RÅDETS DIREKTIV 2008/55/EF
af 26. maj 2008
om gensidig bistand ved inddrivelse af fordringer i forbindelse med visse bidrag, afgifter, skatter og andre foranstaltninger
(kodificeret udgave)
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 93 og 94,
under henvisning til forslag fra Kommissionen,
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet (1),
under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (2), og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Rådets direktiv 76/308/EØF af 15. marts 1976 om gensidig bistand ved inddrivelse af fordringer i forbindelse med visse bidrag, afgifter, skatter og andre foranstaltninger (3) er blevet ændret væsentligt ved flere lejligheder (4). Direktivet bør af klarheds- og rationaliseringshensyn kodificeres.
(2)
I og med at anvendelsen af nationale bestemmelser om inddrivelse er begrænset til det nationale område, udgør disse bestemmelser en hindring for det indre markeds funktion. Dette forhold gør det navnlig inden for den fælles landbrugspolitiks område ikke muligt at gennemføre landbrugsordningerne fuldt ud og retfærdigt, og det gør det lettere at gennemføre svigagtige handlinger.
(3)
Det er nødvendigt at imødegå den trussel, som svig i stigende omfang udgør mod Fællesskabets og medlemsstaternes finansielle interesser og mod det indre marked med henblik på bedre at sikre konkurrenceevnen og sidstnævntes fiskale neutralitet.
(4)
Det er derfor nødvendigt at fastsætte fælles regler om gensidig bistand ved inddrivelse.
(5)
Disse regler bør finde anvendelse på inddrivelse af fordringer i forbindelse med de forskellige foranstaltninger, der helt eller delvis finansieres af Den Europæiske Garantifond for Landbruget og Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne, bidrag og andre afgifter, og importafgifter og eksportafgifter, merværdiafgift og harmoniserede punktafgifter (forarbejdet tobak, alkohol og alkoholholdige drikkevarer og mineralolier) samt af indkomst- og formueskatter og afgifter af forsikringspræmier. De bør ligeledes finde anvendelse på inddrivelse af renter, administrative sanktioner og bøder, med undtagelse af strafferetlige sanktioner, samt omkostninger i forbindelse med disse fordringer.
(6)
Den gensidige bistand bør for den myndigheds vedkommende, som anmodes om bistand, dels bestå i at meddele den myndighed, der anmoder om bistand, de for sidstnævnte myndighed nødvendige oplysninger til inddrivelse af fordringer, der er opstået i den medlemsstat, i hvilken denne myndighed befinder sig, samt i at gøre en betalingspligtig bekendt med ethvert dokument vedrørende sådanne fordringer, der hidrører fra denne medlemsstat, og dels i efter anmodning fra den myndighed, der anmoder om bistand, at foretage inddrivelse af fordringer, som er opstået i den medlemsstat, i hvilken sidstnævnte myndighed befinder sig.
(7)
Disse forskellige former for bistand bør af den myndighed, der anmodes om bistand, ydes under overholdelse af de ved lov eller administrativt fastsatte bestemmelser, der er gældende på dette felt i den medlemsstat, i hvilken myndigheden befinder sig.
(8)
Betingelserne for, hvornår en myndighed kan anmode om bistand, bør fastlægges, og de særlige omstændigheder, hvorunder det i visse tilfælde skal være muligt for den myndighed, der anmodes om bistand, ikke at efterkomme denne anmodning, skal nøje defineres.
(9)
Med henblik på en mere effektiv inddrivelse af fordringer, for hvilke der er fremsat anmodning om inddrivelse, bør det dokument, som hjemler ret til eksekution, i princippet betragtes som et dokument i den medlemsstat, hvori den myndighed, som anmodes om bistand, befinder sig.
(10)
Den myndighed, der anmodes om bistand, bør, når den inddriver en fordring på den myndigheds vegne, som anmoder om bistand, dersom de gældende bestemmelser i den medlemsstat, i hvilken førstnævnte myndighed befinder sig, tillader det, og i forståelse med den myndighed, der anmoder om bistand, kunne yde en betalingspligtig en betalingsfrist eller mulighed for betaling i rater. De eventuelle renter, som skal opkræves i forbindelse med ydelsen af disse betalingslettelser, bør overføres til den medlemsstat, i hvilken den myndighed, der har anmodet om bistand, befinder sig.
(11)
Den myndighed, der anmodes om bistand, bør ligeledes på begrundet begæring af den myndighed, der anmoder om bistand, for så vidt de gældende bestemmelser i den medlemsstat, i hvilken førstnævnte myndighed befinder sig, tillader det, kunne træffe retsbevarende foranstaltninger for at sikre inddrivelse af de fordringer, som er opstået i den medlemsstat, der anmoder om bistand. Disse fordringer skal ikke nødvendigvis nyde samme fortrinsstilling som lignende krav fra den medlemsstat, i hvilken den myndighed, der anmodes om bistand, befinder sig.
(12)
Det kan forekomme, at fordringen eller det eksekutionsgrundlag, som er udstedt i den medlemsstat, hvor den myndighed, der anmoder om bistand, befinder sig, under inddrivelsesproceduren i den medlemsstat, hvor den myndighed, der anmodes om bistand, befinder sig, anfægtes af den, hvem betaling afkræves. I dette tilfælde bør det fastsættes, at indsigelse fra denne skal fremsættes over for den kompetente instans i den medlemsstat, hvor den myndighed, der anmoder om bistand, befinder sig, og at den myndighed, der anmodes om bistand, skal suspendere eksekutionsproceduren, indtil der foreligger en afgørelse fra den kompetente instans, medmindre den myndighed, der anmoder om bistand, anmoder om andet.
(13)
Det bør fastsættes, at de dokumenter og oplysninger, som afgives i forbindelse med den gensidige bistand ved inddrivelse af fordringer, ikke kan anvendes til andre formål.
(14)
Benyttelse af gensidig bistand ved inddrivelse af fordringer må kun under særlige omstændigheder være baseret på finansielle fordele eller en andel i de opnåede resultater, men medlemsstaterne bør være i stand til at aftale godtgørelsesregler, hvis inddrivelsen giver anledning til særlige vanskeligheder.
(15)
Dette direktiv bør ikke medføre indskrænkning af den gensidige bistand, som visse medlemsstater allerede yder hinanden på grundlag af bilaterale eller multilaterale aftaler og ordninger.
(16)
De nødvendige foranstaltninger til gennemførelse af dette direktiv bør vedtages i overensstemmelse med Rådets afgørelse 1999/468/EF af 28. juni 1999 om fastsættelse af de nærmere vilkår for udøvelsen af de gennemførelsesbeføjelser, der tillægges Kommissionen (5).
(17)
Nærværende direktiv bør ikke berøre medlemsstaternes forpligtelser med hensyn til de i bilag I, del C, angivne frister for gennemførelse i national ret af direktiverne -
UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:
Artikel 1
I dette direktiv fastsættes de regler, som medlemsstaternes ved lov eller administrativt fastsatte bestemmelser skal indeholde med henblik på at sikre inddrivelse i de enkelte medlemsstater af fordringer af den i artikel 2 omhandlede art, som opstår i en anden medlemsstat.
Artikel 2
Dette direktiv finder anvendelse på alle fordringer vedrørende:
a)
restitutioner, interventioner og andre foranstaltninger, der helt eller delvis finansieres af Den Europæiske Garantifond for Landbruget (EFGL) og Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL), herunder de beløb, der opkræves som led i disse foranstaltninger
b)
bidrag og andre afgifter, som opkræves i medfør af den fælles markedsordning for sukker
c)
importafgifter
d)
eksportafgifter
e)
merværdiafgift
f)
punktafgifter på:
i)
forarbejdet tobak
ii)
alkohol og alkoholholdige drikkevarer
iii)
mineralolier
g)
indkomst- og formueskatter
h)
afgifter af forsikringspræmier
i)
renter, administrative sanktioner og bøder samt omkostninger i forbindelse med de fordringer, der er anført i litra a) til h), dog med undtagelse af strafferetlige sanktioner efter gældende lovgivning i den medlemsstat, hvori den myndighed, som anmodes om bistand, befinder sig.
Dette direktiv finder ligeledes anvendelse på fordringer i forbindelse med afgifter af identisk eller tilsvarende art, som måtte supplere de i artikel 3, nr. 6), omhandlede afgifter af forsikringspræmier eller træde i stedet for disse. Medlemsstaternes kompetente myndigheder meddeler hinanden og Kommissionen datoen for sådanne afgifters ikrafttræden.
Artikel 3
I dette direktiv forstås ved:
1)
»myndighed, der anmoder om bistand«: en medlemsstats kompetente myndighed, som fremsætter anmodning om bistand vedrørende en af de i artikel 2 omhandlede fordringer
2)
»myndighed der anmodes om bistand«: en medlemsstats kompetente myndighed, hvortil en anmodning om bistand rettes
3)
»importafgifter«: toldafgifter og andre afgifter, som har samme indvirkning på importen, samt afgifter på importen, som er pålagt inden for rammerne af den fælles landbrugspolitik eller som led i særlige ordninger, der er gældende for visse varer, som er frembragt ved forarbejdning af landbrugsprodukter
4)
»eksportafgifter«: toldafgifter og andre afgifter, som har samme indvirkning på eksporten, samt afgifter på eksporten, som er pålagt inden for rammerne af den fælles landbrugspolitik eller som led i særlige ordninger, der er gældende for visse varer, som er frembragt ved forarbejdning af landbrugsprodukter
5)
»indkomst- og formueskatter«: de skatter, som er opført i artikel 1, stk. 3, i Rådets direktiv 77/799/EØF af 19. december 1977 om gensidig bistand mellem medlemsstaternes kompetente myndigheder inden for området direkte skatter, visse punktafgifter og afgiftsbelastning af forsikringspræmier (6) sammenholdt med artikel 1, stk. 4, i samme direktiv
6)
»afgifter af forsikringspræmier«:
a)
:
i Belgien
:
i)
taxe annuelle sur les contrats d’assurance
ii)
jaarlijkse taks op de verzekeringscontracten
b)
:
i Danmark
:
i)
afgift af lystfartøjsforsikringer
ii)
afgift af ansvarsforsikringer for motorkøretøjer m.v.
iii)
stempelafgift af forsikringspræmier
c)
:
i Tyskland
:
i)
Versicherungssteuer
ii)
Feuerschutzsteuer
d)
:
i Grækenland
:
i)
Φόρος κύκλου εργασιών (Φ.Κ.Ε)
ii)
Τέλη Χαρτοσήμου
e)
:
i Spanien
:
Impuesto sobre las primas de seguros
f)
:
i Frankrig
:
taxe sur les conventions d’assurances
g)
:
i Irland
:
levy on insurance premiums
h)
:
i Italien
:
imposte sulle assicurazioni private ed i contratti vitalizi di cui alla legge 29.10.1967 nr. 1216
i)
:
i Luxembourg
:
i)
impôt sur les assurances
ii)
impôt dans l’intèrêt du service d’incendie
j)
:
i Malta
:
taxxa fuq dokumenti u trasferimenti
k)
:
i Nederlandene
:
assurantiebelasting
l)
:
i Østrig
:
i)
Versicherungssteuer
ii)
Feuerschutzsteuer
m)
:
i Portugal
:
imposto de selo sobre os prémios de seguros
n)
:
i Slovenien
:
i)
davek od prometa zavarovalnih poslov
ii)
požarna taksa
o)
:
i Finland
:
i)
eräistä vakuutusmaksuista suoritettava vero/skatt på vissa försäkringspremier
ii)
palosuojelumaksu/brandskyddsavgift
p)
:
i Det Forenede Kongerige
:
insurance premium tax (IPT).
Artikel 4
1. På begæring af den myndighed, der anmoder om bistand, meddeler den myndighed, der anmodes om bistand, førstnævnte myndighed alle oplysninger, der er af værdi for denne ved inddrivelsen af en fordring.
Med henblik på at fremskaffe disse oplysninger udøver den myndighed, der anmodes om bistand, de beføjelser, der er givet i de ved lov eller administrativt fastsatte bestemmelser om inddrivelse af lignende fordringer, som er opstået i den medlemsstat, i hvilken den befinder sig.
2. I anmodningen om oplysninger anføres navn og adresse på den person, som de oplysninger, der skal gives, vedrører, og alle andre relevante oplysninger til identifikation, der sædvanligvis er tilgængelige for den myndighed, der anmoder om bistand, samt arten og størrelsen af den fordring, som ligger til grund for anmodningen.
3. Den myndighed, der anmodes om bistand, er ikke forpligtet til at give oplysninger:
a)
som den ikke ville være i stand til at fremskaffe med henblik på inddrivelse af lignende fordringer, der er opstået i den medlemsstat, i hvilken den befinder sig
b)
som vil afsløre en handelsmæssig, industriel eller erhvervsmæssig hemmelighed, eller
c)
hvis meddelelse ville kunne krænke denne stats sikkerhed eller offentlige orden.
4. Den myndighed, der anmodes om bistand, underretter den myndighed, der anmoder om bistand, om grunden til, at anmodningen om oplysninger ikke kan efterkommes.
Artikel 5
1. På begæring af den myndighed, der anmoder om bistand, meddeler den myndighed, der anmodes om bistand, i overensstemmelse med de retsregler, der gælder for meddelelse af tilsvarende akter i den medlemsstat, i hvilken den befinder sig, modtageren alle sådanne akter og afgørelser, herunder retslige, vedrørende en fordring eller dens inddrivelse, der hidrører fra den medlemsstat, i hvilken den myndighed, der har anmodet om bistand, befinder sig.
2. I anmodningen om meddelelse anføres modtagerens navn og adresse og alle andre relevante oplysninger til identifikation, der sædvanligvis er tilgængelige for den myndighed, der anmoder om bistand, arten af og formålet med den akt eller afgørelse, der skal meddeles, og i givet fald skyldnerens navn og adresse og alle andre relevante oplysninger til identifikation, der sædvanligvis er tilgængelige for den myndighed, der anmoder om bistand, og den i akten eller afgørelsen omhandlede fordring samt alle andre formålstjenlige oplysninger.
3. Den myndighed, der anmodes om bistand, giver straks den myndighed, der anmoder om bistand, underretning om, hvorvidt anmodningen om meddelelse er blevet efterkommet, og især om, på hvilken dato akten eller afgørelsen er blevet fremsendt til modtageren.
Artikel 6
På begæring af den myndighed, der anmoder om bistand, inddriver den myndighed, der anmodes om bistand, i overensstemmelse med de ved lov eller administrativt fastsatte bestemmelser, der gælder for inddrivelse af lignende fordringer, der er opstået i den medlemsstat, i hvilken den befinder sig, de fordringer, der er omhandlet i et dokument, som hjemler ret til eksekution.
Med henblik herpå behandles enhver fordring, for hvilken der er fremsat anmodning om inddrivelse, som en fordring fra den medlemsstats side, hvor den myndighed, der anmodes om bistand, befinder sig, medmindre artikel 12 finder anvendelse.
Artikel 7
1. En anmodning om inddrivelse af en fordring, som den myndighed, der anmoder om bistand, retter til den myndighed, der anmodes om bistand, ledsages af et officielt eksemplar eller en bekræftet kopi af det dokument, der hjemler ret til eksekution, og som er udstedt i den medlemsstat, i hvilken den myndighed, der anmoder om bistand, befinder sig, og i givet fald af originaldokumentet eller en bekræftet kopi af andre dokumenter, der er nødvendige for inddrivelsen.
2. Den myndighed, der anmoder om bistand, kan kun fremsætte en anmodning om inddrivelse:
a)
såfremt fordringen eller det dokument, der hjemler ret til eksekution, ikke anfægtes i den medlemsstat, i hvilken den befinder sig, undtagen i tilfælde, hvor artikel 12, stk. 2, andet afsnit, finder anvendelse
b)
når den i den medlemsstat, i hvilken den befinder sig, har iværksat de inddrivelsesforretninger, der kan indledes på grundlag af det i stk. 1 nævnte dokument, og når de trufne foranstaltninger ikke fører til betaling af hele fordringen.
3. I anmodningen om inddrivelse anføres:
a)
navn og adresse og alle andre oplysninger til identifikation af den pågældende person og/eller tredjemand, som er i besiddelse af dennes aktiver
b)
navn, adresse og alle andre oplysninger til identifikation af den myndighed, som anmoder om bistand
c)
en henvisning til det dokument, som hjemler ret til eksekution, og som er udstedt i den medlemsstat, hvori den myndighed, som anmoder om bistand, befinder sig
d)
fordringens art, beløbets størrelse, herunder hovedstol, renter og bøder samt øvrige skyldige beløb anført i valutaerne i de medlemsstater, hvor de to myndigheder befinder sig
e)
den dato, hvor den myndighed, der anmoder om bistand, og/eller den myndighed, der anmodes om bistand, underretter modtageren om fordringen
f)
datoen, fra hvilken, og perioden, i løbet af hvilken tvangsfuldbyrdelse er mulig i henhold til de love, der er gældende i den medlemsstat, hvori den myndighed, der anmoder om bistand, befinder sig
g)
alle andre relevante oplysninger.
Anmodningen om inddrivelse skal desuden indeholde en erklæring fra den myndighed, der anmoder om bistand, hvori det bekræftes, at betingelserne i stk. 2 er opfyldt.
4. Den myndighed, der anmoder om bistand, fremsender til den myndighed, der anmodes om bistand, alle nødvendige oplysninger, som vedrører den sag, der har begrundet anmodningen om inddrivelse, så snart den har fået kendskab til disse oplysninger.
Artikel 8
Det dokument, der hjemler ret til eksekution af fordringen, anerkendes uden videre og behandles automatisk som et dokument, der hjemler ret til eksekution i den medlemsstat, hvori den myndighed, som anmodes om bistand, befinder sig.
Uanset stk. 1 kan det dokument, der hjemler ret til eksekution af fordringen, i givet fald og i overensstemmelse med de gældende bestemmelser i den medlemsstat, hvori den myndighed, der anmodes om bistand, befinder sig, stadfæstes som, anerkendes som, suppleres med eller erstattes med et dokument, der hjemler ret til eksekution på denne medlemsstats område.
Senest tre måneder efter modtagelsen af anmodningen om inddrivelse bestræber medlemsstaterne sig på at fuldføre en sådan stadfæstelse, anerkendelse, supplering eller erstatning af dokumentet med undtagelse af de i stk. 4 omhandlede tilfælde. Anmodningen kan ikke afslås, når det dokument, der hjemler ret til eksekution, er formelt korrekt. Den myndighed, der anmodes om bistand, informerer den myndighed, der anmoder om bistand, om baggrunden for overskridelse af perioden på tre måneder.
Når opfyldelsen af en af disse formaliteter medfører indsigelse vedrørende fordringen og/eller det dokument, der hjemler ret til eksekution, og som er udstedt af den myndighed, der anmoder om bistand, finder artikel 12 anvendelse.
Artikel 9
1. Inddrivelse finder sted i den valuta, der anvendes i den medlemsstat, i hvilken den myndighed, der anmodes om bistand, befinder sig. Hele det beløb, som er inddrevet af den myndighed, som anmodes om bistand, overføres af den myndighed, der anmodes om bistand, til den myndighed, som anmoder om bistand.
2. Såfremt de love og administrative bestemmelser og den administrative praksis, der gælder i den medlemsstat, i hvilken den myndighed, der anmodes om bistand, befinder sig, tillader det, kan denne efter aftale med den myndighed, der anmoder om bistand, indrømme den betalingspligtige en betalingsfrist eller tillade betaling i rater. Renter, der opkræves af den myndighed, der anmodes om bistand, som følge af denne betalingsfrist, skal også overføres til den medlemsstat, i hvilken den myndighed, der anmoder om bistand, befinder sig.
Fra det tidspunkt, hvor det dokument, der hjemler ret til eksekution af fordringen, er blevet anerkendt uden videre i overensstemmelse med artikel 8, stk. 1, eller er blevet stadfæstet, anerkendt, suppleret eller erstattet i overensstemmelse med artikel 8, stk. 2, påløber der morarenter i henhold til de love og administrative bestemmelser og den administrative praksis, der gælder i den medlemsstat, hvori den myndighed, der anmodes om bistand, befinder sig, og de overføres også til den medlemsstat, hvori den myndighed, der anmoder om bistand, befinder sig.
Artikel 10
Uanset artikel 6, stk. 2, nyder fordringer til inddrivelse ikke nødvendigvis samme fortrinsstilling som lignende fordringer, der er opstået i den medlemsstat, hvori den myndighed, der anmodes om bistand, befinder sig.
Artikel 11
Den myndighed, der anmodes om bistand, underretter straks den myndighed, der anmoder om bistand, om, hvad den har foretaget sig som følge af anmodningen om inddrivelse.
Artikel 12
1. Såfremt fordringen og/eller det dokument, der hjemler ret til eksekution, og som er udstedt i den medlemsstat, i hvilken den myndighed, der anmoder om bistand, befinder sig, anfægtes under inddrivelsesforretningen, indbringes sagen af den pågældende person for den kompetente instans i den medlemsstat, i hvilken den myndighed, der anmoder om bistand, befinder sig, i overensstemmelse med de i sidstnævnte medlemsstat gældende retsregler. Den myndighed, der anmoder om bistand, giver den myndighed, der anmodes om bistand, meddelelse herom. Endvidere kan den pågældende give den myndighed, der anmodes om bistand, meddelelse herom.
2. Så snart den myndighed, der anmodes om bistand, har modtaget den i stk. 1 nævnte meddelelse enten fra den myndighed, der anmoder om bistand, eller fra den pågældende person, suspenderer den eksekutionsforretningen, indtil der foreligger en afgørelse fra den kompetente instans om spørgsmålet, medmindre den myndighed, der anmoder om bistand, anmoder om andet i overensstemmelse med andet afsnit i dette stykke. Såfremt den myndighed, der anmodes om bistand, finder det nødvendigt, og med forbehold af artikel 13, kan den træffe retsbevarende foranstaltninger for at sikre inddrivelsen i det omfang, love eller andre retsforskrifter i den medlemsstat, i hvilken den befinder sig, tillader det for lignende fordringer.
Uanset første afsnit kan den myndighed, der anmoder om bistand i henhold til de love og administrative bestemmelser og den administrative praksis, der gælder i medlemsstaten, hvori den befinder sig, anmode den myndighed, der anmodes om bistand, om at inddrive en anfægtet fordring, for så vidt en sådan handling er tilladt efter de love og administrative bestemmelser og den administrative praksis, der gælder i den medlemsstat, hvor den myndighed, der anmodes om bistand, befinder sig. Hvis indsigelsesspørgsmålet senere afgøres til fordel for skyldneren, tilbagebetaler den myndighed, som anmoder om bistand, eventuelt inddrevne beløb med tillæg af eventuel erstatning i overensstemmelse med de love og bestemmelser, som er gældende i den medlemsstat, hvori den myndighed, der anmodes om bistand, befinder sig.
3. Når indsigelsen vedrører eksekutionsforanstaltninger, der er truffet i den medlemsstat, i hvilken den myndighed, der anmodes om bistand, befinder sig, indbringes sagen for den kompetente instans i denne medlemsstat i overensstemmelse med dennes love og andre retsforskrifter.
4. Når den kompetente instans, for hvilken sagen er indbragt i henhold til stk. 1, er en domstol eller en forvaltningsdomstol, betragtes dennes afgørelse, hvis den giver den myndighed, der anmoder om bistand, medhold, og hvis den gør det muligt, at fordringen inddrives i den medlemsstat, hvor den myndighed, der anmoder om bistand, befinder sig, som »det dokument, der hjemler ret til eksekution« efter artikel 6, 7 og 8, og inddrivelsen af fordringen gennemføres på grundlag af denne afgørelse.
Artikel 13
På begrundet begæring af den myndighed, der anmoder om bistand, træffer den myndighed, der anmodes om bistand, retsbevarende foranstaltninger for at sikre inddrivelse af en fordring i det omfang, gældende love og andre retsforskrifter i den medlemsstat, i hvilken den befinder sig, tillader det.
Med henblik på iværksættelsen af første stykke anvendes artikel 6, artikel 7, stk. 1, 3 og 4, og artikel 8, 11, 12 og 14 med de nødvendige ændringer.
Artikel 14
Den myndighed, der anmodes om bistand, er ikke forpligtet til:
a)
at yde den af artikel 6 til 13 omfattede bistand, hvis inddrivelse af fordringen på grund af skyldnerens situation kan give anledning til alvorlige økonomiske eller sociale vanskeligheder i den medlemsstat, hvori myndigheden befinder sig, for så vidt de love og administrative bestemmelser og den administrative praksis, der gælder i den medlemsstat, hvori den myndighed, der anmodes om bistand, befinder sig, tillader det for lignende nationale fordringer
b)
at yde den af artikel 4 til 13 omfattede bistand, hvis den oprindelige anmodning efter artikel 4, 5 eller 6 vedrører fordringer, der er over fem år gamle regnet fra det tidspunkt, hvor det dokument, der hjemler ret til eksekution, er oprettet i overensstemmelse med de love og administrative bestemmelser og den administrative praksis, der gælder i den medlemsstat, hvori den myndighed, der anmoder om bistand, befinder sig, frem til tidspunktet for fremsættelse af anmodningen. Såfremt der imidlertid gøres indsigelse mod fordringen eller dokumentet, løber tidsfristen fra det tidspunkt, hvor den medlemsstat, der anmoder om bistand, fastslår, at der ikke længere kan gøres indsigelse mod fordringen eller det dokument, der hjemler ret til eksekution.
Den myndighed, der anmodes om bistand, underretter den myndighed, der anmoder om bistand, om grundene til, at anmodningen om bistand ikke kan efterkommes. Kommissionen underrettes ligeledes om det begrundede afslag.
Artikel 15
1. Spørgsmål om forældelse afgøres udelukkende ud fra de retsregler, der gælder i den medlemsstat, i hvilken den myndighed, der anmoder om bistand, befinder sig.
2. De inddrivelsesforanstaltninger, der i overensstemmelse med anmodningen om bistand træffes af den myndighed, som anmodes om bistand, og som, såfremt de var blevet truffet af den myndighed, der anmoder om bistand, ville have medført suspension eller afbrydelse af forældelsen i henhold til de retsregler, der gælder i den medlemsstat, i hvilken den myndighed, der anmoder om bistand, befinder sig, anses med hensyn til denne virkning for at være truffet i sidstnævnte stat.
Artikel 16
Dokumenter og oplysninger, der meddeles den myndighed, der anmodes om bistand, med henblik på gennemførelsen af dette direktiv, må af denne kun meddeles til:
a)
den i anmodningen om bistand omhandlede person
b)
de personer og myndigheder, der har til opgave at inddrive fordringerne, og kun i dette øjemed
c)
de retsinstanser, for hvilke sagerne om inddrivelse af fordringer indbringes.
Artikel 17
Anmodninger om bistand og det dokument, som hjemler ret til eksekution, og andre relevante dokumenter ledsages af en oversættelse til det officielle sprog eller til et af de officielle sprog i den medlemsstat, i hvilken den myndighed, der anmodes om bistand, befinder sig, idet sidstnævnte dog har mulighed for at give afkald på en sådan oversættelse.
Artikel 18
1. Den myndighed, som anmodes om bistand, inddriver og tilbageholder alle omkostninger i forbindelse med inddrivelse af fordringen i overensstemmelse med de love og bestemmelser i den medlemsstat, hvori myndigheden befinder sig, som er gældende for tilsvarende fordringer.
2. Medlemsstaterne giver indbyrdes afkald på godtgørelse af omkostninger i forbindelse med deres gensidige bistand i medfør af dette direktiv.
3. Ved inddrivelser, der enten frembyder særlige vanskeligheder, dvs. som er forbundet med meget store omkostninger eller falder inden for rammerne af bekæmpelsen af organiseret kriminalitet, kan de myndigheder, som anmoder om og anmodes om bistand, aftale særlige godtgørelsesregler for de pågældende tilfælde.
4. Den medlemsstat, i hvilken den myndighed, der anmoder om bistand, befinder sig, forbliver dog ansvarlig over for den medlemsstat, i hvilken den myndighed, der anmodes om bistand, befinder sig, for godtgørelse af eventuelle omkostninger og tab som følge af foranstaltninger, som erklæres ubegrundede, og som er indledt for at fastslå gyldigheden af fordringen eller af det dokument, der er udstedt af den myndighed, der anmoder om bistand.
Artikel 19
Medlemsstaterne tilsender hinanden en liste over de myndigheder, der har beføjelse til at fremsætte og modtage anmodninger om bistand.
Artikel 20
1. Kommissionen bistås af Inddrivelsesudvalget, i det følgende benævnt »udvalget«.
2. Når der henvises til dette stykke, anvendes artikel 5 og 7 i afgørelse 1999/468/EF.
Perioden i artikel 5, stk. 6, i afgørelse 1999/468/EF fastsættes til tre måneder.
Artikel 21
Udvalget kan behandle ethvert spørgsmål, der vedrører anvendelsen af dette direktiv, og som forelægges af formanden på eget initiativ eller efter anmodning af en medlemsstats repræsentant.
Artikel 22
Reglerne for gennemførelse af artikel 4, stk. 2 og 4, artikel 5, stk. 2 og 3, artikel 7, 8, 9 og 11, artikel 12, stk. 1 og 2, artikel 14, artikel 18, stk. 3, og artikel 24 og for, hvilke kommunikationsmidler myndighederne kan benytte og reglerne for omregning og overførsel af inddrevne beløb og for fastsættelse af minimumsbeløb for fordringer, som kan danne grundlag for en anmodning om bistand, vedtages i overensstemmelse med proceduren i artikel 20, stk. 2.
Artikel 23
Dette direktiv er ikke til hinder for en mere omfattende gensidig bistand, som visse medlemsstater yder eller måtte yde hinanden i medfør af aftaler eller ordninger, herunder for så vidt angår meddelelse af inden- eller udenretslige dokumenter.
Artikel 24
Hver medlemsstat underretter Kommissionen om de foranstaltninger, den træffer med henblik på dette direktivs gennemførelse.
Kommissionen giver de øvrige medlemsstater meddelelse herom.
Hver medlemsstat underretter hvert år Kommissionen om antallet af anmodninger om oplysninger, meddelelse og inddrivelse, der afsendes og modtages hvert år, fordringernes størrelse og de inddrevne beløb.
Kommissionen rapporterer hvert andet år til Europa-Parlamentet og Rådet om anvendelsen af disse ordninger og om de opnåede resultater.
Artikel 25
Direktiv 76/308/EØF, som ændret ved de retsakter, der er nævnt i bilag I, del A og B, ophæves, uden at dette berører medlemsstaternes forpligtelser med hensyn til de i bilag I, del C, angivne frister for gennemførelse i national ret af direktiverne.
Henvisninger til det ophævede direktiv gælder som henvisninger til nærværende direktiv og læses efter sammenligningstabellen i bilag II.
Artikel 26
Dette direktiv træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Artikel 27
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.
Udfærdiget i Bruxelles, den 26. maj 2008.
NEUVOSTON DIREKTIIVI 2008/55/EY,
annettu 26 päivänä toukokuuta 2008,
keskinäisestä avunannosta tiettyihin maksuihin, tulleihin, veroihin ja muihin toimenpiteisiin liittyvien saatavien perinnässä
(Kodifioitu toisinto)
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 93 ja 94 artiklan,
ottaa huomioon komission ehdotuksen,
ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon (1),
ottaa huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (2),
sekä katsoo seuraavaa:
(1)
Keskinäisestä avunannosta tiettyihin maksuihin, tulleihin, veroihin ja muihin toimenpiteisiin liittyvien saatavien perinnässä 15 päivänä maaliskuuta 1976 annettua neuvoston direktiiviä 76/308/ETY (3) on muutettu useita kertoja ja huomattavilta osin (4). Sen vuoksi mainittu direktiivi olisi selkeyden ja järkeistämisen takia kodifioitava.
(2)
Perintää koskevat kansalliset säännökset muodostavat jo siksi, että niiden soveltamisala rajoittuu kansalliselle alueelle, esteen sisämarkkinoiden toiminnalle. Tämä tilanne ei mahdollista yhteisön säännösten yhtenäistä ja tasapuolista soveltamista varsinkaan yhteisen maatalouspolitiikan alalla, ja se helpottaa vilpillisiä toimia.
(3)
On tarpeen vastata yhteisön ja jäsenvaltioiden taloudellisiin etuihin sekä sisämarkkinoihin kohdistuvien petosten kasvavaan uhkaan siten, että voidaan taata paremmin sisämarkkinoiden kilpailukyky ja verotuksellinen neutraliteetti.
(4)
Tämän vuoksi on tarpeen antaa yhteisiä sääntöjä keskinäisestä avunannosta perinnässä.
(5)
Näitä sääntöjä olisi sovellettava Euroopan maatalouden tukirahaston ja Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahaston rahoitusjärjestelmään kuuluvista eri toimenpiteistä aiheutuvien saatavien, maksujen ja tuonti- ja vientimaksujen, arvolisäverojen, yhdenmukaistettujen valmisteverojen (valmistetun tupakan, alkoholin ja alkoholijuomien ja kivennäisöljyjen), tulo- ja varallisuusverojen sekä vakuutusmaksuverojen perintään. Sääntöjä olisi sovellettava myös näihin saataviin liittyvien hallinnollisten rangaistusmaksujen ja sakkojen, lukuun ottamatta luonteeltaan rikosoikeudellisia rangaistuksia, korkojen ja kulujen perintään.
(6)
Keskinäisen avunannon olisi tapahduttava siten, että viranomainen, jolta avunantoa pyydetään, toisaalta toimittaa avunantoa pyytävälle viranomaiselle tämän tarvitsemat tiedot ensin mainitun viranomaisen kotipaikkajäsenvaltiossa syntyneiden saatavien perintää varten ja ilmoittaa velalliselle kaikista tästä jäsenvaltiosta peräisin olevista ja näihin saataviin liittyvistä asiakirjoista sekä toisaalta perii avunantoa pyytävän viranomaisen pyynnöstä saatavat, jotka ovat syntyneet avunantoa pyytävän viranomaisen kotipaikkajäsenvaltiossa.
(7)
Viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, olisi käytettävä näitä eri avunantomuotoja noudattaen kotipaikkajäsenvaltion lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä.
(8)
On aiheellista määrittää edellytykset, joilla avunantoa pyytävän viranomaisen on laadittava avunantopyynnöt, sekä rajata erityisolosuhteet, joissa viranomainen, jolle pyyntö osoitetaan, voi tietyissä tapauksissa jättää pyynnön täyttämättä.
(9)
Perintäpyynnön kohteena olevien saatavien perinnän tehostamiseksi olisi sen viranomaisen, jolle perintäpyyntö osoitetaan, periaatteessa käsiteltävä saatavan perinnän mahdollistavaa asiakirjaa kotipaikkajäsenvaltion asiakirjana.
(10)
Viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, joutuessa toimimaan avunantoa pyytävän viranomaisen puolesta saatavan perimiseksi sen olisi voitava, jos sen kotipaikkajäsenvaltiossa voimassa olevat säännökset sen mahdollistavat, ja avunantoa pyytävän viranomaisen suostumuksella, myöntää velalliselle maksuaikaa tai mahdollisuus maksaa vähittäin. Näiden maksutapojen myöntämisestä mahdollisesti saatavat korot olisi siirrettävä avunantoa pyytävän viranomaisen kotipaikkajäsenvaltioon.
(11)
Avunantoa pyytävän viranomaisen perustellusta pyynnöstä viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, olisi myös voitava, jos sen kotipaikkajäsenvaltiossa voimassa olevat säännökset sen mahdollistavat, toteuttaa varotoimenpiteitä avunantoa pyytävässä jäsenvaltiossa syntyneiden saatavien perinnän varmistamiseksi. Näihin saataviin ei välttämättä sovelleta samankaltaisten saatavien etuoikeuksia sen viranomaisen kotipaikkajäsenvaltiossa, jolle pyyntö osoitetaan.
(12)
Perintämenettelyn aikana sen viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, kotipaikkajäsenvaltiossa se, jota asia koskee, voi kiistää saatavan tai avunantoa pyytävän viranomaisen kotipaikkajäsenvaltiossa annetun asiakirjan, joka mahdollistaa saatavan perimisen. Tällöin on aiheellista säätää, että sen, jota asia koskee, on annettava kiistetty toimi avunantoa pyytävän viranomaisen kotipaikkajäsenvaltion toimivaltaisen laitoksen käsiteltäväksi ja että viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, on lykättävä aloittamaansa täytäntöönpanomenettelyä, kunnes kyseinen toimivaltainen laitos on tehnyt päätöksen asiassa, jollei avunantoa pyytävä viranomainen vaadi muuta.
(13)
On aiheellista säätää, että perintään liittyvän keskinäisen avunannon yhteydessä toimitettuja asiakirjoja ja tietoja ei saa käyttää muihin tarkoituksiin.
(14)
Keskinäinen avunanto perintäasioissa ei voi kuin poikkeustapauksissa perustua taloudelliseen hyötyyn tai osuuteen saavutetuista tuloksista, mutta jäsenvaltioiden olisi voitava sopia korvausjärjestelyistä, jos perintä on erityisen ongelmallista.
(15)
Tämä direktiivi ei saisi johtaa sellaisen tiettyjen jäsenvaltioiden keskinäisen avunannon rajoittamiseen, joka perustuu kahdenvälisiin tai monenvälisiin sopimuksiin tai järjestelyihin.
(16)
Tämän direktiivin täytäntöönpanon edellyttämistä toimenpiteistä olisi päätettävä menettelystä komissiolle siirrettyä täytäntöönpanovaltaa käytettäessä 28 päivänä kesäkuuta 1999 tehdyn neuvoston päätöksen 1999/468/EY (5) mukaisesti.
(17)
Tämä direktiivi ei vaikuta liitteessä I olevassa C osassa mainittuihin jäsenvaltioita velvoittaviin määräaikoihin, joiden kuluessa jäsenvaltioiden on saatettava direktiivit osaksi kansallista lainsäädäntöä,
ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:
1 artikla
Tässä direktiivissä vahvistetaan säännöt, jotka jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten on sisällettävä sen varmistamiseksi, että jokaisessa jäsenvaltiossa voidaan periä toisessa jäsenvaltiossa syntyneitä 2 artiklassa tarkoitettuja saatavia.
2 artikla
Tätä direktiiviä sovelletaan kaikkiin saataviin, jotka liittyvät:
a)
hyvityksiin, interventioihin ja muihin toimenpiteisiin, jotka kuuluvat Euroopan maatalouden tukirahaston ja Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahaston kokonais- tai osittaisrahoitusjärjestelmään, mukaan lukien näiden toimien yhteydessä perittävät määrät;
b)
sokerialan yhteisen markkinajärjestelyn mukaisiin maksuihin;
c)
tuontimaksuihin;
d)
vientimaksuihin;
e)
arvonlisäveroon;
f)
valmisteveroihin, joita kannetaan:
i)
tupakkatuotteista,
ii)
alkoholista ja alkoholijuomista, ja
iii)
kivennäisöljyistä;
g)
tulo- ja varallisuusveroihin;
h)
vakuutusmaksuveroihin;
i)
edellä a-h alakohdassa tarkoitettuihin saataviin liittyviin korkoihin, hallinnollisiin rangaistusmaksuihin ja sakkoihin sekä kuluihin, lukuun ottamatta luonteeltaan rikosoikeudellisia rangaistuksia sellaisina kuin ne on määritelty sen viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, kotipaikkajäsenvaltion voimassa olevassa lainsäädännössä.
Tätä direktiiviä sovelletaan myös saataviin, jotka liittyvät ja jotka mahdollisesti lisätään 3 artiklan 6 alakohdassa tarkoitettuihin vakuutusmaksuveroihin, tai ne korvaaviin luonteeltaan samanlaisiin tai vastaaviin saataviin. Jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten on ilmoitettava toisilleen ja komissiolle näiden verojen voimaantulopäivät.
3 artikla
Tässä direktiivissä tarkoitetaan:
1)
’avunantoa pyytävällä viranomaisella’ jonkin jäsenvaltion toimivaltaista viranomaista, joka laatii 2 artiklassa tarkoitettuun saatavaan liittyvän avunantopyynnön;
2)
’viranomaisella, jolle pyyntö osoitetaan’ jonkin jäsenvaltion toimivaltaista viranomaista, jolle avunantopyyntö osoitetaan;
3)
’tuontimaksuilla’ tulliveroja ja vaikutuksiltaan vastaavia tuonnin yhteydessä perittäviä veroja, sekä tuontimaksuja, jotka on vahvistettu yhteisen maatalouspolitiikan tai tiettyihin maataloustuotteista jalostettuihin tuotteisiin sovellettavien erityisjärjestelyjen puitteissa;
4)
’vientimaksuilla’ tulliveroja ja vaikutuksiltaan vastaavia viennin yhteydessä perittäviä veroja, sekä vientimaksuja, jotka on vahvistettu yhteisen maatalouspolitiikan tai tiettyihin maataloustuotteista jalostettuihin tuotteisiin sovellettavien erityisjärjestelyjen puitteissa;
5)
’tulo- ja varallisuusveroilla’ veroja, jotka luetellaan jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten keskinäisestä avusta välittömien verojen ja vakuutusmaksuista perittävien verojen alalla 19 päivänä joulukuuta 1977 annetun neuvoston direktiivin 77/799/ETY (6) 1 artiklan 3 kohdassa yhdessä saman direktiivin 1 artiklan 4 kohdan kanssa,
6)
’vakuutusmaksuveroilla’ seuraavia:
a)
:
Belgiassa
:
i)
taxe annuelle sur les contrats d’assurance,
ii)
jaarlijkse taks op de verzekeringscontracten;
b)
:
Tanskassa
:
i)
afgift af lystfartøjsforsikringer,
ii)
afgift af ansvarsforsikringer for motorkøretøjer m.v.,
iii)
stempelafgift af forsikrinspræmier;
c)
:
Saksassa
:
i)
Versicherungssteuer,
ii)
Feuerschutzsteuer;
d)
:
Kreikassa
:
i)
όρος κύκλου εργασιών (Φ.Κ.Ε),
ii)
Τέλη Χαρτοσήμου;
e)
:
Espanjassa
:
Impuesto sobre las primas de seguros;
f)
:
Ranskassa
:
taxe sur les conventions d’assurances;
g)
:
Irlannissa
:
levy on insurance premiums;
h)
:
Italiassa
:
imposte sulle assicurazioni private ed i contratti vitalizi di cui alla legge 29.10.1967 n:o 1216;
i)
:
Luxemburgissa
:
i)
impôt sur les assurances,
ii)
impôt dans l’interêt du service d’incendie;
j)
:
Maltassa
:
taxxa fuq dokumenti u trasferimenti;
k)
:
Alankomaissa
:
assurantiebelasting;
l)
:
Itävallassa
:
i)
Versicherungssteuer,
ii)
Feuerschutzsteuer;
m)
:
Portugalissa
:
imposto de selo sobre os prémios de seguros;
n)
:
Sloveniassa
:
i)
davek od prometa zavarovalnih poslov,
ii)
požarna taksa;
o)
:
Suomessa
:
i)
eräistä vakuutusmaksuista suoritettava vero/skatt på vissa försäkringspremier,
ii)
palosuojelumaksu/brandskyddsavgift;
p)
:
Yhdistyneessä kuningaskunnassa
:
insurance premium tax (IPT).
4 artikla
1. Viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, on toimitettava avunantoa pyytävälle viranomaiselle tämän pyynnöstä saatavan perintään tarvittavat tiedot.
Näiden tietojen saamiseksi viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, on käytettävä kotipaikkajäsenvaltiossa syntyneiden samanlaisten saatavien perintään sovellettavissa laeissa, asetuksissa ja hallinnollisissa määräyksissä annettuja valtuuksia.
2. Tietojen pyynnössä on ilmoitettava sen henkilön nimi ja osoite, jota toimitettavat tiedot koskevat, ja muut kyseisen henkilön tunnistamista varten tarpeelliset tiedot, jotka ovat tavanomaisesti pyynnön esittävän viranomaisen saatavilla, sekä sen saatavan luonne ja määrä, jonka perusteella pyyntö esitetään.
3. Viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, ei tarvitse toimittaa tietoja:
a)
joita se ei voisi hankkia kotipaikkajäsenvaltiossa syntyneiden vastaavien saatavien perimiseksi;
b)
jotka paljastaisivat kaupallisen, teollisen tai ammattisalaisuuden;
c)
tai joiden toimittaminen olisi luonteeltaan sellaista, että se vaarantaisi kyseisen valtion turvallisuuden tai yleisen järjestyksen.
4. Viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, on ilmoitettava avunantoa pyytävälle viranomaiselle syyt, joiden vuoksi tietopyyntöä ei voida täyttää.
5 artikla
1. Viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, on ilmoitettava vastaanottajalle avunantoa pyytävän viranomaisen pyynnöstä ja kotipaikkajäsenvaltiossa voimassa olevien vastaavien asiakirjojen ilmoittamista koskevien sääntöjen mukaisesti kaikista saatavaan ja sen perintään liittyvistä, myös oikeudellisista asiakirjoista ja päätöksistä, jotka ovat peräisin avunantoa pyytävän viranomaisen kotipaikkajäsenvaltiosta.
2. Ilmoituspyynnössä on oltava vastaanottajan nimi ja osoite ja muut kyseisen henkilön tunnistamista varten tarpeelliset tiedot, jotka ovat tavanomaisesti avunantoa pyytävän viranomaisen saatavilla, ilmoitettavan asiakirjan tai päätöksen luonne ja kohde sekä tarvittaessa velallisen nimi ja osoite ja muut kyseisen henkilön tunnistamista varten tarpeelliset tiedot, jotka ovat tavanomaisesti avunantoa pyytävän viranomaisen saatavilla, asiakirjassa tai päätöksessä tarkoitettu saatava sekä kaikki muut tarvittavat tiedot.
3. Viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, on ilmoitettava viipymättä avunantoa pyytävälle viranomaiselle ilmoituspyynnön tulos ja erityisesti päivämäärä, jona asiakirja tai päätös on toimitettu vastaanottajalle.
6 artikla
Viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, on toimitettava avunantoa pyytävän viranomaisen pyynnöstä perinnän mahdollistavassa asiakirjassa tarkoitettujen saatavien perintä kotipaikkajäsenvaltiossa syntyneiden vastaavien saatavien perintään sovellettavien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten mukaisesti.
Tätä varten kaikkia perintäpyynnön kohteena olevia saatavia on käsiteltävä viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, kotipaikkajäsenvaltion saatavina, lukuun ottamatta tapauksia, joissa sovelletaan 12 artiklaa.
7 artikla
1. Saatavaa koskevaan perintäpyyntöön, jonka avunantoa pyytävä viranomainen osoittaa toiselle viranomaiselle, liitetään virallinen tai oikeaksi todistettu jäljennös sellaisesta saatavan perinnän mahdollistavasta asiakirjasta, joka on annettu avunantoa pyytävän viranomaisen kotipaikkajäsenvaltiossa, sekä tarvittaessa muut perintään tarvittavat asiakirjat alkuperäiskappaleina tai oikeaksi todistettuina jäljennöksinä.
2. Avunantoa pyytävä viranomainen voi laatia perintäpyynnön ainoastaan, jos:
a)
saatavaa tai sen perinnän mahdollistavaa asiakirjaa ei ole riitautettu tämän viranomaisen kotipaikkajäsenvaltiossa, lukuun ottamatta tapauksia, joihin sovelletaan 12 artiklan 2 kohdan toista alakohtaa;
b)
viranomainen on käynnistänyt kotipaikkajäsenvaltiossaan asianmukaisen perintämenettelyn, jota voidaan käyttää 1 kohdassa tarkoitetun asiakirjan perusteella, eivätkä nämä toimenpiteet johda koko saatavan maksuun.
3. Perintäpyynnössä on mainittava:
a)
asianomaisen henkilön ja/tai sivullisen, jolla on hänen varojaan, nimi, osoite ja kaikki muut hänen tunnistamistaan varten tarpeelliset tiedot;
b)
avunantoa pyytävän viranomaisen nimi, osoite ja kaikki muut sen tunnistamista varten tarpeelliset tiedot;
c)
avunantoa pyytävän viranomaisen kotipaikkajäsenvaltiossa annettu perinnän mahdollistava asiakirja;
d)
saatavan laji ja määrä, mukaan lukien pääoma, korko ja muut rangaistusmaksut, sakot ja kulut esitettynä kummankin viranomaisen kotipaikkajäsenvaltion valuuttana;
e)
päivämäärä, jolloin avunantoa pyytävä viranomainen ja/tai viranomainen, jolle pyyntö osoitetaan, on antanut asiakirjan tiedoksi vastaanottajalle;
f)
päivämäärä, josta lukien, ja määräaika, johon mennessä, täytäntöönpano on mahdollinen avunantoa pyytävän viranomaisen kotipaikkajäsenvaltiossa voimassa olevan lainsäädännön mukaisesti;
g)
muut tarpeelliset tiedot.
Perintäpyynnössä on lisäksi oltava avunantoa pyytävän viranomaisen ilmoitus, jossa vahvistetaan, että 2 kohdassa säädetyt edellytykset täyttyvät.
4. Avunantoa pyytävän viranomaisen on toimitettava viranomaiselle, jolle pyyntö osoitetaan, kaikki perintäpyyntöön johtaneeseen asiaan liittyvät tarpeelliset tiedot heti ne saatuaan.
8 artikla
Saatavan perinnän täytäntöönpanon mahdollistava asiakirja on tunnustettava sellaisenaan, ja sitä on sen viranomaisen kotipaikkajäsenvaltiossa, jolle pyyntö on osoitettu, käsiteltävä ilman eri toimenpiteitä perinnän täytäntöönpanon mahdollistavana asiakirjana.
Sen estämättä, mitä ensimmäisessä kohdassa säädetään, saatavan perinnän täytäntöönpanon mahdollistava asiakirja voidaan tarvittaessa ja sen viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, kotipaikkajäsenvaltiossa voimassa olevien säännösten mukaisesti hyväksyä tai tunnustaa asiakirjaksi taikka täydentää tai korvata se sellaisella asiakirjalla, joka mahdollistaa täytäntöönpanon kyseisen jäsenvaltion alueella.
Jäsenvaltioiden on pyrittävä saattamaan asiakirjan hyväksymiseen, tunnustamiseen, täydentämiseen tai korvaamiseen liittyvät muodollisuudet päätökseen kolmen kuukauden kuluessa perintäpyynnön saapumisesta, lukuun ottamatta neljännessä kohdassa tarkoitettuja tapauksia. Näitä muodollisuuksia ei voida torjua, jos asiakirja on muodoltaan asianmukainen. Viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, on ilmoitettava avunantoa pyytävälle viranomaiselle syy kolmen kuukauden määräajan ylittämiseen.
Jos jonkin edellä tarkoitetun muodollisuuden täyttäminen antaa aiheen riitauttamiseen, joka koskee saatavaa ja/tai perinnän täytäntöönpanon mahdollistavaa, avunantoa pyytävän viranomaisen toimittamaa asiakirjaa, sovelletaan 12 artiklaa.
9 artikla
1. Perintä on suoritettava sen viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, jäsenvaltion valuuttana. Viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, on toimitettava perimänsä saatava täysimääräisenä avunantoa pyytävälle viranomaiselle.
2. Viranomainen, jolle pyyntö osoitetaan, voi kotipaikkajäsenvaltiossaan voimassa olevien lakien, asetusten ja hallinnollisten käytäntöjen salliessa ja avunantoa pyytävää viranomaista kuultuaan myöntää velalliselle maksuaikaa tai antaa tälle mahdollisuuden maksaa vähittäin. Viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, tältä maksuajalta perimät korot on myös toimitettava avunantoa pyytävän viranomaisen kotipaikkajäsenvaltiolle.
Siitä ajankohdasta lähtien, jona perinnän mahdollistava asiakirja on tunnustettu sellaisenaan 8 artiklan ensimmäisen kohdan mukaisesti tai hyväksytty, tunnustettu taikka täydennetty tai korvattu 8 artiklan toisen kohdan mukaisesti, on maksun viivästymisen johdosta perittävä korkoa sen viranomaisen, jolle pyyntö on osoitettu, kotipaikkajäsenvaltiossa voimassa olevien lakien, asetusten ja hallinnollisten käytäntöjen mukaisesti, ja myös tämä korko on toimitettava avunantoa pyytävän viranomaisen kotipaikkajäsenvaltiolle.
10 artikla
Sen estämättä, mitä 6 artiklan toisessa kohdassa säädetään, perittävällä saatavalla ei välttämättä ole pyynnön vastaanottavan viranomaisen kotipaikkajäsenvaltiossa syntyneen vastaavanlaisen saatavan etuoikeutta.
11 artikla
Viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, on ilmoitettava viipymättä avunantoa pyytävälle viranomaiselle toimista, joita se on toteuttanut perintäpyynnön johdosta.
12 artikla
1. Jos henkilö, jota asia koskee, kiistää perintämenettelyn aikana saatavan tai avunantoa pyytävän viranomaisen kotipaikkajäsenvaltiosta peräisin olevan asiakirjan, joka mahdollistaa saatavan perinnän, kyseisen henkilön on annettava asia avunantoa pyytävän viranomaisen kotipaikkajäsenvaltion toimivaltaisen laitoksen ratkaistavaksi kyseisessä jäsenvaltiossa voimassa olevien säännösten mukaisesti. Avunantoa pyytävä viranomainen ilmoittaa tästä toimesta viranomaiselle, jolle pyyntö osoitetaan. Myös henkilö, jota asia koskee, voi ilmoittaa tästä toimesta viranomaiselle, jolle pyyntö osoitetaan.
2. Kun viranomainen, jolle pyyntö osoitetaan, on vastaanottanut 1 kohdassa tarkoitetun ilmoituksen joko avunantoa pyytävältä viranomaiselta tai henkilöltä, jota asia koskee, sen on keskeytettävä perintämenettely, kunnes toimivaltainen laitos tekee päätöksen asiassa, jollei avunantoa pyytävä viranomainen tämän kohdan toisen kohdan mukaisesti vaadi muuta. Viranomainen, jolle pyyntö osoitetaan, voi toteuttaa varotoimenpiteitä perinnän varmistamiseksi, jos se pitää niitä tarpeellisina, siltä osin kuin sen kotipaikkajäsenvaltiossa voimassa olevat lait ja asetukset mahdollistavat sen vastaavien saatavien osalta, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 13 artiklan soveltamista.
Avunantoa pyytävä viranomainen voi kotipaikkajäsenvaltionsa lakien, asetusten ja hallinnollisten käytäntöjen mukaisesti pyytää viranomaista, jolle pyyntö on osoitettu, perimään riitautetun saatavan, jos se on sallittua kyseisten lakien, asetusten ja hallinnollisten käytäntöjen mukaan. Jos riitautus ratkaistaan velallisen hyväksi, avunantoa pyytävä viranomainen on velvollinen maksamaan takaisin kaikki perityt määrät ja kaikki sen viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, kotipaikkajäsenvaltion voimassa olevien lakien mukaiset korvaukset.
3. Kun kiistäminen koskee perintätoimenpiteitä, jotka on toteutettu sen viranomaisen kotipaikkajäsenvaltiossa, jolle pyyntö osoitetaan, asia on annettava tämän jäsenvaltion toimivaltaisen laitoksen ratkaistavaksi sen lakien ja asetusten mukaisesti.
4. Kun toimivaltainen laitos, jonka ratkaistavaksi asia on 1 kohdan mukaisesti annettu, on oikeudellinen tai hallinnollinen tuomioistuin, tämän tuomioistuimen päätös, jos se on avunantoa pyytävälle viranomaiselle myönteinen ja mahdollistaa saatavan perinnän avunantoa pyytävän viranomaisen kotipaikkajäsenvaltiossa, on 6, 7 ja 8 artiklassa tarkoitettu ”perinnän mahdollistava asiakirja”, ja saatavan perintä on toteutettava tämän päätöksen perusteella.
13 artikla
Avunantoa pyytävän viranomaisen perustellusta pyynnöstä viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, on toteutettava varotoimenpiteitä saatavan perinnän varmistamiseksi siltä osin kuin sen kotipaikkajäsenvaltiossa voimassa olevat lait ja asetukset sen mahdollistavat.
Ensimmäisen kohdan täytäntöön panemiseksi sovelletaan soveltuvin osin 6 artiklaa, 7 artiklan 1, 3 ja 4 kohtaa sekä 8, 11, 12 ja 14 artiklaa.
14 artikla
Viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, ei tarvitse:
a)
antaa 6-13 artiklassa tarkoitettua apua, jos saatavan perintä on velallisen tilanteen vuoksi omiaan aiheuttamaan vakavia taloudellisia tai sosiaalisia vaikeuksia velallisen kotipaikkajäsenvaltiossa, mikäli tällainen toimenpide sallitaan sen viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, kotipaikkajäsenvaltiossa voimassa olevissa laeissa, asetuksissa ja hallinnollisissa käytännöissä vastaavien kansallisten saatavien osalta;
b)
antaa 4-13 artiklassa tarkoitettua apua, jos 4, 5 tai 6 artiklan mukainen alkuperäinen pyyntö koskee yli viisi vuotta vanhoja saatavia, jolloin tämä aika lasketaan siitä ajankohdasta, jona perinnän täytäntöönpanon mahdollistava asiakirja on laadittu avunantoa pyytävän viranomaisen kotipaikkajäsenvaltiossa voimassa olevien lakien tai asetusten tai hallinnollisten käytäntöjen mukaisesti, pyynnön esittämisajankohtaan. Jos saatava tai perinnän mahdollistava asiakirja kuitenkin riitautetaan, määräaika alkaa kulua siitä ajankohdasta, jolloin avunantoa pyytänyt valtio vahvistaa, että saatavaa tai perinnän täytäntöönpanon mahdollistavaa asiakirjaa ei voi enää riitauttaa.
Viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, on ilmoitettava avunantoa pyytävälle viranomaiselle syyt, joiden vuoksi avunantopyyntöä ei voida täyttää. Tämä perusteltu kieltäytyminen on annettava tiedoksi myös komissiolle.
15 artikla
1. Vanhentumista koskevia kysymyksiä sääntelevät yksinomaan avunantoa pyytävän viranomaisen kotipaikkajäsenvaltiossa voimassa olevat säännökset.
2. Viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, toteuttamia avunantopyynnön mukaisia perintätoimia, jotka, jos avunantoa pyytävä viranomainen olisi toteuttanut ne, olisivat aiheuttaneet vanhentumisen lykkäytymisen tai keskeytymisen avunantoa pyytävän viranomaisen kotipaikkajäsenvaltiossa voimassa olevien säännösten mukaisesti, on pidettävä tältä osin toteutettuina viimeksi mainitussa jäsenvaltiossa.
16 artikla
Viranomainen, jolle pyyntö osoitetaan, saa toimittaa sille tämän direktiivin soveltamiseksi toimitetut asiakirjat ja tiedot ainoastaan:
a)
avunantopyynnössä tarkoitetulle henkilölle;
b)
saatavien perinnästä vastaaville henkilöille ja viranomaisille sekä ainoastaan perintää varten;
c)
oikeusviranomaisille, jotka käsittelevät saatavien perintää koskevia asioita.
17 artikla
Avunantopyyntöihin, saatavien perinnän täytäntöönpanon mahdollistavaan asiakirjaan ja muihin liitteenä oleviin asiakirjoihin on liitettävä käännös sen viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, kotipaikkajäsenvaltion virallisella kielellä tai jollakin sen virallisista kielistä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta kyseisen viranomaisen oikeutta kieltäytyä käännöksen toimittamisesta.
18 artikla
1. Viranomaisen, jolle pyyntö on osoitettu, on perittävä asianomaiselta henkilöltä kaikki perinnästä koituneet kulut ja pidettävä ne tallessa tämän viranomaisen kotipaikkajäsenvaltion vastaaviin saataviin sovellettavien lakien tai asetusten mukaisesti.
2. Jäsenvaltiot luopuvat puolin ja toisin kaikesta sellaisten kulujen korvaamisesta, jotka johtuvat niiden tätä direktiiviä soveltaen antamasta keskinäisestä avunannosta.
3. Jos perintä aiheuttaa erityisiä vaikeuksia ja aiheuttaa siten erittäin suuret kulut tai liittyy järjestäytyneen rikollisuuden torjuntaan, avunantoa pyytävät viranomaiset ja viranomaiset, joille pyyntö osoitetaan, voivat sopia kyseessä olevaa tapausta koskevista erityisistä korvausjärjestelyistä.
4. Avunantoa pyytävän viranomaisen kotipaikkajäsenvaltion on korvattava sen viranomaisen, jolle pyyntö osoitetaan, kotipaikkajäsenvaltiolle kaikki kulut ja menetykset, jotka aiheutuvat saatavan oikeellisuuden tai avunantoa pyytävän viranomaisen lähettämän asiakirjan pätevyyden osalta perusteettomiksi todetuista toimista.
19 artikla
Jäsenvaltioiden on toimitettava toisilleen luettelo viranomaisista, joilla on valtuudet laatia tai vastaanottaa avunantopyyntöjä.
20 artikla
1. Komissiota avustaa perintäkomitea, jäljempänä ’komitea’.
2. Jos tähän kohtaan viitataan, sovelletaan päätöksen 1999/468/EY 5 ja 7 artiklassa säädettyä menettelyä.
Päätöksen 1999/468/EY 5 artiklan 6 kohdassa tarkoitettu määräaika vahvistetaan kolmeksi kuukaudeksi.
21 artikla
Komitea voi käsitellä kaikkia tämän direktiivin soveltamiseen liittyviä kysymyksiä, jotka sen puheenjohtaja saattaa sen käsiteltäviksi joko omasta aloitteestaan tai jäsenvaltion edustajan pyynnöstä.
22 artikla
Yksityiskohtaiset säännöt 4 artiklan 2 ja 4 kohdan, 5 artiklan 2 ja 3 kohdan, 7, 8, 9, 11 artiklan, 12 artiklan 1 ja 2 kohdan, 14 artiklan, 18 artiklan 3 kohdan sekä 24 artiklan soveltamisesta, keinoista, joita voidaan käyttää viranomaisten välisessä tiedonvaihdossa, sekä valuuttojen muuntamisesta, perittyjen määrien toimittamisesta ja avunantopyynnön edellyttämän saatavan vähimmäismäärän vahvistamisesta annetaan 20 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen.
23 artikla
Tämä direktiivi ei estä soveltamasta laajempaa keskinäistä avunantoa, jota tietyt jäsenvaltiot myöntävät tai myöntäisivät toisilleen sopimusten tai järjestelyjen perusteella, mukaan luettuna avunanto oikeudellisten tai muiden asiakirjojen ilmoittamisen alalla.
24 artikla
Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle tämän direktiivin soveltamiseksi toteutetuista toimenpiteistä.
Komissio toimittaa nämä tiedot muille jäsenvaltioille.
Kunkin jäsenvaltion on ilmoitettava komissiolle vuosittain, montako tietojensaantipyyntöä, ilmoitus- ja perintäpyyntöä ne ovat lähettäneet ja saaneet kunakin vuonna, sekä niiden kohteena olevien saatavien ja perittyjen saatavien määrät.
Komissio antaa Euroopan parlamentille ja neuvostolle joka toinen vuosi kertomuksen järjestelmän soveltamisesta ja sen tuottamista tuloksista.
25 artikla
Kumotaan direktiivi 76/308/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna liitteessä I olevassa A ja B osassa mainituilla säädöksillä, sanotun kuitenkaan vaikuttamatta jäsenvaltioiden velvollisuuteen noudattaa liitteessä I olevassa C osassa asetettuja määräaikoja, joiden kuluessa niiden on saatettava mainitut direktiivit osaksi kansallista lainsäädäntöä.
Viittauksia kumottuun direktiiviin pidetään viittauksina tähän direktiiviin liitteessä II olevan vastaavuustaulukon mukaisesti.
26 artikla
Tämä direktiivi tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
27 artikla
Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.
Tehty Brysselissä 26 päivänä toukokuuta 2008.