 2, omhandlede militære endelige anvendelser og bestemmelsessteder.
3. En medlemsstat kan vedtage eller opretholde national lovgivning, hvorefter der kræves tilladelse til mæglervirksomhed i forbindelse med produkter med dobbelt anvendelse, hvis mægleren har begrundet mistanke om, at de pågældende produkter er eller kan være bestemt til en af de i artikel 4, stk. 1, nævnte anvendelser.
4. Bestemmelserne i artikel 8, stk. 2-4, finder anvendelse på de nationale foranstaltninger, der er omhandlet i denne artikels stk. 2 og 3.
Artikel 6
1. Transit af ikke-fællesskabsprodukter med dobbelt anvendelse, der er opført i bilag I, kan forbydes af de kompetente myndigheder i den medlemsstat, hvor transitten finder sted, hvis produkterne helt eller delvist er eller kan være bestemt til de i artikel 4, stk. 1, omhandlede anvendelser. I forbindelse med afgørelser om et sådant forbud tager medlemsstaterne hensyn til de forpligtelser og tilsagn, de har indgået som parter i internationale traktater eller som medlemmer i internationale ikke-spredningsregimer.
2. Inden en medlemsstat afgør, om den vil forbyde en transit, kan den foreskrive, at dens kompetente myndigheder i individuelle tilfælde kan kræve en tilladelse til specifik transit af produkter med dobbelt anvendelse, der er opført i bilag I, hvis produkterne helt eller delvist er eller kan være bestemt til de i artikel 4, stk. 1, omhandlede anvendelser.
3. En medlemsstat kan udvide anvendelsen af stk. 1 til ikke-opførte produkter med dobbelt anvendelse til de i artikel 4, stk. 1, omhandlede anvendelser og til produkter med dobbelt anvendelse til de i artikel 4, stk. 2, omhandlede militære endelige anvendelser og bestemmelsessteder.
4. Bestemmelserne i artikel 8, stk. 2-4, finder anvendelse på de i stk. 2 og 3 i denne artikel omhandlede nationale foranstaltninger.
Artikel 7
Denne forordning gælder ikke for levering af tjenesteydelser eller overførsel af teknologi, hvis denne levering eller overførsel indebærer grænseoverskridende bevægelse af personer.
Artikel 8
1. En medlemsstat kan af hensyn til den offentlige sikkerhed eller menneskerettigheder forbyde eller kræve tilladelse til udførsel af produkter med dobbelt anvendelse, der ikke er opført på listen i bilag I.
2. Medlemsstaterne underretter Kommissionen om foranstaltninger, som de har vedtaget i henhold til stk. 1, så snart de er vedtaget, og angiver de nøjagtige årsager til disse foranstaltninger.
3. Medlemsstaterne underretter også straks Kommissionen om eventuelle ændringer af foranstaltninger, der er vedtaget i henhold til stk. 1.
4. Kommissionen offentliggør de foranstaltninger, som der er givet underretning om i henhold til stk. 2 og 3, i C-udgaven af Den Europæiske Unions Tidende.
KAPITEL III
UDFØRSELSTILLADELSE OG TILLADELSE TIL MÆGLERVIRKSOMHED
Artikel 9
1. Med denne forordning indføres en generel fællesskabsudførselstilladelse for visse udførsler, som omhandlet i bilag II.
2. For al anden udførsel, som der kræves tilladelse til i henhold til denne forordning, udstedes en sådan tilladelse af de kompetente myndigheder i den medlemsstat, hvor eksportøren har hjemsted. Med forbehold af begrænsningerne i stk. 4 kan tilladelsen være en individuel, global eller generel tilladelse.
Alle tilladelserne er gyldige i hele Fællesskabet.
Eksportører skal give de kompetente myndigheder alle de relevante oplysninger, der kræves til deres ansøgninger om en individuel og global udførselstilladelse, for at give de nationale kompetente myndigheder fuldstændige oplysninger navnlig om slutbrugeren, bestemmelseslandet og de endelige anvendelser af det udførte produkt. Tilladelsen kan, hvis det er hensigtsmæssigt, være betinget af en erklæring om den endelige anvendelse.
3. Medlemsstaterne skal behandle ansøgninger om individuelle eller globale tilladelser inden for en periode, der skal fastsættes i medfør af national lov eller praksis.
4. Generelle nationale udførselstilladelser:
a)
omfatter ikke produkter, der er opført på listen i bilag II, del 2
b)
fastlægges i medfør af national lov eller praksis. De kan anvendes af alle eksportører, der har hjemsted eller er hjemmehørende i den medlemsstat, der udsteder disse tilladelser, hvis de opfylder kravene i denne forordning og i den supplerende nationale lovgivning. De udstedes i overensstemmelse med angivelserne i bilag IIIc. De udstedes i overensstemmelse med national lov og praksis
Medlemsstaterne underretter straks Kommissionen om enhver generel national udførselstilladelse, de har udstedt eller ændret. Kommissionen offentliggør disse underretninger i C-udgaven af Den Europæiske Unions Tidende
c)
må ikke anvendes, hvis eksportøren af sine myndigheder er blevet gjort bekendt med, at de pågældende produkter helt eller delvis er eller kan være bestemt til en af de anvendelser, der er omhandlet i artikel 4, stk. 1 og 3, eller i artikel 4, stk. 2, i et land, der er genstand for en våbenembargo i henhold til en fælles holdning eller en fælles aktion vedtaget af Rådet eller ved en afgørelse truffet af OSCE eller en våbenembargo i henhold til en bindende resolution fra De Forenede Nationers Sikkerhedsråd, eller hvis eksportøren har kendskab til, at produkterne er bestemt til de ovennævnte anvendelser.
5. I deres respektive nationale lovgivninger opretholder eller indfører medlemsstaterne mulighed for at udstede en global udførselstilladelse.
6. Medlemsstaterne giver Kommissionen en liste over de myndigheder, der har beføjelse til:
a)
at udstede udførselstilladelser for produkter med dobbelt anvendelse
b)
at beslutte at forbyde transit af ikke-fællesskabsprodukter med dobbelt anvendelse i henhold til denne forordning.
Kommissionen offentliggør listen over disse myndigheder i C-udgaven af Den Europæiske Unions Tidende.
Artikel 10
1. Tilladelser til mæglervirksomhed i henhold til denne forordning udstedes af de kompetente myndigheder i den medlemsstat, hvor mægleren er hjemmehørende eller har hjemsted. Disse tilladelser udstedes for en bestemt mængde af specifikke produkter, der transporteres mellem to eller flere tredjelande. Placeringen af produkterne i oprindelsestredjelandet, slutbrugeren og dennes nøjagtige placering skal klart angives. Tilladelserne skal være gyldige i hele Fællesskabet.
2. Mæglerne skal give de kompetente myndigheder alle de relevante oplysninger, der kræves til deres ansøgning om tilladelse i henhold til denne forordning til mæglervirksomhed, navnlig detaljer om placeringen af produkterne med dobbelt anvendelse i oprindelsestredjelandet, en klar beskrivelse af produkterne og den pågældende mængde, tredjeparter, der er involveret i transaktionen, bestemmelsestredjelandet, slutbrugeren i dette land og dennes nøjagtige placering.
3. Medlemsstaterne skal behandle ansøgninger om tilladelser til mæglervirksomhed inden for en periode, der skal fastsættes i medfør af national lov eller praksis.
4. Medlemsstaterne giver Kommissionen en liste over de myndigheder, der har beføjelse til at udstede tilladelser i henhold til denne forordning til mæglervirksomhed. Kommissionen offentliggør listen over disse myndigheder i C-udgaven af Den Europæiske Unions Tidende.
Artikel 11
1. Hvis de produkter med dobbelt anvendelse, for hvilke der er ansøgt om en individuel udførselstilladelse til et bestemmelsessted, der ikke er opført på listen i bilag II, eller, i tilfælde af produkter med dobbelt anvendelse opført på listen i bilag IV, til ethvert bestemmelsessted, befinder sig eller vil befinde sig i en eller flere andre medlemsstater end den, hvor ansøgningen er indgivet, skal dette fremgå af ansøgningen. De kompetente myndigheder i den medlemsstat, hvor ansøgningen er indgivet, skal straks høre de kompetente myndigheder i den eller de pågældende medlemsstater og give dem alle relevante oplysninger. Den eller de medlemsstater, der høres, tilkendegiver inden for en frist på 10 arbejdsdage deres eventuelle indsigelser mod udstedelsen af tilladelsen, som er bindende for den medlemsstat, hvor ansøgningen er indgivet.
Såfremt der ikke foreligger noget svar inden for 10 arbejdsdage, anses den eller de medlemsstater, der høres, for ikke at have indvendinger.
I undtagelsestilfælde kan en medlemsstat, der høres, anmode om forlængelse af fristen på 10 dage. Denne forlængelse kan dog ikke overstige 30 arbejdsdage.
2. Hvis udførsel vil være til skade for en medlemsstats væsentlige sikkerhedsinteresser, kan denne anmode en anden medlemsstat om ikke at udstede udførselstilladelse, eller hvis der allerede er udstedt en sådan tilladelse, anmode om, at den annulleres, suspenderes, ændres eller tilbagekaldes. En medlemsstat, som modtager en sådan anmodning, indleder straks høringer af ikke-bindende karakter, som skal afsluttes inden for 10 arbejdsdage, af den medlemsstat, der har fremsat anmodningen. Beslutter den medlemsstat, som har modtaget en sådan anmodning, at udstede tilladelsen, bør Kommissionen og de øvrige medlemsstater underrettes herom ved hjælp af det i artikel 13, stk. 6, omhandlede elektroniske system
Artikel 12
1. Når medlemsstaterne afgør, om der skal udstedes en individuel eller global udførselstilladelse eller en tilladelse til mæglervirksomhed i henhold til denne forordning, skal de tage hensyn til alle relevante betragtninger, herunder:
a)
de forpligtelser og tilsagn, som de hver især har indgået som medlemmer i relevante internationale ikke-spredningsregimer og eksportkontrolregimer eller ved ratifikation af relevante internationale traktater
b)
deres forpligtelser i henhold til sanktioner, der er pålagt ved en fælles holdning eller en fælles aktion vedtaget af Rådet, ved en afgørelse truffet af OSCE eller ved en bindende resolution fra De Forenede Nationers Sikkerhedsråd
c)
den nationale udenrigs- og sikkerhedspolitik, herunder hensyn, der er omfattet af Rådets fælles holdning 2008/944/FUSP af 8. december 2008 om fælles regler for kontrol med eksport af militærteknologi og -udstyr (5)
d)
den tiltænkte endelige anvendelse og faren for omdirigering.
2. Når medlemsstaterne behandler en ansøgning om en global udførselstilladelse, tager de ud over de i stk. 1 omhandlede kriterier hensyn til, om eksportøren anvender midler og procedurer, der er egnede og står i rimeligt forhold til formålet, for at sikre, at denne forordnings bestemmelser og mål og tilladelsens vilkår og betingelser overholdes.
Artikel 13
1. Medlemsstaternes kompetente myndigheder kan i overensstemmelse med denne forordning afslå at udstede en udførselstilladelse og kan annullere, suspendere, ændre eller tilbagekalde en udførselstilladelse, de allerede har udstedt. I tilfælde af afslag, annullation, suspension, væsentlig begrænsning eller tilbagekaldelse af en udførselstilladelse eller beslutning om, at den påtænkte udførsel ikke skal tillades, skal de give meddelelse herom til de kompetente myndigheder i de andre medlemsstater og Kommissionen og videregive relevante oplysninger til dem. Såfremt en medlemsstats kompetente myndigheder har suspenderet en udførselstilladelse, skal den endelige vurdering meddeles medlemsstaterne og Kommissionen ved suspensionens ophør.
2. Medlemsstaternes kompetente myndigheder gennemgår på ny afslag, der er meddelt i henhold til stk. 1, inden for tre år efter meddelelsen og tilbagekalder, ændrer eller forlænger dem. Medlemsstaternes kompetente myndigheder meddeler snarest muligt resultaterne af gennemgangen til de øvrige medlemsstaters kompetente myndigheder og Kommissionen. Afslag, der ikke tilbagekaldes, forbliver gyldige.
3. Medlemsstaternes kompetente myndigheder meddeler straks medlemsstaterne og Kommissionen deres afgørelse i henhold til artikel 6 om at forbyde transit af produkter med dobbelt anvendelse, der er opført på listen i bilag I. Disse meddelelser indeholder alle relevante oplysninger, herunder om klassificeringen af produktet, dets tekniske parametre, bestemmelseslandet og slutbrugeren.
4. Stk. 1 og 2 finder også anvendelse på tilladelser til mæglervirksomhed.
5. Inden en medlemsstats kompetente myndigheder i henhold til denne forordning udsteder en tilladelse til udførsel eller mæglervirksomhed eller træffer afgørelse om en transit, skal de gennemgå alle gyldige afslag eller afgørelser om at forbyde en transit af produkter med dobbelt anvendelse, der er opført i bilag I, som er meddelt i henhold til denne forordning, for at fastslå, om en tilladelse eller transit er blevet afslået af de kompetente myndigheder i en eller flere andre medlemsstater til en i alt væsentligt identisk transaktion (dvs. et produkt med i alt væsentligt identiske parametre eller tekniske egenskaber til samme slutbruger eller modtager). De skal først høre de kompetente myndigheder i den eller de medlemsstater, der har meddelt sådanne afslag eller truffet afgørelse om at forbyde transitten som omhandlet i stk. 1 og 3. Hvis medlemsstatens kompetente myndigheder efter den pågældende høring beslutter at udstede en tilladelse eller tillade transitten, meddeler den det til de kompetente myndigheder i de øvrige medlemsstater og til Kommissionen og fremlægger alle relevante oplysninger til at forklare afgørelsen.
6. Alle meddelelser i henhold til denne artikel gives ved hjælp af sikre elektroniske medier, herunder ved hjælp af et sikkert system, der kan etableres i henhold til artikel 19, stk. 4.
7. Alle givne oplysninger i overensstemmelse med bestemmelserne i denne artikel skal være i overensstemmelse med bestemmelserne i artikel 19, stk. 3, 4 og 6, vedrørende disse oplysningers fortrolighed.
Artikel 14
1. Alle individuelle og globale udførselstilladelser og tilladelser til mæglervirksomhed skal udstedes skriftligt eller ved hjælp af elektroniske medier på formularer, der mindst indeholder alle elementerne i modellerne i bilag IIIa og IIIb i den der angivne rækkefølge.
2. På anmodning af eksportørerne skal globale udførselstilladelser, der indeholder kvantitative begrænsninger, opdeles.
KAPITEL IV
AJOURFØRING AF LISTER OVER PRODUKTER MED DOBBELT ANVENDELSE
Artikel 15
1. Listen over produkter med dobbelt anvendelse i bilag I ajourføres i overensstemmelse med de relevante forpligtelser og tilsagn ligesom alle ændringer heraf, som medlemsstaterne har accepteret som medlemmer i de internationale ikke-spredningsregimer og eksportkontrolregimer eller ved ratifikation af relevante internationale traktater.
2. Bilag IV, der udgør en delmængde af bilag I, ajourføres under hensyn til artikel 30 i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, nemlig medlemsstaternes interesser for så vidt angår offentlig orden og sikkerhed.
KAPITEL V
TOLDPROCEDURER
Artikel 16
1. Ved opfyldelsen af formaliteterne vedrørende udførsel af produkter med dobbelt anvendelse på det toldsted, der er ansvarligt for behandling af udførselsangivelsen, skal eksportøren føre bevis for, at der foreligger behørig udførselstilladelse.
2. Det kan kræves af eksportøren, at han lader de dokumenter, der forelægges som bevis, oversætte til et officielt sprog i den medlemsstat, hvor udførselsangivelsen indgives.
3. Ud over de beføjelser, som tilkommer den i medfør af EF-toldkodeksen, kan en medlemsstat desuden i en periode, som ikke overstiger de perioder, der er omhandlet i stk. 4, udsætte udførsel fra sit område eller, hvis det er nødvendigt, på anden måde hindre, at produkter med dobbelt anvendelse, som er opført på listen i bilag I, og som er omfattet af en behørig udførselstilladelse, udføres fra Fællesskabet fra den pågældende medlemsstats område, når den har mistanke om, at:
a)
der i forbindelse med tilladelsens udstedelse ikke er taget hensyn til relevante oplysninger, eller
b)
omstændighederne har ændret sig væsentligt siden tilladelsens udstedelse.
4. I det tilfælde, der er omhandlet i stk. 3 ovenfor, skal de kompetente myndigheder i den medlemsstat, som har udstedt udførselstilladelsen, straks høres, således at de kan træffe foranstaltninger i henhold til artikel 13, stk. 1. Hvis disse myndigheder beslutter at opretholde tilladelsen, skal de svare inden for 10 arbejdsdage, hvilket, hvis de anmoder herom, i undtagelsestilfælde kan forlænges til 30 arbejdsdage. I så fald, eller hvis der ikke er modtaget noget svar inden for 10 eller 30 arbejdsdage, alt efter omstændighederne, frigives produkterne med dobbelt anvendelse straks. Den medlemsstat, som har udstedt tilladelsen, underretter de øvrige medlemsstater og Kommissionen.
Artikel 17
1. Medlemsstaterne kan bestemme, at toldformaliteterne i forbindelse med udførsel af produkter med dobbelt anvendelse kun kan opfyldes ved toldsteder, der er bemyndiget hertil.
2. Når medlemsstaterne anvender muligheden i stk. 1, underretter de Kommissionen om, hvilke toldsteder der har fået denne bemyndigelse. Kommissionen offentliggør sådanne meddelelser i C-udgaven af Den Europæiske Unions Tidende.
Artikel 18
Artikel 843 og artikel 912a-912g i forordning (EØF) nr. 2454/93 gælder også for de begrænsninger, der vedrører udførsel og genudførsel fra toldområdet af produkter med dobbelt anvendelse, hvortil der i henhold til denne forordning kræves tilladelse til udførsel.
KAPITEL VI
ADMINISTRATIVT SAMARBEJDE
Artikel 19
1. Medlemsstaterne træffer i samarbejde med Kommissionen alle hensigtsmæssige foranstaltninger til at etablere et direkte samarbejde og udveksling af oplysninger mellem de kompetente myndigheder, navnlig for at fjerne risikoen for, at eventuelle forskelle i udførselskontrollen af produkter med dobbelt anvendelse kan give anledning til omdirigering af handelen, som kunne skabe vanskeligheder for en eller flere medlemsstater.
2. Medlemsstaterne træffer alle hensigtsmæssige foranstaltninger til at etablere et direkte samarbejde og udveksling af oplysninger mellem de kompetente myndigheder med henblik på at øge effektiviteten af Fællesskabets eksportkontrolordning. Disse oplysninger kan omfatte:
a)
detaljer vedrørende eksportører, der ved nationale sanktioner er blevet frataget retten til at anvende generelle nationale udførselstilladelser eller generelle fællesskabsudførselstilladelser
b)
oplysninger om følsomme slutbrugere, aktører, der er involveret i mistænkelige indkøbsaktiviteter og, hvis der findes sådanne oplysninger, anvendte ruter.
3. Rådets forordning (EF) nr. 515/97 af 13. marts 1997 om gensidig bistand mellem medlemsstaternes administrative myndigheder og om samarbejde mellem disse og Kommissionen med henblik på at sikre den rette anvendelse af told- og landbrugsbestemmelserne (6) finder tilsvarende anvendelse, navnlig bestemmelserne om oplysningernes fortrolighed, jf. dog artikel 23 i denne forordning.
4. Kommissionen kan i samråd med Koordinationsgruppen vedrørende Produkter med Dobbelt Anvendelse nedsat i henhold til artikel 23 oprette et sikkert og krypteret system til udveksling af oplysninger mellem medlemsstaterne og om nødvendigt med Kommissionen.
5. Vejledning til eksportører og mæglere påhviler de medlemsstater, hvor de er hjemmehørende eller har hjemsted. Kommissionen og Rådet kan også komme med vejledning og/eller henstillinger om bedste praksis med hensyn til de spørgsmål, der er omhandlet i denne forordning.
6. Behandlingen af personoplysninger skal ske i overensstemmelse med reglerne i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 95/46/EF af 24. oktober 1995 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger (7) og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 45/2001 af 18. december 2000 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger i fællesskabsinstitutionerne og -organerne og om fri udveksling af sådanne oplysninger (8).
KAPITEL VII
KONTROLFORANSTALTNINGER
Artikel 20
1. Eksportører af produkter med dobbelt anvendelse skal føre detaljerede registre eller optegnelser vedrørende deres udførsler i overensstemmelse med gældende national lov eller praksis i de pågældende medlemsstater. De pågældende registre eller optegnelser skal navnlig indeholde handelsdokumenter såsom fakturaer, ladningsmanifester og andre transport- og forsendelsesdokumenter, der indeholder tilstrækkelige oplysninger til at gøre det muligt at identificere følgende:
a)
beskrivelsen af produkterne med dobbelt anvendelse
b)
mængden af produkterne med dobbelt anvendelse
c)
eksportørens og modtagerens navn og adresse
d)
den endelige anvendelse samt slutbrugeren af produkterne med dobbelt anvendelse, når disse forhold kendes.
2. Mæglere skal føre registre eller optegnelser vedrørende mæglervirksomhed, der falder ind under anvendelsesområdet for artikel 5 for på forlangende at kunne gøre rede for beskrivelsen af de produkter med dobbelt anvendelse, der var genstand for mæglervirksomhed, den periode, hvor produkterne var genstand for sådan mæglervirksomhed, deres bestemmelsessted og de lande, der var genstand for sådan mæglervirksomhed, i overensstemmelse med gældende national lovgivning eller praksis i de pågældende medlemsstater.
3. De i stk. 1 og 2 omhandlede registre eller optegnelser samt dokumenter skal opbevares i en periode på mindst tre år fra afslutningen af det kalenderår, hvor udførslen eller mæglervirksomheden fandt sted. De skal forevises på de kompetente myndigheders forlangende i den medlemsstat, hvor eksportøren har hjemsted eller mægleren har hjemsted eller er hjemmehørende.
Artikel 21
For at sikre, at denne forordning anvendes korrekt, træffer medlemsstaterne de nødvendige foranstaltninger til at gøre det muligt for deres kompetente myndigheder at:
a)
indsamle oplysninger om alle ordrer eller transaktioner vedrørende produkter med dobbelt anvendelse
b)
fastslå, om kontrolforanstaltningerne vedrørende udførsel anvendes korrekt, hvilket bl.a. kan indebære adgang til forretningssteder, der anvendes af personer, der er involveret i en udførselstransaktion, eller mæglere, der er involveret i mæglervirksomhed under de omstændigheder, der er redegjort for i artikel 5.
KAPITEL VIII
ØVRIGE BESTEMMELSER
Artikel 22
1. Der kræves tilladelse til overførsel inden for Fællesskabet af produkter med dobbelt anvendelse, der er opført på listen i bilag IV. Produkter, der er opført på listen i bilag IV, del 2, omfattes ikke af en generel tilladelse.
2. En medlemsstat kan kræve tilladelse til overførsel af andre produkter med dobbelt anvendelse fra sit område til en anden medlemsstat, hvis det på tidspunktet for overførslen forholder sig sådan, at
-
operatøren er bekendt med, at de pågældende produkters endelige bestemmelsessted ligger uden for Fællesskabet
-
udførsel af disse produkter til dette endelige bestemmelsessted er underkastet krav om tilladelse i henhold til artikel 3, 4 eller 8 i den medlemsstat, fra hvilken produkterne skal overføres, og en sådan udførsel direkte fra dens område ikke er tilladt i henhold til en generel tilladelse eller en global tilladelse
-
produkterne ikke er bestemt til at undergå nogen bearbejdning eller forarbejdning som defineret i artikel 24 i EF-toldkodeksen i den medlemsstat, som de skal overføres til.
3. Der skal ansøges om tilladelse til overførsel i den medlemsstat, som produkterne med dobbelt anvendelse skal overføres fra.
4. I tilfælde, hvor den efterfølgende udførsel af produkterne med dobbelt anvendelse allerede er blevet godkendt efter høringsprocedurerne som omhandlet i artikel 11 af den medlemsstat, som produkterne skal overføres fra, udstedes der straks overførselstilladelse til operatøren, medmindre omstændighederne har ændret sig væsentligt.
5. En medlemsstat, der vedtager lovgivning med sådanne krav, underretter Kommissionen og de øvrige medlemsstater om de foranstaltninger, den har truffet. Kommissionen offentliggør dette i C-udgaven af Den Europæiske Unions Tidende.
6. Foranstaltninger i henhold til stk. 1 og 2 må ikke medføre kontrol ved Fællesskabets indre grænser, men kun kontrol, der foretages som led i de normale kontrolprocedurer, der anvendes uden forskelsbehandling på hele Fællesskabets område.
7. Anvendelse af foranstaltningerne i henhold til stk. 1 og 2 må i intet tilfælde medføre, at overførsel fra en medlemsstat til en anden underkastes mere restriktive betingelser end dem, der gælder for udførsel af samme produkter til ikke-medlemsstater.
8. Dokumenter og optegnelser vedrørende overførsler inden for Fællesskabet af produkter med dobbelt anvendelse, der er opført på listen i bilag I, skal opbevares i mindst tre år regnet fra udgangen af det kalenderår, hvor en overførsel fandt sted, og skal forevises på forlangende af de kompetente myndigheder i den medlemsstat, som disse produkter er overført fra.
9. En medlemsstat kan ifølge national lovgivning ved overførsler inden for Fællesskabet fra medlemsstaten af produkter, der er opført på listen i bilag I under kategori 5, del 2, men som ikke er opført på listen i bilag IV, kræve, at yderligere oplysninger om disse produkter skal afgives til medlemsstatens kompetente myndigheder.
10. De relevante handelsdokumenter vedrørende overførsler inden for Fællesskabet af produkter med dobbelt anvendelse, der er opført på listen i bilag I, skal klart angive, at produkterne er underlagt kontrol, hvis de udføres fra Fællesskabet. Relevante handelsdokumenter omfatter især salgskontrakt, ordrebekræftelse, faktura eller forsendelsesmeddelelse.
Artikel 23
1. Der oprettes en koordinationsgruppe for produkter med dobbelt anvendelse med en repræsentant for Kommissionen som formand. Hver medlemsstat udpeger en repræsentant til denne gruppe.
Den undersøger alle spørgsmål vedrørende anvendelsen af denne forordning, der rejses af formanden eller af en repræsentant for en medlemsstat.
2. Formanden for Koordinationsgruppen for Produkter med Dobbelt Anvendelse eller koordinationsgruppen skal, hvis den pågældende eller gruppen finder det nødvendigt, høre de eksportører, mæglere og andre relevante parter, der berøres af denne forordning.
Artikel 24
Hver medlemsstat træffer passende foranstaltninger til at sikre, at denne forordnings bestemmelser anvendes korrekt. Den fastsætter navnlig, hvilke sanktioner der skal benyttes i tilfælde af overtrædelse af forordningen og af de bestemmelser, der vedtages til dens anvendelse. Sanktionerne skal være effektive, stå i rimeligt forhold til overtrædelsen og have en afskrækkende virkning.
Artikel 25
Medlemsstaterne underretter Kommissionen om, hvilke love, forskrifter og administrative bestemmelser de har vedtaget for at gennemføre denne forordning, herunder de foranstaltninger, der er omhandlet i artikel 24. Kommissionen videregiver oplysningerne til de øvrige medlemsstater.
Hvert tredje år undersøger Kommissionen gennemførelsen af forordningen og forelægger Europa-Parlamentet og Rådet en beretning om anvendelsen heraf, eventuelt ledsaget af forslag til ændring. Medlemsstaterne giver Kommissionen alle relevante oplysninger med henblik på udarbejdelsen af denne beretning.
Artikel 26
Bestemmelserne i denne forordning berører ikke:
-
anvendelsen af artikel 296 i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab
-
anvendelsen af traktaten om oprettelse af Det Europæiske Atomenergifællesskab.
Artikel 27
Forordning (EF) nr. 1334/2000 ophæves med virkning fra den 27. august 2009.
For så vidt angår ansøgninger om udførselstilladelser, der er indgivet før den 27. august 2009, gælder de relevante bestemmelser i forordning (EF) nr. 1334/2000 dog fortsat.
Henvisninger til den ophævede forordning gælder som henvisninger til denne forordning og læses efter sammenligningstabellen i bilag VI.
Artikel 28
Denne forordning træder i kraft halvfems dage efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 5. maj 2009.
NEUVOSTON ASETUS (EY) N:o 428/2009,
annettu 5 päivänä toukokuuta 2009,
kaksikäyttötuotteiden vientiä, siirtoa, välitystä ja kauttakulkua koskevan yhteisön valvontajärjestelmän perustamisesta
(uudelleenlaadittu)
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 133 artiklan,
ottaa huomioon komission ehdotuksen,
sekä katsoo seuraavaa:
(1)
Kaksikäyttötuotteiden ja -teknologian vientiä koskevan yhteisön valvontajärjestelmän perustamisesta 22 päivänä kesäkuuta 2000 annettua neuvoston asetusta (EY) N:o 1334/2000 (1) on muutettu useita kertoja ja huomattavilta osin. Koska asetusta muutetaan uudelleen, se olisi selkeyden vuoksi laadittava uudelleen.
(2)
Kaksikäyttötuotteita (mukaan lukien ohjelmistot ja teknologia) olisi valvottava tehokkaasti silloin, kun niitä viedään Euroopan yhteisöstä.
(3)
Tarvitaan tehokas yhteinen kaksikäyttötuotteiden vientivalvontajärjestelmä sen varmistamiseksi, että jäsenvaltioiden erityisesti asesulkua koskevia sekä Euroopan unionin kansainvälisiä sitoumuksia ja vastuita noudatetaan.
(4)
Yhteinen valvontajärjestelmä ja yhdenmukaistetut täytäntöönpano- ja seurantapolitiikat kaikissa jäsenvaltioissa ovat edellytys kaksikäyttötuotteiden vapaan liikkuvuuden toteuttamiselle yhteisön sisällä.
(5)
Kansalliset viranomaiset vastaavat yksittäisten vientilupien, vientiä koskevien koontilupien tai kansallisten yleisten vientilupien, välityspalveluja koskevien lupien, muiden kuin yhteisön kaksikäyttötuotteiden kauttakuljetusten taikka liitteessä IV lueteltujen kaksikäyttötuotteiden siirtoa yhteisössä koskevien lupien ratkaisemisesta. Kaksikäyttötuotteiden vientiin vaikuttavat kansalliset säännökset on annettava ja päätökset tehtävä yhteisen kauppapolitiikan ja erityisesti yhteisen vientimenettelyn käyttöönotosta 20 päivänä joulukuuta 1969 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2603/69 (2) puitteissa.
(6)
Vientivalvonnan kohteena olevien kaksikäyttötuotteiden yhteisen luettelon ajantasaistamista koskevien päätösten on oltava niiden velvoitteiden ja sitoumusten mukaisia, jotka jäsenvaltiot ovat hyväksyneet asiaa koskevien kansainvälisten asesulku- ja vientivalvontajärjestelyjen osapuolina tai ratifioimalla asiaa koskevia kansainvälisiä sopimuksia.
(7)
Yhteiset kaksikäyttötuotteiden, määräpaikkojen ja suuntaviivojen luettelot ovat tehokkaan vientivalvontajärjestelmän olennainen osa.
(8)
Myös sähköisillä viestimillä, telekopiolaitteella tai puhelimella tapahtuvaa ohjelmistojen ja teknologian siirtämistä yhteisön ulkopuolelle olisi valvottava.
(9)
Erityistä huomiota on tarpeen kiinnittää jälleenvientiin ja lopulliseen käyttöön.
(10)
Jäsenvaltioiden ja Euroopan komission edustajat allekirjoittivat 22 päivänä syyskuuta 1998 jäsenvaltioiden, Euroopan atomienergiayhteisön ja kansainvälisen atomienergiajärjestön ydinmateriaalivalvontaa koskevien sopimusten lisäpöytäkirjat, jotka velvoittavat jäsenvaltiot muun muassa toimittamaan tietoja erityislaitteista ja muusta kuin ydinaineesta.
(11)
Yhteisö on antanut tullisäännökset, jotka sisältyvät yhteisön tullikoodeksista 12 päivänä lokakuuta 1992 annettuun neuvoston asetukseen (ETY) N:o 2913/92 (3), jäljempänä ”yhteisön tullikoodeksi”, ja asetuksen 2913/92 soveltamisesta annettuun komission asetukseen (ETY) N:o 2454/93 (4), joissa säädetään muun muassa tavaroiden viennistä ja jälleenviennistä. Tämä asetus ei millään tavoin rajoita voimassa olevassa yhteisön tullikoodeksissa ja sen soveltamissäännöksissä säädettyjä ja niistä johtuvia valtuuksia.
(12)
Perustamissopimuksen 30 artiklan mukaisesti ja mainitussa artiklassa säädetyissä rajoissa sekä siihen asti, kun lainsäädäntöä on edelleen yhdenmukaistettu, jäsenvaltioilla säilyy oikeus valvoa tiettyjen kaksikäyttötuotteiden toimituksia yhteisössä yleisen järjestyksen ja turvallisuuden varmistamiseksi. Neuvoston olisi tarkasteltava näitä valvontatoimenpiteitä määräajoin siltä osin kuin ne liittyvät yhteisöstä tapahtuvan viennin valvonnan tehokkuuteen.
(13)
Tämän asetuksen oikean soveltamisen varmistamiseksi olisi kunkin jäsenvaltion toteutettava toimenpiteet asianmukaisten valtuuksien antamiseksi toimivaltaisille viranomaisille.
(14)
EU:n valtion- ja hallitusten päämiehet hyväksyivät kesäkuussa 2003 joukkotuhoaseiden leviämisen vastaisen toimintasuunnitelman (Thessalonikin toimintasuunnitelma). Tätä toimintasuunnitelmaa täydennettiin Eurooppa-neuvoston 12 päivänä joulukuuta 2003 hyväksymällä joukkotuhoaseiden leviämisen vastaisella EU:n strategialla, jäljempänä ”EU:n strategia”. EU:n strategian III luvun mukaan Euroopan unionin on käytettävä kaikkia välineitään maailmanlaajuista huolta aiheuttavien joukkotuhoaseiden levittämistä koskevien ohjelmien ennaltaehkäisemiseksi, estämiseksi, pysäyttämiseksi ja mahdollisuuksien mukaan lopettamiseksi. Mainitun luvun 30 kohdan A kohdan 4 alakohdassa viitataan erityisesti vientivalvontapolitiikkojen ja -käytäntöjen vahvistamiseen.
(15)
Yhdistyneiden Kansakuntien turvallisuusneuvoston päätöslauselmassa 1540, joka annettiin 28 päivänä huhtikuuta 2004, päätettiin, että kaikkien valtioiden on toteutettava tehokkaita toimenpiteitä kansallisen valvonnan käyttöönottamiseksi sekä valvottava näiden toimenpiteiden täytäntöönpanoa ydinaseiden, kemiallisten aseiden tai biologisten aseiden sekä niiden maaliinsaattamisjärjestelmien leviämisen estämiseksi, muun muassa ottamalla käyttöön asiaan liittyvien materiaalien asianmukaisen valvonnan, ja tätä tarkoitusta varten niiden on otettava käyttöön muun muassa kauttakulun ja välityksen valvonta. Asiaan liittyviä materiaaleja ovat asiaa koskevien monenvälisten sopimusten ja järjestelyjen soveltamisalaan kuuluvat tai kansallisiin valvontaluetteloihin sisältyvät materiaalit, laitteet ja teknologia, joita voidaan käyttää ydinaseiden, kemiallisten aseiden tai biologisten aseiden sekä niiden maaliinsaattamisjärjestelmien suunnitteluun, kehittämiseen, tuotantoon tai käyttöön.
(16)
Tässä asetuksessa säädetään tuotteista, jotka ainoastaan kulkevat yhteisön alueen kautta, eli tuotteista, joille ei ole osoitettu muuta tulliselvitysmuotoa kuin ulkoinen passitusmenettely tai jotka ainoastaan sijoitetaan vapaa-alueelle tai vapaavarastoon siten, ettei niistä tarvitse tehdä merkintää hyväksyttyyn varastokirjanpitoon. Näin ollen jäsenvaltioiden viranomaisilla olisi oltava mahdollisuus kieltää tapauskohtaisesti muiden kuin yhteisön kaksikäyttötuotteiden kauttakulku, jos niillä on perusteltua syytä epäillä tiedustelutietojen tai muiden lähteiden perusteella, että tuotteet on tarkoitettu tai saattaa olla tarkoitettu kokonaisuudessaan tai osittain joukkotuhoaseiden tai niiden maaliinsaattamisjärjestelmien levittämiseen.
(17)
Myös välityspalvelujen tarjoamisen osalta olisi otettava käyttöön valvonta niitä tapauksia varten, joissa toimivaltaiset kansalliset viranomaiset ovat ilmoittaneet välittäjälle tai joissa tämä on tietoinen siitä, että välityspalvelujen tarjoaminen saattaa johtaa joukkotuhoaseiden tuotantoon tai toimituksiin kolmannessa maassa.
(18)
On suotavaa, että valvonta toteutetaan yhtenäisesti ja johdonmukaisesti kaikkialla EU:ssa, jotta EU:n turvallisuutta ja kansainvälistä turvallisuutta edistettäisiin ja jotta EU:hun sijoittautuneiden viejien välinen kilpailu olisi tasapuolista. Tätä varten on asianmukaista Thessalonikin toimintasuunnitelmassa esitettyjen suositusten ja EU:n strategian kehotusten mukaisesti laajentaa jäsenvaltioiden välillä ennen vientiluvan myöntämistä käytävien neuvottelujen soveltamisalaa. Eräs tämän lähestymistavan hyöty olisi esimerkiksi varmuus siitä, ettei vienti jostain jäsenvaltiosta haittaa jonkin toisen jäsenvaltion olennaisia turvallisuusetuja. Asetuksessa luettelemattomiin kaksikäyttötuotteisiin kohdistuvan kansallisen valvonnan soveltamisedellytysten lähentäminen ja sellaisten erityyppisten lupien käyttöedellytysten yhdenmukaistaminen, jotka voidaan myöntää asetuksen nojalla, tekisi valvonnan soveltamisesta yhtenäisempää ja johdonmukaisempaa. Aineettoman teknologiansiirron määritelmän parantaminen siten, että se kattaa myös valvotun teknologian asettamisen EU:n ulkopuolella sijaitsevan henkilön saataville, tukisi turvallisuutta edistäviä pyrkimyksiä, joita tukisi myös arkaluonteisten tietojen vaihtoon jäsenvaltioiden välillä sovellettujen menettelyjen yhdenmukaistaminen edelleen kansainvälisissä vientivalvontajärjestelmissä käytössä olevien menettelyjen kanssa, erityisesti tekemällä mahdolliseksi perustaa suojattu sähköinen järjestelmä jäsenvaltioiden välistä tietojenvaihtoa varten.
(19)
Kunkin jäsenvaltion olisi vahvistettava tämän asetuksen säännösten rikkomiseen sovellettavat tehokkaat, oikeasuhteiset ja ennalta ehkäisevät seuraamukset,
ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN:
I LUKU
AIHE JA MÄÄRITELMÄT
1 artikla
Tällä asetuksella perustetaan kaksikäyttötuotteiden vientiä, siirtoa, välitystä ja kauttakulkua koskeva yhteisön valvontajärjestelmä.
2 artikla
Tässä asetuksessa tarkoitetaan:
1.
”kaksikäyttötuotteella” tuotteita, myös ohjelmistoja ja teknologiaa, joita voidaan käyttää sekä siviili- että sotilastarkoituksiin, mukaan lukien tavarat, joita voidaan käyttää sekä muihin kuin räjähdystarkoituksiin että millä hyvänsä tavoin apuna ydinaseiden tai muiden ydinräjähteiden valmistamisessa;
2.
”viennillä”
i)
asetuksen (ETY) N:o 2913/92 (yhteisön tullikoodeksi) 161 artiklan mukaista vientimenettelyä;
ii)
yhteisön tullikoodeksin 182 artiklan mukaista jälleenvientiä, lukuun ottamatta kauttakuljetettavia tuotteita; sekä
iii)
ohjelmistojen tai teknologian siirtoa yhteisön ulkopuoliseen määräpaikkaan sähköisillä viestimillä, kuten telekopiolaitteella, puhelimella, sähköpostilla tai muulla sähköisellä keinolla; tähän sisältyy tällaisten ohjelmistojen ja teknologian asettaminen sähköisessä muodossa yhteisön ulkopuolisten oikeushenkilöiden, luonnollisten henkilöiden ja kumppaneiden saataville. Viennillä tarkoitetaan myös teknologian suullista siirtoa, kun teknologiaa kuvataan puhelimitse;
3.
”viejällä” luonnollista tai oikeushenkilöä tai kumppania,
i)
jonka puolesta vienti-ilmoitus tehdään, eli henkilöä, jolla vienti-ilmoituksen vastaanottamisen ajankohtana on sopimus yhteisön ulkopuolisessa maassa olevan vastaanottajan kanssa ja jolla on valtuudet päättää tuotteen lähettämisestä yhteisön tullialueelta. Jollei vientisopimusta ole tehty tai jollei sopimuspuoli toimi omasta puolestaan, viejällä tarkoitetaan henkilöä, jolla on valtuutus päättää tuotteen lähettämisestä yhteisön tullialueelta;
ii)
joka päättää toimittaa tai asettaa muiden saataville ohjelmistoja tai teknologiaa yhteisön ulkopuoliseen määräpaikkaan sähköisillä viestimillä, kuten telekopiolaitteella, puhelimella, sähköpostilla tai muulla sähköisellä keinolla;
Jos oikeus määrätä kaksikäyttötuotteesta viennin perusteena olevan sopimuksen mukaan kuuluu yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneelle henkilölle, viejää pidetään yhteisöön sijoittautuneena sopimuspuolena;
4.
”vienti-ilmoituksella” asiakirjaa, jossa henkilö muoto- ja menettelyvaatimuksia koskevien määräysten mukaisesti ilmoittaa haluavansa asettaa kaksikäyttötuotteen vientimenettelyyn;
5.
”välityspalveluilla”
-
sellaisista liiketapahtumista neuvottelemista tai sellaisten liiketapahtumien järjestelemistä, joiden tavoitteena on kaksikäyttötuotteiden osto, myynti tai toimitus kolmannesta maasta toiseen kolmanteen maahan; tai
-
kolmansissa maissa sijaitsevien kaksikäyttötuotteiden myyntiä tai ostoa niiden siirtämiseksi johonkin toiseen kolmanteen maahan.
Tässä asetuksessa pelkkä liitännäispalvelujen tarjoaminen ei kuulu tämän määritelmän soveltamisalaan. Liitännäispalveluja ovat kuljetus-, rahoitus-, vakuutus- ja jälleenvakuutuspalvelut sekä yleinen mainonta ja myynninedistäminen.
6.
”välittäjällä” luonnollista henkilöä, oikeushenkilöä tai kumppania, jolla on asuinpaikka yhteisön jäsenvaltiossa tai joka on sijoittautunut Euroopan yhteisön jäsenvaltioon ja joka tarjoaa 2 artiklan 5 kohdassa määriteltyjä palveluja yhteisöstä kolmannen maan alueelle;
7.
”kauttakululla” yhteisön tullialueelle saapuvien ja sen läpi kulkevien muiden kuin yhteisön kaksikäyttötuotteiden kuljettamista yhteisön ulkopuoliseen määräpaikkaan;
8.
”yksittäisellä vientiluvalla” yhdelle tietylle viejälle myönnettyä lupaa, joka kattaa yhden tai useamman kaksikäyttötuotteen viennin yhdelle kolmannessa maassa sijaitsevalle loppukäyttäjälle tai vastaanottajalle;
9.
”’yhteisön yleisellä vientiluvalla”’vientilupaa, joka on myönnetty tiettyihin määränpäävaltioihin suuntautuvaa vientiä varten kaikille viejille, jotka noudattavat liitteessä II lueteltuja käyttöedellytyksiä;
10.
”vientiä koskevalla koontiluvalla” yhdelle tietylle viejälle tietyn kaksikäyttötuotelajin tai -luokan osalta myönnettyä lupaa, joka voi olla voimassa yhdelle tai useammalle määritetylle loppukäyttäjälle suuntautuvan viennin osalta ja/tai yhdessä tai useammassa määritetyssä kolmannessa maassa;
11.
”kansallisella yleisellä vientiluvalla” vientilupaa, joka myönnetään 6 artiklan 2 kohdan mukaisesti ja määritellään kansallisessa lainsäädännössä 6 artiklan ja liitteen III c mukaisesti;
12.
”Euroopan unionin tullialueella” yhteisön tullikoodeksin 3 artiklassa tarkoitettua aluetta;
13.
”muilla kuin yhteisön kaksikäyttötuotteilla” tuotteita, joilla on yhteisön tullikoodeksin 4 artiklan 8 kohdassa tarkoitettujen muiden kuin yhteisötavaroiden asema.
II LUKU
SOVELTAMISALA
3 artikla
1. Liitteessä I lueteltujen kaksikäyttötuotteiden vienti on luvanvaraista.
2. Myös tiettyjen liitteeseen I kuulumattomien kaksikäyttötuotteiden kaikkiin tai tiettyihin määräpaikkoihin tapahtuvaa vientiä varten voidaan vaatia lupa 7 tai 8 artiklan mukaisesti.
4 artikla
1. Liitteeseen I kuulumattomien kaksikäyttöartikkeleiden vienti on luvanvaraista, jos viejä on saanut sĳoittautumisjäsenvaltionsa toimivaltaisilta viranomaisilta tiedon siitä, että kyseiset tuotteet on tai voi olla kokonaan tai osittain tarkoitettu käyttöön, joka liittyy kemiallisten, biologisten tai ydinaseiden taikka muiden ydinräjähteiden kehittämiseen, tuotantoon, käsittelyyn, käyttöön, ylläpitoon, varastointiin, havaitsemiseen, tunnistamiseen tai levittämiseen taikka tällaisten aseiden maaliin saattamiseen soveltuvien ohjusten kehittämiseen, tuotantoon, ylläpitoon tai varastointiin.
2. Liitteeseen I kuulumattomien kaksikäyttötuotteiden vienti on luvanvaraista myös, jos ostajamaahan tai määrämaahan kohdistuu neuvoston hyväksymällä yhteisellä kannalla tai yhteisellä toiminnalla, Euroopan turvallisuus- ja yhteistyöjärjestön (ETYJ) päätöksellä tai Yhdistyneiden Kansakuntien turvallisuusneuvoston sitovalla päätöslauselmalla määrätty aseidenvientikielto ja jos viejä on saanut 1 kohdassa tarkoitetuilta viranomaisilta tiedon siitä, että kyseiset tuotteet on tai voi olla kokonaan tai osittain tarkoitettu sotilaalliseen loppukäyttöön. Tässä kohdassa ”sotilaallisella loppukäytöllä” tarkoitetaan:
a)
sisällyttämistä jäsenvaltioiden asetarvikeluettelossa lueteltuihin asetarvikkeisiin;
b)
tuotanto-, testaus- tai analysointilaitteiden ja niiden komponenttien käyttöä edellä mainitussa luettelossa olevien asetarvikkeiden kehittämiseen, tuotantoon tai ylläpitoon;
c)
valmiiksi jalostamattomien tuotteiden käyttöä edellä mainitussa luettelossa olevien asetarvikkeiden tuotantolaitoksessa.
3. Liitteeseen I kuulumattomien kaksikäyttötuotteiden vienti on luvanvaraista myös, jos viejä on saanut 1 kohdassa tarkoitetuilta viranomaisilta tiedon siitä, että kyseiset tuotteet on tai voi olla kokonaan tai osittain tarkoitettu käytettäviksi kansallisessa asetarvikeluettelossa lueteltujen sellaisten asetarvikkeiden osina tai komponentteina, jotka on viety kyseisen jäsenvaltion alueelta ilman lupaa tai kyseisen jäsenvaltion kansallisessa lainsäädännössä säädetyn luvan vastaisesti.
4. Jos viejä on tietoinen siitä, että kaksikäyttötuotteet, jotka hän aikoo viedä ja jotka eivät kuulu liitteeseen I, on kokonaan tai osittain tarkoitettu johonkin 1, 2 ja 3 kohdassa tarkoitettuun käyttöön, viejän on ilmoitettava asiasta 1 kohdassa tarkoitetuille viranomaisille, jotka päättävät, onko aiheellista määrätä kyseinen vienti luvanvaraiseksi.
5. Jäsenvaltio voi ottaa käyttöön tai pitää voimassa kansallista lainsäädäntöä, jonka nojalla liitteeseen I kuulumattomien kaksikäyttötuotteiden viennille vaaditaan lupa, jos viejällä on aihetta epäillä, että kyseiset tavarat on tai voi olla kokonaan tai osittain tarkoitettu johonkin 1 kohdassa tarkoitettuun käyttöön.
6. Jäsenvaltion, joka 1-5 kohdan mukaisesti vaatii luvan liitteeseen I kuulumattoman kaksikäyttötuotteen viennille, on tarvittaessa ilmoitettava asiasta muille jäsenvaltioille ja komissiolle. Muiden jäsenvaltioiden on otettava nämä tiedot asianmukaisesti huomioon ja niiden on ilmoitettava niistä maansa tullihallinnolle ja muille asianomaisille kansallisille viranomaisille.
7. Jäljempänä olevan 13 artiklan 1 kohdan, 2 kohdan ja 5-7 kohdan säännöksiä sovelletaan, jos kyse on kaksikäyttötuotteista, jotka ei luetella liitteessä I.
8. Tämä asetus ei rajoita jäsenvaltioiden oikeutta toteuttaa kansallisia toimenpiteitä asetuksen (ETY) N:o 2603/69 11 artiklan nojalla.
5 artikla
1. Liitteessä I lueteltujen kaksikäyttötuotteiden välityspalvelut ovat luvanvaraisia, jos välittäjä on saanut tiedon sen jäsenvaltion toimivaltaisilta viranomaisilta, jossa välittäjällä on asuinpaikka tai johon välittäjä on sijoittautunut, siitä, että asianomaiset tuotteet on tai voi olla kokonaan tai osittain tarkoitettu johonkin 4 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuun käyttöön. Jos välittäjä on tietoinen siitä, että liitteessä I luetellut kaksikäyttötuotteet, joiden osalta välittäjä tarjoaa välityspalveluja, on kokonaan tai osittain tarkoitettu johonkin 4 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuun käyttöön, välittäjän on ilmoitettava asiasta toimivaltaisille viranomaisille, jotka päättävät, onko aiheellista määrätä tällaiset välityspalvelut luvanvaraisiksi.
2. Jäsenvaltio voi laajentaa 1 kohdan soveltamisen koskemaan luetteloon kuulumattomia kaksikäyttötuotteita, jotka on tarkoitettu 4 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuihin käyttöihin, ja kaksikäyttötuotteita, jotka on tarkoitettu 4 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuihin sotilaallisiin loppukäyttöihin ja määräpaikkoihin.
3. Jäsenvaltio voi antaa tai pitää voimassa kansallista lainsäädäntöä, jossa määrätään kaksikäyttötuotteiden välitys luvanvaraiseksi, jos välittäjällä on aihetta epäillä, että nämä tuotteet on tai voi olla tarkoitettu johonkin 4 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuun käyttöön.
4. Jäljempänä olevan 8 artiklan 2, 3 ja 4 kohdan säännöksiä sovelletaan tämän artiklan 2 ja 3 kohdassa tarkoitettuihin kansallisiin toimenpiteisiin.
6 artikla
1. Sen jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset, jossa kauttakulku tapahtuu, voivat kieltää liitteessä I lueteltujen muiden kuin yhteisön kaksikäyttötuotteiden kauttakulun, jos tuotteet on tai voi olla kokonaan tai osittain tarkoitettu johonkin 4 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuun käyttöön. Tehdessään päätöstä tällaisesta kiellosta jäsenvaltioiden on otettava huomioon velvoitteensa ja sitoumuksensa, joista ne ovat sopineet kansainvälisten sopimusten sopimuspuolina tai kansainvälisten asesulkujärjestelyjen osapuolina.
2. Ennen kuin jäsenvaltio tekee päätöksen siitä, kielletäänkö kauttakulku vai ei, se voi määrätä, että sen toimivaltaiset viranomaiset voivat asettaa yksittäisissä tapauksissa liitteessä I lueteltujen kaksikäyttötuotteiden erityisen kauttakulun luvanvaraiseksi, jos tuotteet on tai voi olla kokonaan tai osittain tarkoitettu johonkin 4 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuun käyttöön.
3. Jäsenvaltio voi laajentaa 1 kohdan soveltamisen koskemaan luetteloon kuulumattomia kaksikäyttötuotteita, jotka on tarkoitettu 4 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuihin käyttöihin, sekä kaksikäyttötuotteita, jotka on tarkoitettu 4 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuihin sotilaallisiin loppukäyttöihin ja määräpaikkoihin.
4. Jäljempänä olevan 8 artiklan 2, 3 ja 4 kohdan säännöksiä sovelletaan tämän artiklan 2 ja 3 kohdassa tarkoitettuihin kansallisiin toimenpiteisiin.
7 artikla
Tätä asetusta ei sovelleta palveluiden tarjontaan tai teknologian siirtoon, jos nämä edellyttävät henkilöiden liikkumista rajojen yli.
8 artikla
1. Jäsenvaltio voi yleiseen turvallisuuteen tai ihmisoikeuksiin liittyvistä syistä kieltää tai määrätä luvanvaraiseksi liitteeseen I kuulumattoman kaksikäyttötuotteen viennin.
2. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava 1 kohdan nojalla hyväksytyistä toimenpiteistä komissiolle välittömästi niiden hyväksymisen jälkeen sekä ilmoitettava toimenpiteiden täsmälliset perusteet.
3. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle välittömästi myös kaikki muutokset 1 kohdan nojalla hyväksyttyihin toimenpiteisiin.
4. Komissio julkaisee sille 2 ja 3 kohdan mukaisesti ilmoitetut toimenpiteet Euroopan unionin virallisen lehden C-sarjassa.
III LUKU
VIENTILUPA JA VÄLITYSPALVELUJA KOSKEVA LUPA
9 artikla
1. Tällä asetuksella otetaan käyttöön liitteessä II esitetty yhteisön yleinen vientilupa tietyn viennin osalta.
2. Luvan muulle tämän asetuksen nojalla luvanvaraiselle viennille myöntävät sen jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset, johon viejä on sijoittautunut. Lupa voi olla yksittäislupa, koontilupa tai yleislupa, jollei 4 kohdassa säädetyistä rajoituksista muuta johdu.
Kaikki erilaiset luvat ovat voimassa kaikkialla yhteisössä.
Viejien on annettava toimivaltaisille viranomaisille kaikki vientiä koskevia yksittäisiä lupia ja koontilupia koskevien hakemustensa kannalta tarpeelliset tiedot, jotta kansalliset toimivaltaiset viranomaiset saavat täydelliset tiedot erityisesti loppukäyttäjästä, määrämaasta ja vietävien tuotteiden lopullisista käyttötarkoituksista. Luvan saannille voidaan tarvittaessa asettaa velvoite antaa selvitys lopullisesta käytöstä.
3. Jäsenvaltioiden on käsiteltävä yksittäisiä lupia ja koontilupia koskevat pyynnöt kansallisessa lainsäädännössä tai käytännössä määritettävässä määräajassa.
4. Kansallisia yleisiä vientilupia koskevat seuraavat rajoitukset:
a)
Liitteessä II olevassa 2 osassa lueteltuja tuotteita ei saa sisällyttää kansalliseen yleiseen vientilupaan.
b)
Kansalliset yleiset vientiluvat on määriteltävä kansallisessa lainsäädännössä tai käytännössä. Niitä voivat käyttää kaikki viejät, jotka ovat sijoittautuneet näitä lupia antavaan jäsenvaltioon tai joiden asuinpaikka on kyseisessä jäsenvaltiossa, jos viejät täyttävät tässä asetuksessa ja täydentävässä kansallisessa lainsäädännössä vahvistetut vaatimukset. Näiden lupien antamisessa on noudatettava liitteessä III c esitettyjä ohjeita. Luvat on annettava kansallisen lainsäädännön ja käytännön mukaisesti.
Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle välittömästi annetuista tai muutetuista kansallisista yleisistä vientiluvista. Komissio julkaisee nämä ilmoitukset Euroopan unionin virallisen lehden C-sarjassa.
c)
Niitä ei saa käyttää, jos viejä on saanut omilta viranomaisiltaan tiedon, että kyseiset tuotteet on tai voi olla kokonaan tai osittain tarkoitettu johonkin 4 artiklan 1 ja 3 kohdassa tai 4 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuun käyttöön maassa, jota koskee asevientikielto, josta on päätetty neuvoston vahvistamalla yhteisellä kannalla tai hyväksymällä yhteisellä toiminnalla tai ETYJin päätöksellä, tai asevientikielto, josta on määrätty Yhdistyneiden Kansakuntien turvallisuusneuvoston sitovalla päätöslauselmalla, tai jos viejä on tietoinen siitä, että tuotteet on tarkoitettu edellä mainittuun käyttöön.
5. Jäsenvaltioiden on pidettävä voimassa tai otettava käyttöön kansallisessa lainsäädännössään mahdollisuus, jonka mukaan voidaan myöntää vientiä koskeva koontilupa.
6. Jäsenvaltion on toimitettava komissiolle luettelo viranomaisista, joilla on toimivalta
a)
myöntää vientilupa kaksikäyttötuotteille,
b)
päättää kieltää muiden kuin yhteisön kaksikäyttötuotteiden kauttakulku tämän asetuksen nojalla.
Komissio julkaisee luettelon näistä viranomaisista Euroopan unionin virallisen lehden C-sarjassa.
10 artikla
1. Sen jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset, jossa välittäjällä on kotipaikka tai johon tämä on sijoittautunut, myöntävät tämän asetuksen mukaiset välityspalveluja koskevat luvat. Nämä luvat myönnetään vahvistetulle määrälle tiettyjä tuotteita, jotka liikkuvat kahden tai useamman kolmannen maan välillä. Tuotteiden sijainti kolmannessa maassa, josta ne ovat peräisin, loppukäyttäjä ja loppukäyttäjän tarkka sijainti on ilmoitettava selvästi. Luvat ovat voimassa koko yhteisössä.
2. Välittäjien on annettava toimivaltaisille viranomaisille kaikki asian kannalta merkitykselliset tiedot, jotka edellytetään niiden tämän asetuksen mukaiseen välityspalveluja koskevaan lupaan liittyvää hakemusta varten, erityisesti tiedot kaksikäyttötuotteiden sijainnista kolmannessa maassa, josta ne ovat peräisin, selkeä kuvaus tuotteista ja niiden määrästä, liiketoimeen osallistuvat kolmannet osapuolet, määrämaana oleva kolmas maa, loppukäyttäjä kyseisessä maassa ja loppukäyttäjän tarkka sijainti.
3. Jäsenvaltioiden on käsiteltävä välityspalveluja koskevat lupapyynnöt kansallisessa lainsäädännössä tai käytännössä määritettävässä määräajassa.
4. Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle luettelo viranomaisista, joilla on valtuudet myöntää tämän asetuksen mukaisia lupia välityspalvelujen tarjoamista varten. Komissio julkaisee luettelon näistä viranomaisista Euroopan unionin virallisen lehden C-sarjassa.
11 artikla
1. Jos kaksikäyttötuotteet, joiden viennille haetaan yksittäislupaa määräpaikkaan, jota ei luetella liitteessä II, tai liitteessä IV lueteltujen kaksikäyttötuotteiden osalta mihin hyvänsä määräpaikkaan, sĳaitsevat hakemusta tehtäessä tai tulevaisuudessa yhdessä tai useammassa muussa jäsenvaltiossa kuin siinä, jossa hakemus on tehty, se on mainittava hakemuksessa. Sen jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten, jossa lupahakemus on tehty, on välittömästi neuvoteltava asiasta kyseisen yhden tai useamman jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten kanssa ja annettava näille tarvittavat tiedot. Sen yhden tai useamman jäsenvaltion, jonka kanssa neuvotellaan, on kymmenen työpäivän kuluessa esitettävä mahdolliset luvan myöntämistä vastustavat huomautuksensa, jotka sitovat sitä jäsenvaltiota, jossa hakemus on tehty.
Jos kymmenen työpäivän kuluessa ei ole saatu huomautuksia, katsotaan, ettei se yksi tai useampi jäsenvaltio, jonka kanssa neuvotellaan, ole esittänyt huomautusta.
Poikkeustapauksissa jäsenvaltio, jonka kanssa neuvotellaan, voi pyytää kymmenen päivän määräajan pidentämistä. Määräaikaa ei kuitenkaan saa pidentää yli 30 työpäivällä.
2. Jos vienti voi haitata jäsenvaltion olennaisia turvallisuusetuja, tämä voi pyytää toista jäsenvaltiota epäämään vientiluvan, tai jos lupa on jo myönnetty, mitätöimään luvan, keskeyttämään sen soveltamisen taikka muuttamaan tai peruuttamaan luvan. Pyynnön vastaanottavan jäsenvaltion on välittömästi aloitettava pyynnön esittäneen jäsenvaltion kanssa neuvottelut, jotka eivät ole sitovia ja jotka on saatettava päätökseen kymmenen työpäivän kuluessa. Jos pyynnön vastaanottanut jäsenvaltio päättää myöntää luvan, tästä olisi ilmoitettava komissiolle ja muille jäsenvaltioille käyttäen 13 artiklan 6 kohdassa mainittua sähköistä järjestelmää.
12 artikla
1. Tehdessään tämän asetuksen nojalla päätöksen vientiä koskevan yksittäisen luvan tai koontiluvan myöntämisestä tai sen epäämisestä taikka välityspalveluja koskevan luvan myöntämisestä jäsenvaltioiden on otettava huomioon kaikki asian kannalta merkitykselliset seikat, mukaan lukien
a)
velvoitteet ja sitoumukset, jotka kukin niistä on hyväksynyt asiaankuuluvien kansainvälisten asesulkujärjestelmien ja vientivalvontajärjestelyiden jäsenenä tai ratifioimalla asiaankuuluvia kansainvälisiä sopimuksia;
b)
sellaisiin pakotteisiin perustuvat velvoitteensa, jotka on asetettu neuvoston vahvistamassa yhteisessä kannassa tai hyväksymässä yhteisessä toiminnassa, ETYJin päätöksessä taikka YK:n turvallisuusneuvoston sitovassa päätöslauselmassa;
c)
kansallisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan näkökohdat, mukaan lukien ne, jotka sisältyvät sotilasteknologian ja puolustustarvikkeiden viennin valvontaa koskevien yhteisten sääntöjen määrittämisestä 8 päivänä joulukuuta 2008 hyväksyttyyn neuvoston yhteiseen kantaan 2008/944/YUTP (5);
d)
aiottuun lopulliseen käyttöön ja sen kiertämisvaaraan liittyvät näkökohdat.
2. Edellä 1 kohdassa säädettyjen kriteerien lisäksi jäsenvaltioiden on otettava koontilupaa koskevaa hakemusta arvioidessaan huomioon se, onko viejällä käytössä oikeasuhteisia ja riittäviä keinoja ja menettelyjä tämän asetuksen säännösten ja tavoitteiden sekä lupaehtojen ja -vaatimusten noudattamisen varmistamiseksi.
13 artikla
1. Tämän asetuksen mukaisesti toimiessaan jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset voivat evätä vientiluvan sekä mitätöidä, keskeyttää, muuttaa tai peruuttaa jo myöntämänsä vientiluvan. Jos toimivaltaiset viranomaiset epäävät tai mitätöivät vientiluvan taikka keskeyttävät sen soveltamisen, olennaisesti rajoittavat sitä tai peruuttavat sen, tai jos ne ovat päättäneet, että aiottua vientiä ei sallita, niiden on ilmoitettava tästä muiden jäsenvaltioiden toimivaltaisille viranomaisille ja komissiolle sekä vaihdettava asiaa koskevia tietoja niiden kanssa. Jos jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset ovat keskeyttäneet vientiluvan soveltamisen, lopullinen arvio toimitetaan jäsenvaltioille ja komissiolle keskeytysjakson päättyessä.
2. Jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten on arvioitava 1 kohdan mukaisesti ilmoitetut epäämispäätökset uudelleen kolmen vuoden kuluessa niiden ilmoittamisesta ja päätettävä joko niiden kumoamisesta, muuttamisesta tai jatkamisesta. Jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten on ilmoitettava uudelleenarvioinnin tuloksista muiden jäsenvaltioiden toimivaltaisille viranomaisille ja komissiolle mahdollisimman pian. Epäämispäätökset ovat voimassa siihen saakka, kunnes ne kumotaan.
3. Jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten on ilmoitettava viipymättä jäsenvaltioille ja komissiolle 5 artiklan nojalla tekemistään päätöksistään kieltää liitteessä I lueteltujen kaksikäyttötuotteiden kauttakulku. Näissä ilmoituksissa on oltava kaikki asiaankuuluvat tiedot, mukaan lukien tuotteen luokitus, sen tekniset parametrit, määrämaa ja loppukäyttäjä.
4. Edellä olevia 1 ja 2 kohtaa sovelletaan myös välityspalveluja koskeviin lupiin.
5. Ennen kuin tämän asetuksen mukaisesti toimivat jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset myöntävät vientiä tai välityspalveluja koskevan luvan tai tekevät päätöksen kauttakulusta, niiden on tarkasteltava kaikkia tämän asetuksen mukaisesti tehtyjä voimassa olevia epäämispäätöksiä tai päätöksiä kieltää liitteessä I lueteltujen kaksikäyttötuotteiden kauttakulku varmistaakseen, ovatko toisen jäsenvaltion tai toisten jäsenvaltioiden toimivaltaiset viranomaiset evänneet luvan tai kauttakulun olennaisesti samanlaisen liiketoimen tapauksessa (jossa parametreiltään tai teknisiltä ominaisuuksiltaan olennaisesti samanlainen tuote viedään samalle loppukäyttäjälle tai vastaanottajalle). Niiden on ensin neuvoteltava 1 ja 3 kohdan mukaisesti tällaiset epäämispäätökset tai kauttakulun kieltämistä koskevat päätökset tehneiden kyseisen yhden tai useamman jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten kanssa. Jos jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset näiden neuvottelujen jälkeen päättävät myöntää vientiluvan tai sallia kauttakulun, niiden on ilmoitettava päätöksestään muiden jäsenvaltioiden toimivaltaisille viranomaisille ja komissiolle sekä toimitettava kaikki asiaankuuluvat tiedot päätöksen perusteista.
6. Kaikki tässä artiklassa edellytetyt ilmoitukset tehdään käyttäen suojattuja sähköisiä keinoja, mukaan lukien sellainen suojattu järjestelmä, joka voidaan perustaa 19 artiklan 4 kohdan mukaisesti.
7. Kaikkien tämän artiklan säännösten mukaisesti jaettavien tietojen on oltava 19 artiklan 3, 4 ja 6 kohdan säännösten mukaisia tällaisten tietojen salassapidon osalta.
14 artikla
1. Kaikki vientiä koskevat yksittäiset luvat ja koontiluvat sekä välityspalveluja koskevat luvat on annettava kirjallisesti tai sähköisin keinoin lomakkeilla, jotka sisältävät ainakin tämän asetuksen liitteissä III a ja III b olevien mallien mukaiset tiedot niissä annetussa järjestyksessä.
2. Koontiluvat, joihin sisältyy määrällisiä rajoituksia, on viejien pyynnöstä jaettava osiin.
IV LUKU
KAKSIKÄYTTÖTUOTTEIDEN LUETTELON AJANTASAISTAMINEN
15 artikla
1. Liitteessä I oleva kaksikäyttötuotteiden luettelo saatetaan ajan tasalle niiden asiaa koskevien velvoitteiden ja sitoumusten sekä niihin mahdollisesti tehtyjen muutosten mukaisesti, joita jäsenvaltiot ovat hyväksyneet kansainvälisten asesulku- ja vientivalvontajärjestelyjen osapuolina tai ratifioimalla asiaa koskevia kansainvälisiä sopimuksia.
2. Liite IV, joka on ote liitteestä I, saatetaan ajan tasalle ottaen huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 30 artiklassa tarkoitetut jäsenvaltioiden yleistä järjestystä ja turvallisuutta koskevat edut.
V LUKU
TULLIMENETTELYT
16 artikla
1. Suorittaessaan kaksikäyttötuotteiden vientimuodollisuuksia vienti-ilmoituksen käsittelevässä tullitoimipaikassa viejän on todistettava, että vientiin on saatu tarpeellinen lupa.
2. Viejältä voidaan vaatia todisteeksi esitettyjen asiakirjojen käännös sen jäsenvaltion viralliselle kielelle, jossa vienti-ilmoitus esitetään.
3. Rajoittamatta jäsenvaltioille yhteisön tullikoodeksissa ja sen nojalla annettuja valtuuksia jäsenvaltio voi myös enintään 4 kohdassa tarkoitetuksi ajaksi keskeyttää tuotteiden viennin alueeltaan tai tarvittaessa muutoin estää liitteeseen I kuuluvien kaksikäyttötuotteiden, joilla on voimassa oleva vientilupa, viennin yhteisöstä alueensa kautta, jos sillä on syytä epäillä, että
a)
vientilupaa myönnettäessä ei ole otettu huomioon asiaan vaikuttavia tietoja; tai
b)
olosuhteet ovat olennaisesti muuttuneet luvan myöntämisen jälkeen.
4. Edellä 3 kohdassa tarkoitetussa tapauksessa on viipymättä neuvoteltava vientiluvan myöntäneen jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten kanssa, jotta nämä voivat toimia 13 artiklan 1 kohdan mukaisesti. Jos nämä viranomaiset päättävät pitää luvan voimassa, niiden on annettava vastaus kymmenen työpäivän kuluessa, mitä määräaikaa voidaan erityisissä olosuhteissa niiden pyynnöstä pidentää kolmeksikymmeneksi työpäiväksi. Tällaisessa tapauksessa, tai jos vastausta ei ole saatu kymmenen tai kolmenkymmenen päivän kuluessa, kaksikäyttötuotteet on välittömästi luovutettava vietäviksi. Luvan myöntäneen jäsenvaltion on ilmoitettava asiasta muille jäsenvaltioille ja komissiolle.
17 artikla
1. Jäsenvaltiot voivat säätää, että kaksikäyttötuotteiden vientiä varten tarvittavat tullimuodollisuudet voidaan suorittaa vain tähän tarkoitukseen määrätyissä tullitoimipaikoissa.
2. Jäsenvaltioiden, jotka käyttävät 1 kohdan mukaista mahdollisuutta, on ilmoitettava komissiolle asianmukaisesti määrätyt tullitoimipaikat. Komissio julkaisee nämä tiedot Euroopan unionin virallisen lehden C-sarjassa.
18 artikla
Asetuksen (ETY) N:o 2454/93 843 artiklan ja 912 a-912 g artiklan säännöksiä sovelletaan sellaisten kaksikäyttötuotteiden vientiä, jälleenvientiä ja tullialueelta poistamista koskeviin rajoituksiin, joiden vienti on tämän asetuksen nojalla luvanvaraista.
VI LUKU
HALLINNOLLINEN YHTEISTYÖ
19 artikla
1. Jäsenvaltioiden on yhteistyössä komission kanssa toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet luodakseen suorat yhteistyö- ja tietojenvaihtoyhteydet toimivaltaisten viranomaisten välille erityisesti sen vaaran poistamiseksi, että mahdolliset erot kaksikäyttötuotteiden viennin valvonnan soveltamisessa voivat johtaa kaupan vääristymiseen, mikä puolestaan voisi aiheuttaa vaikeuksia yhdelle tai useammalle jäsenvaltiolle.
2. Jäsenvaltioiden on toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet luodakseen toimivaltaisten viranomaisten välille suorat yhteistyö- ja tietojenvaihtoyhteydet yhteisön vientivalvontajärjestelmien tehostamiseksi. Tiedot voivat käsittää:
a)
yksityiskohtaiset tiedot viejistä, joilta on kansallisin tuomioin evätty oikeus käyttää kansallisia yleisiä vientilupia tai yhteisön yleisiä vientilupia;
b)
tietoja arkaluonteisista loppukäyttäjistä, epäilyttäviin hankintatoimiin osallistuvista toimijoista ja, jos tietoja on saatavilla, käytetyistä reiteistä.
3. Jäsenvaltioiden hallintoviranomaisten keskinäisestä avunannosta sekä jäsenvaltioiden hallintoviranomaisten ja komission yhteistyöstä tulli- ja maatalousasioita koskevan lainsäädännön moitteettoman soveltamisen varmistamiseksi annettua neuvoston asetusta (EY) N:o 515/97 (6) ja erityisesti sen säännöksiä tietojen luottamuksellisuudesta sovelletaan soveltuvin osin, sanotun kuitenkaan rajoittamatta tämän asetuksen 23 artiklan soveltamista.
4. Komissio voi perustaa suojatun ja koodatun järjestelmän jäsenvaltioiden ja tarvittaessa komission välistä tietojenvaihtoa varten yhteistyössä 23 artiklan mukaisesti perustetun kaksikäyttötuotteiden koordinointiryhmän kanssa.
5. Ohjeiden antamisesta viejille ja välittäjille vastaavat ne jäsenvaltiot, joissa näillä on kotipaikka tai joihin nämä ovat sijoittautuneet. Komissio ja neuvosto voivat myös asettaa saataville ohjeita ja/tai suosituksia parhaista käytännöistä tähän asetukseen kuuluvissa asioissa.
6. Henkilötietoja käsitellään niiden sääntöjen mukaisesti, joista säädetään yksilöiden suojelusta henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta 24 päivänä lokakuuta 1995 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 95/46/EY (7) sekä yksilöiden suojelusta yhteisöjen toimielinten ja elinten suorittamassa henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta 18 päivänä joulukuuta 2000 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EY) N:o 45/2001 (8).
VII LUKU
VALVONTATOIMENPITEET
20 artikla
1. Kaksikäyttötuotteiden viejien on pidettävä yksityiskohtaisia rekistereitä tai luetteloita viennistään kussakin jäsenvaltiossa voimassa olevan kansallisen lainsäädännön tai käytännön mukaisesti. Näihin rekistereihin tai luetteloihin on sisällyttävä erityisesti kaupalliset asiakirjat, kuten kauppalaskut, tavaraluettelot sekä kuljetusasiakirjat ja muut toimitusasiakirjat, jotka sisältävät riittävät tiedot seuraavien seikkojen toteamiseksi:
a)
kaksikäyttötuotteiden kuvaus;
b)
kaksikäyttötuotteiden määrä;
c)
viejän ja vastaanottajan nimi ja osoite;
d)
kaksikäyttötuotteiden lopullinen käyttö ja loppukäyttäjä, jos nämä ovat tiedossa.
2. Välittäjien on pidettävä kussakin jäsenvaltiossa voimassa olevan kansallisen lainsäädännön tai käytännön mukaisesti yksityiskohtaisia rekistereitä tai luetteloita 4 artiklan b alakohdan soveltamisalaan kuuluvista välityspalveluista voidakseen pyynnöstä todistaa välityspalvelujen kohteena olevien kaksikäyttötuotteiden kuvauksen, ajankohdan, jona tuotteet ovat olleet näiden palvelujen kohteena, määräpaikan ja maat, joita välityspalvelut koskevat.
3. Edellä 1 ja 2 kohdassa tarkoitetut rekisterit tai luettelot ja asiakirjat on säilytettävä vähintään kolmen vuoden ajan sen kalenterivuoden päättymisestä, jona vienti tapahtui tai jona välityspalvelut suoritettiin. Ne on pyynnöstä esitettävä sen jäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille, johon viejä on sijoittautunut tai johon välittäjä on sijoittautunut tai jossa välittäjällä on kotipaikka.
21 artikla
Tämän asetuksen oikean soveltamisen varmistamiseksi kunkin jäsenvaltion on toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet, jotta sen toimivaltaiset viranomaiset voivat
a)
koota tietoja kaikista kaksikäyttötuotteita sisältävistä tilauksista ja liiketoimista;
b)
todeta, että viennin valvontatoimenpiteitä sovelletaan asianmukaisesti, mikä voi erityisesti edellyttää valtuuksia päästä sellaisten henkilöiden tiloihin, joita vientitoimi koskee tai sellaisten välittäjien tiloihin, jotka osallistuvat välityspalvelujen toimittamiseen 5 artiklassa säädetyissä olosuhteissa.
VIII LUKU
MUUT SÄÄNNÖKSET JA KANSAINVÄLINEN YHTEISTYÖ
22 artikla
1. Liitteeseen IV kuuluvien kaksikäyttötuotteiden yhteisön sisäiset siirrot ovat luvanvaraisia. Yleinen lupa ei voi sisältää liitteessä IV olevassa 2 osassa lueteltuja tuotteita.
2. Jäsenvaltio voi määrätä muiden kaksikäyttötuotteiden siirrot alueeltaan toiseen jäsenvaltioon luvanvaraisiksi, jos siirron ajankohtana:
-
toimija tietää, että asianomaisten tuotteiden lopullinen määräpaikka on yhteisön ulkopuolella,
-
asianomaisten tuotteiden vienti tähän lopulliseen määräpaikkaan edellyttää 3, 4 tai 8 artiklan nojalla lupaa siinä jäsenvaltiossa, josta tuotteet on määrä siirtää, eikä vienti suoraan sen alueelta ole sallittua yleisen luvan tai koontiluvan perusteella,
-
tuotteille ei suoriteta yhteisön tullikoodeksin 24 artiklassa tarkoitettua valmistusta tai käsittelyä siinä jäsenvaltiossa, jonne ne on määrä siirtää.
3. Lupaa yhteisön sisäiseen siirtoon on haettava siinä jäsenvaltiossa, josta kaksikäyttötuotteet on määrä siirtää.
4. Siinä tapauksessa, että jäsenvaltio, josta tuotteet on määrä siirtää, on jo hyväksynyt kaksikäyttötuotteiden edelleen viennin 11 artiklassa tarkoitetussa neuvottelumenettelyssä, lupa siirtoon on myönnettävä toimijalle välittömästi, jolleivät olosuhteet ole olennaisesti muuttuneet.
5. Jäsenvaltion, joka antaa tällaisen vaatimuksen sisältävää lainsäädäntöä, on ilmoitettava komissiolle ja muille jäsenvaltioille toteuttamistaan toimenpiteistä. Komissio julkaisee nämä tiedot Euroopan unionin virallisen lehden C-sarjassa.
6. Edellä olevan 1 ja 2 kohdan mukaiset toimenpiteet eivät saa käsittää yhteisön sisärajoilla tapahtuvia tarkastuksia vaan yksinomaan tarkastuksia, jotka kuuluvat osana tavanomaisiin, kaikkialla yhteisön alueella syrjimättömästi noudatettaviin valvontamenettelyihin.
7. Edellä olevan 1 ja 2 kohdan mukaisten toimenpiteiden soveltaminen ei saa missään tapauksessa johtaa siihen, että tuotteen siirtämiselle jäsenvaltiosta toiseen asetetaan tiukempia edellytyksiä kuin saman tuotteen viennille kolmanteen maahan.
8. Liitteessä I lueteltujen kaksikäyttötuotteiden yhteisön sisäisiä siirtoja koskevat asiakirjat ja luettelot on säilytettävä vähintään kolmen vuoden ajan sen kalenterivuoden päättymisestä, jona tuotteet on siirretty, ja ne on pyydettäessä esitettävä sen jäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille, josta tuotteet on siirretty.
9. Jäsenvaltio voi kansallisessa lainsäädännössä edellyttää, että kyseisestä jäsenvaltiosta tapahtuvien yhteisötoimitusten osalta on sen toimivaltaiselle viranomaiselle annettava lisätietoja liitteessä I olevan 2 osan ryhmässä 5 luetelluista tuotteista, joita ei luetella liitteessä IV.
10. Liitteessä I lueteltujen kaksikäyttötuotteiden yhteisötoimituksiin liittyvissä tarvittavissa kaupallisissa asiakirjoissa on ilmoitettava selkeästi, että kyseisten tuotteiden vienti yhteisöstä on valvonnan alaista. Tarvittavia kaupallisia asiakirjoja ovat erityisesti kauppasopimus, tilausvahvistus, kauppalasku tai lähetysluettelo.
23 artikla
1. Perustetaan kaksikäyttötuotteiden koordinointiryhmä, jonka puheenjohtajana on komission edustaja. Kukin jäsenvaltio nimeää edustajan tähän ryhmään.
Koordinointiryhmä tutkii kaikki tämän asetuksen soveltamista koskevat asiat, jotka sen puheenjohtaja tai jäsenvaltion edustaja saattaa sen käsiteltäviksi.
2. Kaksikäyttötuotteiden koordinointiryhmän puheenjohtajan tai koordinointiryhmän on tarpeelliseksi katsoessaan kuultava tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvia viejiä, välittäjiä ja muita asiaan liittyviä sidosryhmiä.
24 artikla
Kunkin jäsenvaltion on toteutettava tarvittavat toimenpiteet varmistaakseen tämän asetuksen kaikkien säännösten asianmukaisen täytäntöönpanon. Sen on erityisesti säädettävä seuraamuksista, joita sovelletaan tämän asetuksen säännösten tai sen täytäntöönpanosäännösten rikkomiseen. Seuraamusten on oltava tehokkaita, oikeasuhteisia ja vakuuttavia.
25 artikla
Kunkin jäsenvaltion on annettava komissiolle tiedoksi tämän asetuksen soveltamiseksi annetut lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset mukaan lukien 24 artiklassa tarkoitetut toimenpiteet. Komissio toimittaa nämä tiedot muille jäsenvaltioille.
Joka kolmas vuosi komissio tarkastelee tämän asetuksen täytäntöönpanoa ja antaa Euroopan parlamentille ja neuvostolle asetuksen soveltamista koskevan kertomuksen, johon voi sisältyä muutosehdotuksia. Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle kaikki sen tämän kertomuksen laatimista varten tarvitsemat tiedot.
26 artikla
Tämä asetus ei vaikuta
-
Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 296 artiklan soveltamiseen,
-
Euroopan atomienergiayhteisön perustamissopimuksen soveltamiseen.
27 artikla
Kumotaan asetus (EY) N:o 1334/2000 27 päivästä elokuuta 2009.
Ennen 27 päivää elokuuta 2009 tehtyihin vientilupahakemuksiin sovelletaan kuitenkin edelleen asetuksen (EY) N:o 1334/2000 asiaa koskevia säännöksiä.
Viittauksia kumottuun asetukseen pidetään viittauksina tähän asetukseen liitteessä VI olevan vastaavuustaulukon mukaisesti.
28 artikla
Tämä asetus tulee voimaan yhdeksänkymmenen päivän kuluttua siitä, kun se julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Brysselissä 5 päivänä toukokuuta 2009.