RAADETS FORORDNING (EOEF) Nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet
DE EUROPAEISKE FAELLESSKABERS RAAD HAR
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det europaeiske oekonomiske Faellesskab, saerlig artiklerne 2, 7 og 51,
under henvisning til de forslag, der er udarbejdet af Kommissionen efter hoering af Den administrative Kommission for vandrende arbejdstageres sociale sikring [1]
[1] EFT nr. 194 af 28.10.1966, s. 3333/66, og EFT nr. C 95 af 21.9.1968, s. 18
under henvisning til udtalelse fra Det europaeiske Parlament [2],
[2] EFT nr. C 10 af 14.2.1968, s. 30, og EFT nr. C 135 af 14.12.1968, s. 4.
under henvisning til udtalelser fra Det oekonomiske og sociale Udvalg [3], og
[3] EFT nr. 64 af 5.4.1967, s. 1009/67, og EFT nr. C 21 af 20.2.1969, s. 18.
ud fra foelgende betragtninger:
De siden 1959 indvundne praktiske erfaringer ved anvendelsen af Raadets forordning nr. 3 om vandrende arbejdstageres sociale sikring [4] samt de i den forloebne tid foretagne aendringer i de enkelte medlemsstaters lovgivning har i stigende grad vist, at der er behov for en almindelig revision af naevnte forordning;
[4] EFT nr.30 af 16.12.1958, s. 561/68.
de bestaaende koordinationsregler kan som helhed udvides, forbedres og samtidig til en vis grad forenkles under hensyntagen til de betydelige forskelle, der stadig bestaar mellem de enkelte medlemsstaters lovgivning om social sikring;
det er i den anledning hensigtsmaessigt at samle alle de grundlaeggende regler, som med henblik paa gennemfoerelse af traktatens artikel 51 er vedtaget til fordel for arbejdstagere, herunder graensearbejdere, saesonarbejdere og soefolk i én retsakt;
som foelge af de betydelige forskelle, der bestaar mellem de enkelte medlemsstater med hensyn til den kreds af personer, som omfattes af lovgivningen i disse stater, maa det foretraekkes at laegge det princip til grund, at forordningen finder anvendelse paa samtlige statsborgere i medlemsstaterne, der er forsikret under de sociale ikringsordninger for arbejdstagere;
reglerne om koordination af de enkelte medlemsstaters lovgivning om social sikring indgaar som et led i den frie bevaegelighed for arbejdstagere, der er statsborgere i medlemsstaterne, og skal saaledes bidrage til en forbedring af arbejdstagernes levestandard og beskaeftigelsesvilkaar; reglerne skal sikre, at der inden for Faellesskabet gives samtlige statsborgere i medlemsstaterne ligebehandling efter de enkelte medlemsstaters lovgivning, og at arbejdstagerne og deres ydelsesberettigede paaroerende opnaar ret til sociale sikringsydelser, uanset deres arbejds - eller bopaelssted;
disse maal skal isaer naas ved sammenlaegning af alle perioder der efter de enkelte medlemsstaters lovgivning danner grundlag for erhvervelse og bevarelse af ret til ydelser og for ydelsernes beregning, samt ved udredelse af ydelser til de forskellige kategorier af personer, der omfattes af forordningen, uanset hvor de paagaeldende er bosat inden for Faellesskabet;
de koordinationsregler, der er fastsat med henblik paa gennemfoerelse af traktatens artikel 51, skal goere det muligt for arbejdstagere, der flytter inden for Faellesskabet, at bevare de rettigheder og fordele, de har erhvervet, uden at reglerne foerer til uberettigede dobbeltydelser;
for saa vidt angaar ydelser ved invaliditet, alderdom og doedsfald (pensioner), skal de paagaeldende kunne goere krav paa samtlige ydelser, de har erhvervet ret til i de enkelte medlemsstater; for at undgaa at der, navnlig som foelge af sammenfald af forsikringsperioder og dermed ligestillede perioder, uberettiget opnaas dobbeltydelser, er det dog noedvendigt som maksimum at fastsaette det hoejeste ydelsesbeloeb, som en af de naevnte stater ville vaere forpligtet til at udbetale, saafremt arbejdstageren havde tilbagelagt sin samlede beskaeftigelsestid dér;
for at skabe bedre betingelser for arbejdskraftens bevaegelighed er det noedvendigt for fremtiden at tilvejebringe stoerre koordination af samtlige medlemsstaters ordninger vedroerende arbejdsloeshedsforsikring og arbejdsloeshedshedsunderstoettelse; med henblik paa at goere det lettere at at soege beskaeftigelse i de enkelte medlemsstater boer der isaer for et begraenset tidsrum ydes arbejdsloese understoettelse efter den medlemsstats lovgivning, som de paagaeldende senest har vaeret omfattet af;
hvad familieydeiser angaar, maa det anses for oenskeligt, at den efter forordning nr. 3 gaeldende ordning vedroerende familieydelser i tilfaelde, hvor familien lever adskilt, forbedres saavel med hensyn til kredsen af berettigede personer som med hensyn til reglerne for udbetaling af ydelser;
i betragtninger af de problemer, der opstaar ved arbejdsloeshed, synes det formaalstjenligt som en almindelig regel at bestemme, at den arbejdsloeses familiemedlemmer, der er bosat i en anden medlemsstat end den, som det paahviler at udbetale ydelser ved arbejdsloeshed, faar udbetalt familieydelser;
der er endvidere grund til at ophaeve den gaeldende begraensning med hensyn til opnaaelse af familieydelser; til sikring af betaling af ydelser til underhold for familiemedlemmer, der lever adskilt fra arbejdstageren, ville det, naar bortses fra ydelser, der i foerste raekke har et befolkningspolitisk sigte, vaere den bedste loesning at indfoere faelles regler for samtlige medlemsstater, og dette maal boer fortsat tilstraebes; i betragtning af de meget store forskelle, der bestaar mellem de enkelte medlemsstaters lovgivning, er det paa den anden side noedvendigt at vaelge loesninger, der tilgodeser den situation, at det for fem landes vedkommende er beskaeftigelseslandets familieydelse, der kommer til udbetaling, medens det, naar beskaeftigelseslandet er Frankrig, er de i familiemedlemmernes bopaelsland fastsatte boernetilskud, der kommer til udbetaling;
i overensstemmelse med den fremgangsmaade, der fremgaar af Raadets forordning (EOEF) nr. 1612/68 af 15. oktober 1968 om arbejdskraftens frie bevaegelighed inden for Faellesskabet [5], er det oenskeligt, at der gives repraesentanter for arbejdstagere og arbejdsgivere mulighed for inden for rammerne af et raadgivende udvalg at deltage i overvejelserne om de spoergsmaal, der behandles af den administrative kommission;
[5] EFT nr. L 257 af 19.10.1968, s. 2.
denne forordning kan traede i stedet for de ordninger, der er omhandlet i artikel 69, stk. 4, i traktaten om oprettelse af Det europaeiske Kul - og Staalfaellesskab,
UDSTEDT FOELGENDE FORORDNING:
AFSNIT I
LMINDELIGE BESTEMMELSER
Artikel 1
Definitioner
I denne forordning
a) betyder udtrykket "arbejdstager"enhver person
i) der er forsikret i henhold til en tvungen forsikring eller en frivillig fortsat forsikring mod en eller flere risici, der svarer til de sikringsgrene, som indgaar i en social sikringsordning for arbejdstagere, med forbehold af de i bilag V anfoerte begraensninger;
ii) der inden for rammerne af en social sikringsordning for samtlige indbyggere eller for hele den erhvervsmaessigt beskaeftigede del af befolkningen er tvungent forsikret mod en eller flere risici, der svarer til de sikringsgrene, paa hvilke denne forordning finder anvendelse,
- naar det efter vedkommende sikringsordnings administrations - eller finansieringsmetode er muligt at identificere den paagaeldende som arbejdstager, eller
- i mangel af saadanne kriterier, naar den paagaeldende er forsikret i henhold til en tvungen forsikring eller en frivillig fortsat forsikring mod en anden af de i bilag V opregnede risici inden for rammerne af en ordning for arbejdstagere;
iii) der inden for rammerne af en social sikringsordning oprettet for arbejdstagere, for samtlige indbyggere eller for visse kategorier af indbyggere i en medlemsstat, er frivilligt forsikret mod en eller flere risici, der svarer til de sikringsgrene, paa hvilke denne forordning finder anvendelse, naar den paagaeldende tidligere har vaeret tvunget forsikret mod samme risiko inden for rammerne af en ordning for arbejdstagere i den samme medlemsstat;
b) betyder udtrykket"graensearbejder"enhver arbejdstager, som er beskaeftiget paa en medlemsstats omraade, men er bosat paa en anden medlemsstats omraade, hvortil han som hovedregel vender tilbage hver dag eller mindst én gang om ugen; en graensearbejder, som af den virksomhed, til hvilken han normalt er knyttet, udsendes til den samme medlemsstats eller til en anden medlemsstats omraade, anses dog fortsat som graensearbejder i et tidsrum af hoejst fire maaneder, selv om han under denne udstationering ikke hver dag eller mindst én gang om ugen kan vende tilbage til sit bopaelssted;
c) betyder udtrykket "saesonarbejder" enhver arbejdstager, som rejser til en anden medlemsstat end den hvori han er bosat, for dér for en virksomhed eller en arbejdsgiver i naevnte stat at udfoere et saesonarbejde, hvis varighed i intet tilfaelde maa overstige otte maaneder, og som opholder sig paa denne stats omraade under udfoerelsen af dette arbejde; ved saesonarbejde forstaas et af aarstiderne betinget arbejde, der automatisk gentager sig hvert aar;
d) har udtrykket "flygtning" den betydning, der er tillagt det i artikel 1 i konventionen om flygtninges retsstilling, som er undertegnet i Genéve den 28. juli 1951;
e) har udtrykket "statsloes" den betydning, der er tillagt det i artikel 1 i konventionen om statsloese personers retsstilling, som er undertegnet i New York den 28. september 1954;
f) betyder udtrykket "familiemedlem" enhver person, der betegnes eller anerkendes som familiemedlem eller betegnes som hoerende til husstanden i den lovgivning, efter hvilken ydelserne udregnes, eller, i de i artikel 22, stk. 1, litra a), og artikel 39 omhandlede tilfaelde, i lovgivningen i den medlemsstat, paa hvis omraade den paagaeldende er bosat; dersom disse lovgivninger kun anser en person, der bor hos arbejdstageren som hoerende til familien eller husstanden, anses denne betingelse dog for opfyldt, naar arbejdstageren i overvejende grad bidrager til den paagaeldendes forsoergelse;
g) betyder udtrykket "efterladt" enhver person, der i den lovgivning, efter hvilken ydelserne tilkendes, betegnes eller anerkendes som efterladt; dersom denne lovgivning kun anser en person, som hoerte til den afdoede arbejdstagers husstand, som efterladt, anses denne betingelse dog for opfyldt, naar den afdoede arbejdstager i overvejende grad bidrog til den paagaeldendes forsoegelse;
h) betyder udtrykket "bopael" saedvanligt opholdssted;
i) betyder udtrykket "ophold" midlertidigt ophold;
j) betyder udtrykket "lovgivning" for enhver medlemsstats vedkommende bestaaende eller fremtidig lovgivning, vedtaegtsbestemmelser og alle andre gennemfoerelsesregler, der vedroerer de i artikel 4, stk. 1 og 2, naevnte sociale sikringsgrene eller sikringsordninger.
Dette udtryk omfatter ikke bestemmelser i bestaaende eller fremtidige overenskomster, selv om der ved beslutning af en offentlig myndighed er tillagt saadanne verenskomstbestemmelser almindelig retsvirkning eller er foretaget en udvidelse af deres gyldighedsomraade. For saa vidt angaar overenskomstbestemmelser, som tjener til opfyldelse af en forsikringspligt, der foelger af den i foranstaaende underafsnit omhandlede lovgivning, kan den aevnte begraensning dog til enhver tid ophaeves af den paagaeldende medlemsstat ved afgivelse af en erklaering, hvori angives de ordninger af den omhandlede art, hvorpaa denne forordning skal finde anvendelse. En saadan erklaering meddeles og offentliggoeres i overensstemmelse med reglerne i artikel 96.
Bestemmelserne i foranstaaende underafsnit medfoerer ikke, at de ordninger, paa hvilke forordning nr. 3 har fundet anvendelse, udelukkes fra naervaerende forordnings anvendelsesomraade;
k) betyder udtrykket "overenskomst om social sikring" enhver bilateral eller multilateral overenskomst, der er eller i fremtiden maatte blive indgaaet udelukkende mellem to eller flere medlemsstater, samt enhver multilateral overenskomst, der er eller i fremtiden maatte blive indgaaet mellem mindst to medlemsstater og en eller flere andre stater, naar en saadan overenskomst paa den sociale sikrings omraade paalaegger parterne forpligtelser med hensyn til samtlige eller til en eller flere af de i artikel 4, stk. 1 og 2, omhandlede sikringsgrene eller sikringsordninger, samt aftaler af enhver art, der indgaas i henhold til de naevnte overenskomster;
l) betyder udtrykket "den kompetente myndighed", for saa vidt angaar enhver medlemsstat, den eller de ministre eller anden tilsvarende myndighed, hvorunder de sociale sikringsordninger paa den paagaeldende stats omraade i dets helhed eller paa en del af dette omraade henhoerer;
m) betyder udtrykket "Den administrative Kommission" den i artikel 80 omhandlede kommission;
n) betyder udtrykket "institution", for saa vidt angaar enhver medlemsstat, det organ eller den myndighed, som det paahviler at administrere hele lovgivningen eller en del af den;
o) betyder udtrykket "den kompetente institution":
i) den institution, som den paagaeldende er tilsluttet paa tidspunktet for indgivelse af begaeringen om ydelser, eller
ii) den institution, hvorfra den paagaeldende er berettiget til at modtage ydelser eller ville vaere berettiget til at modtage ydelser fra, saafremt han eller et eller flere af hans familiemedlemmer var bosat i den medlemsstat, paa hvis omraade denne institution befinder sig, eller
iii) den institution, der er udpeget af den kompetente myndighed i den paagaeldende medlemsstat, eller
iv) saafremt det drejer sig om en ordning om arbejdsgiverens forpligtelser vedroerende de i artikel 4, stk. 1, naevnte ydelser, enten arbejdsgiveren eller det forsikringsorgan, der traeder i hans sted, eller, saafremt et saadant ikke findes, det organ eller den myndighed, der er udpeget af den kompetente myndighed i den paagaeldende medlemsstat;
p) betyder udtrykket "bopaelsstedets institution" og "opholdsstedets institution" henholdsvis den institution, som har kompetence til at udrede ydelser paa det sted, hvor den paagaeldende er bosat, og den institution, som har kompetence til at udrede ydelser paa det sted, hvor den paagaeldende opholder sig, i henhold til den lovgivning, som gaelder for den naevnte institution, eller, saafremt en saadan institution ikke findes, den af den kompetente myndighed i den paagaeldende medlemsstat udpegede institution;
q) betyder udtrykket "den kompetente stat" den medlemsstat, paa hvis omraade den kompetente institution befinder sig;
r) betyder udtrykket "forsikringsperioder" bidrags - eller beskaeftigelsesperioder, der i den lovgivning, efter hvilken de er tilbagelagt eller anses for at vaere tilbagelagt, betegnes eller anerkendes som forsikringsperioder, samt alle dermed ligestillede perioder, for saa vidt der efter denne lovgivning tillaegges dem gyldighed som forsikringsperioder;
s) betyder udtrykket" beskaeftigelsesperioder" perioder, der i den lovgivning, efter hvilken de er tilbagelagt, betegnes eller anerkendes som saadanne, samt alle dermed ligestillede perioder, for saa vidt der efter denne lovgivning tillaegges dem gyldighed som beskaeftigelsesperioder;
t) betyder udtrykkene "ydelser", "pensioner" og "renter" samtlige ydelser, pensioner og renter, herunder samtlige dele af dem, der afholdes af offentlige midler, og samtlige forhoejelser i form af reguleringstillaeg eller andre tillaeeg, med forbehold af bestemmelserne i afsnit III, samt de ydelser i form af kapitalbeloeb, der kan traede i stedet for pensioner eller renter, samt udbetalinger, der foretages som refusion af bidrag;
u) i) betyder udtrykket "familieydelser" alle natural - eller kontantydelser, der tager sigte paa udligning af forsoergerbyrder inden for rammerne af en lovgivning som omhandlet i artikel 4, stk. 1, litra h), dog med undtagelse af de i bilag i naevnte saerlige ydelser i anledning af foedsel;
ii) betyder udtrykket "boernetilskud" periodiske kontantydelser, saafremt ydelsen af disse udelukkende afhaenger af antallet af familiemedlemmer og eventuelt af disses alder;
v) betyder udtrykket "ydelser ved doedsfald" enhver éngangsydelse i tilfaelde af doedsfald med undtagelse af de i litra t) omhandlede ydelser i form af kapitalbeloeb.
Artikel 2
Personkreds
1. Denne forordning finder anvendelse paa arbejdstagere, som er eller har vaeret omfattet af lovgivningen i en eller flere medlemsstater, og som er statsborgere i en af disse stater, eller er statsloese eller flygtninge bosat paa en medlemsstats omraade, samt paa deres familiemedlemmer og efterladte.
2. Denne forordning finder endvidere anvendelse paa efterladte efter arbejdstagere, som har vaeret omfattet af lovgivningen i en eller flere medlemsstater, uanset disse arbejdstageres nationalitet, saafremt deres efterladte er statsborgere i en medlemsstat eller er statsloese eller flygtninge bosat paa en medlemsstats omraade.
3. Denne forordning finder anvendelse paa tjenestemaend og paa personer, der efter den lovgivning, som skal anvendes, ligestilles med tjenestemaend, for saa vidt de paagaeldende er eller har vaeret omfattet af en medlemsstats lovgivning, paa hvilken denne forordning finder anvendelse.
Artikel 3
Ligebehandling
1. Personer, der er bosat paa en medlemsstats omraade, og som er omfattet af denne forordning, har de samme pligter og rettigheder i henhold til en medlemsstats lovgivning som denne medlemsstats egne statsborgere, medmindre andet foelger af saerlige bestemmelser i denne forordning.
2. Bestemmelserne i stk. 1 gaelder ogsaa for retten til at vaelge medlemmer af de sociale sikringsinstitutioners organer, eller til at deltage i udpegelsen af saadanne medlemmer, men beroerer ikke medlemsstaternes lovbestemmelser om valgbarhed til og fremgangsmaaden ved udpegelsen af medlemmer af de naevnte organer.
3. De overenskomster om social sikring, som forbliver i kraft i medfoer af artikel 7, stk. 2, litra c), samt de overenskomster, der afsluttes i medfoer af artikel 8, stk. 1, udstraekkes til at omfatte samtlige personer, der omfattes af denne forordning, medmindre andet er bestemt i bilag II.
Artikel 4
Sagligt anvendelsesomraade
1. Denne forordning finder anvendelse paa enhver lovgivning om sociale sikringsgrene, der vedroerer:
a) ydelser i anledning af sygdom og moderskab;
b) ydelser ved invaliditet, herunder ydelser, der tager sigte paa at bevare eller forbedre erhvervsevnen;
c) ydelser ved alderdom;
d) ydelser til efterladte;
e) ydelser i anledning af arbejdsulykker og erhvervssygdomme;
f) ydelser ved doedsfald;
g) ydelser ved arbejdsloeshed;
h) familieydelser.
2. Denne forordning finder anvendelse paa alle almindelige og saerlige sociale sikringsordninger med eller uden bidragspligt samt paa ordninger, der paalaegger arbejdsgiveren eller rederen forpligtelser med hensyn til de i stk. 1 omhandlede ydelser.
3. Bestemmelserne i afsnit III beroerer dog ikke medlemsstaternes lovgivning om en reders forpligtelser.
4. Denne forordning finder hverken anvendelse paa offentlig social og sundhedsmaessig forsorg eller paa ordninger til fordel for ofre for krig eller dens foelger eller paa saerlige ordninger for tjenestemaend og dermed ligestillede personer.
Artikel 5
Medlemsstaternes erklaeringer om denne forordnings anvendelsesomraade
Medlemsstaterne skal i erklaeringer, der meddeles og offentliggoeres i overensstemmelse med reglerne i artikel 96, angive deres lovgivning og ordninger, der omfattes af artikel 4, stk. 1 og 2, de i artikel 50 omhandlede minimumsydelser samt de i artiklerne 77 og 78 omhandlede ydelser.
Artikel 6
Overenskomster om social sikring, der afloeses af denne forordning
Medmindre andet er bestemt i artiklerne 7, 8 og 46, stk. 4, traeder denne forordning, baade hvad dens personkreds og saglige anvendelsesomraade angaar, i stedet for foelgende overenskomster om social sikring:
a) overenskomster afsluttet alene mellem to eller flere medlemsstater;
b) overenskomster afsluttet mellem mindst to medlemsstater og en eller flere andre stater, for saa vidt det drejer sig om tilfaelde, hvis ordning ikke kraever medvirken af nogen institution i en af de sistnaevnte stater.
Artikel 7
Internationale regler, som ikke beroeres af denne forordning.
Denne forordning beroerer ikke forpligtelser i henhold til:
a) de af Den internationale Arbejderkonference vedtagne konventioner, som efter ratifikation af en eller flere medlemsstater er traadt i kraft for den paagaeldende stat eller de paagaeldende stater;
b) de midlertidige europaeiske overenskomster om social sikring af 11. december 1953, der er afsluttet mellem Europaraadets medlemsstater.
2. Uanset bestemmelserne i artikel 6 skal foelgende fortsat vaere gaeldende:
a) overenskomsten af 27. juli 1950 om social sikring for flodskippere i Rhinfart, som aendret den 13. februar 1961;
b) den europaeiske konvention af 9. juli 1956 om social sikring af arbejdstagere beskaeftiget ved international transport;
c) de i bilag II anfoerte bestemmelser i overenskomster om social sikring.
Artikel 8
Afslutning af overenskomster mellem medlemsstaterne
1. To eller flere medlemsstater kan, saafremt der maatte vaere behov herfor, afslutte overenskomster med hinanden paa grundlag af denne forordnings principper og grundtanker.
2. Enhver medlemsstat skal i overensstemmelse med artikel 96, stk. 1, afgive meddelelse om enhver overenskomst, som den i henhold til stk. 1 afslutter med en anden medlemsstat.
Artikel 9
Adgang til frivillig forsikring og frivillig fortsat forsikring
1. Bestemmelser i en medlemsstats lovgivning, der goer adgang til frivillig forsikring eller frivillig fortsat forsikring betinget af bopael paa den paagaeldende stats omraade, finder ikke anvendelse paa arbejdstagere, der er omfattet af denne forordning og bosat paa en anden medlemsstats omraade, forudsat at de paagaeldende paa et eller andet tidspunkt under deres arbejdsliv har vaeret omfattet af den foerstnaevnte stats lovgivning.
2. Saafremt adgangen til frivillig forsikring eller frivillig fortsat forsikring efter en medlemsstats lovgivning er betinget af, at der er tilbagelagt forsikringsperioder, skal forsikringsperioder, der tilbagelagt efter enhver anden medlemsstats lovgivning, i fornoedent omfang medregnes, som om det drejede sig om forsikringsperioder, der var tilbagelagt efter den foerstnaevnte stats lovgivning.
Artikel 10
Ophaevelse af bopaelsbestemmelser - Den tvungne forsikrings indvirkning paa refusion af bidrag.
1. Kontanktydelser ved invaliditet eller alderdom eller til efterladte, erstatning i anledning af arbejdsulykker eller erhvervssygdomme samt ydelser ved doedsfald, hvortil der er erhvervet ret efter lovgivningen i en eller flere medlemsstater, kan, medmindre andet er bestemt i denne forordning, ikke nedsaettes, aendres, stilles i bero, inddrages eller beslaglaegges som foelge af, at den berettigede er bocat i en anden medlemsstat end den, hvori den institution, som det paahviler at udrede ydelsen, er beliggende.
Foranstaaende afsnit gaelder ligeledes for ydelser i form af kapitalbeloeb, der i tilfaelde af indgaaelse af nyt aegteskab ydes en efterlevende aegtefaelle, der var berettiget til efterladtepension eller rente som efterladt.
2. Saafremt refusion af bidrag efter en medlemsstats lovgivning er betinget af, at den paagaeldende ikke laengere er omfattet af en tvungen forsikring, anses denne betingelse ikke for opfyldt, saa laenge den paagaeldende som arbejdstager er omfattet af en tvungen forsikring i henhold til en anden medlemsstats lovgivning.
Artikel 11
Regulering af ydelser
De i en medlemsstats lovgivning fastsatte bestemmelser om regulering af ydelser finder anvendelse paa ydelser, der under iagttagelse af bestemmelserne i denne forordning udbetales efter den naevnte lovgivning.
Artikel 12
Forbud mod dobbeltydelser
1. Der kan ikke med hjemmel i denne forordning rejses eller opretholdes krav paa flere ydelser af samme art paa grundlag af samme forsikringsperiode tilbagelagt efter en tvungen forsikring. Denne bestemmelse finder dog ikke anvendelse paa ydelser ved invaliditet, alderdom, doedsfald (pensioner) eller erhvervssygdom, der fastsaettes af institutionerne i to eller flere medlemsstater i overensstemmelse med reglerne i artikel 41, artikel 43, stk. 2 og 3, artiklerne 46, 50 og 51 eller artikel 60, stk. 1, litra b).
2. Indeholder en medlemsstats lovgivning bestemmelser om, at en ydelse skal nedsaettes, stilles i bero eller bortfalde, naar modtageren samtidig faar udbetalt andre sociale ydelser eller oppebaerer andre indtaegter, finder disse bestemmelser tillige anvendelse, selv om det drejer sig om ydelser, som den paagaeldende har opnaaet i henhold til en anden medlemsstats lovgivning, eller om indtaegter, han har oppebaaret paa en anden medlemsstats omraade. Denne bestemmelse finder dog ikke anvendelse, saafremt den paagaeldende oppebaerer ydelser af samme art ved invaliditet, alderdom, doedsfald (pensioner) eller erhvervssygdom, der fastsaettes af institutionerne i to eller flere medlemsstater i overensstemmelse med artiklerne 46, 50 og 51 eller artikel 60, stk. 1, litra b).
3. Indeholder en medlemsstats lovgivning bestemmelser om, at ydelser ved invaliditet eller foertidsydelser ved alderdom skal nedsaettes, stilles i bero eller bortfalde i tilfaelde af, at modtageren er erhvervsmaessigt beskaeftiget, finder disse bestemmelser tillige anvendelse, hvis den paagaeldende er erhvervsmaessigt beskaeftiget paa en anden medlemsstats omraade.
4. Den invalidepension, der efter nederlandsk lovgivning skal ydes i tilfaelde, hvor den nederlandske institution ifoelge artikel 57, stk. 3, litra c), eller artikel 60, stk. 2, litra b), er forpligtet til ogsaa at deltage i udgifterne ved erstatning for erhvervssygdom tilkendt efter en anden medlemsstats lovgivning, nedsaettes med det beloeb, der tilkommer den institution i den anden medlemsstat, som det paahviler at udbetale erstatning i anledning af erhvervssygdom.
AFSNIT II
BESTEMMELSE AF, HVILKEN LOVGIVNING DER SKAL ANVENDES
Artikel 13
Almindelige regler
1. En arbejdstager, der er omfattet af denne forordning, er alene undergivet lovgivningen i én medlemsstat. Spoergsmaalet om, hvilken lovgivning der skal anvendes, afgoeres efter bestemmelserne i dette afsnit.
2. Medmindre andet er bestemt i artiklerne 14-17:
a) er en arbejdstager, der er beskaeftiget paa en medlemsstats omraade, omfattet af denne stats lovgivning, selv om han er bosat paa en anden medlemsstats omraade, eller den virksomhed eller arbejdsgiver, der beskaeftiger ham, har sit hjemsted eller bopael paa en anden medlemsstats omraade;
b) er en arbejdstager, der er beskaeftiget ombord paa et skib, som foerer en medlemsstats flag, omfattet af denne stats lovgivning;
c) er tjenestemaend eller dermed ligestillede personer omfattet af lovgivningen i den medlemsstat, i hvis administration de er beskaeftiget;
d) anses en arbejdstager, der er indkaldt eller genindkaldt til militaertjeneste i en medlemsstat, fortsat som arbejdstager og er omfattet af naevnte stats lovgivning; saafremt retten til ydelser efter denne lovgivning er betinget af, at der er tilbagelagt forsikringsperioder foer indkaldelsen til eller efter hjemsendelsen fra militaertjeneste, skal forsikringsperioder, der er tilbagelagt efter enhver anden medlemsstats lovgivning i fornoedent omfang medregnes, som om det drejede sig om forsikringsperioder, der var tilbagelagt efter den foerstnaevnte stats lovgivning.
Artikel 14
Saerlige regler
1. Bestemmelsen i artikel 13, stk. 2, litra a), finder anvendelse under iagttagelse af foelgende undtagelser og saerregler:
a) i) en arbejdstager, der paa en medlemsstats omraade er beskaeftiget af en virksomhed, til hvilken han normalt er knyttet, og som af denne virksomhed udsendes til en anden medlemsstats omraade for dér at udfore et arbejde for denne virksomheds regning, er fortsat omfattet af lovgivningen i den foerstnaevnte stat, forudsat at varigheden af dette arbejde ikke paaregnes at overstige ét aar, og at han ikke udsendes for at afloese en anden arbejdstager, hvis udstationeringsperiode er udloebet;
ii) saafremt varigheden af det arbejde, der skal udfoeres, paa grund af uforudselige omstaendigheder bliver laengere end oprindelig forudsat og kommer til at overstige ét aar, er den paagaeldende fortsat omfattet af lovgivningen i den foerstnaevnte stat, indtil arbejdet er afsluttet, forudsat at den kompetente myndighed i den stat, til hvis omraade arbejdstageren er udsendt, eller det af denne myndighed udpegede organ har meddelt samtykke hertil; begaering om saadant samtykke skal indgives inden udloebet af den foerste etaars-periode, og samtykke kan ikke meddeles for laengere tid end et aar;
b) en arbejdstager, der hoerer til det koerende, sejlende eller flyvende personel i international transport og er beskaeftiget paa to eller flere medlemsstaters omraade for en virksomhed, der for andres eller for egen regning foretager befordring af passagerer eller gods ad jernbane, landevej, luftvejen eller i indenrigs skibsfart, og som har sit hjemsted paa en medlemsstats omraade, er omfattet af den sidstnaevnte stats lovgivning med foelgende begraensninger:
i) en arbejdstager, der er beskaeftiget af en filial eller af en fast repraesentation, som de paagaeldende virksomhed har i en anden medlemsstat end den, hvor virksomheden har sit hjemsted, er omfattet af lovgivningen i den medlemsstat, paa hvis omraade naevnte filial eller faste repraesentation er beliggende;
ii) en arbejdstager, der overvejende er beskaeftiget i den medlemsstat, hvor han er bosat, er omfattet af denne stats lovgivning, selv om den virksomhed, hvori han er beskaeftiget, hverken har sit hjemland, en filial eller en fast repraesentation paa dette omraade;
c) en arbejdstager, der ikke er beskaeftiget ved international transport, og som normalt udoever sin virksomhed paa to eller flere medlemsstaters omraade, er omfattet -
i) af lovgivningen i den medlemsstat, paa hvis omraade han er bosat, saafremt han udfoerer en del af sit arbejde paa dette omraade, eller saafremt han er beskaeftiget i flere virksomheder eller hos flere arbejdsgivere, der har deres hjemsted eller bopael paa forskellige medlemsstaters omraade;
ii) af lovgivningen i den medlemsstat, paa hvis omraade den virksomhed eller arbejdsgiver, som beskaeftiger ham, har sit hjemsted eller sin bopael, saafremt han ikke er bosat i en af de stater, hvor han udfoerer sit arbejde;
d) en arbejdstager, der er beskaeftiget paa en medlemsstats omraade af en virksomhed, som har sit hjemsted paa en anden medlemsstats omraade, er, saafremt de to medlemsstaters faelles graense gaar igennem virksomheden, omfattet af lovgivningen i den medlemsstat, paa hvis omraade den paagaeldende virksomhed har sit hjemsted.
2. Reglen i artikel 13, stk. 2, litra b), finder anvendelse under iagttagelse af foelgende undtagelser og saerregler:
a) en arbejdstager, der paa en medlemsstats omraade eller ombord paa et skib, der foerer en medlemsstats flag, er beskaeftiget af en virksomhed, til hvilken han normalt er knyttet, og som af naevnte virksomhed udsendes for at udfoere et arbejde for dennes regning ombord paa et skib, der foerer en anden medlemsstats flag, er under de i stk. 1, litra a), fastsatte betingelser fortsat omfattet af lovgivningen i den foerstnaevnte stat;
b) saafremt en arbejdstager, der ikke normalt er beskaeftiget til soes, beskaeftiges i en medlemsstats territorialfarvand eller i en medlemsstats havn paa et skib, der foerer en anden medlemsstats flag, uden at tilhoere dette skibs besaetning, er han omfattet af lovgivningen i den foerstnaevnte stat;
c) en arbejdstager, der er beskaeftiget ombord paa et skib, der foerer en medlemsstats flag, og som for denne beskaeftigelse afloennes af en virksomhed eller en person, der har sit hjemsted eller bopael i en anden medlemsstat, er omfattet af lovgivningen i den sidstnaevnte stat, saafremt han er bosat paa dens omraade; den virksomhed eller person, som udbetaler loennen, anses som arbejdsgiver ved anvendelsen af denne lovgivning.
3. Bestemmelser i en medlemsstats lovgivning, hvorefter en pensionist eller en rentemodtager, der er erhvervsmaessigt beskaeftiget, ikke i kraft af denne virskomhed er omfattet af den tvungne forsikring, finder ligeledes anvendelse paa en pensionist eller en rentemodtager, hvis ret til pension eller rente er erhvervet efter en anden medlemsstats lovgivning.
Artikel 15
Regler om frivillig forsikring eller frivillig fortsat forsikring
1. Artiklerne 13 og 14 finder ikke anvendelse paa frivillig forsikring eller frivillig fortsat forsikring.
2. Hvor anvendelsen af to eller flere medlemsstaters lovgivning medfoerer samtidigt medlemskab
- af en tvungen forsikringsordning og af en eller flere ordninger for frivillig eller frivillig fortsat forsikring, er den paagaeldende alene omfattet af den tvungne forsikringsordning;
- af to eller flere ordninger for frivillig eller frivillig fortsat forsikring, kan den paagaeldende kun optages i den ordning for frivillig eller frivillig fortsat forsikring, som han har valgt at vaere tilknyttet.
3. Saafremt det drejer sig om invaliditet, alderdom eller doedsfald (pensioner), kan den paagaeldende dog optages i en medlemsstats ordning for frivillig eller frivillig fortsat forsikring, selv om han er omfattet af en anden medlemsstats tvungne forsikring, for saa vidt der i den foerstnaevnte stat er udtrykkelig eller stiltiende hjemmel til en saadan dobbeltforsikring.
Saafremt den paagaeldende oensker at blive optaget i en frivillig eller frivillig fortsat forsikringsordning i en medlemsstat, efter hvis lovgivning der foruden en saadan forsikring findes en frivillig tillaegsforsikring, kan han kun optages i den sidstnaevnte forsikring.
Artikel 16
Saerlige regler for tjenstgoerende personale ved diplomatiske missioner og konsulater samt for De europaeiske Faellesskabers hjaelpepersonale.
1. Bestemmelserne i artikel 13, stk. 2, litra a), finder anvendelse paa medlemmer af det tjenstgoerende personale ved diplomatiske missioner eller konsulater samt paa personer, der staar i privat tjeneste hos embedsmaend, der er knyttet til saadanne missioner eller konsulater.
2. De i stk. 1 naevnte arbejdstagere, der er statsborgere i den medlemsstat, som den paagaeldende mission eller det paagaeldende konsulat repraesenterer, kan dog vaelge at vaere omfattet af lovgivningen i denne stat. Denne ret til at vaelge kan udoeves paa ny ved udgangen af hvert kalenderaar og har ikke tilbagevirkende kraft.
3. De europaeiske Faellesskabers hjaelpepersonale kan vaelge, om de vil vaere omfattet af lovgivningen i den medlemsstat, paa hvis omraade de er beskaeftiget, af den medlemsstats lovgivning, hvoraf de senest har vaeret omfattet, eller af lovgivningen i den medlemsstat, hvor de er statsborgere, undtagen for saa vidt angaar bestemmelserne om boernetilskud, hvis ydelse er reguleret i beskaeftigelsesvilkaarene for dette personale. Denne ret til at vaelge, som kun kan udoeves én gang, faar virkning fra tidspunktet for de paagaeldendes tiltraedelse af tjenesten.
Artikel 17
Urdtagelser fra artiklerne 13-16
To eller flere medlemsstater eller de kompetente myndigheder i disse stater kan ved aftale goere undtagelser fra artiklerne 13-16 til fordel for visse arbejdstagere eller visse kategorier af arbejdstagere.
AFSNIT III
SAERLIGE BESTEMMELSER OM DE ENKELTE ARTER AF YDELSER
KAPITEL 1
SYGDOM OG MODERSKAB
Afdeling 1
Faelles bestemmelser
Artikel 18
Sammenlaegning af forsikringsperioder
1. Den kompetente institution i en medlemsstat, efter hvis lovgivning erhvervelse, bevarelse eller generhvervelse af ret til ydelser er betinget af, at der er tilbagelagt forsikringsperioder, skal i fornoedent omfang medregne forsikringsperioder, der er tilbagelagt efter lovgivningen i enhver anden medlemsstat, som om det drejede sig om perioder, der var tilbagelagt efter den for denne institution gaeldende lovgivning.
2. Bestemmelserne i stk. 1 finder ogsaa anvendelse paa saesonarbejdere, selv om det drejer sig om perioder, som ligger forud for en forsikringsafbrydelse, og denne afbrydelse har vaeret laengere end tilladt efter lovgivningen i den kompetente stat, forudsat at de paagaeldende arbejdstageres forsikring ikke har vaeret afbrudt i over fire maaneder.
Afdeling 2
Arbejdstagere og deres familiemedlemmer
Artikel 19
Bopael i en anden medlemsstat end den kompetente stat - Almindelige regler
1. En arbejdstager, der er bosat i en anden medlemsstat end den kompetente stats, og som opfylder de i den kompetente stat foreskrevne betingelser for ret til ydelser, i givet fald ved iagttagelse af bestemmelserne i artikel 18, har i den stat, hvor han er bosat, ret til foelgende ydelser :
a) naturalydelser, der for den kompetente institutions regning ydes af institutionen paa bopaelsstedet i henhold til den for denne institution gaeldende lovgivning, som om den paagaeldende var forsikret dér;
b) kontantydelser, der udbetales af den kompetente institution i henhold til den for denne institution gaeldende lovgivning. Efter aftale mellem den kompetente institution og bopaelsstedets institution kan disse ydelser dog udbetales af den sidstnaevnte institution for den foerstnaevnte institutions regning i overensstemmelse med reglerne i den kompetente stats lovgivning.
2. Bestemmelserne i stk. 1, litra a), finder tilsvarende anvendelse paa familiemedlemmer, der er bosat i en anden medlemsstat end den kompetente stat, for saa vidt de paagaeldende ikke har ret til disse ydelser i medfoer af lovgivningen i den stat, paa hvis omraade de er bosat.
Artikel 20
Graensearbejdere og deres familiemedlemmer - Saerlige regler
Graensearbejdere kan ogsaa opnaa ydelserne paa den kompetente stats omraade. Disse ydelser udbetales af den kompetente institution i henhold til lovgivningen i denne stat, som om graensearbejderen var bosat dér. En graensearbejders familiemedlemmer kan opnaa naturalydelser paa samme betingelser; bortset fra tilfaelde, hvor oejeblikkelig hjaelp er paakraevet, er tilkendelse af saadanne ydelser dog betinget af, at der herom er afsluttet en overenskomst mellem de paagaeldende stater eller mellem de kompetente myndigheder i disse stater, eller i mangel af saadan overenskomst, at den kompetente institution paa forhaand har givet samtykke hertil.
Artikel 21
Ophold i eller flytning til den kompetente stat
1. De i artikel 19 omhandlede arbejdstagere og deres familiemedlemmer, som opholder sig paa den kompetente stats omraade, har ret til ydelser efter denne stats lovgivning, som om de var bosat dér, uanset om de allerede har modtaget ydelser for samme sygdoms - eller moderskabstilfaelde forud for dette ophold. Denne bestemmelse finder dog ikke anvendelse paa graensearbejdere og deres familiemedlemmer.
2. De i artikel 19 omhandlede arbejdstagere og deres familiemedlemmer, der flytter til den kompetente stats omraade, har ret til ydelser efter denne stats lovgivning, uanset om de allerede har modtaget ydelser for samme sygdoms - eller moderskabstilfaelde foer flytningen.
Artikel 22
Ophold uden for den kompetente stat - Tilbagevenden eller flytning til en anden medlemsstat under et sygdoms - eller moderskabstilfaelde - Noedvendigheden af at rejse til en anden medlemsstat for at faa den fornoedne behandling dér
1. En arbejdstager, som opfylder de i den kompetente stats lovgivning foreskrevne betingelser for ret til ydelser, i givet fald ved iagttagelse af bestemmelserne i artikel 18, og
a) hvis tilstand under er ophold paa en anden medlemsstats omraade kraever oejeblikkelig ydelse af hjaelp, eller
b) som efter at have opnaaet ret til ydelser fra den kompetente institution faar tilladelse af denne institution til at vende tilbage til den medlemsstat, hvor han er bosat, eller til at flytte til en anden medlemsstats omraade, eller
c) som af den kompetente institution faar tilladelse til at rejse til en anden medlemsstat for dér at faa den efter hans tilstand fornoedne behandling,
har ret til :
i) naturalydelser, der for den kompetente institutions regning ydes af opholdsstedets eller bopaelsstedets institution efter den lovgivning, der gaelder for denne institution, som om han var forsikret dér, dog saaledes at det tidsrum, for hvilket disse ydelser kan udredes, afhaenger af den kompetente stats lovgivning;
ii) kontantydelser, der udbetales af den kompetente institution efter den for denne institution gaeldende lovgivning. Efter aftale mellem den kompetente institution og opholds - eller bopaelsstedets institution kan disse ydelser dog udbetales af den sidstnaevnte institution for den foerstnaevnte institutions regning efter bestemmelserne i den kompetente stats lovgivning.
2. Den i stk. 1, litra b), kraevede tilladelse kan kun naegtes, saafremt det godtgoeres, at den paagaeldendes flytning maa antages at kunne bringe hans helbredstilstand i fare eller vanskeliggoere en gennemfoerelse af laegebehandlingen.
Den i stk. 1, litra c), kraevede tilladelse kan ikke naegtes, naar den fornoedne behandling ikke kan ydes den paagaeldende paa den medlemsstats omraade, hvor han er bosat .
3. Bestemmelserne i stk. 1 og 2 finder tilsvarende anvendelse paa en arbejdstagers familiemedlemmer, for saa vidt angaar naturalydelser.
4. Den omstaendighed, at en arbejdstager har ret til ydelser efter stk. 1, beroerer ikke hans familiemedlemmers ret til ydelser.
Artikel 23
Beregning af kontantydelser
1. Den kompetente institution i en medlemsstat, efter hvis lovgivning kontantydelser beregnes paa grundlag af en gennemsnitsloen, fastsaetter denne gennemsnitsloen alene paa grundlag af konstaterede loenudbetalinger i de perioder, der er tilbagelagt efter den naevnte lovgivning.
2. Den kompetente institution i en medlemsstat, efter hvis lovgivning kontantydelser beregnes paa grundlag af et fikseret loenbeloeb, skal alene basere beregningen paa det fikserede loenbeloeb, eller i givet fald paa gennemsnittet af de fikserede loenbeloeb, der svarer til de perioder, som er tilbagelagt efter den naevnte lovgivning.
3. Den kompetente institution i en medlemsstat, efter hvis lovgivning stoerrelsen af kontantydelser afhaenger af antallet af familiemedlemmer, skal ligeledes medregne de af den paagaeldendes familiemedlemmer, der er bosat paa en anden medlemsstats omraade, som om de var bosat paa den kompetente stats omraade.
Artikel 24
Stoerre naturalydelser
1. En arbejdstager, der til sig selv eller et familiemedlem har faaet bevilget en protese, en stoerre bandage eller andre stoerre naturalydelser af én medlemsstats institution foer sin optagelse i en anden medlemsstats institution, har ret til disse ydelser for den foerstnaevnte institutions regning, selv om de er bevilget paa et tidspunkt, da den paagaeldende arbejdstager allerede var optaget i den sidstnaevnte institution.
2. Den administrative Kommission udarbejder en fortegnelse over de ydelser, paa hvilke bestemmelserne i stk. 1 finder anvendelse.
Afdeling 3
Arbejdsloese og deres familiemedlemmer
Artikel 25
1. En arbejdsloes, der er omfattet af bestemmelserne i artikel 69, stk. 1, og artikel 71, stk. 1, litra b) ii) 2, punktum, og som opfylder betingelserne efter den kompetente stats lovgivning for ret til naturalydelser og kontantydelser, i givet fald ved iagttagelse af bestemmelserne i artikel 18, har i det i artikel 69, stk. 1, litra c), fastsatte tidsrum ret til :
a) naturalydelser, der for den kompetente institutions regning udredes af institutionen i den medlemsstat, hvor han soeger arbejde, efter den for den sidstnaevnte institution gaeldende lovgivning, som om han var forsikret dér;
b) kontantydelser, der udbetales af den kompetente institution efter den for denne institution gaeldende lovgivning. Efter aftale mellem den kompetente institution og institutionen i den medlemsstat, hvor den arbejdsloese soeger arbejde, kan ydelserne dog udbetales af den sidstnaevnte institution for den foerstnaevnte institutions regning i overensstemmelse med reglerne i den kompetente stats lovgivning. De i artikel 69, stk. 1, omhandlede ydelser ved arbejdsloeshed ydes ikke for det tidsrum, i hvilket der modtages kontantydelser .
2. En helt arbejdsloes arbejdstager, der er omfattet af bestemmelserne i artikel 71, stk. 1, litra a) ii) eller litra b) ii), 1, punktum, har ret til naturalydelser og kontantydelser efter lovgivningen i den medlemsstat, paa hvis omraade han er bosat, som om han under sin seneste beskaeftigelse havde vaeret omfattet af denne lovgivning, i givet fald ved iagttagelse af bestemmelserne i artikel 18; udgifterne ved disse ydelser afholdes af bopaelslandets institution.
3. Naar en arbejdsloes opfylder betingelserne for ret til naturalydelser efter lovgivningen i den medlemsstat, som det paahviler at afholde udgifterne ved ydelser i anledning af arbejdsloeshed, i givet fald ved iagttagelse af bestemmelserne i artikel 18, har hans familiemedlemmer ret til disse ydelser, uanset i hvilken medlemsstat de er bosat eller opholder sig. Disse ydelser udredes af institutionen paa bopaels - eller opholdsstedet efter den for denne institution gaeldende lovgivning og til udgift for den kompetente institution i den medlemsstat, som det paahviler at afholde udgifterne ved ydelser i anledning af arbejdsloeshed.
4. Det i stk. 1 omhandlede tidsrum kan i tilfaelde af force majeure forlaenges af den kompetente institution inden for de graenser, der er fastsat i den for denne institution gaeldende lovgivning. Denne bestemmelse beroerer ikke bestemmelser i en medlemsstats lovgivning, hvorefter ydelser i anledning af sygdom kan udbetales for et laengere tidsrum.
Afdeling 4
Pensions - eller renteansoegere og deres familiemedlemmer
Artikel 26
Ret til naturalydelser i tilfaelde af bortfald af ret til ydelser fra den senest kompetente institution
1. En arbejdstager samt hans familiemedlemmer eller hans efterladte, som under behandlingen af en begaering om pension eller rente mister retten til naturalydelser efter lovgivningen i den senest kompetente medlemsstat, skal dog modtage disse ydelser efter lovgivningen i den medlemsstat, paa hvis omraade den eller de paagaeldende er bosat, for saa vidt de er berettiget til naturalydelser i medfoer af denne lovgivning, eller de ville have haft ret til saadanne ydelser i medfoer af lovgivningen i en anden medlemsstat, saafremt de var bosat paa sidstnaevnte stats omraade, i givet fald ved iagttagelse af bestemmelserne i artikel 18.
2. En pensions - eller rentaensoeger, hvis ret til naturalydelser foelger af en medlemsstats lovgivning, efter hvilken det kraeves, at den paagaeldende under behandlingen af sin begaering om pension selv skal betale bidrag til sygeforsikringen, mister retten til naturalydelser ved udloebet af den anden maaned, for hvilken han er i restance med betaling af bidrag.
3. Udgifterne ved de i medfoer af stk. 1 tilkendte naturalydelser afholdes af den institution, som i henhold til stk. 2 har modtaget bidragene; i tilfaelde, hvor der ikke skal betales bidrag efter bestemmelserne i stk. 2, skal den institution, som det paahviler at afholde udgifterne ved naturalydelser efter pensionens eller rentens fastsaettelse i medfoer af artikel 28, refundere bopaelsstedets institution udgifterne ved de paagaeldende ydelser.
Afdeling 5
Pensionister eller rentemodtagere og deres familiemedlemmer
Artikel 27
Ret til pension eller rente i medfoer af lovgivningen i flere stater i tilfaelde, hvor der er ret til naturalydelser i bopaelslandet
En person, der har ret til pension eller rente efter lovgivningen i to eller flere medlemsstater, og som har ret til naturalydelser efter lovgivningen i den medlemsstat, paa hvis omraade han er bosat, i givet fald ved iagttagelse af bestemmelserne i artikel 18 og bilag V, modtager, ligesom sine familiemedlemmer, disse ydelser fra bopaelsstedets institution og for denne institutions regning, som om den paagaeldende alene var berettiget til pension eller rente efter den sidstnaevnte stats lovgivning.
Artikel 28
Ret til pension eller rente i medfoer af lovgivningen i en enkelt eller flere stater i tilfaelde, hvor der ikke er ret til naturalydelser i bopaelslandet
1. En person, der har ret til pension eller rente efter lovgivningen i en eller flere medlemsstater, og som ikke har ret til naturalydelser efter lovgivningen i den medlemsstat, paa hvis omraade han er bosat, skal dog for sig selv og sine familiemedlemmer modtage disse ydelser, for saa vidt han, i givet fald ved iagttagelse af bestemmelserne i artikel 18 og bilag V, ville have haft ret til naturalydelser i medfoer af lovgivningen i den medlemsstat eller i mindst én af de medlemsstater, som er kompetent med hensyn til pensionsydelser, saafremt han var bosat paa den paagaeldende stats omraade. Ydelserne udbetales for den i stk. 2 omhandlede institutions regning af bopaelsstedets institution, som om den paagaeldende var berettiget til pension eller rente i medfoer af lovgivningen i den stat, paa hvis omraade han er bosat, og havde ret til naturalydelser.
2. I de i stk. 1 omhandlede tilfaelde bestemmes den institution, som det paahviler at afholde udgifterne ved naturalydelser, efter foelgende regler :
a) saafremt pensionisten (rentemodtageren) kun har ret til de naevnte ydelser i medfoer af lovgivningen i én medlemsstat, paahviler udgifterne den kompetente institution i denne stat;
b) saafremt pensionisten (rentemodtageren) har ret til de naevnte ydelser i medfoer af lovgivningen i to eller flere medlemsstater, paahviler udgifterne den kompetente institution i den medlemsstat, efter hvis lovgivning han har tilbagelagt den laengste forsikringsperiode; hvor anvendelsen af denne regel ville medfoere, at udgifterne kom til at paahvile flere institutioner, paahviler udgifterne den institution, hvor pensionisten (rentemodtageren) senest har vaeret forsikret.
Artikel 29
Familiemedlemmer, der er bosat i en anden stat end den, hvor pensionisten (rentemodtageren) er bosat - Flytning til den stat, hvor pensionisten (rentemodtageren) er bosat
1. Familiemedlemmerne til én person, der har ret til pension eller rente efter lovgivningen i en eller flere medlemsstater, skal, saafremt de er bosat i en anden medlemsstat end den, hvor pensionisten (rentemodtageren) er bosat, modtage naturalydelser, som om pensionisten (rentemodtageren) var bosat paa det samme omraade som de, for saa vidt han har ret til de naevnte ydelser efter en medlemsstats lovgivning. Disse ydelser udredes af institutionen paa familiemedlemmernes bopaelssted efter den for denne institution gaeldende lovgivning til udgift for institutionen paa pensionistens (rentemodtagerens) bopaelssted.
2. De i stk. 1 omhandlede familiemedlemmer, der flytter til den medlemsstat, hvor pensionisten (rentemodtageren) er bosat, har ret til ydelser efter denne stats lovgivning, uanset om de allerede har modtaget ydelser for samme sygdoms - eller moderskabstilfaelde foer flytningen .
Artikel 30
Stoerre naturalydelser
Bestemmelserne i artikel 24 finder tilsvarende anvendelse paa pensionister eller rentemodtagere.
Artikel 31
Pensionistens (rentemodtagerens) og/eller hans familiemedlemmers ophold i en anden stat end den, hvor de er bosat
En person, der har ret til pension eller rente efter lovgivningen i én medlemsstat, eller som har ret til pensions - eller renteydelser efter lovgivningen i to eller flere medlemsstater og er berettiget til naturalydelser efter lovgivningen i en af disse stater, modtager, ligesom sine familiemedlemmer, disse ydelser under ophold i en anden medlemsstat end den, hvor de er bosat. Disse ydelser udredes af opholdsstedets institution efter den for denne institution gaeldende lovgivning, til udgift for institutionen paa pensionistens (rentemodtagerens) bopaelssted.
Artikel 32
Saerlige regler om overtagelse af udgifterne ved ydelser, der er tilkendt tidligere graensearbejdere samt deres familiemedlemmer eller efterladte
Udgifterne ved naturalydelser, der er tilkendt en i artikel 27 omhandlet pensionist (rentemodtager), der tidligere har vaeret graensearbejder, eller som er efterladt efter en graensearbejder, samt den paagaeldendes familiemedlemmer i medfoer af bestemmelserne i artikel 27 eller artikel 31, fordeles ligeligt mellem institutionen paa pensionistens (rentemodtagerens) bopaelssted og den institution, hvor han senest har vaeret forsikret, for saa vidt han har vaeret graensearbejder i tre maaneder umiddelbart forud for den foerste udbetaling af pensionen (renten) eller for det tidspunkt, da han afgik ved doeden.
Artikel 33
Bidrag, der paahviler pensionister eller rentemodtagere
Den institution i en medlemsstat, som det paahviler at udbetale en pension eller rente, og som efter den lovgivning, der gaelder for institutionen, skal tilbageholde bidrag, der paahviler pensionisten eller rentemodtageren til daekning af naturalydelser, er berettiget til at foretage saadanne tilbageholdelser, beregnet i overensstemmelse med den paagaeldende lovgivning, i pensionen eller renten, for saa vidt de i artiklerne 27, 28, 29, 31 og 32 omhandlede naturalydelser skal afholdes af en institution i den naevnte medlemsstat.
Artikel 34
Almindelig bestemmelse
Bestemmelserne i artiklerne 27-33 finder ikke anvendelse paa en pensionist eller rentemodtager eller paa hans familiemedlemmer, naar de paagaeldende har ret til naturalydelser efter en medlemsstats lovgivning i kraft af, at de udoever erhvervsmaessig beskaeftigelse. I saa fald anses vedkommende som arbejdstager eller som en arbejdstagers familiemedlem ved anvendelsen af bestemmelserne i dette kapitel.
Afdeling 6
Forskellige bestemmelser
Artikel 35
Bestemmelse af, hvilken ordning der skal finde anvendelse i tilfaelde, hvor der er flere ordninger i bopaels - eller opholdslandet - Tidligere bestaaende lidelse - Tidsbegraensning af ydelser
1. Saafremt lovgivningen i opholds - eller bopaelslandet omfatter flere ordninger vedroerende syge - og moderskabsforsikring, er det ordningen for arbejdere i staalindustrien, der skal anvendes i de i artikel 19, artikel 21, stk. 1, artiklerne 22, 25 og 26, artikel 28, stk. 1, artikel 29, stk. 1, eller artikel 31 omhandlede tilfaelde. Saafremt den naevnte lovgivning omfatter en saerordning for arbejdstagere beskaeftiget i miner eller dermed ligestillede virksomheder, finder denne ordning dog anvendelse paa naevnte kategori af arbejdstagere og deres familiemedlemmer, naar den institution paa opholds - eller bopaelsstedet, som de paagaeldende retter henvendelse til, er kompetent med hensyn til anvendelsen af denne ordning.
2. Saafremt opnaaelse af ydelser efter en medlemsstats lovgivning er knyttet til betingelser vedroerende sygdommens aarsag, gaelder saadanne betingelser hverken for arbejdstagere eller for familiemedlemmer, der er omfattet af denne forordning, uanset i hvilken medlemsstat de paagaeldende er bosat.
3. Saafremt retten til at modtage ydelser efter en medlemsstats lovgivning er tidsbegraenset, kan den institution, for hvilken denne lovgivning gaelder, i givet fald medregne det tidsrum, i hvilket der allerede er udredet ydelser af en anden medlemsstats institution for det samme sygdoms - eller moderskabstilfaelde.
Afdeling 7
Refusion mellem institutionerne
Artikel 36
1. De naturalydelser, der udredes af en medlemsstats institution for en anden medlemsstats institutions regning i medfoer af bestemmelserne i dette kapitel, refunderes fuldt ud, medmindre andet foelger af bestemmelserne i artikel 32.
2. De i stk. 1 omhandlede refusioner fastsaettes og afregnes efter de regler, der er fastsat i den i artikel 97 omhandlede gennemfoerelsesforordning, enten mod bevis for de faktiske udgifter eller paa grundlag af fikserede beloeb. I sidstnaevnte tilfaelde skal disse fikserede beloeb sikre en refusion, der ligger saa naer de faktiske udgifter som muligt.
3. To eller flere medlemsstater eller de kompetente myndigheder i disse stater kan aftale andre refusionsregler eller give afkald paa enhver refusion mellem de under dem hoerende institutioner.
KAPITEL 2
INVALIDITET
Afdeling 1
Arbejdstagere, der udelukkende har vaeret omfattet af lovgivninger, efter hvilke stoerrelsen af ydelser ved invaliditet er uafhaengig af forsikringsperiodernes laengde
Artikel 37
Almindelige bestemmelser
1. En arbejdstager, som successivt eller skiftevis har vaeret omfattet af to eller flere medlemsstaters lovgivninger, og som udelukkende har tilbagelagt forsikringsperioder efter lovgivninger, i henhold til hvilke stoerrelsen af ydelser ved invaliditet er uafhaengig af forsikringsperiodernes laengde, modtager ydelser efter bestemmelserne i artikel 39. Denne artikel vedroerer ikke boernetillaeg til pensioner; disse ydes efter reglerne i kapitel 8.
2. I bilag III er for hver af de paagaeldende medlemsstater anfoert de lovgivninger af den i stk. 1 angivne art, der gaelder paa disse staters omraade.
Artikel 38
Sammenlaegning af forsikringsperioder
1. Den kompetente institution i en medlemsstat, efter hvis lovgivning erhvervelse, bevarelse eller generhvervelse af ret til ydelser er betinget af, at der er tilbagelagt forsikringsperioder, skal i fornoedent omfang medregne forsikringsperioder, der er tilbagelagt efter lovgivningen i enhver anden medlemsstat, som om det drejede sig om perioder, der var tilbagelagt efter den for denne institution gaeldende lovgivning.
2. Saafremt tilkendelse af visse ydelser efter en medlemsstats lovgivning er betinget af, at der er tilbagelagt forsikringsperioder inden for et fag, for hvilket der gaelder en saerordning, eller i givet fald inden for en bestemt beskaeftigelse, skal perioder, der er tilbagelagt efter andre medlemsstaters lovgivning, kun medregnes ved tilkendelsen af disse ydelser, saafremt perioderne er tilbagelagt efter en tilsvarende ordning, eller hvis en saadan ikke findes, inden for det samme fag eller i givet fald inden for den samme beskaeftigelse. Saafremt den paagaeldende ikke ved medregning af de saaledes tilbagelagte perioder opfylder de foreskrevne betingelser for ret til de naevnte ydelser, medregnes disse perioder ved tilkendelse af ydelser efter den almindelige ordning, eller, hvis en saadan ikke findes, efter den for arbejdere eller funktionaerer gaeldende ordning, alt efter omstaendighederne.
Artikel 39
Fastsaettelse af ydelserne
1. Institutionen i den medlemsstat, hvis lovgivning fandt anvendelse paa det tidspunkt, da uarbejdsdygtighed med paafoelgende invaliditet indtraadte, afgoer paa grundlag af denne lovgivning, om den paagaeldende opfylder de foreskrevne betingelser for ret til ydelser, i givet fald ved iagttagelse af bestemmelserne i artikel 38.
2. En person, der opfylder de i stk. 1 naevnte betingelser, modtager ydelserne udelukkende fra den naevnte institution i henhold til den for denne institution gaeldende lovgivning.
3. En person, der ikke opfylder de i stk. 1 naevnte betingelser, modtager de ydelser, som han endnu har ret til efter en anden medlemsstats lovgivning, i givet fald ved iagttagelse af bestemmelserne i artikel 38.
4. Saafremt den lovgivning, der kommer til anvendelse i henhold til bestemmelserne i stk. 2 og 3, foreskriver, at der ved fastsaettelse af ydelsernes stoerrelse skal tages hensyn ogsaa til andre familiemedlemmer end boern, skal den kompetente institution ligeledes tage hensyn til den paagaeldendes familiemedlemmer, der er bosat paa en anden medlemsstats omraade, som om de var bosat paa den kompetente stats omraade.
Afdeling 2
Arbejdstagere, der enten udelukkende har vaeret omfattet af lovgivninger, efter hvilke stoerrelsen af ydelser ved invaliditet afhaenger af forsikringsperiodernes laengde, eller af lovgivninger af denne art og af den i afdeling 1 omhandlede art.
Artikel 40
Almindelige bestemmelser
1. En arbejdstager, som successivt eller skiftevis har vaeret omfattet af to eller flere medlemsstaters lovgivninger, skal, saafremt mindst én af disse staters lovgivning ikke er af den i artikel 37, stk. 1, omhandlede art, modtage ydelser efter bestemmelserne i kapitel 3, der under iagttagelse af bestemmelserne i stk. 3 finder tilsvarende anvendelse.2. En arbejdstager, der paadrager sig invaliditet i tilslutning til en uarbejdsdygtighed, medens han er omfattet af en i bilag III anfoert lovgivning, skal dog modtage ydelser i overensstemmelse med bestemmelserne i artikel 37, stk. 1, paa foelgende to betingelser :
- at han opfylder de i naevnte lovgivning eller andre lovgivninger af samme art foreskrevne betingelser, i givet fald ved iagttagelse af bestemmelserne i artikel 38, men uden at forsikringsperioder, der er tilbagelagt efter en lovgivning, der ikke er anfoert i bilag III, behoever at medregnes, og
- at han ikke opfylder de betingelser, der kraeves for at opnaa ret til ydelser efter en lovgivning, der ikke er anfoert i bilag III.
3. En afgoerelse, der er truffet af en medlemsstats institution angaaende en ansoegers invaliditet, er bindende for institutionen i enhver anden impliceret medlemsstat, forudsat at det er anerkendt i bilag IV, at der er overensstemmelse mellem de i disse staters lovgivninger fastlagte kriterier for invaliditet.
Afdeling 3
Forvaerring af en invaliditet
Artikel 41
1. I tilfaelde af forvaerring af en invaliditet, for hvilken en arbejdstager kun modtager ydelser efter lovgivningen i én medlemsstat, finder foelgende bestemmelser anvendelse :
a) saafremt den paagaeldende, efter at han har opnaaet ydelser, ikke har vaeret omfattet af lovgivningen i en anden medlemsstat, er den kompetente institution i den foerstnaevnte stat forpligtet til at udrede ydelserne, under hensyntagen til den indtraadte forvaerring, efter den for denne institution gaeldende lovgivning;
b) saafremt den paagaeldende, efter at han har opnaaet ydelser, har vaeret omfattet af lovgivningen i en eller flere af de oevrige medlemsstater, skal ydelserne, under hensyntagen til den indtraadte forvaerring, tilkendes ham efter reglerne i artikel 37, stk. 1, eller artikel 40, stk. 1 eller 2, alt efter omstaendighederne;
c) saafremt den samlede stoerrelse af den eller de ydelser, der skal udredes efter bestemmelserne i litra b), er lavere end stoerrelsen af den ydelse, som den paagaeldende har modtaget fra den institution, som tidligere var pligtig at udrede ydelsen, skal den sidstnaevnte institution yde ham et tillaeg, der svarer til forskellen mellem de naevnte beloeb;
d) saafremt det i det i litra b) omhandlede tilfaelde er en nederlandsk institution, der er kompetent institution i henseende til den oprindelige uarbejdsdygtighed, og saafremt
i) den lidelse, der har medfoert forvaerringen, er den samme, som den, der har begrundet tilkendelse af ydelser efter nederlandsk lovgivning;
ii) naevnte lidelse ifoelge den lovgivning i en medlemsstat, hvoraf den paagaeldende senest har vaeret omfattet, er en erhvervssygdom og medfoerer ret til ydelse af det i artikel 60, stk. 1, litra b), omhandlede tillaeg, samt
iii) den eller de lovgivninger, hvoraf den paagaeldende har vaeret omfattet, efter at han har opnaaet ydelser, er anfoert i bilag III,
skal den nederlandske institution fortsat udrede den oprindelige ydelse efter den indtraadte forvaerring, og den ydelse, der skal udredes efter den lovgivning i en medlemsstat, hvoraf den paagaeldende senest har vaeret omfattet, nedsaettes med stoerrelsen af den nederlandske ydelse;
e) saafremt den paagaeldende i det i litra b) omhandlede tilfaelde ikke har ret til ydelser fra en anden medlemsstats institution, er den kompetente institution i den foerstnaevnte stat pligtig at udrede ydelserne efter denne stats lovgivning, under hensyntagen til forvaerringen og i givet fald ved iagttagelse af bestemmelserne i artikel 38.
2. I tilfaelde af forvaerring af en invaliditet, for hvilken en arbejdstager oppebaerer ydelser efter lovgivningen i to eller flere medlemsstater, skal ydelserne tilkendes ham under hensyntagen til forvaerringen efter reglerne i artikel 40, stk. 1.
Afdeling 4
Genoptagelse af udbetaling af ydelser ved invaliditet, efter at disse har vaeret stillet i bero eller bortfaldet - Overgang fra invaliditetsydelser til ydelser ved alderdom .
Artikel 42
Bestemmelse af, hvilken institution det paahviler at udrede ydelser ved invaliditet i tilfaelde, hvor udbetaling af saadanne ydelser genoptages
1. Saafremt udbetalingen af ydelser, der har vaeret stillet i bero, genoptages, skal ydelserne, medmindre andet foelger af artikel 43, udredes af den eller de institutioner , som det paahvilede at udrede dem paa det tidspunkt, da de blev stillet i bero.
2. Saafremt den paagaeldendes tilstand paa ny begrunder ret til ydelser, efter at disse har vaeret stillet i bero , skal ydelserne udredes i overensstemmelse med reglerne i artikel 37, stk. 1, eller artikel 40, stk. 1 eller 2, alt efter omstaendighederne.
Artikel 43
Overgang fra invaliditetsydelser til ydelser ved alderdom
1. Ydelser ved alderdom skal i givet fald traede i stedet for invaliditetsydelser paa de betingelser, der er fastsat i den eller de lovgivninger, efter hvilke de paagaeldende ydelser er blevet udredet, og I overensstemmelse med bestemmelserne i kapitel 3.
2 . Enhver institution i en medlemsstat, som det paahviler at udrede ydelser ved invaliditet, skal fortsat yde en person, der modtager saadanne ydelser, og som kan goere krav paa ydelser i anledning af alderdom efter lovgivningen i andre medlemsstater i medfoer af reglerne i artikel 49, de invaliditetsydelser, han har ret til efter den for den paagaeldende institution gaeldende lovgivning, indtil det tidspunkt, da bestemmelserne i stk. 1 kommer til anvendelse for denne institutions vedkommende.
3. Saafremt invaliditetsydelserne i det i stk. 2 omhandlede tilfaelde er tilkendt efter reglerne i artikel 39, kan den institution, der er pligtig fortsat at udrede disse ydelser, dog anvende bestemmelserne i artikel 49, stk. 1, litra a), som om modtageren opfyldte de i lovgivningen i den paagaeldende medlemsstat foreskrevne betingelser for ret til ydelser ved alderdom; i saa fald erstattes det i artikel 46, stk. 2, litra a), omhandlede teoretiske beloeb med det beloeb, som de invaliditetsydelser, den naevnte institution er pligtig at udrede, udgoer.
KAPITEL 3
ALDERDOM OG DOEDSFALD (PENSIONER)
Artikel 44
Almindelige bestemmelser om fastsaettelse af ydelser, naar arbejdstageren har vaeret omfattet af lovgivningen i to eller flere medlemsstater
1. Har en arbejdstager vaeret omfattet af lovgivningen i to eller flere medlemsstater, fortsaettes hans eller hans efterladtes ret til ydelser efter bestemmelserne i dette kapitel.
2. Naar den paagaeldende har indgivet begaering om fastsaettelse af ydelser, skal disse, medmindre andet foelger at artikel 49, fastsaettes efter samtlige de lovgivninger, at hvilke den paagaeldende har vaeret omfattet . Dette gaelde dog ikke, hvis den paagaeldende udtrykkeligt anmoder om at fastsaettelsen af de ydelser ved alderdom, hvortil han maatte have erhvervet ret i medfoer af lovgivningen i en eller flere medlemsstater, stilles i bero, og for saa vidt de perioder, der er tilbagelagt efter denne eller disse staters lovgivning, ikke medregnes ved erhvervelse af ret til ydelser i en anden medlemsstat.
3. Dette kapitel vedroerer hverken boernetillaeg eller pensioner til boern, der har mistet deres foraeldre eller en af dem; disse ydes i overensstemmelse med bestemmelserne i kapitel 8.
Artikel 45
Medregning af forsikringsperioder, tilbagelagt i de medlemsstater, af hvis lovgivning arbejdstageren har vaeret omfattet, med henblik paa erhvervelse, bevarelse eller generhvervelse af ret til ydelser
1 . Saafremt erhvervelse, bevarelse eller generhvervelse af ret til ydelser efter en medlemsstats lovgivning er betinget af, at der er tilbagelagt forsikringsperioder, skal denne medlemsstats institution i fornoedent omfang medregne forsikringsperioder, der er tilbagelagt efter lovgivningen i enhver anden medlemsstat, som om det drejer sig om perioder, der var tilbagelagt efter den foerstnaevnte stats lovgivning.
2. Saafremt tilkendelse af visse ydelser efter lovgivningen i en medlemsstat er betinget af, at forsikringsperioderne er tilbagelagt inden for et fag, for hvilket der gaelder en saerordning, eller i givet fald inden for en bestemt beskaeftigelse, skal perioder, der er tilbagelagt efter andre medlemsstaters lovgivning kun medregnes ved tilkendelse af disse ydelser, saafremt perioderne er tilbagelagt inden for en tilsvarende ordning, eller hvis en saadan ikke findes, inden for det samme fag, eller i givet fald inden for den samme beskaeftigelse. Saafremt den paagaeldende ikke ved medregning af de saaledes tilbagelagte perioder opfylder de foreskrevne betingelser for ret til de naevnte ydelser, medregnes disse perioder ved tilkendelse af ydelser efter den almindelige ordning, eller hvis en saadan ikke findes, efter den for arbejdere eller funktionaerer gaeldende ordning, alt efter omstaendighederne.
3. Saafremt en medlemsstats lovgivning, som goer tilkendelse af ydelser betinget af, at arbejdstageren er omfattet af denne lovgivning paa tidspunktet for forsikringsbegivenhedens indtraeden, ikke stiller krav om forsikringstid af en vis laengde, hverken i henseende til erhvervelse af ret til ydelser eller til disses beregning, skal enhver arbejdstager, som ikke laengere er omfattet af naevnte lovgivning, ved anvendelsen af bestemmelserne i dette kapitel anses for endnu at vaere omfattet af den paa tidspunktet for forsikringsbeginvenhedens indtraeden, saafremt den paagaeldende paa det naevnte tidspunkt er omfattet af en anden medlemsstats lovgivning eller, hvis dette ikke er tilfaeldet, saafremt han kan goere krav paa ydelser efter en anden medlemsstats lovgivning. Denne sidste betingelse anses dog for opfyldt i det i artikel 48, stk. 1, omhandlede tilfaelde.
Artikel 46
Fastsaettelse af ydelserne
1. Den kompetente institution i enhver medlemsstat, af hvis lovgivning arbejdstageren har vaeret omfattet, skal, for saa vidt arbejdstageren opfylder de i naevnte lovgivning foreskrevne betingelser for erhvervelse af ret til ydelser, uden at bestemmelserne i artikel 45 behoever at bringes i anvendelse, fastsaette ydelsens stoerrelse i overensstemmelse med reglerne i den for institutionen gaeldende lovgivning og paa grundlag af den samlede laengde af de forsikringsperioder, der skal tages i betragtning i henhold til den paagaeldende lovgivning.
De naevnte institution skal tillige foretage en beregning af det ydelsesbeloeb, der ville fremkomme ved anvendelsen af de i stk. 2, litra a) og litra b), fastsatte regler. Kun det hoejeste ydelsesbeloeb skal tages i betragtning.
2. Den kompetente institution i enhver medlemsstat, af hvis lovgivning arbejdstageren har vaeret omfattet, anvender foelgende regler, saafremt de foreskrevne betingelser for erhvervelse af ret til ydelser kun opfyldes opfyldes ved anvendelse af bestemmelserne i artikel 45;
a) institutionen beregner det teoretiske beloeb for den ydelse, som den paagaeldende ville kunne goere krav paa, hvis samtlige forsikringsperioder, der er tilbagelagt i de medlemsstater, af hvis lovgivning den paagaeldende har vaeret omfattet, havde vaeret tilbagelagt i den omhandlede stat og efter den lovgivning, der gaelder for den paagaeldende institution paa det tidspunkt, da ydelsen skal fastsaettes. Saafremt ydelsens beloeb efter naevnte lovgivning er uafhaengig af forsikringsperiodernes laengde, anses dette beloeb for det i naervaerende litra omhandlede teoretiske beloeb;
b) institutionen fastsaetter derefter det faktiske beloeb for ydelsen paa grundlag af det i litra a) naevnte teoretiske beloeb efter forholdet mellem laengden af de forsikringsperioder, der er tilbagelagt efter den for institutionen gaeldende lovgivning forud for forsikringsbegivenhedens indtraeden, og den samlede laengde af de forsikringsperioder, der er tilbagelagt efter lovgivningen i alle de implicerede medlemsstater forud for forsikringsbegivenhedens indtraeden;
c) saafremt den samlede laengde af de forsikringsperioder, der er tilbagelagt efter lovgivningen i samtlige implicerede medlemsstater forud for forsikringsbegivenhedens indtraeden, overstiger den laengste forsikringstid, der efter en af de paagaeldende staters lovgivning kraeves tilbagelagt for at en fuld ydelse kan opnaas, skal vedkommende institution i naevnte stat ved anvendelsen af bestemmelserne i dette stykke tage denne laengste forsikringstid i betragtning i stedet for den samlede laengde af de naevnte perioder; denne beregningsmetode kan ikke medfoere pligt for den paagaeldende institution til at udrede en hoejere ydelse end den fulde ydelse, der er hjemlet i den for denne institution gaeldende lovgivning;
d) med henblik paa anvendelsen af de i dette stykke omhandlede beregningsregler fastsaettes betingelserne for medregning af sammenfaldende perioder i den i artikel 97 omhandlede gennemfoerelsesforordning.
3 . Med det hoejeste af de i medfoer af stk. 2, litra a), beregnede teoretiske ydelsesbeloeb som oevre graense har den paagaeldende ret til summen af de efter reglerne i stk. 1 og 2 beregnede ydelser. For saa vidt det i foregaaende afsnit omhandlede beloeb overskrides, skal hver institution, som anvender stk. 1, regulere sin ydelse med et beloeb svarende til forholdet mellem den omhandlede ydelses beloeb og summen af de i henhold til bestemmelserne i stk. 1 fastsatte ydelser.
4. Saafremt summen af de ydelser, der af to eller flere medlemslande skal udbetales i form af pensioner eller renter ved invaliditet, alderdom eller til efterladte efter reglerne i en i artikel 6, litra b), omhandlet multilateral konvention om social sikring, er mindre end det beloeb, som det ville paahvile disse medlemsstater at udbetale i medfoer af bestemmelserne i stk. 1-3, er det bestemmelserne i dette kapitel, der skal finde anvendelse paa den paagaeldende.
Artikel 47
Supplerende regler om beregning af ydelser
1. For beregningen af det i artikel 46, stk. 2, litra a), omhandlede teoretiske beloeb gaelder foelgende regler :
a) den kompetente institution i en medlemsstat, efter hvis lovgivning ydelserne beregnes paa grundlag af en gennemsnitlig loen, et gennemsnitligt bidrag eller et gennemsnitligt tillaeg eller efter det i forsikringsperioderne bestaaende forhold mellem den paagaeldendes bruttoloen og den gennemsnitlige bruttoloen for samtlige forsikrede, med undtagelse af laerlinge, skal fastsaette disse gennemsnits - eller forholdstal udelukkende paa grundlag af de forsikringsperioder, der er tilbagelagt efter den naevnte stats lovgivning, eller af den bruttoloen, den paagaeldende har modtaget i disse perioder;
b) den kompetente institution i en medlemsstat, efter hvis lovgivning ydelserne beregnes paa grundlag af stoerrelsen af loen, bidrag eller tillaeg, skal fastsaette de loenbeloeb, bidrag eller tillaeg, der skal laegges til grund, for saa vidt angaar forsikringsperioder, der er tilbagelagt efter lovgivningen i andre medlemsstater, paa grundlag af gennemsnittet af de loenbeloeb, bidrag eller tillaeg, der er konstateret for de forsikringsperioder, der er tilbagelagt efter den for denne institution gaeldende lovgivning;
c) den kompetente institution i en medlemsstat, efter hvis lovgivning ydelserne beregnes paa grundlag af en fikseret loen eller et fikseret beloeb, skal anse den loen eller det beloeb, der skal laegges til grund, for saa vidt angaar de efter lovgivningen i andre medlemsstater tilbagelagte forsikringsperioder, for at vaere lig med den fikserede loen eller det fikserede beloeb eller i givet fald med gennemsnittet af de fikserede loenninger eller de fikserede beloeb, som svarer til de forsikringsperioder, der er tilbagelagt efter den for denne institution gaeldende lovgivning;
d) den kompetente institution i en medlemsstat, efter hvis lovgivning ydelserne for visse perioders vedkommende beregnes paa grundlag af loennens stoerrelse og for andre perioders vedkommende paa grundlag af en fikseret loen eller et fikseret beloeb, skal laegge de efter reglerne i litra b) eller c) fastsatte loenninger eller beloeb, henholdsvis gennemsnittet af disse, til grund, for saa vidt angaar forsikringsperioder, der er tilbagelagt efter andre medlemsstaters lovgivning. Saafremt ydelserne, for saa vidt angaar samtlige forsikringsperioder, der er tilbagelagt efter den for denne institution gaeldende lovgivning , beregnes paa grundlag af en fikseret loen eller et fikseret beloeb, skal institutionen anse den loen, der skal laegges til grund, for saa vidt angaar de efter lovgivningen i andre medlemsstater tilbagelagte forsikringsperioder, for at vaere lig med en fiktiv loen, svarende til naevnte fikserede loen eller fikserede beloeb.
2. De i en medlemsstats lovgivning fastsatte regler om regulering af elementer, der danner grundlag for beregning af ydelser, finder i givet fald anvendelse paa de elementer, der af den kompetente institution i denne stat i overensstemmelse med reglerne i stk. 1 laegges til grund, for saa vidt angaar de efter lovgivningen i andre medlemsstater tilbagelagte forsikringsperioder.
3. Saafremt en medlemsstats lovgivning foreskriver, at der ved fastsaettelse af ydelsernes stoerrelse skal tages hensyn ogsaa til andre familiemedlemmer end boern, skal den kompetente institution i denne stat ligeledes tage hensyn til den paagaeldendes familiemedlemmer, der er bosat paa en anden medlemsstats omraade, som om de var bosat paa den kompetente stats omraade.
Artikel 48
Forsikringsperioder under et aar
1. Hvis den samlede laengde af de efter en medlemsstats lovgivning tilbagelagte forsikringsperioder er under et aar, og hvis der, naar alene disse perioder laegges til grund, ikke er erhvervet ret til ydelser i medfoer af bestemmelserne i den naevnte lovgivning, er institutionen i den paagaeldende stat, uanset bestemmelserne i artikel 46, stk. 2, ikke forpligtet til at udrede ydelser paa grundlag af de naevnte perioder.
2. Den kompetente institution i hver af de oevrige implicerede medlemsstater skal medregne de i stk. 1 naevnte perioder ved anvendelsen af reglerne i artikel 46, stk. 2, med undtagelse af naevnte bestemmelses litra b).
3. Saafremt anvendelsen af bestemmelserne i stk. 1 ville medfoere, at samtlige institutioner i de paagaeldende stater blev fritaget for pligten til at udrede ydelser skal ydelserne tilkendes udelukkende efter lovgivningen i den stat, hvis betingelser senest er opfyldt, hvorved samtlige forsikringsperioder, der er tilbagelagt og medregnet efter bestemmelserne i artikel 45, stk. 1 og 2, skal anses for at have vaeret tilbagelagt efter den paagaeldende stats lovgivning.
Artikel 49
Beregning af ydelser i tilfaelde, hvor den paagaeldende ikke samtidig opfylder de foreskrevne betingelser i samtlige lovgivninger, efter hvilke forsikringsperioder er tilbagelagt
1. Saafremt den paagaeldende paa et bestemt tidspunkt ikke, naar bestemmelserne i artikel 45 i givet fald iagttages, opfylder de foreskrevne betingelser for at kunne faa ydelser efter samtlige de medlemsstaters lovgivninger, hvoraf han har vaeret omfattet, men alene opfylder de omhandlede betingelser i en eller flere af disse lovgivninger, gaelder foelgende regler :
a) hver af de kompetente institutioner, der anvender en lovgivning, hvis betingelser er opfyldt, beregner ydelsens stoerrelse efter bestemmelserne i artikel 46;
b) dog skal foelgende iagttages :
i) saafremt den paagaeldende opfylder betingelserne i mindst to medlemsstaters lovgivning, uden at forsikringsperioder, der er tilbagelagt efter en lovgivning, hvis betingelser ikke er opfyldt, behoever at medregnes, tages disse perioder ikke i betragtning ved anvendelsen af artikel 46, stk. 2;
ii) saafremt den paagaeldende kun opfylder betingelserne i én medlemsstats lovgivning, uden at forsikringsperioder, der er tilbagelagt efter en lovgivning, hvis betingelser ikke er opfyldt, behoever at medregnes, beregnes ydelsens stoerrelse alene efter reglerne i den lovgivning, hvis betingelser er opfyldt, og alene paa grundlag af de perioder, der er tilbagelagt efter denne lovgivning.
2. Den eller de ydelser, der i det i stk. 1 omhandlede tilfaelde er tilkendt efter lovgivningen i en eller flere af de implicerede medlemsstater, skal, i givet fald under iagttagelse af bestemmelserne i artikel 45, automatisk omberegnes efter bestemmelserne i artikel 46, efterhaanden som de foreskrevne betingelser i en eller flere af de oevrige medlemsstaters lovgivning, hvoraf den paagaeldende har vaeret omfattet, opfyldes.
3. Naar de i lovgivningen i en eller flere af de paagaeldende medlemsstater foreskrevne betingelser ikke laengere er opfyldt, skal der, modmindre andet foelger af bestemmelserne i artikel 40, stk. 2, automatisk foretages en omberegning efter bestemmelserne i stk. 1.
Artikel 50
Ydelse af et tillaeg, naar summen af de ydelser, der skal udbetales efter lovgivningen i de enkelte medlemsstater, er lavere end det minimumsbeloeb, der er fastsat i lovgivningen i den af disse stater, paa hvis omraade modtageren er bosat
Der kan ikke i den stat, paa hvis omraade en person, der modtager ydelser i henhold til dette kapitel, er bosat, og efter hvis lovgivning der tilkommer ham en ydelse, ydes ham et beloeb, der er mindre end den minimumsydelse, der i den naevnte lovgivning er fastsat for en forsikringsperiode, som svarer til samtlige de perioder, der efter bestemmelserne i de foregaaende artikler er lagt til grund ved ydelsens fastsaettelse. Den kompetente institution i den paagaeldende stat skal i givet fald for hele det tidsrum, hvor han er bosat paa denne stats omraade, yde ham et tillaeg, der svarer til forskellen mellem summen af de ydelser, der tilkommer ham i medfoer af dette kapitel, og minimumsydelsens beloeb.
Artikel 51
Regulering og ny beregning af ydelser
1. Saafremt stoerrelsen af ydelser i de paagaeldende medlemsstater aendres med en bestemt procentdel eller et bestemt beloeb som foelge af stigninger i leveomkostningerne, aendringer i loenniveauet eller andre forhold, som giver anledning til regulering, finder en saadan aendring direkte anvendelse paa de ydelser, der er fastsat efter bestemmelserne i artikel 46, uden at der behoever at foretages ny beregning i henhold til den naevnte artikel.
2. Derimod skal der, i tilfaelde af aendring af reglerne for fastsaettelse eller beregning af ydelser, foretages ny beregning efter bestemmelserne i artikel 46.
KAPITEL 4
ARBEJDSULYKKER OG ERHVERVSSYGDOMME
Afdeling 1
Ret til ydelser
Artikel 52
Bopael i en anden medlemsstat end den kompetente medlemsstat - Almindelige regler
En arbejdstager, der er bosat i en anden medlemsstat end den kompetente stat, og som rammes af en arbejdsulykke eller paadrager sig en erhvervssygdom, har i den stat, hvor han er bosat, ret til foelgende ydelser :
a) naturalydelser, der for den kompetente institutions regning ydes af bopaelsstedets institution efter den for denne institution gaeldende lovgivning, som om den paagaeldende var forsikret dér;
b) kontantydelser, der udbetales af den kompetente institution i henhold til den for denne institution gaeldende lovgivning . Efter aftale mellem den kompetente institution og bopaelsstedets institution kan disse ydelser dog ogsaa udbetales af den sidstnaevnte institution for den foerstnaevnte institutions regning efter reglerne i den kompetente stats lovgivning.
Artikel 53
Graensearbejdere - Saerregel
Graensearbejdere kan ogsaa opnaa ydelserne paa den kompetente tats omraade. Disse ydelser udredes af den kompetente institution i henhold til lovgivningen i denne stat, som om graensearbejderen var bosat dér.
Artikel 54
Ophold i eller flytning til den kompetente stat
1. De i artikel 52 omhandlede arbejdstagere, der opholder sig paa den kompetente stats omraade, har ret til ydelser efter denne stats lovgivning, uanset om de allerede har modtaget ydelser forud for dette ophold. Denne bestemmelse gaelder dog ikke for graensearbejdere.
2. De i artikel 52 omhandlede arbejdstagere, der flytter til den kompetente stats omraade, har ret til ydelser efter denne stats lovgivning, uanset om de allerede har modtaget ydelser foer flytningen.
Artikel 55
Ophold uden for den kompetente stat - Tilbagevenden eller flytning til en anden medlemsstat efter ulykkestilfaeldets eller erhvervssygdommens indtraeden - Noedvendigheden af at rejse til en anden medlemsstat for at faa den fornoedne behandling dér
1. En arbejdstager, der er ramt af en arbejdsulykke eller har paadraget sig en erhvervssygdom, og
a) som opholder sig i en anden medlemsstat end den kompetente stat, eller
b) som efter at have opnaaet ret til ydelser fra den kompetente institution faar tilladelse af denne institution til at vende tilbage til den medlemsstat, hvor han er bosat, eller til at flytte til en anden medlemsstats omraade, eller
c) som af den kompetente institution faar tilladelse til at rejse til en anden medlemsstat for dér at faa den behandling, som hans tilstand kraever.
har ret til :
i) naturalydelser, der for den kompetente institutions regning ydes af opholds - eller bopaelsstedets institution efter den lovgivning, der gaelder for denne institution, som om han var forsikret dér, dog saaledes at det tidsrum, for hvilket disse ydelser kan udredes, afhaenger af den kompetente stats lovgivning;
ii) kontantydelser, der udbetales af den kompetente institution efter den for denne institution gaeldende lovgivning. Efter aftale mellem den kompetente institution og opholds - eller bopaelsstedets institution kan disse ydelser dog ogsaa udbetales af den sidstnaevnte institution for den foerstnaevnte institutions regning efter reglerne i den kompetente stats lovgivning.
2. Den ifoelge stk. 1, litra b), kraevede tilladelse kan kun naegtes, saafremt det dokumenteres, at den paagaeldendes flytning maa antages at kunne bringe hans helbredstilstand i fare eller vanskeliggoere en gennemfoerelse af laegebehandlingen.
Den ifoelge stk. 1, litra c), kraevede tilladelse kan ikke naegtes, naar den fornoedne behandling ikke kan ydes den paagaeldende paa den medlemsstats omraade, hvor han er bosat.
Artikel 56
Ulykkestilfaelde paa vej til eller fra arbejdet
Et ulykkestilfaelde indtruffet paa vej til eller fra arbejdet i en anden medlemsstat end den kompetente stat anses for indtruffet paa den kompetente stats omraade.
Artikel 57
Ydelser i anledning af en erhvervssygdom, naar den paagaeldende har vaeret udsat for den samme risiko i flere medlemsstater. Naar en person, der har paadraget sig en erhvervssygdom, har udoevet en virksomhed, der maa antages at kunne foraarsage den paagaeldende sygdom, under lovgivningen i to eller flere medlemsstater, skal de ydelser, som den paagaeldende eller hans efterladte kan goere krav paa, alene tilkendes efter den stats lovgivning, hvis betingelser den paagaeldende senest har opfyldt, i givet fald ved iagttagelse af bestemmelserne i stk. 2 og 3.
2. Saafremt tilkendelse af ydelser i anledning af en erhvervssygdom efter en medlemsstats lovgivning er betinget af, at den paagaeldende sygdom foerste gang er laegeligt konstateret paa dens omraade, anses denne betingelse for opfyldt, naar sygdommen foerste gang er konstateret paa en anden medlemsstats omraade.
3. I tilfaelde af sclerogen pneumoconiose gaelder foelgende regler :
a) saafremt tilkendelse af ydelser for en erhvervssygdom efter en medlemsstats lovgivning er betinget af, at den paagaeldende sygdom er konstateret inden for et bestemt tidsrum efter ophoeret af den seneste virksomhed, som antages at kunne forarsage en saadan sygdom, skal den kompetente institution i den paagaeldende staat ved undersoegelsen af, hvornar denne seneste virksomhed har fundet sted, i fornoedent omfang tage hensyn til en under lovgivningen i enhver anden medlemsstat udoevet virksomhed af samme art, som om den havde vaeret udoevet under den foerstnaevnte stats lovgivning;
b) saafremt tilkendelse af ydelser for en erhvervssygdom efter en medlemsstats lovgivning er betinget af, at en virksomhed, der maa antages at kunne foraarsage den paagaeldende sygdom, har vaeret udoevet i et tidsrum af en vis varighed, skal den kompetente institution i den paagaeldende medlemsstat i fornoedent omfang medregne perioder, i hvilke saadan virksomhed har vaeret udoevet under lovgivningen i enhver anden medlemsstat, som om den havde vaeret udoevet under den foerstnaevnte stats lovgivning;
c) udgifterne ved kontantydelser, herunder renter, fordeles paa de kompetente institutioner i de medlemsstater, paa hvis omraade den paagaeldende har udoevet en virksomhed, der maa antages at kunne foraarsage den paagaeldende sygdom. Denne fordeling sker efter forholdet mellem laengden af de perioder, der er tilbagelagt efter lovgivningen om alderdomsforsikring i hver af disse stater, og den samlede laengde af de perioder, der er tilbagelagt efter lovgivningen om alderdomsforsikring i samtlige disse stater paa tidspunktet for den foerste udbetaling af ydelser.
4. Paa forslag af Kommissionen traeffer Raadet med enstemmighed afgoerelse om, hvilke andre erhvervssygdomme bestemmelserne i stk. 3 skal udvides til at omfatte.
Artikel 58
Beregning af kontantydelser
1. Den kompetente institution i en medlemsstat, efter hvis lovgivning kontantydelser beregnes paa grundlag af en gennemsnitsloen, skal fastsaette denne gennemsnitsloen udelukkende paa grundlag af de loenninger, der er konstateret under de perioder, der er tilbagelagt efter den naevnte lovgivning.
2. Den kompetente institution i en medlemsstat, efter hvis lovgivning kontantydelser beregnes paa grundlag af et kseret loenbeloeb, skal udelukkende basere beregningen paa det fikserede loenbeloeb, eller i givet fald paa gennemsnittet af de fikserede loenbeloeb, der svarer til de perioder, der er tilbagelagt efter den naevnte lovgivning.
3. Den kompetente institution i en medlemsstat, efter hvis lovgivning stoerrelsen af kontantydelser afhaenger af antallet af familiemedlemmer, skal ligeledes tage familiemedlemmer, der er bosat paa en anden medlemsstats omraade, i betragtning, som om de paagaeldende var bosat paa den kompetente stats omraade.
Artikel 59
Udgifter ved den tilskadekommes transport
1. Den kompetente institution i en medlemsstat, hvis lovgivning indeholder bestemmelser om overtagelse af udgifterne ved den tilskadekomnes transport, enten til hans bopael eller til et hospital, afholder ogsaa udgifterne til transport til det tilsvarende sted i en anden medlemsstat, paa hvis omraade den tilskadekomme er bosat, forudsat at institutionen i forvejen har givet sit samtykke til en saadan transport under behoerig hensyntagen til de grunde, der taler herfor. Et saadant samtykke er ikke paakraevet, hvor det drejer sig om graensearbejdere.
2. Den kompetente institution i en medlemsstat, hvis lovgivning indeholder bestemmelser om overtagelse af udgifterne ved transport til begravelsesstedet i tilfaelde af den tilskadekomnes doed, afholder ogsaa udgifterne ved transport til det tilsvarende sted i en anden medlemsstat, paa hvis omraade den tilskadekomne var bosat, da ulykkestilfaeldet indtraf, efter den for denne institution gaeldende lovgivning.
Afdeling 2
Forvaerring af en erstatningsberettigende erhvervssygdom
Artikel 60
1. I tilfaelde af forvaerring af en erhvervssygdom, for hvilken en arbejdstager har modtaget eller modtager erstatning efter en medlemsstats lovgivning, gaelder foelgende regler :
a) saafremt arbejdstageren ikke efter den foerste udbetaling af ydelser har vaeret beskaeftiget i en anden medlemsstat ved et arbejde, der maa antages at kunne foraarsage eller forvaere den paagaeldende sygdom, paahviler det den kompetente institution i den foerstnaevnte stat at afholde de med ydelserne forbundne udgifter, under hensyntagen til den indtraadte forvaerring, efter den for denne institution gaeldende lovgivning;
b) saafremt arbejdstageren efter den foerste udbetaling af ydelser har vaeret beskaeftiget ved et saadant arbejde i en anden medlemsstat, paahviler det den kompetente institution i den foerstnaevnte stat af afholde de med ydelserne forbundne udgifter, uden hensyntagen til den indtraadte forvaerring, efter den for denne institution gaeldende lovgivning. Den kompetente institution i den sidstnaevnte stat yder arbejdstageren et tillaeg, hvis stoerrelse svarer til forskellen mellem de ydelser, der efter den for denne institution gaeldende lovgivning tilkommer den paagaeldende efter den indtraadte forvaering, og de ydelser, som ville have tilkommet ham foer forvaerringen indtraadte, hvis han havde paadraget sig den paagaeldende sygdom paa et tidspunkt, hvor han var omfattet af denne stats lovgivning;
c) saafremt en arbejdstager, der har paadraget sig soderogen pneumoconiose eller en sygdom, der omfattes af en i medfoer af artikel 57, stk. 4, truffet afgoerelse i det i litra b) omhandlede tilfaelde, ikke har ret til ydelser efter den sidstnaevnte stats lovgivning, paahviler det den kompetente institution i den foerstnaevnte stat at udbetale ydelserne, under hensyntagen til den indtraadte forvaerring, efter den for denne institution gaeldende lovgivning. Institutionen i den sidstnaevnte stat skal dog afholde forskellen mellem de kontantydelser, herunder renter, der skal udbetales af den kompetente institution i den foerstnaevnte stat, under hensyntagen til den indtraadte forvaerring, og de tilsvarende ydelser, der tilkom den paagaeldende, foer forvaerringen indtraadte.
2. I tilfaelde af forvaerring af en erhvervssygdom, hvorpaa artikel 57, stk. 3, litra c), har fundet anvendelse, gaelder foelgende regler :
a) det paahviler den kompetente institution, der har tilkendt ydelserne efter bestemmelserne i artikel 57, stk. 1, at udbetale de ydelser, der tilkommer den paagaeldende efter den indtraadte forvaerring, efter den for denne institution gaeldende lovgivning.
b) udgifterne ved kontantydelser, herunder renter, skal fortsat fordeles paa de institutioner, som har deltaget i udgifterne ved de tidligere udbetalte ydelser, efter bestemmelserne i artikel 57, stk. 3, litra c). Saafremt den paagaeldende paa ny har udoevet en virksomhed, der maa antages at kunne foraarsage eller forvaerre den paagaeldende erhvervssygdom, enter under lovgivningen i en af de medlemsstater, hvor han allerede havde udoevet en virksomhed af samme art, eller under en anden medlemsstats lovgivning, skal institutionen i denne stat dog afholde forskellen mellem de ydelser, der tilkommer den paagaeldende under hensyn til den indtraadte forvaerring, og de ydelser, der tilkom ham, foer forvaerringen indtraadte.
Afdeling 3
Forskellige bestemmelser
Artikel 61
Regler for anvendelsen af saerbestemmelser i visse lovgivninger
1. Saafremt der i den medlemsstat, paa hvis omraade arbejdstageren befinder sig, ikke findes nogen forsikring mod arbejdsulykker eller erhvervssygdomme, eller saafremt der ikke under en bestaaende forsikringsordning er oprettet nogen institution, der udreder naturalydelser, skal disse ydelser udredes af den institution paa opholds - eller bopaelsstedet, som det paahviler at udrede naturalydelser i sygdomstilfaelde.
2. Saafremt helt gratis tilkendelse af naturalydelser efter den kompetente stats lovgivning er betinget af, at modtageren goer brug af en af arbejdsgiveren etableret laegetjeneste, skal de naturalydelser, der udredes i de i artikel 52 og artikel 55, stk. 1, omhandlede tilfaelde, anses for udredet gennem en saadan laegetjeneste.
3. Saafremt den kompetente stats lovgivning omfatter en ordning vedroerende arbejdsgiverens forpligtelser, skal de naturalydelser, der udredes i de i artikel 52 og artikel 55, stk. 1, omhandlede tilfaelde, anses for udredet paa den kompetente institutions begaering.
4. Saafremt den kompetente stats ordning vedroerende erstatning for arbejdsulykker ikke har karakter af en tvungen forsikring, udredes naturalydelserne direkte af arbejdsgiveren eller af det forsikringsorgan, der traeder i hans sted.
5. Saafremt tidligere indtraadte eller konstaterede arbejdsulykker eller erhvervssygdomme efter en medlemsstats lovgivning udtrykkeligt eller underforstaaet tages i betragtning ved bedoemmelse af invaliditetsgraden, skal den kompetente institution i den paagaeldende stat ligeledes tage arbejdsulykker eller erhvervssygdomme, der tidligere er indtruffet eller konstateret under lovgivningen i en anden medlemsstat, i betragtning, som om de var indtruffet eller konstateret under den for denne institution gaeldende lovgivning.
Artikel 62
Bestemmelse af, hvilken ordning der skal finde anvendelse i tilfaelde, hvor der er flere ordninger i bopaels - eller opholdslandet - Tidsbegraensning af ydelser
1. Saafremt lovgivningen i opholds - eller bopaelslandet omfatter flere forsikringsordninger, er det ordningen for arbejdere i staalindustrien, der skal finde anvendelse paa de i artikel 52 eller artikel 55, stk. 1, omhandlede arbejdstagere. Saafremt den naevnte lovgivning omfatter en saerordning for arbejdstagere beskaeftiget i miner eller dermed ligestillede virksomheder, finder denne ordning dog anvendelse paa naevnte kategori af arbejdstagere, naar den institution paa opholds - eller bopaelsstedet, som de paagaeldende retter henvendelse til, er kompetent med hensyn til anvendelsen af denne ordning.
2.Saafremt retten til at modtage ydelser efter en medlemsstats lovgivning er tidsbegraenset, kan den institution, for hvilken denne lovgivning gaelder, medregne det tidsrum, i hvilket institutionen I en anden medlemsstats allerede har udredet ydelserne.
Afdeling 4
Refusion mellem institutionerne
Artikel 63
1. Det paahviler den kompetente institution at refundere udgifterne ved naturalydelser, der er ydet dens regning I medfoer af artikel 52 og artikel 55, stk. 1.
2. De i stk. 1. omhandlede refusioner fastsaettes og afregnes efter de regler, der er fastsat i den i artikel 97 omhandlede gennemfoerelseforordning, mod bevis for de fatiske udgifter.
3. To eller flere medlemsstater eller de kompetente myndigheder i disse stater kan aftale andre refusionsregler eller give afkald paa enhver refusion mellem de under dem hoerende institutioner.
KAPITEL 5
YDELSER VED DOEDSFALD
Artikel 64
Sammenlaegning af forsikringsperioder
Den kompetente instutution I en medlemsstat, efter hvis lovgivning erhvervelse bevarelse eller generhvervelse af ret til ydelser ved doedsfald er betinget af, at der er tilbagelagt forsikringsperioder, skal I fornoedent omfang medregne forsikringsperioder, der er tilbagelagt efter lovgivningen I enhver anden medlemsstat, som om det drejede sig om perioder, der var tilbagelagt efter den for denne institution gaeldende lovgivning.
Artikel 65
Ret til ydelser, naar doedsfaldet indtraeffer, eller naar modtageren er bosat i en anden stat end den kompetente stat
1. Naar en arbejdstager, en pensionist eller rentemodtager, en pensions- eller renteansoeger eller et af hans familiemedlemmer afgaar ved doeden i en anden medlemsstat end den kompetente stat, anses doedsfaldet for indtruffet paa sidstnaevnte stats omraade.
2. Det paahviler den kompetente institution at tilkende ydelser ved doedsfald efter den for denne institution gaeldende lovgivning, selv om modtageren er bosat i en anden medlemsstat end den kompetente stat.
3. Bestemmelserne i stk. 1 og 2 finder ligeledes anvendelse I tilfaelde, hvor doedsfaldet skyldes en arbejdsulykke eller en erhvervssydom.
Artikel 66
Udbetaling af ydelser I tilfaelde, hvor en afdoed pensionist eller rentemodtager havde vaeret bosat i en anden medlemsstat end den, hvor den institution, som det paahvilede at afholde udgifterne til naturalydelser, er beliggende
I tilfaelde, hvor en person, der modtager pension eller rente efter lovgivningen i en eller flere medlemsstater, afgaar ved doeden paa et tidspunkt, da han er bosat i en anden medlemsstat end den, hvor den institution, som det i medfoer af artikel 28 paahvilede at afholde udgifterne til naturalydelser til den paagaeldende, er beliggende, skal de ydelser ved doedsfald, hvortil der er erhvervet ret efter den for denne institution gaeldende lovgivning, udbetales af den naevnte institution og for dennes regning, som om pensionisten (rentemodtageren) paa det tidspunkt, da han afgik ved doeden, var bosat paa den medlemsstats omraade, hvor naevnte institution er beliggende.
Bestemmelserne i det foregaaende stykke finder tilsvarende anvendelse paa en pensionists eller rentemodtagers familiemedlemmer.
KAPITEL 6
Afdeling 1
Faelles bestemmlser
Artikel 67
Sammenlaegning af forsikrings- eller beskaeftigelsesperioder
1. Den kompetente institution I en medlemsstat, efter hvis lovgivning erhvervelse, bevarelse eller generhvervelse af ret til ydelser er betinget af, at der er tilbagelagt forsikrinsperioder, skal i fornoedent omfang medregne forsikrings- eller beskaeftigelsesperioder, der er tilbagelagt efter enhver anden medlemsstats lovgivning, som om det drejede sig om forsikringsperioder, der var tilbagelagt efter den for denne institution gaeldende lovgivning, dog forudsat at beskaeftigelsesperioderne ville vaere blevet anset for forsikringsperioder, hvis de havde vaeret tilbagelagt efter denne lovgivning.
2. Den kompetente institution i en medlemsstat, efter hvis lovgivning erhvervelse, bevarelse eller generhvervelse af ret til ydelser er betinget af, at der er tilbagelagt beskaeftigelsesperioder, skal i fornoedent omfang medregne forsikrings- eller beskaeftigelsesperioder, der er tilbagelagt efter lovgivningen i enhver anden medlemsstat, som om det drejede sig om beskaeftigelsesperioder, der var tilbagelagt efter den for denne institution gaeldende lovgivning.
3. Bortset fra de i artikel 71, stk. 1. Litra a) ii) og litra b) ii), omhandlede tilfaelde, er anvendelsen af bestemmelserne i stk. 1 og 2 betinget af, at den paagaeldende senest har tilbagelagt :
- forsikringsperioder, i det i stk. 1 omhandelse tilfaelde.
- bestkaeftigelsesperioder, i det i stk. 2. Omhandlede tilfaelde.
Efter den lovgivning, i henhold til hvilken ydelserne begaeres.
4. Naar det tidsrum, for hvilket ydelserne tilkendes, er afhaengigt af laengden af forsikrings- eller beskaeftigelsesperioder, finder bestemmelserne i stk., 1 eller stk. 2 anvendelse, alt after omstaendighederne.
Artikel 68
Bevegning af ydelserne
1. Den kompetente institution i en medlemsstat, hvor lovgivningen bestemmer, at ydelserne beregnes paa grundlag af stoerrelsen af den tidligere loen, skal som grundlag for beregningen kun benytte den loen, skal som den paagaeldende har modtaget under sin seneste beskaeftigelse paa denne stats omraade. Hvis den paagaeldendes seneste beskaeftigelse paa denne stats omraade ikke har varet i mindst 4 uger, beregnes ydelserne dog paa grundlag af den loen, der paa den arbejdsloeses bopaels- eller opholdssted saedvanligt ydes for en beskaeftigelse, der svarer til eller kan sammenlignes med den, han senest har udoevet paa en anden medlemsstats omraade.
2. Den kompetente institution i en medlemsstat, efter hvis lovgivning ydelsernes stoerrelse afhaenger af antallet af familiemedlemmer, skal ogsaa tage familienmedlemmer, der er bosat paa en anden medlemsstats omraade, i betragtning som om de paagaeldende var bosat paa den kompetente stats omraade. Dette gaelder dog ikke, saafremt en anden person i familiemedlemmernes bopaelsland har ret til ydelser ved arbejdsloeshed, for saa vidt familiemedlemmerne tages i betragtning ved disse ydelsers beregning.
Afdeling 2
Arbedsloese, der rejser til en anden medlemsstat end den kompetente stat
Artikel 69
Betingelser og graenser for bevarelse af ret til ydelser
1. En helt arbejdsloes arbejdstager, der opfydler de i en medlemssats lovgivning foreskrevne betingelser for ret til ydelser, og som rejser til en eller flere andre medlemsstater for at soege beskaeftigelse dér, bevarer sin ret til disse ydelser under foelgende betingelser og inden for foelgende graenser :
a) han skal foer sin afrejse have vaeret tilmeldt som arbedssoegende og have staaet til den kompetente stats arbedsformidlings raadighed i mindst fire uger, efter at han blev arbedjsloes. Det kompetente arbejdsformidlingskontor eller den kompetente institution kan dog give samtykke til, at han rejser inden udloebet af denne frist;
b) han skal tilmede sig som arbejdssoegende ved arbejdsformidlingen I hver af de medlemsstater, han rejser til, og underkaste sig den dér bestaaende kontrol. Denne betingelse anses for opfyldt for tidsrummet forud for tilmeldingen, saafremt denne sker inden syv dage efter det tidspunkt, da den paagaeldende er ophoert med at staa til raadighed for arbejdsformidlingen i den stat, han har forladt. I undtagelsestilfaelde kan det kompetente arbejdsformidlingskontor eller den kompetente institution forlaenge denne frist;
c) retten til ydelser bevares I et tidsrum af hoejst tre maaneder, regnet fra det tidspunkt, da den paagaeldende er ophoert med at staa til raadighed for arbejdsformidlingen I den stat, han har forladt, dog saaledes at det samlede tidsrum, for hvilket der tilkendes ydelser, ikke kan overstige det tidsrum, for hvilket den paagaeldende har ret til ydelser I medfoer af den naevnte stats lovgivning. Hvor det drejer sig om en saesonarbejder, er dette tidsrum yderligere begraenset til den resterende periode indtil udloebet af den saeson, for hvilken han er ansat.
2. Saafremt den paagaeldende vender tilbage til den kompetente stat inden udloebet af den periode, i hvilken han efter bestemmelserne i stk., 1. litra c), har ret til ydelser, er han forsat berettiget til ydelser efter denne stats lovgivning ; saafremt han ikke vender tilbage til den kompetente stat inden udloebet af naevnte periode, mister han enhver ret til ydelser efter denne stats lovgivning. I undtagelsestilfaelde kan det kompetente arbejdsformidlingskontor eller den kompetente institution forlaenge denne frist.
3. Bestemmelserne i stk. 1 kan kun paaberaabes én gang mellem to beskaeftigelsesperioder.
4. Hvis den kompetente stat er Belgien, generhverver en arbejdsloes, som vender tilbage dertil efter udloebet af den i stk. 1. litra c), fastsatte frist af tre maaneder, foerst retten til ydelser fra dette land, efter at han har vaeret beskaeftiget dér i mindst tre maaneder.
Artikel 70
Udbetaling af ydelser samt refusioner
1. I de I artikel 69, stk. 1, omhandlede tilfaelde udbetales ydelserne af institutionen I hevr af de stater, hvor den arbejdsloese soeger beskaeftigelse.
Det paahviler den kompetente institution i den medlemsstat, af hvis lovgivning loenmodtageren har vaeret omfattet under sin seneste beskaeftigelse, at refundere disse ydelser.
2. De i stk. 1 omhandlede refusioner fastsaettes og afregnes efter de regler, der er fastsat i den i artikel 97 omhandlede gennemfoerelsesforordning, enten mod bevis for de faktiske udgifter eller paa grundlag af fikserede beloeb.
To eller flere medlemsstater eller de kompetente myndigheder i disse stater kan aftale andre refusionsog betalingsregler eller give afkald paa enhver refusion mellem de under dem hoerende institutioner.
Afdeling 3
Arbejdloese, som under deres seneste beskaeftigelse var bosat I en anden medlemsstat end den kompetente stat
Artikel 71
1. Arbejdsloese, som under deres seneste beskaeftigelse var bosat I en anden medlemsstat end den kompetente stat, modtager ydelser efter foelgende regler :
a) i) graensearbejdere, der er delvis eller periodisk arbejdsloese i den virksomhed, hvor de er beskaeftiget, modtager ydelser efter lovgivningen i den kompetente stat, som om de var bosat paa denne stats omraade ; disse ydelser udbetales af den kompetente institution ;
ii) graensearbejdere, er er helt arbeidsloese, modtager ydelser efetr lovgivningen I den medlemsstat, paa hvis omraade de er bosat, som om de under deres seneste beskaeftigelse havde vaeret omfattet af denne lovgivning ; disse ydelser udbetales af bopaelsstedets institution for denne institutions regning ;
b) i) andre arbejdstagere end graensearbejdere, der er delvis, periodisk eller helt arbejdsloese, og som fortsat staar til raadighed for deres arbejdsgiver eller for arbejdsformidlingen paa den kompetente stats omraade, modtager ydelser efter lovgivning i denne stat, som om de var bosat paa dens omraade ; disse ydelser udbetales af den kompetente institution ;
ii) andre arbejdstagere end graensearbejdere, der er helt arbejdsloese, og som stiller sig til raadighed for arbejdsformidlingen i den medlemsstat, paa hvis omraade de er bosat, eller som vender tilbage til denne stats omraade, modtager ydelser efetr denne stats lovgivning, som om de senest havde vaeret beskaeftiget dér ; disse ydelser udbetales af bopaelsstedets institution for denne institutions regning. Hvis den paagaeldende arbejdstager allerede har faaet tilkendt ydelser for den kompetente institutions regning i den medlemsstat, af hvis lovgivning han senest har vaeret omfattet, skal han dog oppebaere ydelser i overensstemmelse med reglerne i artikel 69. Udbetaling af ydelser efetr lovgivning i den stat, hvor den arbejdsloese er bosat, stilles i bero i det tidsrum hvor han i medfoer af artikel 69 kan goere krav paa ydelser efter den lovgivning, hvoraf han senest har vaeret omfattet.
2. Saa laenge en arbejdsloes har ret til ydelser i medfoer af stk. 1, litra a) i) eller litra b) i), kan han ikke goere krav paa ydelser efetr lovgivningen I den medlemsstat, paa hvis omraade han er bosat.
KAPITEL 7
FAMILJEYDELSER OG BOERNETILSKUD TIL ARBEJDSTAGERE OG ARBEJDSLOESE
Afdeling 1
Faelles bestemmelse
Artikel 72
Sammenlaegning af beskaeftigelsesperioder
Den kompetente institution i en medlemsstat, efter hvis lovgivning erhvervelse af ret til ydelser er betinget af, at der er tilbagelagt beskaeftigelsesperioder, skal i fornoedent omfang medregne beskaeftigelsesperioder, der er tilbagelagt paa enhver anden medlemsstats omraade, som om det drejede sig om perioder, der var tilbagelagt efter den for denne institution gaeldende lovgivning.
Afdeling 2
Arbejdstagere og arbejdsloese, hvis familiemedlemmer er bosat i en anden medlemsstat end den kompetente stat
Artikel 73
Arbejdstagere
1. En arbejdstager, der er omfattet af lovgivningen I en anden medlemsstat end Frankrig, har for de af sine familiemedlemmer, der er bosat paa en anden medlemsstats omraade, ret til familieydelser efter lovgivningen I den foerstnaevnte stat, som om de paagaeldende var bosat paa dennes omraade.
2. En arbejdstager, der er omfattet af fransk lovgivning, har for de af sine familiemedlemmer, der er bosat i en anden medlemsstat end Frankrig, ret til boernetilskud efter lovgivningen I den stat, hvor disse familiemedlemmer er bosat ; arbejdstageren skal opfylde de betingelser med hensyn til beskaeftigelse, der I fransk lovgivning er fastsat for opnaaelse af ret til ydelser.
3. En arbejdstager, der I medfoer af artikel 14, stk. 1, litra a), er omfattet af fransk lovgivning, har for de af sine familiemedlemmer, der ledsager ham til den medlemsstat, til hvis omraade han er udsendt, ret til de I fransk lovgivning hjemlede og I bilag V angivne familieydelser.
Artikel 74
Arbejdsloese
1. En arbejdsloes, der modtager ydelser I anlednong af arbejdsloeshed efetr lovgivningen I en anden medlemssta end Frankrig, har for de af sine familiemedlemmer, der er bosat paa en anden medlemsstats omraade, ret til familieydelser efter lovgivningen I den foerstnaevnte stat, som om de paagaeldende var bosat paa dennes omraade.
2. En arbejdsloes, der modtager ydelser i anledning af arbejdsloeshed efter fransk lovgivning, har for de af sine familiemedlemmer, der er bosat i en anden medlemsstat end Frankrig, ret til boernetilskud efetr lovgivningen i den stat, paa hvis omraade disse familiemedlemmer er bosat.
Artikel 75
Udbetaling af ydelser samt refusioner
1. a) I de artikel 73, stk. 1 og 3, omhandlede tilfaelde udbetales familieydelserne af den kompetente institution i den stat, af hvis lovgivning arbejdstageren er omfattet, og i det artikel 74, stk. 1, omhandlebe tilfaelde af den kompetente institution i den stat, efter hvis lovgivning den arbejdsloese modtager ydelser I anledning af arbejdsloeshed. Ydelserne udbetales efter de bestemmelser, der gaelder for disse institutioner, hvad enten den fysiske eller juridiske person, til hvem ydelserne skal udbetales, er bosat eller opholder sig paa den kompetente stats omraade eller paa en anden medlemsstats omraade ;
b) saafremt den person, til hven familieydelserne skal udbetales, ikke anvender dem til familiemedlemmernes underhold, skal den kompetente institution dof efter anmodning af og gennem institutionen paa familiemedlemmernes bopaelssted eller den institution eller det organ, det er hertil udpeget af den kompetente myndighed i familiemedlemmernes bopaelsland udbetale disse ydelser med frigoerende virkning til den fysiske eller juridiske person, som faktisk forsoerger familiemedlemmer ;
c) to eller flere medlemsstater kan i henhold til bestemmelserne i artikel 8 aftale, at den kompetente institution, enten direkte eller gennem institutionen paa familiemedlemmernes bopaelssted, skal udbetale de familieydelser, hvorpaa der haves krav efter lovgivningen i disse stater eller i en af disse stater, til den fysiske eller juridiske person, som faktisk forsorger familiemedlemmernes.
2. a) I de artikel 73, stk. 2, og artikel 74, stk. 2, omhandlede tilfaelde udbetales boernetilskuddene af institutionen paa familiemedlemmernes bopaelssted efter den for denne institution gaeldende lovgivning ;
b) saafremt boernetilskuddene i medfoer af denne lovgivning skal udbetales til arbejdstageren, skal den i litra a) naevnte institution dog udbetale boernetilskuddene til den fysiske eller juridiske person, som faktisk forsoerger familiemedlemmerne paa deres bopaelssted, eller i givet fald direkte til familiemedlemmerne ;
c) den kompetente instituion refunderer fuldt ud de i medfoer af litra a) og b) udbetalte boernetilskud.Refusionerne fastsaettes og afregnes efter de regler, der er fastsat I den I artikel 97 omhandlede gennemfoerelsesforordning.
Artikel 76
Prioritetsregler i tilfaelde af samtidig ret til familieydelser eller broenetilskud medfoer af artiklerne 73 eller 74 og I kraft af erhvervsudoevelse I det land, hvor familiemedlemmerne er bosat
Retten til familieydelser eller boernetilskud i medfoer af bestemmelserne I artikel 73 eller 74 stilles i bero, saafremt der i kraft af erhvervsudoevelse ogsaa kan kraeves udbetalt famailieydelser eller boernetilskud efter lovgivningen i den medlemsstat, paa hvis omraade familiemedlemmerner er bosat.
KAPITEL 8
YDELSER TIL BOERN, DER FORSOERGES AF PENSIONISTER ELLER RENTEMODTAGERE, SAMT TIL BOERN, DER HAR MISTET BEGGE FORAELDRE ELLER EN AF DEM
Artikel 77
Boern, der forsoerges af pensionister eller rentemodtagere
1. Ved udtrykket « ydelser » forstaas i denne artikel boernetilskud til personer, der modtager pension eller rente i anledning af alderdom, invaliditet, arbejdsulykke eller erhvervssygdom, samt de til saadanne pensioner eller renter ydede boernetillaeg, med undtagelse af tillaeg, der ydes i henhold til forsikringen mod arbejdsulykker og erhvervssygdomme.
2. Ydelserne skal udredes efter foelgende regler, uanset i hvilken medlemsstat pensionisten (rentemodtageren) eller boernene er bosat :
a) en person, der kun har ret til pension eller rente efter lovgivningen i én medlemsstat, modtager ydelserne efter lovgivningen i den medlemsstat, som er kompetent med hensyn til pensionen eller renten :
b) en person, der har ret til pension eller rente efter lovgivningen I flere medlemsstater, modtager ydelserne
i) efter lovgivningen i den af disse stater, paa hvis omraade han er bosat, saafremt han dér har opnaaet ret til en af de i stk. 1 naevnte ydelser i medfoer af denne stats lovgivning, i givet fald ved iagttagelse af bestemmelserne i artikel 79, stk. 1, litra a), eller
ii) i andre tilfaelde efter lovgivningen i den af disse stater, hvor den paagaeldende har tilbagelagt sin laengste forsikringsperiode, saafremt han har erhvervet ret til en af de i stk. 1 omhandlede ydelser efter den naevnte lovgivning, i givet fald ved iagttagelse af bestemmelserne i artikel 79, stk. 1. litra a) :
saafremt den paagaeldende ikke har erhvervet nogen ret efter denne lovgivning, undersoeges det, om betingelserne for erhvervelse af ret efter lovgivningen i de oevrige implicerede stater er til stede, idet de forsikringsperioder, der er tilbagelagt efter disse staters lovgivning, laegges til grung i raekkefoelge efetr aftagende laengde.
Artikel 78
Boera, der har mistet begge foraeldre eller en af dem
1. Ved udtrykket « ydelser » forstaas i denne artikel boernetilskud og i givet fald supplerende eller saerlige tilskud til boern, der har mistet begge foraeldre eller en af dem, samt pensioner eller renter til saadanne boern, med undtagelse af renter, der ydes de naevnte boern i henhold til forsikringen mod arbejdsulykker og erhvervssygdomme.
2. Ydelser til saadanne boern skal udredes efter foelgende regler, uanset I hvilken medlemsstat barnet eller den fysiske eller juridiske person, som faktisk forsoerger det, er bosat :
a) for saa vidt angaar et barn af en afdoed arbejdstager, som kun har vaeret omfattet af lovgivningen i én medlemsstat, efetr denne stats lovgivning :
b) for saa vidt angaar et barn af en afdoed arbejdstager, som har vaeret omfattet af lovgivningen i flere medlemsstater :
i) efter lovgivningen i den af disse stater, paa hvis omraade barnet er bosat, saafremt der dér er erhvervet ret til en af de i stk. 1 naevnte ydelser i medfoer af denne stats lovgivning, i givet fald ved iagttagelse af bestemmelserne i artikel 79, stk. 1. litra a), eller
ii) i andre tilfaelde efter lovgivningen i den af disse stater, hvor den afdoede arbejdstager har tilbagelagt sin laengste forsikringsperiode, saafremt der er erhvervet ret til en af de i stk. 1 omhandlede ydelser i medfoer af den naevnte lovgivning, i givet fald ved iagttagelse af bestemmelserne i artikel 79, stk. 1. litra a) : saafremt der ikke er erhvervet nogen ret efter denne lovgivning, undersoeges det, om betingelserne for erhvervelse af ret efter lovgivningen i de oerige
implicerede medlemsstater er til stede, idet de forsikringsperioder, der er tilbagelagt efter disse staters lovgivning, laegges til grund i raekkefoelge efter aftagende laengde.
Den medlemsstats lovgivning, efetr hvilken de i artikel 77 omhandlede ydelser til boern af den pensionist eller en rentemodtager skal udredes, finder dog fortsat anvendelse efter den paagaeldende pensionists eller rentemodtagers doed, for saa vidt angaar udredelse af ydelser til hans efterladte boern.
Artikel 79
Faelles bestemmelser om ydelser til boern, der forsoerges af pensionister eller rentemodtagere, samt til boern, der har mistet begge foraeldre eller en af dem
1. Ydelserne efter artiklerne 77 og 78 skal udredes efter den paa grundlag af reglerne i de naevnte artikler bestemte lovgivning af den institution, som det paahviler at anvende naevnte lovgivning, og for denne institutions regning, som om pensionisten (rentemodtageren) eller den afdoede ar bejdstager kun havde vaeret omfattet af lovgivningen i den kompetente stat.
Herved skal dog folgende iagttages :
a) saafremt erhvervelse, bevarelse eller generhvervelse af ret til ydelser efter denne lovgivning afhaenger af forsikrings- eller beskaeftigelsesperiodernes laengde, bestemmes denne laengde I givet fald ved iagttagelse af reglerne I henholdsvis artikel 45 eller artikel 72 ;
b) saafremt stoerrelsen af ydelserne efter denne lovgivning beregnes paa grundlag af pensionens beloeb eller afhaenger af forsikringsperiodernes laengde, skal det efter bestemmelserne i artikel 46,, stk. 2, udfundne teoretiske beloeb laegges til grund for beregningen af disse ydelsers stoerrelse.
2. Hvor anvendelsen af den i artikel 77, stk. 2, litra b), ii), og artikel 78, stk. 2, litra b), ii) fastsatte regel foerer til, at flere medlemmsstater bliver kompetente som foelge af, at forsikringsperioderne er af samme laengde, udredes ydelserne efter artikel 77, respektive artikel 78, efter den af disse staters lovgivning, af hvilken arbeidstageren senest har vaeret omfattet.
3. Retten til ydelser i medfoer af bestemmelserne i stk. 2, og i artiklerne 77 og 78 stilles i bero, saafremt der i kraft af erhvervsudoevelse kan kraeves udbetalt familieydelser eller boernetilskud for de paagaeldende boern efter en medlemsstats lovgivning. I saa fald betragt de paagaeldende som en arbejdstagers familiemedlemmer.
AFSNIT IV
DEN ADMINISTRATIVE KOMMISSION FOR VANDRENDE ARBEJDSTAGERES SOCIALE SIKKRING
Artikel 80
Sammensaetning og funktion
1. Den administartive Kommission for vandrende arbejdstageres sociale sikring, i det foelgende benaevnt « Den administartive Kommission « , der er oprettet ved De europaeiske Faellesskabers Kommission, bestaar af en regeringsrepraesentant for hver af medlemsstaterne, eventuelt bistaaet af tekniske raadgivere. En repraesentant for De europaeiske Faellesskabers Kommission deltager I Den administrative Kommission moeder, med status som raadgiver.
2. Den administartive Kommission modtager teknisk bistand af Det internationale Arbejdsbureau inden for rammerne af de overenskomster, der I dette oejemed er afsluttet mellem Det europaeiske oekonomiske Faellesskab og Den internationale Arbejdsorganisation.
3. Vedtaegterne for Den administrative Kommission fastsaettes af dens medlemmer ved overenskomst mellem disse.
Beslutninger vedroerende de i artikel 81, litra a), omhandlede fortolkningsspoergsmaal kan kun traeffes med enstemmighed. De trufne beslutninger skal i fornoedent omfang offentliggoeres.
4. Den administrative Kommissions sekretariatsforretninger varetages af den til De europaeiske Faellesskabers Kommission hoerende forvaltning.
Artikel 81
Den administrative Kommissions opgaver
Den administrative Kommission har foelgende opgaver :
a) at behandle ethvert administartivt spoergsmaal eller fortolkningsspoergsmaal, der opstaar I forbindelse med bestemmelserne i denne forordning og sene forordninger eller med enhver overenskomst eller ordning, der traeffes inden for rammerne af disse forordninger, uden at dette beroerer myndigheder, institutioners eller enkeltpersoners ret til at benytte sig af de procedurer og domstolt, der er fastsat i medlemsstaternes lovgivning, i denne forordning eller i Traktaten ;
b) efetr anmodning af de kompetente myndigheder, institutioner og domstole i medlemmsstaterne at foretage oversaettelse af dokumenter, der vedroerer anvendelsen af denne forordning, isaer oversaettelse af begaeringer indgivet af personer, der vil kunne omfattes af bestemmelserne i denne forordning ;
c) at fremme og udvikle samarbejdet mellem medlemsstaterne paa den sociale sikrings omraade med saerligt henblik paa sundhedsmaessige og sociale foranstaltninger af faelles interesse ;
d) at fremme og udvikle samarbejdet mellem medlemsstaterne med henblik paa at opnaa en hurtigere forretningsgang ved fastsaettelsen af ydelser efter bestemmelserne i denne forordning, isaer ydelser ved invaliditet, alderdom og doedsfald (pensioner), gennem udnyttelse af stadig mere avanceret teknik paa det administartive omraade ;
e) at indsamle det materiale, der skal laegges til grung for den regnskabsmaessige opgoerelse af de udgifter, der paahviler medlemsstaternes institutioner efter bestemmelserne i denne forordning ; og at forestaa den aarlige afregning mellem de naevnte institutioner ;
f) at udoeve enhver anden funktion, der I medfoer af denne forordning og senere forordninger eller enhver overenskomst eller ordning, der maatte blive truffet inden for rammerne af disse forordninger, henhoerer under dens kompetence ;
g) at fremsaette forslag for De europaeiske Faelleskabers Kommission med henblik paa udarbejdelse af fremtidige forordninger samt med henblik paa aendring af denne forordning og senere forordninger.
AFSNIT V
DET RAADGIVENDE UDVALG FOR VANDRENDE ARBEJDSTAGERES SOCIALE SIKRING
Artikel 82
Oprettelse, sammensaetning og virksomhed
1. Der nedsaettes et raadgivende udvalg for vandrende arbejdstageres sociale sikring, i det foelgende benaevnt « Det raadgivende Udvalg », bestaaende af seksogtredice ordinaere medlemmer, der fordeler sig saaledes for hver af medlemstaterne :
a) to regeringsrepraesentanter, hvoraf mindst én skal vaere medlem af Den administrative Kommission.
b) to repraesentanter for arbejdstagerorganisationere,
c) to repraesentanter for arbejdstagerorganisationere,
For hver af de to naevnte grupper udpeger hver medlemsstat én suppleant.
2. Det raadgivende Udvalgs ordinaere medlemmer og suppleanter udpeges af Raadet, der , for saa vidt angaar arbejstagere- og arbejdsgiverrepraesentanterne, skal soege at opna en sammensaetning af udvalget, der sikrer en rimelig repraesentation for de forskellige interesseomraadrer.
Fortegnelsen over ordinaere medlemmer og suppleanter bekendtgoeres af Raadet i De Europaeiske Faellesskabers Tidende.
3. De ordiaere medlemmers og suppleanternes funktionstid er to aar. Genudnaevnelse kan finde sted. Ved udloebet af deres funktionstid fortsaetter medlemmerne og suppleanterne I deres hverv, indtil deres efterfoelgere er udpeget, eller genudnaevnelse har fundet sted.
4. Et medlem af Kommissionen eller en repraesentant for denne fungerer som formand for Det raadgivende Udvalg.Formanden deltager ikke i stemmeafgivningen.
5. Det raadgivende udvalg traeder sammen mindst én gang om aaret. Det indkaldes af formanden, enten paa dennes eget initiativ eller efter skriftlig begaering rettet til formanden af mindst en tredjedel af medlemmerne. Saadan begaering skal indeholde konkrete forslag til dagsordenen.
6. Det raadgivende Udvalg kan paa forslag af formanden undtagelsesvis beslutte at indhente udtalelser fra enkeltpersoner eller repraesentanter for organer, der har stor erfaring paa den sociale sikrings omraade. Udvalget kan endvidere, paa samme vilkaar som Den administartive Kommission, goere brug af teknisk bistand fra Det internationale Arbejdsbureau inden for rammerne af de mellem Det europaeiske oekonomiske Faellesskab og Den internationale Arbejdsorganisation afsluttede overenskomster.
7. Det raadgivende Udvalgs udtalelser og forslag skal begrundes. De vedtages med absolut flertal af de gyldigt afgivne stemmer.
Udvalget fastsaetter ved flertalsbeslutning sin forretningsorden, som skal godkendes af Raadet efter indhentet udtalelse fra Kommissionen.
8. Det raadgivende Udvalgs sekretariatsforretninger varetages af den til De europaeiske Faellesskabers Kommission hoerende forvaltning.
Artikel 83
Det raadgivende Udvalgs opgaver
Det raadgivende Udvalg kan paa begaering af De europaeiske Faellesskabers Kommission, af Den administartive Kommission eller paa eget initiativ.
a) undersoege generelle eller principielle spoergsmaal og problemer, som opstaar ved anvendelden af de forordninger, der er udfaerdiget inden for rammerne af traktatens artikel 51 ;
b) afgive udtalelser til Den administrative Kommission om de paagaeldende spoergsmaal samt fremsaette forslag med henblik paa eventuel aendring af forordningerne.
AFSNIT VI
FORSKELLIGE BESTEMMELSER
Artikel 84
Samarbejde mellem de kompetente myndigheder
1. De kompetente myndighder i medlemssaterne skal underrette hinanden om :
a) de foranstaltninger, de har truffet med henblik paa anvendelse af denne forordning ;
b) saadanne aendringer i deres lovgivning, som maa antages at beroere anvendelsen af denne forordning.
2. Medlemsstaternes myndighder og institutioner skal med henblik paa anvendelsen af denne forordning yde hinanden bistand, som om detdrejede sig om anvendelsen af deres egen lovgivning. Den gensidige administrative bistand ydes I princippet vederlagsfrit af de naevnte myndigheder og institutioner. De kompetnete myndigheder I medlemsstaerne kan dog aftale, at visse udgifter skal vaere genstand for refusion.
3. Medlemsstaternes myndigheder og institutioner kan med henblik paa anvendelsen af denne forordning forhandle direkte med hinanden samt med de paagaeldende personer eller deres befuldmaegtigede.
4. En medlemsstats myndigheder, institutioner og domstole kan ikke afvise begaeringer eller andre dokumenter, der forelaegges dem, med den begrundelse, at de er affatet paa en anden medlemsstats officielle sprog. De kan I givet fald goere brug af bestemmelserne i artikel 81, litra b).
Artikel 85
Fritagelse for eller nedsaettelse af afgifter eller gebyrer - Fritagelse for legallisering
1. Enhver i en medlemsstats lovgivning fastat fritagelse for eller nedsaettelse af afgifte, stempel-, rets-, eller registreringsgebyrer for asker eller dokumenter, der kan kraeves fremalgt i henhold til den paagaeldende stats lovgivning, skal udstraekkes til ogsaa at omfatte tilsvarende akter og dokumenter, der kan kraeves fremalgt i henhold til en anden medlemsstats lovgivning eller i henhold til denne forordning.
2. Attester, dokumenter og asker af enhver art, der kan kraeves fremalgt i forbindelse med anvendelsen af denne forordning, er fritaget for legalisering af diplomatiske eller konsulaere myndigheder.
Artikel 86
Begaeringer, erklaeringer, appel eller anmodning om genoptagelse fremsat over for en myndighed, institution eller domstol i en anden medlemsstat end den kompetente stat
Begaeringer, erklaeringer, appel eller anmodning om genoptagelse, der i medfoer af en medlemsstats lovgivning skal vaere fremsat over for en myndighed, en institution eller en domstol i den paagaeldende stat inden en bestemt frist, skal anses for rettidigt indgivet, saafremt de inden for samme frist er indgivet til en tilsvarende myndighed, institution eller domstol i en anden medlemsstat. I saa fald den myndighed, institution eller domstol, der har modtaget naevnte begaeringer, erklaeringer, appel eller anmodning om genoptagelse, straks oversende dem, enten direkte eller gennem de kompetente myndigheder i de paagaeldende medlemsstater, til den kompetente myndighed, institution eller domstol i den foerstnaevnte stat. Datoen for indgivelse af disse begaeringer, erklaeringer, appel eller anmodning om genoptagelse til en myndighed, en institution eller en domstol i den sidstnaevnte stat anses for at vaere datoen for deres indgivelse til den kompetente myndighed, institution eller domstol, der skal behendle den.
Artikel 87
Laegeundersoegelser
1. De i en medlemsstats lovgivning foreskrevne laegeundersoegelser kan paa den kompetente institutions begaering foretages paa en anden medlemsstats omraade af institutionen paa det sted, hvor modtageren af ydelsen har ophold eller bopael, paa de vilkar, der er fastsat i den i artikel 97 omhandlede gennemfoerelsesforordning eller, saafremt denne ikke indeholder forskrifter herom, paa de vilkaar, der er aftalt mellem de kompetente myndigheder i de paagaeldende medlemslande.
2. Laegeundersoegelser, der foretages paa de i stk. 1 fastsatte vilkaa, anses for foretaget paa den kompetente stats omraade.
Artikel 88
Overfoersler fra en medlemsstat til en anden af de i henhold til denne forordning skyldige beloeb
Med forbehold af bestemmelserne i traktatens artikel 106, skal pengeoverfoersler, der foretages i henhold til denne forordning, ske i overensstemmelse med de aftaler herom, der paa tidspunktet for overfoerslen er gaeldende mellem de paagaeldende medlemsstater. Hvor der ikke bestaar saadanne aftaler mellem to medlemsstater, skal de kompetente myndigheder i disse stater eller de myndigheder, hvorunder internationale betalinger henhoerer, traeffe aftale om de til gennemfoerelse af disse overfoersler fornoedne foranstaltninger.
Artikel 89
Saerregler for anvendelsen af visse medlemsstaters lovgivning
Saerregler for anvendelsen af visse medlemssaters lovgivning er anfoert i bilag V.
Artikel 90
Boligtilskud og familieydelser indfoert efter denne forordnings ikrafttraeden
Boligtilskud og, for saa vidt angaar Luxembourg, familieydelser, som efetr denne forordnings ikrafttraeden maatte blive indfoert af befolkningspolitiske grunde, ydes ikke til personer, der er bosat i en anden medlemsstat end den kompetente stat.
Artikel 91
Bidrag, som paahviler arbejdsgivere eller virksomheder, hvis bopael henholdsvis hjemsted ikke ligger i den kompetente stat
Der kan ikke paalaegges en arbejdsgiver hoejere bidrag som foelge af, at han er bosat, eller hans virksomhed sit hjemsted, I en anden medlemsstat end den kompetente stat.
Artikel 92
Inddrivelse af bidrag
1. Skyldige bidrag til en medlemsstats institution kan inddrives paa en anden medlemsstats omraade efetr den administrative procedure og med de garantier og fortrinsrettigheder, som gaelder for inddrivelse af skyldige bidrag til en tilsvarende institution i den sidstnaevnte stat.
2. Naermere regler for anvendelsen af bestemmelserne I stk. 1 skal om fornoedent fastlaagges i den i artikel 97 omhandlede gennemfoerelseforordning eller ved aftaler mellem medlemsstaterne. Saadanne regler vil ligeledes kunne omfatte fremgangsmaaden ved tvangsmaessig inddrivelse.
Artikel 93
Forpligtede institutioners krav over for en erstaningspligtig tredjemand
1. Saafremt en person modtager ydelser efter en medlemsstats lovgivning for en skade, der er indtraadt som foelge af en begivenhed indtruffet paa en anden medlemsstats omraade, gaelder foelgende regler om den forpligtede institutions eventuelle krav over for en erstatningspligtig tredjemand :
a) naar den forpligtede institution i henhold til den for denne gaeldende lovgivning er indtraadt i de krav, som modtageren af ydelserne har over for tredjemand, skal enhver medlemsstat anerkende denne indtraeden :
b) naar den forpligtede institution har et selvstaendigt krav over for tredjemand, skal enhver medlemsstat anerkende dette krav.
2. Saafremt en person modtager ydelser i medfoer af den medlemsstats lovgivning for en skade, der er indtraadt som foelge af en begivenhed indtruffet paa en anden medlemsstats omraade, gaelder de regler i den naevnte lovgivning, som bestemmer, i hvilke tilfaelde arbejdsgivere eller de af dem beskaeftigede arbejdstagere er fritaget for civilretligt ansvar, i forhold til den paagaeldende person eller til den kompetente institution.
Bestemmelserne i stk. 1 finder tilsvarende anvendelse paa den forpligtede institutions eventuelle krav over for en arbejdsgiver eller de af denne beskaeftigede arbejdstagere, i tilfaelde hvor det ikke kan udelukkes, at de paagaeldende er erstatningspligtige.
AFSNIT VII
OVERGANGSBESTEMMELSER OG AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
Artikel 94
Forskellige bestemmelser
1. Denne forordning giver ikke ret til ydelser for noget tidsrum, der ligger forud for dens ikrafttraeden.
2.Enhver forsikringsperiode samt, i givet fald, enhver beskaeftigelses- eller bopaelsperiode, der er tilbagelagt efetr en medlemsstats lovgivning foer denne forordnings ikrafttraeden, skal medregnes ved afgoerelsen af, om der er erhvervet ret til ydelser efter denne forordning.
3. Medmindre andet foelger af bestemmelsen i stk. 1, giver denne forordning ogsaa ret til ydelser paa grundlag af begivenheder, der er indtruffet foer forordningens ikrafttraeden.
4. Enhver ydelse, som paa grund af den paagaeldendes nationalitet eller bopael ikke har vaeret fastsat eller har vaeret stillet i bero, skal paa den paagaeldendes begaering fastsaettes eller udredes paa ny efter denne forordnings ikrafttraeden, medmindre tidligere anerkendte rettigheder har foert til udbetaling af ydelser i form af kapitalbeloeb.
5. Personer, der har faaet tillagt pension eller rente foer denne forordnings ikrafttraeden, kan paa begaering faa deres rettigheder ooptaget til fornyet afgoerelse paa grundlag af bestemmelserne i denne forordning. Dette gaelder ogsaa de ovrige i artikel 78 omhandlede ydelser.
6. Saafremt begaering som i stk. 4 eller 5 naevnt indgives inden udloebet af to aar fra datoen for denne forordnings ikrafttraeden, erhverves de rettigheder, der tilkommer de paagaeldende i medfoer af denne forordning, med virkning fraa naevnte dato, uden at nogen medlemsstats lovgivning om bortfald eller foraeldelse af rettigheder kan goeres gaeldende over for dem.
7. Saafremt begaering som I stk. 4 eller stk. 5 naevnt indgives efter udloebet af to aar efter denne forordnings ikrafttraeden, erhverves de rettigheder, der ikke er bortfaldet eller foraeldet, foerst fra datoen for begaeringens indgivelse, medmindre der gaelder mere gunstige regler efter en medlemsstats lovgivning.
8 . I tilfaelde af sclerogen pneumoconiose finder bestemmelsen i artikel 57, stk. 3, litra c), anvendelse paa kontantydelser ved erhvervssygdom, naar udgifterne herved ikke har kunnet fordeles paa de paagaeldende institutioner inden denne forordnings ikrafttraeden, fordi der ikke var truffet nogen aftale mellem disse institutioner .
9. Anvendelsen af bestemmelserne i artikel 73, stk. 2, kan ikke medfoere nogen indskraenkning i de rettigheder, der tilkommer de paagaeldende ved denne forordnings ikrafttraeden. For saa vidt angaar personer, som paa dette tidspunkt i medfoer af bilaterale overenskomster indgaaet med Frankrig har ret til mere gunstige ydelser, skal disse overenskomster fortsat finde anvendelse paa de paagaeldende, saa laenge de er omfattet af fransk lovgivning. Der ses herved bort fra afbrydelser paa under én maaned samt fra perioder, for hvilke der modtages ydelser i anledning af sygdom og arbejdsloeshed. De naermere regler for anvendelsen af disse bestemmelser fastsaettes i den i artikel 97 omhandlede gennemfoerelsesforordning.
Artikel 95
Bilag til denne forordning &lt;BR&gt;Paa begaering af den eller de paagaeldende medlemsstater og efter udtalelse fra Den administrative Kommission kan bilagene til denne forordning aendres ved en forordning udstedt af Raadet paa forslag af Kommissionen.
Artikel 96
Meddelelser om visse bestemmelser
1. De i artikel 1, litra j), artikel 5 og artikel 8, stk. 2, omhandlede meddelelser stiles til formanden for De europaeiske Faellesskabers Raad . De skal angive datoen for de paagaeldende loves og ordningers ikrafttraeden, og hvor det drejer sig om de i artikel 1, litra j), omhandlede meddelelser, tillige den dato, fra hvilken denne forordning finder anvendelse paa de ordninger, der er anfoert i medlemsstaternes erklaeringer.
2 . De i henhold til bestemmelserne i stk. 1 modtagne meddelelser skal offentliggoeres i De Europaeiske Faellesskabers Tidende.
Artikel 97
Gennemfoerelsesforordning &lt;BR&gt;De naermere regler for denne forordnings gennemfoerelse fastsaettes i en senere forordning
Artikel 98
Ny undersoegelse af spoergsmaalet om udbetaling af familieydelser
Inden 1. januar 1973 skal Raadet paa forslag af Kommissionen ivaerksaette en fornyet undersoegelse af alle problemerne vedroerende udbetaling af familieydelser til familiemedlemmer, der ikke er bosat paa den kompetente stats omraade, med henblik paa at finde frem til en ensartet loesning for samtlige medlemsstater.
Artikel 99
Ikrafttraeden
Denne forordning traeder i kraft den foerste dag i den syvende maaned efter offentliggoerelsen i De Europaeiske Faellesskabers Tidende af den i artikel 97 omhandlede gennemfoerelsesforordning. Samtidig ophaeves foelgende forordninger:
- Raadets forordning nr. 3 om social sikring af vandrende arbejdstagere,
- Raadets forordning nr. 4 om gennemfoerelse og supplering af bestemmelserne i forordning nr. 3 [6], og
[6] EFT nr. 30 af 16.12.1958, s. 597/58.
- Raadets forordning nr . 36/63/EOEF af 2. april 1963 om social sikring af graensearbejdere [7].
[7] EFT nr. 62 af 20.04.1963, s. 1314/63.
Bestemmelserne i artiklerne 82 og 83 om oprettelse af Det radgivende Udvalg finder dog anvendelse fra datoen for offentliggoerelsen af den i artikel 97 omhandlede gennemfoerelsesforordning.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gaelder umiddelbart i enhver medlemsstat.
Udfaerdiget i Luxembourg, den 14. juni 1971.
NEUVOSTON ASETUS (ETY) N:o 1408/71, annettu 14 päivänä kesäkuuta 1971, sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin ja heidän perheenjäseniinsä
EUROOPAN YHTEISÖJEN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 2, 7 ja 51 artiklan,
ottaa huomioon komission ehdotukset, jotka on annettu sen jälkeen kun siirtotyöläisten sosiaaliturvan hallintotoimikuntaa [1] on kuultu,
[1] EYVL N:o L 194, 28.10.1966, s. 3333/66 ja EYVL N:o C 95 21.9.1968, s. 18
ottaa huomioon edustajakokouksen lausunnon [2],
[2] EYVL N:o C 10, 14.2.1968, s. 30 ja EYVL N:o C 135, 14.12.1968, s. 4.
ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomiten lausunnon [3],
[3] EYVL N:o 64, 5.4.1967, s. 1009/67 ja EYVL N:o C 21, 20.2.1969, s. 18.
sekä katsoo, että
siirtotyöläisten sosiaaliturvasta annetun neuvoston asetuksen N:o 3 [4] yleinen tarkistaminen on osoittautunut vähitellen tarpeelliseksi sekä sen soveltamisesta vuodesta 1959 alkaen saatujen kokemusten perusteella että kansallisissa lainsäädännöissä tapahtuneiden muutosten vuoksi,
[4] EYVL N:o 30, 16.12.1958, s. 561/58.
kaikkia laadittuja yhteensovittamissääntöjä voidaan kehittää ja parantaa samaan aikaan kuin niitä tietyltä osin yksinkertaistetaan, ottaen huomioon sosiaaliturva-alan kansallisissa lainsäädännöissä vallitsevat merkittävät erot,
tässä yhteydessä on tärkeää koota yhteen asiakirjaan kaikki perussäännöt perustamissopimuksen 51 artiklan soveltamiseksi työntekijöihin, mukaan lukien rajatyöntekijät, kausityöntekijät ja merenkulkijat,
niiden merkittävien erojen vuoksi, joita kansallisissa lainsäädännöissä on niiden henkilöllisen ulottuvuuden osalta, on suotavaa luoda periaate, jonka mukaan asetusta sovelletaan kaikkiin niihin jäsenvaltioiden kansalaisiin, jotka ovat vakuutettuja palkattujen työntekijöiden sosiaaliturvajärjestelmissä,
kansallisten sosiaaliturvalainsäädäntöjen yhteensovittamissäännöt ovat osa jäsenvaltioiden kansalaisten vapaan liikkuvuuden periaatetta, ja niillä on tämän vuoksi myötävaikutettava heidän elämäntasonsa ja työolojensa parantumiseen takaamalla yhteisössä yhtäältä kaikille jäsenvaltioiden kansalaisille yhdenvertainen kohtelu erilaisten kansallisten lainsäädäntöjen osalta ja takaamalla toisaalta työntekijöille ja heidän oikeudenomistajilleen mahdollisuus saada sosiaaliturvaetuuksia työ- ja asuinpaikasta riippumatta,
nämä tavoitteet on saavutettava erityisesti laskemalla yhteen kaikki kaudet, jotka otetaan huomioon eri kansallisissa lainsäädännöissä, kun on kyse oikeuden saamisesta etuuksiin ja tämän oikeuden säilyttämisestä sekä etuuksien laskemisesta, samoin kuin antamalla etuuksia asetuksen kattamille eri henkilöryhmille riippumatta heidän asuinpaikastaan yhteisössä,
perustamissopimuksen 51 artiklan soveltamiseksi annetuilla yhteensovittamissäännöillä on varmistettava yhteisön alueella liikkuville työntekijöille saavutetut oikeudet ja edut ilman, että nämä säännöt voisivat johtaa perusteettomiin päällekkäisyyksiin,
kun kyse on työkyvyttömyys-, vanhuus- ja kuolinetuuksista (eläkkeet), niiden, joita asia koskee, on voitava vaatia kaikkia eri jäsenvaltioissa saavutettuja etuuksia asettaen kuitenkin rajoitukseksi - joka on tarpeellinen sellaisten perusteettomien päällekkäisyyksien välttämiseksi, jotka voivat aiheutua erityisesti vakuutuskausien ja niihin verrattavissa olevien kausien päällekkäisyydestä - niiden etuuksien määrästä korkein määrä, jotka jonkin näistä valtioista olisi maksettava, jos työntekijä olisi ollut siellä koko uransa ajan,
työvoiman liikkuvuuden mahdollistamiseksi parhaissa mahdollisissa
olosuhteissa olisi tarpeellista varmistaa täydellisempi yhteensovittaminen kaikkien jäsenvaltioiden vakuutusjärjestelmien ja työttömyystuen välillä; tämä huomioon ottaen ja työn etsimisen helpottamiseksi eri jäsenvaltioissa on tarpeen ennen muuta myöntää yksityiselle työntekijälle etu käyttää rajoitetun ajan sen jäsenvaltion lainsäädännössä säädettyjä työttömyysetuuksia, jonka lainsäädännön alainen hän on viimeksi ollut,
näyttää suotavalta parantaa asetuksen N:o 3 perhe-etuuksien
soveltamisjärjestelmää perheen hajotessa sekä siltä osin kuin kyse on tällaisiin etuuksiin oikeutetuista henkilöryhmistä että siltä osin kuin kyse on myöntämisjärjestelmistä,
työttömyyden alalla esiintyvät ongelmat huomioon ottaen on tärkeää
laajentaa perhe-etuuksien saaminen työttömän perheenjäseniin, jotka asuvat muussa kuin siinä jäsenvaltiossa, jolle työttömyysetuuksien maksaminen kuuluu,
lisäksi on tarpeen poistaa nykyisin perhe-etuuksien saamiselle asetettu rajoitus; jotta varmistettaisiin se, että hajonneille perheille annettaisiin näiden perheiden jäsenten toimeentulosta huolehtimiseen tarkoitetut etuudet, ottamatta kuitenkaan huomioon etuuksia, joiden perustana on ensisijaisesti väestöopilliset näkökohdat, kaikille jäsenvaltioille yhteisten sääntöjen antaminen olisi suotavaa ja tätä toimintaa on jatkettava edelleen; jäsenvaltioiden lainsäädäntöjen ollessa erittäin erilaiset on toisaalta tarpeen toteuttaa ratkaisuja, joissa otetaan huomioon tämä tilanne: työntekovaltion perhe-etuuksien maksaminen viidelle maalle, perheenjäsenten asuinvaltion perhe-etuuksien maksaminen, jos työntekovaltio on Ranska,
niitä ratkaisuja vastaavalla tavalla, joita noudatetaan työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta 15 päivänä lokakuuta 1968 annetussa neuvoston asetuksessa (ETY) N:o 1612/68, on suotavaa liittää neuvoa-antavaan komiteaan [5] työntekijöiden ja työnantajien edustajat hallintotoimikunnan käsittelemien ongelmien tutkimiseksi, ja
[5] EYVL N:o L 257, 19.10.1968,s. 2.
tässä asetuksessa voidaan toteuttaa Euroopan hiili- ja teräsyhteisön perustamissopimuksen 69 artiklan 4 kohdassa tarkoitetut järjestelyt, ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN:
I OSASTO YLEISIÄ SÄÄNNÖKSIÄ
1 artikla
Määritelmät
Tässä asetuksessa:
a) "työntekijällä" tarkoitetaan:
i) henkilöä, joka on pakollisen tai valinnaisen jatkuvan vakuutuksen perusteella vakuutettu yhden tai useamman palkattujen työntekijöiden sosiaaliturvajärjestelmän alan kattaman vakuutustapahtuman varalta, jollei liitteessä V esitetyistä rajoituksista muuta johdu,
ii) henkilöä, joka on pakollisesti vakuutettu yhden tai useamman tässä asetuksessa tarkoitetun sosiaaliturvan alan kattaman vakuutustapahtuman varalta sosiaaliturvajärjestelmässä, joka koskee kaikkia asukkaita tai koko työssäolevaa väestöä, jos tällainen henkilö:
- voidaan määrittää palkatuksi työntekijäksi sen perusteella, kuinka tällainen järjestelmä on hallinnollisesti järjestetty tai rahoitettu, tai
- jollei tällaista perustetta ole, on vakuutettu joidenkin muiden
liitteessä V eriteltyjen vakuutustapahtumien varalta palkattujen
työntekijöiden järjestelmässä,
iii) henkilöä, joka on vapaaehtoisesti vakuutettu yhden tai useamman tässä asetuksessa tarkoitetun alan kattaman vakuutustapahtuman varalta jäsenvaltion palkattuja työntekijöitä tai kaikkia asukkaita taikka tiettyjä asukasryhmiä koskevassa sosiaaliturvajärjestelmässä, jos tällainen henkilö on aiemmin ollut pakollisesti vakuutettu saman vakuutustapahtuman varalta saman jäsenvaltion palkattuja työntekijöitä koskevassa järjestelmässä;
b) "rajatyöntekijällä" tarkoitetaan työntekijää, joka on työssä
jäsenvaltion alueella ja asuu toisen jäsenvaltion alueella, johon hän palaa säännönmukaisesti päivittäin tai vähintään kerran viikossa; kuitenkin rajatyöntekijä, jonka se yritys, jossa hän tavallisesti toimii, on lähettänyt muualle saman tai toisen jäsenvaltion alueella, säilyttää rajatyöntekijän aseman sen ajan, joka on enintään neljä kuukautta, vaikka hän ei voi tänä aikana palata päivittäin tai vähintään kerran viikossa asuinpaikalleen;
c) "kausityöntekijällä" tarkoitetaan työntekijää, joka menee muun kuin sen jäsenvaltion alueelle, jossa hän asuu, työskennelläkseen siellä kausiluontoisesti tämän valtion yrityksen tai työnantajan palveluksessa ajan, joka ei missään tapauksessa saa ylittää kahdeksaa kuukautta, ja joka oleskelee sanotun valtion alueella työskentelynsä ajan; kausiluontoisella työllä tarkoitetaan työtä, joka on riippuvainen kausien peräkkäisyydestä ja toistuu itsestään joka vuosi;
d) "pakolaisella" tarkoitetaan Genevessä 28 päivänä heinäkuuta 1951 allekirjoitetun pakolaisten oikeusasemaa koskevan yleissopimuksen 1 artiklassa tarkoitettua henkilöä;
e) "valtiottomalla henkilöllä" tarkoitetaan New Yorkissa 28 päivänä syyskuuta 1954 allekirjoitetun valtiottomien henkilöiden oikeusasemaa koskevan yleissopimuksen 1 artiklassa tarkoitettua henkilöä;
f) "perheenjäsenellä" tarkoitetaan henkilöä, joka määritellään tai
tunnustetaan perheenjäseneksi tai osoitetaan talouteen kuuluvaksi jäseneksi lainsäädännössä, jonka perusteella etuudet annetaan, tai tapauksissa, joita tarkoitetaan 22 artiklan 1 kohdan a alakohdassa ja 39 artiklassa, sen jäsenvaltion lainsäädännössä, jonka alueella tällainen henkilö asuu; kuitenkin jos sanotussa lainsäädännössä perheenjäseneksi tai talouteen kuuluvaksi henkilöksi katsotaan vain henkilö, joka asuu samassa taloudessa kuin työntekijä, tämä edellytys katsotaan täytetyksi, jos se, jonka etua asia koskee, on pääasiallisesti riippuvainen tästä työntekijästä;
g) "jälkeenjääneellä" tarkoitetaan sen lainsäädännön mukaan
jälkeenjääneeksi määriteltyä tai tunnustettua henkilöä, jonka perusteella etuudet myönnetään; jos kuitenkin sanotussa lainsäädännössä jälkeenjääneeksi katsotaan vain henkilö, joka asui samassa taloudessa vainajan kanssa, tämä edellytys katsotaan täytetyksi, jos tällainen henkilö oli pääasiallisesti riippuvainen vainajasta;
h) "asumisella" tarkoitetaan vakinaista oleskelua;
i) "oleskelulla" tarkoitetaan tilapäistä oleskelua;
j) "lainsäädännöllä" tarkoitetaan jokaisen jäsenvaltion osalta lakeja, asetuksia ja muita määräyksiä sekä kaikkia muita
täytäntöönpanotoimenpiteitä, nykyisiä tai tulevia, jotka liittyvät 4 artiklan 1 ja 2 kohdassa tarkoitettuihin sosiaaliturvan aloihin tai järjestelmiin. Käsitteeseen eivät sisälly nykyiset tai tulevat työmarkkinasopimusten määräykset riippumatta siitä, onko ne saatettu voimaan viranomaisten päätöksillä, jotka tekevät niistä pakollisia tai laajentavat niiden soveltamisalaa. Kuitenkin jos tällaisillä määräyksillä vaikutetaan edellisessä alakohdassa tarkoitettuihin lakeihin tai asetuksiin perustuvan pakollisen vakuutuksen voimaan saattamiseen, käsitteen rajoitus voidaan
milloin tahansa poistaa kyseisen jäsenvaltion julistuksella, jossa
eritellään tämänkaltaiset järjestelmät, joihin tätä asetusta sovelletaan. Tällainen julistus annetaan tiedoksi ja julkaistaan 96 artiklan säännösten mukaisesti.
Edellisen alakohdan säännöksistä ei seuraa, että sellaiset järjestelmät, joihin sovelletaan asetusta N:o 3, suljettaisiin tämän asetuksen soveltamisalan ulkopuolelle;
k) "sosiaaliturvasopimuksella" tarkoitetaan kaikkia kahden- tai
monenvälisiä järjestelyjä, jotka sitovat tai tulevat sitomaan kahta tai useampaa jäsenvaltiota yksinomaisesti ja kaikkia muita monenvälisiä järjestelyjä, jotka sitovat tai tulevat sitomaan ainakin kahta jäsenvaltiota ja yhtä tai useampia muita valtioita sosiaaliturvan alalla kaikkien 4 artiklan 1 ja 2 kohdassa määriteltyjen alojen ja järjestelmien tai sellaisen osan suhteen, yhdessä kaikenlaisten sopimusten kanssa, jotka on tehty mainittujen järjestelyjen perusteella;
l) "toimivaltaisella viranomaisella" tarkoitetaan kunkin jäsenvaltion osalta ministeriä, ministereitä tai muuta vastaavaa viranomaista, joka on vastuussa sosiaaliturvajärjestelmistä koko kyseisen valtion alueella tai osassa sitä;
m) "hallintotoimikunnalla" tarkoitetaan 80 artiklassa tarkoitettua
toimikuntaa;
n) "laitoksella" tarkoitetaan kunkin jäsenvaltion osalta toimielintä tai viranomaista, joka on vastuussa koko lainsäädännön tai sen osan hallinnosta;
o) "toimivaltaisella laitoksella" tarkoitetaan:
i) laitosta, jossa se, jonka etua asia koskee, on vakuutettu hakiessaan etuutta;
ii) laitosta, josta sillä, jonka etua asia koskee, on oikeus tai olisi oikeus etuuksiin, jos hän tai hänen perheenjäsenensä asuisivat sen jäsenvaltion alueella, jossa laitos sijaitsee;
iii) laitosta, jonka kysymyksessä olevan jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen nimeää; tai
iv) sellaisten järjestelmien kohdalla, joissa on kysymys työnantajan vastuusta 4 artiklan 1 kohdan etuuksiin nähden, joko työnantajaa tai asiaan liittyvää vakuuttajaa, tai jos sellaista ei ole, kyseisen jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen nimeämää toimielintä tai viranomaista;
p) "asuinpaikan laitoksella" ja "oleskelupaikan laitoksella" tarkoitetaan vastaavasti laitosta, joka on toimivaltainen antamaan etuudet paikassa, jossa se, jonka etua asia koskee, asuu, ja laitosta, joka on toimivaltainen antamaan etuudet paikassa, jossa se, jonka etua asia koskee, oleskelee, tämän laitoksen soveltaman lainsäädännön mukaisesti, tai jos tällaista laitosta ei ole, laitosta, jonka kyseisen jäsenvaltion toimivaltainen
viranomainen nimeää;
q) "toimivaltaisella valtiolla" tarkoitetaan jäsenvaltiota, jonka alueella toimivaltainen laitos sijaitsee;
r) "vakuutuskausilla" tarkoitetaan maksukausia tai työskentelykausia, sen mukaan kuin ne on määritelty tai tunnustettu vakuutuskausiksi siinä lainsäädännössä, jonka mukaan ne on täytetty tai niitä pidetään täytettyinä, ja kaikkia kausia, joita käsitellään sellaisina, jos niitä pidetään sanotun lainsäädännön mukaan vakuutuskausia vastaavina;
s) "työskentelykausilla" tarkoitetaan kausia, jotka on sellaisiksi
määritelty tai tunnustettu siinä lainsäädännössä, jonka mukaan ne on täytetty, ja kaikkia kausia, joita käsitellään sellaisina, jos niitä pidetään sanotun lainsäädännön mukaan työskentelykausia vastaavina;
t) "etuuksilla" ja "eläkkeellä" tarkoitetaan kaikkia etuuksia ja eläkkeitä, mukaan lukien kaikki niiden osat, jotka maksetaan julkisista varoista, arvon säilyttäviä korotuksia ja lisäavustuksia, joihin sovelletaan III osaston säännöksiä, kuten myös kertasuoritteisia etuuksia, jotka maksetaan eläkkeiden yhteydessä, ja maksujen palauttamisen muodossa annettavia rahasuorituksia;
u) i) "perhe-etuuksilla" tarkoitetaan kaikkia luontois- tai rahaetuuksia, jotka on tarkoitettu perhekustannuksia varten 4 artiklan 1 kohdan h alakohdassa tarkoitetun lainsäädännön mukaisesti, lukuun ottamatta liitteessä I mainittuja erityisiä synnytysavustuksia;
ii) "perheavustuksilla" tarkoitetaan yksinomaan perheenjäsenten lukumäärän ja tapauksen mukaan iän perusteella määräajoin suoritettavia rahaetuuksia;
v) "kuolemantapauksen johdosta annettavilla avustuksilla" tarkoitetaan kaikkia kertasuorituksia kuolemantapauksen yhteydessä, lukuun ottamatta kertasuoritteisia etuuksia, joita tarkoitetaan t alakohdassa.
2 artikla
Henkilöllinen ulottuvuus
1. Tätä asetusta sovelletaan työntekijöihin, jotka ovat tai ovat olleet yhden tai useamman jäsenvaltion lainsäädännön alaisia ja jotka ovat jäsenvaltion kansalaisia tai jotka ovat valtiottomia henkilöitä tai pakolaisia, jotka asuvat jäsenvaltion alueella sekä heidän perheenjäseniinsä ja jälkeenjääneisiinsä.
2. Lisäksi tätä asetusta sovelletaan työntekijöiden jälkeenjääneisiin, joihin sovelletaan yhden tai useamman jäsenvaltion lainsäädäntöä, riippumatta tällaisten työntekijöiden kansalaisuudesta, jos heidän jälkeenjääneensä ovat jäsenvaltion kansalaisia taikka valtiottomia henkilöitä tai pakolaisia, jotka asuvat jäsenvaltion alueella.
3. Tätä asetusta sovelletaan virkamiehiin ja henkilöihin, joita
sovellettavan lainsäädännön mukaan pidetään sellaisina, jos heihin
sovelletaan tai on sovellettu sellaisen jäsenvaltion lainsäädäntöä, johon tätä asetusta sovelletaan.
3 artikla
Yhdenvertainen kohtelu
1. Jollei tämän asetuksen erityisistä säännöksistä muuta johdu,
jäsenvaltion alueella asuvat henkilöt, joihin tätä asetusta sovelletaan, ovat jäsenvaltion lainsäädännön mukaan samojen velvoitteiden alaisia ja nauttivat samoja etuja kuin tämän valtion kansalaiset.
2. Edellä 1 kohdan säännöksiä sovelletaan oikeuteen valita sosiaaliturvalaitosten toimielinten jäsenet tai osallistua heidän nimittämiseensä, mutta niillä ei ole vaikutusta jäsenvaltion säännöksiin, jotka koskevat asianomaisten henkilöiden kelpoisuutta tai nimitystapaa näihin toimielimiin.
3. Jollei liitteen II säännöksistä muuta johdu, 7 artiklan 2 kohdan c alakohdan mukaisesti voimaan jäävien sosiaaliturvasopimusten määräyksiä ja 8 artiklan 1 kohdan mukaisesti tehtyjen sopimusten määräyksiä sovelletaan kaikkiin henkilöihin, joihin tätä asetusta sovelletaan.
4 artikla
Asiallinen ulottuvuus
1. Tätä asetusta sovelletaan kaikkeen lainsäädäntöön, joka koskee seuraavia sosiaaliturvan aloja:
a) sairaus- ja äitiysetuuksia;
b) työkyvyttömyysetuuksia, mukaan lukien ne, joiden tarkoituksena on ansiokyvyn ylläpitäminen tai parantaminen;
c) vanhuusetuuksia;
d) jälkeenjääneiden etuuksia;
e) työtapaturma- ja ammattitautietuuksia;
f) kuolemantapauksen johdosta annettavia avustuksia;
g) työttömyysetuuksia; ja
h) perhe-etuuksia.
2. Tätä asetusta sovelletaan kaikkiin yleisiin ja erityisiin
sosiaaliturvajärjestelmiin riippumatta siitä, ovatko ne maksuihin
perustuvia vai maksuihin perustumattomia, sekä järjestelmiin, jotka koskevat työnantajan tai laivanvarustajan vastuuta, kun kysymys on 1 kohdassa tarkoitetuista etuuksista.
3. Tämän asetuksen III osaston säännökset eivät kuitenkaan vaikuta niihin jäsenvaltion säännöksiin, jotka koskevat laivanvarustajan vastuuta.
4. Tätä asetusta ei sovelleta sosiaalihuoltoon ja lääkinnälliseen huoltoon, sodan tai sen seurauksien uhrien etuusjärjestelmiin eikä virkamiesten ja sellaisina pidettävien henkilöiden erityisjärjestelmiin.
5 artikla
Jäsenvaltioiden julistukset tämän asetuksen soveltamisalasta
Jäsenvaltioiden on täsmennettävä 4 artiklan 1 ja 2 kohdassa tarkoitettu lainsäädäntö ja järjestelmät, 50 artiklassa tarkoitetut vähimmäisetuudet ja 77 ja 78 artiklassa tarkoitetut etuudet julistuksilla, jotka annetaan tiedoksi ja julkaistaan 96 artiklan mukaisesti.
6 artikla
Tämän asetuksen korvaamat sosiaaliturvasopimukset
Jollei 7, 8 artiklan ja 46 artiklan 4 kohdan säännöksistä muuta johdu, tällä asetuksella korvataan sen soveltamisalaan kuuluvien henkilöiden ja asioiden osalta kaikkien sosiaaliturvasopimusten määräykset, jotka sitovat:
a) yksinomaan kahta tai useampaa jäsenvaltiota; tai
b) ainakin kahta jäsenvaltiota ja yhtä tai useampaa muuta valtiota, jos kysymyksessä olevien tapausten ratkaiseminen ei koske viimeksi mainittujen valtioiden laitoksia.
7 artikla
Kansainväliset määräykset, joihin tämä asetus ei vaikuta
1. Tällä asetuksella ei vaikuteta velvoitteisiin, jotka syntyvät:
a) kansainvälisen työjärjestön sopimuksista, jotka yhden tai useamman jäsenvaltion ratifioitua ne ovat tulleet voimaan; ja
b) Euroopan neuvoston jäsenvaltioiden 11 päivänä joulukuuta 1953 tekemistä Euroopan väliaikaisista sosiaaliturvasopimuksista.
2. Sen estämättä, mitä 6 artiklassa säädetään, sovelletaan edelleen:
a) Reinin laivurien sosiaaliturvaa koskevan 27 päivänä heinäkuuta 1950 tehdyn, 13 päivänä helmikuuta 1961 tarkistetun sopimuksen määräykset;
b) kansainvälisen kuljetusliikenteen työntekijöiden sosiaaliturvaa koskevan 9 päivänä heinäkuuta 1956 tehdyn Euroopan sopimuksen määräyksiä; ja
c) liitteessä II lueteltujen sosiaaliturvasopimusten määräyksiä.
8 artikla
Sopimusten tekeminen jäsenvaltioiden välillä
1. Kaksi jäsenvaltiota tai useampi jäsenvaltio voivat tarpeen mukaan tehdä toistensa kanssa sopimuksia, jotka ovat tämän asetuksen periaatteiden ja hengen mukaisia.
2. Kukin jäsenvaltio antaa 96 artiklan 1 kohdan säännösten mukaisesti tiedoksi kaikki toisen jäsenvaltion kanssa 1 kohdan säännösten mukaisesti tehdyt sopimukset.
9 artikla
Vapaaehtoinen tai valinnainen jatkuva vakuutus
1. Jäsenvaltion säännöksiä, joiden mukaan vapaaehtoisen tai valinnaisen jatkuvan vakuutuksen edellytyksenä on asuminen tämän valtion alueella, ei sovelleta työntekijöihin joihin sovelletaan tätä asetusta ja jotka asuvat toisen jäsenvaltion alueella, edellyttäen, että he ovat joskus heidän ollessaan aiemmin työelämässä olleet ensiksi mainitun valtion lainsäädännön alaisia.
2. Jos jäsenvaltion lainsäädännön mukaan vapaaehtoisen tai valinnaisen jatkuvan vakuutuksen edellytyksenä on vakuutuskausien täyttyminen, vakuutuskaudet, jotka ovat täyttyneet toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan, on otettava huomioon tarvittavassa määrin ikään kuin ne olisi täytetty ensiksi mainitun valtion lainsäädännön mukaan.
10 artikla
Asumista koskevasta edellytyksestä luopuminen
Pakollisen vakuutuksen vaikutus maksujen palauttamiseen
1. Jollei tässä asetuksessa toisin säädetä, työkyvyttömyys-, vanhuus- tai jälkeenjääneiden rahaetuuksia, työtapaturma- tai ammattitautieläkkeitä ja kuolemantapauksen johdosta annettavia avustuksia, joihin on saavutettu oikeus yhden tai useamman jäsenvaltion lainsäädännön mukaan, ei saa vähentää, muuttaa, keskeyttää, peruuttaa tai takavarikoida sen vuoksi, että
etuuden saaja asuu muun jäsenvaltion alueella kuin sen, jossa maksamisesta vastuussa oleva laitos sijaitsee.
Edellä olevaa alakohtaa sovelletaan myös kertasuoritteisiin etuuksiin, jotka myönnetään leskeneläkkeeseen oikeutetun jälkeenjääneen puolison avioituessa uudelleen.
2. Jos jäsenvaltion lainsäädännön mukaan maksujen palauttamisen
edellytyksenä on, että se, jonka etua asia koskee on lakannut olemasta pakollisesti vakuutettu, tätä edellytystä ei katsota täyttyneeksi niin kauan kuin se, jonka etua asia koskee, on pakollisesti vakuutettu työntekijänä toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan.
11 artikla
Etuuksien arvon säilyttäminen
Jäsenvaltion lainsäädännössä määrättyjä arvon säilyttämistä koskevia sääntöjä sovelletaan tämän lainsäädännön mukaan suoritettaviin etuuksiin ottaen huomioon tämän asetuksen säännökset.
12 artikla
Etuuksien päällekkäisyyden estäminen
1. Tällä asetuksella ei anneta eikä pysytetä oikeutta useisiin samanlaisiin etuuksiin yhden ja saman pakollisen vakuutuskauden perusteella. Tätä säännöstä ei kuitenkaan sovelleta työkyvyttömyyden, vanhuuden, kuoleman (eläkkeet) eikä ammattitaudin perusteella suoritettuihin etuuksiin, jotka kahden tai useamman jäsenvaltion laitokset ovat myöntäneet 41 artiklan, 43 artiklan 2 ja 3 kohdan, 46, 50 ja 51 artiklan tai 60 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaisesti.
2. Jäsenvaltion säännöksiä etuuden vähentämiseksi, keskeyttämiseksi tai peruuttamiseksi tapauksissa, joissa ne menevät päällekkäin muiden sosiaaliturvaetuuksien tai muun tulon kanssa, voidaan soveltaa, vaikka oikeus sellaisiin etuuksiin on saavutettu toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti tai tällainen tulo syntyi toisen jäsenvaltion alueella.
Kuitenkaan tätä säännöstä ei sovelleta, kun se, jonka etua asia koskee saa samanlaisia etuuksia työkyvyttömyyden, vanhuuden, kuoleman (eläkkeet) tai ammattitaudin perusteella, jotka on myönnetty 46, 50 ja 51 artiklan tai 60 artiklan 1 kohdan b alakohdan säännösten mukaisesti kahden tai useamman jäsenvaltion laitoksesta.
3. Jäsenvaltion säännöksiä etuuden vähentämiseksi, keskeyttämiseksi tai peruuttamiseksi tapauksessa, jossa henkilö saa työkyvyttömyysetuuksia tai ennenaikaisia vanhuusetuuksia ammatillisen tai kaupallisen toiminnan harjoittamisen perusteella, voidaan soveltaa tällaisen henkilön vahingoksi, vaikka hän harjoittaa toimintaansa toisen jäsenvaltion alueella.
4. Alankomaiden lainsäädännön mukaan maksettavaa työkyvyttömyyseläkettä voidaan sellaisessa tapauksessa, jossa alankomaalainen laitos on velvollinen 57 artiklan 3 kohdan c alakohdan tai 60 artiklan 2 kohdan b alakohdan säännösten mukaan osallistumaan myös toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti myönnettyjen ammattitaudin korvausten kustannusten korvaamiseen, vähentää sellaisen toisen jäsenvaltion laitoksen maksamalla määrällä, joka on vastuussa ammattitaudin korvauksen myöntämisestä.
II OSASTO
SOVELLETTAVA LAINSÄÄDÄNTÖ
13 artikla
Yleiset säännöt
1. Työntekijä, johon tätä asetusta sovelletaan, on vain yhden jäsenvaltion lainsäädännön alainen. Tämä lainsäädäntö määrätään tämän osaston säännösten mukaisesti.
2. Jollei 14-17 artiklasta muuta johdu:
a) jäsenvaltion alueella työssä oleva työntekijä on tämän valtion
lainsäädännön alainen, vaikka hän asuu toisen jäsenvaltion alueella tai jos hänen työnantajanaan toimivan yrityksen tai yksityisen henkilön kotipaikka on toisen jäsenvaltion alueella;
b) jäsenvaltion lipun alla purjehtivalla aluksella työssä oleva työntekijä on tämän valtion lainsäädännön alainen;
c) virkamiehet ja sellaisina pidettävät henkilöt ovat sen jäsenvaltion lainsäädännön alaisia, johon heidän työnantajanaan toimiva hallinto kuuluu;
d) jäsenvaltion asevoimien palvelukseen kutsuttu tai uudelleen kutsuttu työntekijä säilyttää työntekijän aseman ja on tämän valtion lainsäädännön alainen; jos tämän lainsäädännön mukaan oikeus riippuu vakuutuskausien täyttymisestä ennen tällaiseen asepalvelukseen astumista tai siitä vapautumisen jälkeen, minkä tahansa muun jäsenvaltion lainsäädännön mukaan täyttyneet vakuutuskaudet otetaan huomioon tarpeellisessa määrin, samalla tavoin, kuin jos ne olisivat ensiksi mainitun valtion lainsäädännön mukaan täyttyneitä vakuutuskausia.
14 artikla
Erityissäännöt
1. Edellä 13 artiklan 2 kohdan a alakohdassa olevaa sääntöä sovelletaan ottaen huomioon seuraavat poikkeukset ja olot:
a) i) jäsenvaltion alueella toimivan yrityksen palveluksessa tavallisesti työssä olevaan työntekijään, jonka tämä yritys lähettää toisen jäsenvaltion alueelle suorittamaan siellä työtä tämän yrityksen palveluksessa, sovelletaan edelleen ensiksi mainitun valtion lainsäädäntöä edellyttäen, että tämän työskentelyn arvioitu kesto ei ole enempää kuin 12 kuukautta ja että häntä ei lähetetä korvaamaan toista työntekijää, jonka komennus on päättynyt;
ii) jos tehtävän työn kesto ennalta arvaamattomista syistä on alunperin arvioitua pidempi ja on pidempi kuin 12 kuukautta, ensiksi mainitun valtion lainsäädäntöä sovelletaan edelleen työn päättymiseen saakka edellyttäen, että sen jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen, jonka alueelle työntekijä on lähetetty tai tämän viranomaisen nimeämä toimielin, antaa siihen suostumuksensa; tällaista suostumusta on pyydettävä ennen alkuperäisen 12 kuukauden kauden päättymistä. Tällaista suostumusta ei kuitenkaan voida antaa kaudeksi, joka on pidempi kuin 12 kuukautta;
b) kansainvälisen liikenteen työntekijä, joka on matkustavan tai lentävän henkilökunnan jäsen, joka työskentelee yhden tai useamman jäsenvaltion alueella ja joka on sellaisen yrityksen palveluksessa, joka toisen lukuun tai omaan lukuunsa harjoittaa liikennettä kuljettaen matkustajia tai tavaraa rautateitse, maanteitse, lentoteitse tai sisävesitse ja jolla on kotipaikka jäsenvaltion alueella, on viimeksi mainitun valtion lainsäädännön alainen seuraavin rajoituksin:
i) jos kysymyksessä olevalla yrityksellä on sivutoimipaikka tai pysyvä edustusto muun jäsenvaltion alueella kuin sen, missä sillä on kotipaikka, tällaisen sivutoimipaikan tai pysyvän edustuston palveluksessa oleva työntekijä on sen jäsenvaltion lainsäädännön alainen, jonka alueella tällainen sivutoimipaikka tai pysyvä edustusto sijaitsee;
ii) jos työntekijä pääasiallisesti työskentelee sen jäsenvaltion alueella, jossa hän asuu, hän on tämän valtion lainsäädännön alainen, vaikka yrityksen, jonka palveluksessa hän on, kotipaikka ei ole tällä alueella eikä sillä ole siellä sivutoimipaikkaa eikä pysyvää edustustoa;
c) Muu kuin kansainvälisen liikenteen piirissä työssä oleva työntekijä, joka harjoittaa toimintaansa tavallisesti yhden tai useamman jäsenvaltion alueella, on
i) sen jäsenvaltion lainsäädännön alainen, jonka alueella hän asuu, jos hän harjoittaa toimintaansa osittain tällä alueella tai jos hän työskentelee useille yrityksille tai useille työnantajille, joiden kotipaikat ovat eri jäsenvaltioiden alueella;
ii) sen jäsenvaltion lainsäädännön alainen, jonka alueella hänet
työllistävän yrityksen tai henkilön kotipaikka sijaitsee, jos hän ei asu minkään sellaisen jäsenvaltion alueella, joissa hän harjoittaa toimintaansa.
d) Työntekijään, joka työskentelee jäsenvaltion alueella sellaisessa yrityksessä, jonka kotipaikka on toisen jäsenvaltion alueella ja joka toimii näiden valtioiden yhteisen rajan kummallakin puolella, sovelletaan sen jäsenvaltion lainsäädäntöä, jonka alueella yrityksen kotipaikka on.
2. Edellä 13 artiklan 2 kohdan b alakohtaa sovelletaan ottaen huomioon seuraavat poikkeukset ja olot:
a) jäsenvaltion alueella toimivassa yrityksessä tai jäsenvaltion lippua käyttävällä aluksella tavallisesti työskentelevä työntekijä, jonka tämä yritys on lähettänyt toisen valtion lippua käyttävälle alukselle suorittamaan siellä työtä tälle yritykselle, on 1 kohdan a alakohdassa säädetyin edellytyksin edelleen ensiksi mainitun jäsenvaltion lainsäädännön alainen.
b) työntekijä, joka ei tavallisesti työskentele merellä ja joka
työskentelee näillä aluevesillä tai tässä satamassa toisen jäsenvaltion lippua käyttävällä aluksella, mutta ei ole tämän aluksen miehistön jäsen, on ensiksi mainitun jäsenvaltion lainsäädännön alainen.
c) jäsenvaltion lippua käyttävällä aluksella työskentelevä henkilö, jonka työstä maksaa korvauksen yritys tai henkilö, jonka kotipaikka on toisen jäsenvaltion alueella, on viimeksi mainitun valtion lainsäädännön alainen, jos hän asuu tämän valtion alueella; korvauksen maksava yritys tai henkilö katsotaan työnantajaksi mainittua lainsäädäntöä sovellettaessa.
3. Sen jäsenvaltion säännöksiä, jonka mukaan ammatillista toimintaa harjoittava eläkkeen saaja ei ole pakollisesti vakuutettu tällaisen toiminnan osalta, sovelletaan myös eläkkeen saajaan, jonka oikeus eläkkeeseen on saavutettu toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti.
15 artikla
Vapaaehtoista tai valinnaista jatkuvaa vakuutusta koskevat säännöt
1. Edellä 13-14 d artiklaa ei sovelleta vapaaehtoiseen vakuutukseen tai valinnaiseen jatkuvaan vakuutukseen.
2. Jos kahden tai useamman jäsenvaltion lainsäädännön soveltamisesta seuraa vakuutuksen päällekkäisyys:
- pakollisen vakuutusjärjestelmän ja yhden tai useamman vapaaehtoisen tai valinnaisen jatkuvan vakuutusjärjestelmän välillä, se, jonka etua asia koskee, kuuluu yksinomaan pakolliseen vakuutusjärjestelmään, tai
- kahden tai useamman vapaaehtoisen tai valinnaisen jatkuvan vakuutusjärjestelmän välillä, se, jonka etua asia koskee, voi liittyä vain vapaaehtoiseen tai valinnaiseen jatkuvaan vakuutusjärjestelmään, jonka hän on valinnut.
3. Kuitenkin kun kysymys on työkyvyttömyydestä, vanhuudesta ja
kuolemantapauksesta (eläkkeet), se, jonka etua asia koskee, voi liittyä jäsenvaltion vapaaehtoiseen tai valinnaiseen jatkuvaan
vakuutusjärjestelmään, vaikka häneen sovelletaan pakollisesti toisen jäsenvaltion lainsäädäntöä, niiltä osin kuin ensiksi mainittu jäsenvaltio nimenomaisesti tai epäsuorasti hyväksyy tällaisen päällekkäisyyden.
Se, jota asia koskee, joka pyytää liittymistä sellaisen jäsenvaltion vapaaehtoiseen tai valinnaiseen jatkuvaan vakuutusjärjestelmään, jonka lainsäädännössä säädetään sen ulkopuolisesta täydentävästä vapaaehtoisesta vakuutuksesta, voi liittyä vain jälkimmäiseen vakuutukseen.
16 artikla
Diplomaattisten tai konsuliedustustojen palveluksessa olevia henkilöitä ja Euroopan yhteisöjen avustavaa henkilökuntaa koskevat erityissäännöt
1. Edellä 13 artiklan 2 kohdan a alakohdan säännöksiä sovelletaan
henkilöihin, jotka työskentelevät diplomaattisissa tai konsuliedustustoissa ja tällaisen edustuston virkamiesten henkilökohtaisina palvelijoina.
2. Kuitenkin sellaiset 1 kohdassa tarkoitetut työntekijät, jotka ovat valtuuttavan tai lähettävän jäsenvaltion kansalaisia voivat valita sovelletaanko heihin tämän valtion lainsäädäntöä. Tällainen valintaoikeus voidaan uudistaa jokaisen kalenterivuoden päättyessä, eikä sillä ole takautuvaa vaikutusta.
3. Euroopan yhteisöjen avustava henkilökunta voi valita sovelletaanko heihin sen jäsenvaltion lainsäädäntöä, jonka alueella he työskentelevät, sen jäsenvaltion lainsäädäntöä, jota heihin viimeksi sovellettiin, tai sen valtion lainsäädäntöä, jonka kansalaisia he ovat, kun kysymys on muista kuin sellaisiin perheavustuksiin liittyvistä säännöksistä, joiden myöntäminen määräytyy tällaiseen henkilökuntaan sovellettavien työskentelyehtojen mukaisesti. Tämä valintaoikeus, jota voidaan käyttää vain kerran, tulee voimaan työsuhteen alkamispäivästä.
17 artikla
Poikkeukset 13-16 artiklaan
Kaksi jäsenvaltiota tai useampi jäsenvaltio tai näiden valtioiden
toimivaltaiset viranomaiset voivat yhteisellä sopimuksella tehdä
poikkeuksia 13-16 artiklan säännöksistä tiettyjen työntekijöiden tai
työntekijäryhmien eduksi.
III OSASTO
ERI ETUUSRYHMIÄ KOSKEVIA ERITYISSÄÄNNÖKSIÄ
1 LUKU
SAIRAUS JA
ÄITIYS 1
jakso
Yhteisiä säännöksiä
18 artikla
Vakuutuskausien yhteenlaskeminen
1. Sen jäsenvaltion toimivaltainen laitos, jonka lainsäädännön mukaan etuuksia koskevan oikeuden saavuttamiseksi, säilyttämiseksi tai takaisinsaamiseksi edellytetään vakuutuskausien täyttymistä, ottaa tarpeellisessa määrin huomioon vakuutuskaudet, jotka ovat täyttyneet toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan, ikään kuin nämä kaudet olisivat täyttyneet sen soveltaman lainsäädännön mukaan.
2. Edellä 1 kohdan säännöksiä sovelletaan kausityöntekijöihin myös
sellaisten ennen vakuutuksen katkeamista olevien kausien osalta, jotka ylittävät toimivaltaisen valtion lainsäädännön salliman kauden, edellyttäen kuitenkin, että se, jonka etua asia koskee, ei ole lakannut olemasta vakuutettu yli neljän kuukauden ajaksi.
2 jakso
Työntekijät ja heidän perheenjäsenensä
19 artikla
Asuminen muussa jäsenvaltiossa kuin toimivaltaisessa valtiossa - Yleisiä sääntöjä
1. Työntekijä, joka asuu muun jäsenvaltion kuin toimivaltaisen valtion alueella ja joka täyttää toimivaltaisen valtion lainsäädännössä asetetut edellytykset etuuksien saamiseksi ottaen tarpeen mukaan huomioon 18 artiklan säännökset, saa asuinvaltiossaan:
a) toimivaltaisen laitoksen puolesta luontoisetuudet asuinpaikan
laitoksesta tämän laitoksen soveltaman lainsäädännön mukaisesti ikään kuin hänet olisi vakuutettu siinä; ja
b) rahaetuudet toimivaltaisesta laitoksesta sen soveltaman lainsäädännön mukaisesti. Kuitenkin toimivaltaisen laitoksen ja asuinpaikan laitoksen välisellä sopimuksella tällaiset etuudet voidaan maksaa viimeksi mainitusta laitoksesta ensiksi mainitun puolesta, toimivaltaisen valtion lainsäädännön
mukaisesti.
2. Edellä 1 kohdan säännöksiä sovelletaan vastaavasti perheenjäseniin, jotka asuvat muun jäsenvaltion kuin toimivaltaisen valtion alueella, sikäli kuin heillä ei ole oikeutta tällaisiin etuuksiin sen valtion lainsäädännön mukaan, jonka alueella he asuvat.
20 artikla
Rajatyöntekijät ja heidän perheenjäsenensä - Erityissääntöjä
Rajatyöntekijä voi myös saada etuuksia toimivaltaisen valtion alueella. Tällaiset etuudet antaa toimivaltainen laitos tämän valtion lainsäädännön mukaisesti, niin kuin työntekijä asuisi tässä valtiossa. Hänen perheenjäsenensä voivat saada etuuksia samoin edellytyksin; kuitenkin tällaisten etuuksien saaminen, kiireellisiä tapauksia lukuun ottamatta, edellyttää kyseisten valtioiden tai näiden valtioiden toimivaltaisten viranomaisten välistä sopimusta tai, jollei sellaista ole, toimivaltaisen laitoksen etukäteen antamaa valtuutusta.
21 artikla
Toimivaltaisessa valtiossa oleskelu tai asuinpaikan muuttaminen sinne
1. Työntekijä ja hänen 19 artiklassa tarkoitetut perheenjäsenensä, jotka oleskelevat toimivaltaisen valtion alueella, saavat etuudet tämän valtion lainsäädännön mukaisesti ikään kuin he asuisivat siellä, vaikka he olisivat jo saaneet etuuksia samasta sairaus- tai äitiystapauksesta ennen oleskeluansa. Tätä säännöstä ei kuitenkaan sovelleta rajatyöntekijään eikä hänen perheenjäseniinsä.
2. Työntekijä ja hänen 19 artiklassa tarkoitetut perheenjäsenensä, jotka muuttavat toimivaltaisen valtion alueelle asumaan, saavat etuudet tämän valtion lainsäädännön mukaan, vaikka he ovat jo saaneet etuuksia samasta sairaus- tai äitiystapauksesta ennen asuinpaikan muuttamista.
22 artikla
Oleskelu toimivaltaisen valtion ulkopuolella - Paluu tai asuinpaikan muuttaminen toiseen jäsenvaltioon sairauden tai äitiyden aikana - Tarve mennä toiseen jäsenvaltioon tarkoituksena saada asianmukaista hoitoa
1. Työntekijällä, joka täyttää toimivaltaisen valtion lainsäädännössä asetetut edellytykset oikeuden saamiseksi etuuksiin, ottaen tarpeen mukaan huomioon 18 artiklan säännökset, ja:
a) jonka tila tekee välttämättömäksi välittömät etuudet toisen jäsenvaltion alueella oleskelun aikana, tai
b) joka, sen jälkeen kun hän on saanut oikeuden toimivaltaiselta
laitokselta veloitettaviin etuuksiin, on saanut tältä laitokselta luvan palata sen jäsenvaltion alueelle, jossa hän asuu, tai muuttaa asuinpaikkansa toisen jäsenvaltion alueelle, taikka
c) jolle toimivaltainen laitos on antanut luvan mennä toisen jäsenvaltion alueelle saamaan siellä hänen tilansa kannalta aiheellista hoitoa, on oikeus:
i) toimivaltaisen laitoksen puolesta annettaviin luontoisetuuksiin
oleskelu- tai asuinpaikan laitoksesta, sen soveltaman lainsäädännön mukaisesti, ikään kuin hänet olisi vakuutettu siinä; sen kauden pituus, jonka aikana etuuksia annetaan, määrätään kuitenkin toimivaltaisen valtion lainsäädännön mukaisesti;
ii) rahaetuuksiin toimivaltaisesta laitoksesta sen soveltaman lainsäädännön mukaisesti. Kuitenkin toimivaltaisen laitoksen ja oleskelu- tai asuinpaikan laitoksen välisellä sopimuksella tällaiset etuudet voidaan antaa viimeksi mainitusta laitoksesta ensiksi mainitun puolesta toimivaltaisen valtion lainsäädännön mukaisesti.
2. Edellä 1 kohdan b alakohdan mukaisesti vaadittu lupa voidaan evätä vain, jos osoitetaan, että sen, jonka etua asia koskee, liikkuminen olisi hänen terveydentilansa tai sairaanhoidon saamisen kannalta vahingollista.
Edellä 1 kohdan c alakohdan mukaisesti vaadittua lupaa ei voida evätä, jos sille, jota asia koskee, ei ole voitu antaa kysymyksessä olevaa hoitoa sen jäsenvaltion alueella, jossa hän asuu.
3. Edellä 1 ja 2 kohdan säännöksiä sovelletaan työntekijän perheenjäseniin luontoisetuuksien osalta.
4. Se, että 1 kohdan säännöksiä sovelletaan työntekijään, ei vaikuta hänen perheenjäsentensä oikeuteen saada etuuksia.
23 artikla
Rahaetuuksien laskeminen
1. Toimivaltainen laitos jäsenvaltiossa, jonka lainsäädännön mukaan edellytetään, että rahaetuuksien laskemisen on perustuttava keskimääräisiin ansioihin, määrää tällaiset keskimääräiset ansiot yksinomaisesti sellaisten ansioiden perusteella, jotka on vahvistettu maksetuiksi asianomaisen lainsäädännön mukaan täytettyjen kausien aikana.
2. Sen jäsenvaltion toimivaltaisen laitoksen, jonka lainsäädännön mukaan edellytetään, että rahaetuuksien laskemisen on perustuttava vakioansioihin, on otettava huomioon yksinomaan vakioansiot tai tarpeen mukaan vakioansioiden keskimäärä niiltä kausilta, jotka on täytetty sanotun lainsäädännön mukaan.
3. Sen jäsenvaltion toimivaltainen laitos, jonka lainsäädännön mukaan rahaetuuksien määrä vaihtelee perheenjäsenten lukumäärän mukaan, ottaa myös huomioon asianomaisen henkilön perheenjäsenet, jotka asuvat toisen jäsenvaltion alueella, niin kuin he asuisivat toimivaltaisen valtion alueella.
24 artikla
Merkittävät luontoisetuudet
1. Jos jäsenvaltion laitos on tunnustanut työntekijän tai hänen perheenjäsenensä oikeuden proteeseihin, merkittäviin apuvälineisiin tai muihin merkittäviin luontoisetuuksiin ennen kuin hänet vakuutetaan toisen jäsenvaltion laitoksessa, asianomainen työntekijä saa tällaiset etuudet ensiksi mainitun laitoksen kustannuksella, vaikka ne myönnetään sen jälkeen kun hänet vakuutetaan toisessa laitoksessa.
2. Hallintotoimikunta laatii luettelon etuuksista, joihin 1 kohdan
säännöksiä sovelletaan.
3 jakso
Työttömät ja heidän perheenjäsenensä
25 artikla
1. Työtön, johon 69 artiklan 1 kohdan tai 71 artiklan 1 kohdan b alakohdan ii alakohdan toisen virkkeen säännöksiä sovelletaan ja joka täyttää toimivaltaisen valtion lainsäädännössä asetetut edellytykset oikeuden saamiseksi luontois- ja rahaetuuksiin, ottaen tarvittaessa huomioon 18 artiklan säännökset, saa 69 artiklan 1 kohdan c alakohdassa säädetyn ajan:
a) luontoisetuuksi, jotka toimivaltaisen laitoksen puolesta antaa laitos siinä jäsenvaltiossa, jossa hän etsii työtä, sen lainsäädännön mukaisesti, jota viimeksi mainittu laitos soveltaa, niin kuin hänet olisi vakuutettu siinä; ja
b) rahaetuuksia, jotka toimivaltainen laitos myöntää siihen sovelletun lainsäädännön mukaisesti. Kuitenkin toimivaltaisen laitoksen ja sen jäsenvaltion laitoksen, jossa työtön hakee työtä, välisellä sopimuksella etuudet voidaan antaa viimeksi mainitusta laitoksesta ensiksi mainitun laitoksen puolesta toimivaltaisen valtion lainsäädännön mukaisesti.
Työttömyysetuuksia 69 artiklan 1 kohdan mukaisesti ei myönnetä ajalta, jolta suoritetaan rahaetuuksia.
2. Kokonaan työtön, johon 71 artiklan 1 kohdan a alakohdan ii alakohdan tai 71 artiklan 1 kohdan b alakohdan ii alakohdan ensimmäisen virkkeen säännöksiä sovelletaan, saa luontois- ja rahaetuudet sen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti, jonka alueella hän asuu, niin kuin hän olisi ollut tämän lainsäädännön alainen hänen viimeisen työskentelynsä aikana ottaen tarvittaessa huomioon 18 artiklan säännökset; tällaisten etuuksien kustannuksista vastaa asuinvaltion laitos.
3. Jos työtön täyttää sen jäsenvaltion lainsäädännössä asetetut
edellytykset, joka on vastuussa työttömyysetuuksien kustannuksista, sairaus- ja äitiysetuuksia koskevan oikeuden osalta ottaen tarvittaessa huomioon 18 artiklan säännökset, hänen perheenjäsenensä saavat nämä etuudet riippumatta siitä, minkä jäsenvaltion alueella he asuvat tai oleskelevat. Tällaiset etuudet myönnetään asuin- tai oleskelupaikkakunnan laitoksesta sen soveltaman lainsäädännön mukaisesti sen jäsenvaltion toimivaltaisen laitoksen puolesta, joka on vastuussa työttömyysetuuksien kustannuksista.
4. Ylivoimaisen esteen sattuessa toimivaltainen laitos voi pidentää 1 kohdassa vahvistettua määräaikaa tämän laitoksen soveltamassa lainsäädännössä vahvistetuin rajoituksin, edellä sanotun kuitenkaan rajoittamatta sen jäsenvaltion lainsäädännön soveltamista, jossa sallitaan sairausetuuksien suorittaminen pidemmältä kaudelta.
4 jakso
Eläkkeenhakijat ja heidän perheenjäsenensä
26 artikla
Oikeus luontoisetuuksiin tapauksissa, joissa oikeus viimeksi toimivaltaisena olleesta laitoksesta saataviin etuuksiin lakkaa
1. Työntekijä tai hänen perheenjäsenensä tai hänen jälkeenjääneensä, jonka oikeus luontoisetuuksiin viimeksi toimivaltaisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan lakkaa eläkehakemuksen käsittelyn aikana, saa siitä huolimatta tällaiset etuudet seuraavin edellytyksin: luontoisetuudet annetaan sen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti, jonka alueella ne, joiden etua asia koskee, asuvat, edellyttäen, että heillä on oikeus tällaisiin etuuksiin tämän lainsäädännön mukaan tai olisi oikeus niihin toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan, jos he asuisivat tuon valtion alueella, ottaen tarvittaessa huomioon 18 artiklan säännökset.
2. Eläkkeenhakijan, jolla on oikeus luontoisetuuksiin sellaisen
jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti, joka velvoittaa asianomaisen henkilön maksamaan sairausvakuutusmaksuja eläkehakemuksen käsittelyn aikana, oikeus luontoisetuuksiin lakkaa sitä kuukautta seuraavan toisen kuukauden päättyessä, jolta hän ei ole maksanut maksuja.
3. Edellä 1 kohdan säännösten mukaisesti annetut luontoisetuudet kustantaa se laitos, joka on kerännyt maksut 2 kohdan säännösten mukaisesti; jos 2 kohdan säännösten mukaan mitään maksuja ei tarvitse maksaa, laitos, joka on vastuussa luontoisetuuksien kustannuksista eläkkeen myöntämisen jälkeen 28 artiklan säännösten mukaisesti, palauttaa myönnettyjen etuuksien määrän asuinpaikan laitokselle.
5 jakso
Eläkeläiset ja heidän perheenjäsenensä
27 artikla
Usean valtion lainsäädännön mukaan maksettavat eläkkeet, jos oikeus etuuksiin on asuinmaassa
Eläkeläinen, jolla on oikeus eläkkeisiin kahden tai useamman jäsenvaltion lainsäädännön mukaan, joista yhden jäsenvaltion alueella hän asuu, ja jolla on oikeus etuuksiin viimeksi mainitun jäsenvaltion lainsäädännön mukaan ottaen tarvittaessa huomioon 18 artiklan säännökset ja liitteen V määräykset, saa yhdessä perheenjäsentensä kanssa tällaiset etuudet asuinpaikan laitoksesta ja tämän laitoksen kustannuksella, niin kuin se, jonka etua asia koskee, olisi eläkeläinen, jonka eläke maksettaisiin yksinomaan viimeksi mainitun jäsenvaltion lainsäädännön mukaan.
28 artikla
Yhden tai useamman valtion lainsäädännön mukaan maksettavat eläkkeet tapauksissa, joissa ei ole oikeutta etuuksiin asuinmaassa
1. Eläkeläinen, jolla on oikeus eläkkeeseen yhden jäsenvaltion
lainsäädännön mukaan tai eläkkeeseen kahden tai useamman jäsenvaltion lainsäädännön mukaan ja jolla ei ole oikeutta etuuksiin sen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan, jonka alueella hän asuu, saa siitä huolimatta sellaiset etuudet itselleen ja perheenjäsenilleen sikäli kuin hänellä olisi, ottaen tarvittaessa huomioon 18 artiklan säännökset ja liitteen V määräykset, ollut oikeus niihin sen jäsenvaltion tai ainakin yhden eläkkeiden suhteen toimivaltaisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan, jos hän asui sellaisen valtion alueella. Etuudet annetaan 2 kohdassa tarkoitetun laitoksen puolesta asuinvaltion laitoksesta, niin kuin kysymyksessä oleva henkilö olisi eläkeläinen sen valtion lainsäädännön mukaan, jonka alueella hän asuu, ja hänellä olisi oikeus sellaisiin etuuksiin.
2. Edellä 1 kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa luontoisetuuksien
kustannuksista vastaa laitos, joka määrätään seuraavien sääntöjen
mukaisesti:
a) jos eläkeläisellä on oikeus mainittuihin etuuksiin yhden ainoan
jäsenvaltion lainsäädännön mukaan, kustannuksista vastaa tämän valtion toimivaltainen laitos, tai
b) jos eläkeläisellä on oikeus mainittuihin etuuksiin kahden tai useamman jäsenvaltion lainsäädännön mukaan, niitä koskevat kustannukset kuuluvat sen jäsenvaltion toimivaltaisen laitoksen vastattavaksi, jonka lainsäädännön mukaan eläkeläinen on täyttänyt pisimmän vakuutuskauden; jos tämän säännön soveltaminen johtaa siihen, että useampi laitos olisi vastuussa etuuksien kustannuksista, kustannuksista vastaa se laitos, jossa eläkeläinen oli viimeksi vakuutettu.
29 artikla
Perheenjäsenten asuminen muussa kuin siinä valtiossa, jossa eläkeläinen asuu - Asuinpaikan muuttaminen valtioon, jossa eläkeläinen asuu
1. Jos sellaisen eläkeläisen perheenjäsenet, jolla on oikeus eläkkeeseen yhden jäsenvaltion lainsäädännön mukaan tai eläkkeisiin kahden tai useamman jäsenvaltion lainsäädännön mukaan, asuvat muun kuin sen jäsenvaltion alueella, jossa eläkeläinen asuu, he saavat, jos eläkeläisellä on oikeus etuuksiin yhden jäsenvaltion lainsäädännön mukaan, etuudet antaa perheenjäsenten asuinpaikan laitos tämän laitoksen soveltaman lainsäädännön mukaisesti ja kustannuksista vastaa eläkeläisen asuinpaikan laitos.
2. Edellä 1 kohdassa tarkoitetut perheenjäsenet, jotka muuttavat
asuinpaikkansa jäsenvaltioon, jossa eläkeläinen asuu, saavat etuudet tämän valtion lainsäädännön mukaisesti, vaikka he olisivat jo saaneet etuuksia saman sairaus- tai äitiystapauksen perusteella ennen muuttamistaan.
30 artikla
Merkittävät luontoisetuudet
Edellä 24 artiklan säännöksiä sovelletaan vastaavasti eläkeläisiin.
31 artikla
Eläkeläisen tai perheenjäsenten oleskelu muussa kuin siinä valtiossa, jossa he asuvat
Eläkeläinen, jolla on oikeus eläkkeeseen tai eläkkeisiin yhden valtion lainsäädännön mukaan tai eläkkeisiin kahden tai useamman jäsenvaltion lainsäädännön mukaan ja jolla on oikeus etuuksiin yhden tällaisen valtion lainsäädännön mukaan, saa nämä etuudet yhdessä perheenjäsentensä kanssa oleskellessaan muun kuin sen jäsenvaltion alueella, jossa he asuvat. Nämä etuudet antaa oleskelupaikan laitos sen soveltaman lainsäädännön määräysten mukaisesti eläkeläisen asuinpaikan laitoksen kustannuksella.
32 artikla
Erityisiä säännöksiä, jotka koskevat entisille rajatyöntekijöille, heidän perheenjäsenilleen tai heidän jälkeenjääneilleen annettujen etuuksien kustannuksista vastaamista
Edellä 27 tai 31 artiklan säännösten mukaisesti 27 artiklassa tarkoitetulle eläkeläiselle, joka on entinen rajatyöntekijä tai rajatyöntekijän jälkeenjäänyt, sekä perheenjäsenille, annettujen etuuksien kustannukset jaetaan tasan eläkeläisen asuinpaikan laitoksen ja sen laitoksen välillä, jossa hän viimeksi oli vakuutettu, jos rajatyöntekijä työskenteli rajatyöntekijänä eläkkeen maksupäivää tai kuolinpäiväänsä kolme välittömästi edeltävää kuukautta.
33 artikla
Eläkeläisten maksamat maksut
Jäsenvaltion laitoksella, joka on vastuussa eläkkeen maksamisesta ja joka soveltaa lainsäädäntöä, jonka mukaan eläkkeitä vähennetään sairauden ja äitiyden vuoksi perittävien maksujen osalta, on oikeus tehdä tällaiset vähennykset laskettuina kyseisen lainsäädännön mukaan tällaisesta laitoksesta maksettavasta eläkkeestä siihen määrään saakka, johon etuuksia koskevat kustannukset ovat 27, 28, 29, 31 ja 32 artiklan mukaisesti sanotun jäsenvaltion laitoksen vastuulla.
34 artikla
Yleinen säännös
Edellä 27-33 artiklaa ei sovelleta eläkeläiseen tai hänen
perheenjäseniinsä, joilla on oikeus etuuksiin jäsenvaltion lainsäädännön mukaan sen perusteella, että he harjoittavat ammatillista toimintaa.
Tällaisessa tapauksessa se, jonka etua asia koskee, täytäntöönpantaessa tätä lukua, katsotaan työntekijäksi tai työntekijän perheenjäseneksi.
6 jakso
Erinäisiä säännöksiä
35 artikla
Järjestelmä, jota sovelletaan, kun oleskelu- tai asuinmaassa on useita järjestelmiä - Aikaisempi sairaus - Enimmäisaika, jolta etuuksia myönnetään
1. Jos oleskelu- tai asuinvaltion lainsäädännössä on useita sairaus- tai äitiysvakuutusjärjestelmiä, 19 artiklan, 21 artiklan 1 kohdan, 22, 25 ja 26 artiklan, 28 artiklan 1 kohdan, 29 artiklan 1 kohdan tai 31 artiklan nojalla sovellettavat säännökset ovat niitä järjestelmä koskevia säännöksiä, jotka koskevat ruumiillisen työn tekijöitä terästeollisuudessa. Jos kuitenkin mainitussa lainsäädännössä on erityisjärjestelmä kaivoksissa ja vastaavanlaisissa yrityksissä työskenteleville, tällaisen järjestelmän säännöksiä sovelletaan tähän työntekijäryhmään ja heidän perheenjäseniinsä edellyttäen, että oleskelu- tai asuinpaikan laitos, johon hakemus tehdään, on toimivaltainen tällaisen järjestelmän soveltamisessa.
2. Jos jäsenvaltion lainsäädännön mukaan myönnettävät etuudet riippuvat sairauden alkuperästä, tätä edellytystä ei sovelleta työntekijöihin eikä heidän perheenjäseniinsä, joihin tätä asetusta sovelletaan, riippumatta jäsenvaltiosta, jonka alueella he asuvat.
3. Jos jäsenvaltion lainsäädännössä on etuuksien myöntämiselle vahvistettu enimmäiskausi, tätä lainsäädäntöä soveltava laitos voi tarvittaessa ottaa huomioon kaudet, joilta etuuksia on jo annettu toisen jäsenvaltion laitoksesta saman sairauden tai äitiyden vuoksi.
7 jakso
Korvaukset laitosten kesken
36 artikla
1. Jäsenvaltion laitoksen tämän luvun säännösten nojalla toisen
jäsenvaltion laitoksen puolesta antamat luontoisetuudet korvataan
täysimääräisesti, edellä sanotun kuitenkaan rajoittamatta 32 artiklan soveltamista.
2. Edellä 1 kohdassa tarkoitetut korvaukset määrätään ja suoritetaan 97 artiklassa tarkoitetussa täytäntöönpanoasetuksessa säädetyn menettelyn mukaisesti, joko osoittamalla todelliset kustannukset tai kertasuorituksiin pohjautuen.
Viimeksi mainitussa tapauksessa kertasuoritusten on oltava sellaisia, että kustannusten korvaus on niin lähellä todellisia kustannuksia kuin mahdollista.
3. Kaksi jäsenvaltiota tai useampi jäsenvaltio tai näiden valtioiden toimivaltaiset viranomaiset voivat sopia muista tavoista kustannusten korvaamiseksi tai voivat luopua kaikesta korvaamisesta niiden toimivaltaan kuuluvien laitosten välillä.
2 LUKU
TYÖKYVYTTÖMYYS
1 jakso
Työntekijät, joihin sovelletaan yksinomaan sellaista lainsäädäntöä, jonka mukaan työkyvyttömyysetuuksien määrä on riippumaton vakuutuskausien pituudesta
37 artikla
Yleisiä säännöksiä
1. Työntekijä, johon on sovellettu peräkkäin tai vuorottain kahden tai useamman jäsenvaltion lainsäädäntöä ja joka on täyttänyt vakuutuskausia yksinomaan sellaisen lainsäädännön mukaan, jossa työkyvyttömyysetuuksien määrä on riippumaton vakuutuskausien pituudesta, saa etuudet 39 artiklan säännösten mukaisesti. Tämä artikla ei vaikuta lasten perusteella eläkkeeseen maksettaviin korotuksiin tai lisiin, jotka myönnetään 8 luvun säännösten mukaisesti.
2. Liitteessä III luetellaan jokaisen jäsenvaltion osalta niiden alueella voimassa olevat, 1 kohdassa tarkoitetun tyyppiset lainsäädännöt.
38 artikla
Vakuutuskausien yhteenlaskeminen
1. Sellaisen jäsenvaltion toimivaltainen laitos, jonka lainsäädännön mukaan edellytetään etuutta koskevan oikeuden saavuttamiseksi, säilyttämiseksi tai
takaisinsaamiseksi, että vakuutuskaudet täyttyvät, on otettava huomioon tarpeellisessa määrin muiden jäsenvaltioiden lainsäädännön mukaan täyttyneet vakuutuskaudet, niin kuin ne olisivat sen soveltaman lainsäädännön mukaan täyttyneitä kausia.
2. Jos jäsenvaltion lainsäädännön mukaan edellytetään tiettyjen etuuksien myöntämiseksi, että vakuutuskaudet täyttyvät vain ammatissa, joka kuuluu erityisjärjestelmän piiriin tai tapauksen mukaan erityisen työn piiriin, muiden jäsenvaltioiden lainsäädäntöjen mukaan täyttyneet kaudet otetaan huomioon näitä etuuksia myönnettäessä vain, jos ne ovat täyttyneet vastaavassa järjestelmässä tai, jollei tällaista ole, samassa ammatissa tai tapauksen mukaan samassa työssä. Jos, sen jälkeen kun näin täyttyneet kaudet on otettu huomioon, se, jonka etua asia koskee, ei täytä näiden etuuksien saamiseksi asetettuja edellytyksiä, nämä kaudet otetaan huomioon myönnettäessä etuuksia yleisestä järjestelmästä tai, jos tällaista ei ole, järjestelmästä, jota sovelletaan ruumiillisen työn tekijään tai toimihenkilöön, tapauksen mukaan.
39 artikla
Etuuksien myöntäminen
1. Sen jäsenvaltion vakuutuslaitos, jonka lainsäädäntöä sovellettiin silloin, kun työkyvyttömyyteen johtanut kykenemättömyys tehdä työtä ilmaantui, määrää tämän lainsäädännön mukaisesti, täyttääkö asianomainen henkilö etuuksia koskevan oikeuden saamiselle asetetut edellytykset, ottaen tarvittaessa huomioon 38 artiklan säännökset.
2. Henkilö, joka täyttää 1 kohdassa tarkoitetut edellytykset, saa etuudet yksinomaan mainitusta laitoksesta sen soveltaman lainsäädännön mukaisesti.
3. Henkilö, jolla ei 1 kohdan mukaan ole oikeutta etuuksiin, saa etuudet, joihin hänellä vielä on oikeus toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan ottaen tarvittaessa huomioon 38 artiklan säännökset.
4. Jos 2 tai 3 kohdan mukaisesti sovellettavan lainsäädännön mukaan edellytetään, että etuuksien määrää määrättäessä on otettava huomioon muut perheenjäsenet kuin lapset, toimivaltaisen laitoksen on otettava myös huomioon asianomaisen henkilön perheenjäsenet, jotka asuvat toisen jäsenvaltion alueella, niin kuin he asuisivat toimivaltaisen valtion alueella.
2 jakso
Työntekijät, joihin sovelletaan joko yksinomaan sellaista
lainsäädäntöä, jonka mukaan työkyvyttömyysetuuden määrä riippuu
vakuutuskausien kestosta, tai tällaista ja 1 jaksossa tarkoitettua
lainsäädäntöä
40 artikla
Yleisiä säännöksiä
1. Työntekijä, joka on peräkkäin tai vuorottain ollut kahden tai useamman jäsenvaltion sellaisen lainsäädännön alainen, joista ainakin yksi ei ole 37 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua tyyppiä, saa etuudet 3 luvun säännösten mukaan, joita sovelletaan vastaavasti ottaen huomioon 3 kohdan säännökset.
2. Kuitenkin työntekijä, joka on työkyvyttömyyden seurauksena kykenemätön työhön, ja hän on liitteessä III luetellun lainsäädännön alainen, saa etuudet 37 artiklan 1 kohdan säännösten mukaisesti kahdella edellytyksellä:
- hän täyttää, ottaen tarvittaessa huomioon 38 artiklan säännökset, tässä lainsäädännössä tai muissa samaa tyyppiä olevissa lainsäädännöissä asetetut edellytykset ilman, että sellaisten lainsäädäntöjen mukaan täyttyneitä vakuutuskausia, joita ei ole lueteltu liitteessä III, otetaan huomioon, ja
- hän ei täytä edellytyksiä oikeudesta etuuksiin sellaisen lainsäädännön mukaan, jota ei ole lueteltu liitteessä III.
3. Jäsenvaltion laitoksen tekemä päätös, joka koskee hakijan
työkyvyttömyyden astetta, sitoo kyseisen toisen jäsenvaltion laitosta edellyttäen, että näiden valtioiden lainsäädäntöjen keskinäinen vastaavuus työkyvyttömyysasteen edellytysten osalta on tunnustettu liitteessä IV.
3 jakso
Työkyvyttömyyden paheneminen
41 artikla
1. Sellaisen työkyvyttömyyden pahentuessa, josta työntekijä saa etuuksia yhden ainoan jäsenvaltion lainsäädännön mukaan, sovelletaan seuraavia säännöksiä:
a) jos se, jonka etua asia koskee, ei ole ollut toisen jäsenvaltion lainsäädännön alainen sinä aikana, kun hän on saanut etuuksia, ensiksi mainitun valtion toimivaltainen laitos myöntää etuudet sen soveltaman lainsäädännön mukaisesti ottaen pahenemisen huomioon;
b) jos se, jonka etua asia koskee, on ollut yhden tai useamman muun jäsenvaltion lainsäädännön alainen sinä aikana, kun hän on saanut etuuksia, etuudet myönnetään hänelle ottaen paheneminen huomioon 37 artiklan 1 kohdassa tai 40 artiklan 1 tai 2 kohdassa tarkoitettujen säännösten mukaisesti, tapauksen mukaan;
c) jos b alakohdan säännösten mukaan maksettavan etuuden tai maksettavien etuuksien kokonaismäärä on pienempi kuin sen etuuden määrä, jonka asianomainen henkilö sai aikaisemmin suorituksesta vastanneen laitoksen kustannuksella, tämä laitos maksaa hänelle lisän, joka on suuruudeltaan sanottujen määrien välinen erotus;
d) jos b alakohdassa tarkoitetussa tapauksessa alkuperäisestä
työkyvyttömyydestä vastuussa oleva laitos on Alankomaiden laitos ja jos:
i) sairaus, joka aiheutti pahenemisen, on sama, joka aiheutti etuuksien myöntämisen Alankomaiden lainsäädännön mukaan;
ii) tämä sairaus on ammattitauti sen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan, jonka lainsäädännön alainen hän viimeksi oli, ja joka antaa hänelle oikeuden 60 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetun lisän maksamiseen; ja
iii) lainsäädäntö, jonka tai lainsäädännöt, joiden alainen se, jonka etua asia koskee, oli sinä aikana, jona hän on saanut etuuksia, on jokin liitteessä III lueteltu lainsäädäntö,
Alankomaiden laitos jatkaa alkuperäisen etuuden suorittamista sen jälkeen kun paheneminen ilmenee, ja viimeisen sellaisen jäsenvaltion lainsäädännön mukainen etuus, jonka alainen se, jonka etua asia koskee, oli, vähennetään Alankomaiden etuuden määrällä;
e) jos b alakohdassa tarkoitetussa tapauksessa sillä, jonka etua asia koskee, ei ole oikeutta etuuksiin toisen jäsenvaltion laitoksen kustannuksella, ensiksi mainitun valtion toimivaltainen laitos myöntää etuudet tämän valtion lainsäädännön mukaisesti ottaen huomioon pahenemisen ja tarpeen mukaan 38 artiklan säännökset.
2. Niissä tapauksissa, joissa työkyvyttömyys, josta työntekijä saa etuuksia kahden tai useamman jäsenvaltion lainsäädännön mukaan, pahenee, etuudet myönnetään hänelle, ottaen paheneminen huomioon, 40 artiklan 1 kohdan säännösten mukaisesti.
4 jakso
Etuuksien antamisen jatkaminen keskeyttämisen tai peruuttamisen jälkeen - Työkyvyttömyysetuuksien muuttaminen vanhuusetuuksiksi
42 artikla
Vastuussa olevan laitoksen määrääminen etuuksien suorittamiseksi, kun työkyvyttömyysetuuksia aletaan suorittaa uudelleen
1. Jos etuuksien antaminen on aloitettava uudelleen niiden keskeyttämisen jälkeen, siitä on vastuussa se laitos tai ne laitokset, joka oli tai jotka olivat vastuussa etuuksien suorittamisesta niiden keskeyttämisen aikana, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 43 artiklan soveltamista.
2. Jos etuuksien peruuttamisen jälkeen sen, jonka etua asia koskee, tila oikeuttaa etuuksien myöntämiseen uudelleen, ne myönnetään tapauksen mukaan 37 artiklan 1 kohdassa tai 40 artiklan 1 tai 2 kohdassa tarkoitettujen säännösten mukaan.
43 artikla
Työkyvyttömyysetuuksien muuttaminen vanhuusetuuksiksi
1. Työkyvyttömyysetuudet muutetaan tarvittaessa vanhuusetuuksiksi siinä lainsäädännössä tai lainsäädännöissä säädetyin edellytyksin, jonka tai joiden mukaan ne on myönnetty ja 3 luvun säännösten mukaisesti.
2. Jäsenvaltion työkyvyttömyysetuuksien suorittamisesta vastaava laitos jatkaa sellaisten työkyvyttömyysetuuksien suorittamista
työkyvyttömyysetuutta saavalle henkilölle, joihin tällä on oikeus sen soveltaman lainsäädännön mukaan, jos tämä voi 49 artiklan säännösten mukaisesti hakea vanhuusetuutta toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan, kunnes 1 kohdan säännökset tulevat sovellettaviksi tämän laitoksen osalta.
3. Kuitenkin jos 2 kohdassa tarkoitetussa tapauksessa työkyvyttömyysetuudet on myönnetty 39 artiklan säännösten mukaisesti, näiden etuuksien suorittamisesta vastuuseen jäävä laitos voi soveltaa 49 artiklan 1 kohdan a alakohdan säännöksiä, niin kuin mainittujen etuuksien saaja täyttäisi kyseisen jäsenvaltion lainsäädännön edellytykset, jotka koskevat oikeutta vanhuusetuuksiin, korvaamalla 46 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettu teoreettinen määrä mainitun laitoksen suorittaman
työkyvyttömyysetuuden määrällä.
3 LUKU
VANHUUS JA KUOLEMA (ELÄKKEET)
44 artikla
Yleisiä säännöksiä etuuksien myöntämisestä, kun työntekijä on ollut kahden tai useamman jäsenvaltion lainsäädännön alainen
1. Työntekijän, joka on ollut kahden tai useamman jäsenvaltion
lainsäädännön alainen, tai hänen jälkeenjääneensä, oikeudet etuuksiin muodostuvat tämän luvun säännösten mukaisesti.
2. Jollei 49 artiklan määräyksistä muuta johdu ja kun etuuden myöntämistä koskeva hakemus on toimitettu, sen myöntämisessä on otettava huomioon kaikki lainsäädännöt, joiden alainen työntekijä on ollut. Tästä säännöstä poiketaan, jos se, jonka etua asia koskee, nimenomaisesti pyytää sellaisen vanhuuseläkkeen myöntämisen siirtämistä, johon hänellä olisi oikeus yhden
tai useamman jäsenvaltion lainsäädännön mukaan.
3. Tätä lukua ei sovelleta sellaisiin lasten osalta suoritettaviin
eläkkeiden korotuksiin tai lisiin eikä orvoneläkkeisiin, jotka myönnetään 8 luvun säännösten mukaisesti.
45 artikla
Sellaisten lainsäädäntöjen mukaan täytettyjen vakuutuskausien huomioon ottaminen etuuksia koskevien oikeuksien saavuttamiseksi, säilyttämiseksi tai takaisinsaamiseksi, joiden alainen työntekijä on ollut
1. Sellaisen jäsenvaltion toimivaltainen laitos, jonka lainsäädännön mukaan etuuksia koskevan oikeuden saavuttaminen, säilyttäminen tai takaisinsaamisen edellytyksenä on vakuutuskausien täyttyminen, on otettava huomioon tarpeellisessa määrin muiden jäsenvaltioiden lainsäädännön mukaan täyttyneet vakuutuskaudet, niin kuin ne olisivat sen soveltaman lainsäädännön mukaan täyttyneitä kausia.
2. Jos jäsenvaltion lainsäädännön mukaan tiettyjen etuuksien myöntäminen riippuu siitä, että vakuutuskaudet ovat täyttyneet vain erityisjärjestelmään kuuluvassa ammatissa tai, tapauksesta riippuen, tietyssä työssä, muiden jäsenvaltioiden lainsäädäntöjen mukaan täyttyneet kaudet otetaan huomioon myönnettäessä tällaisia etuuksia vain, jos ne ovat täyttyneet vastaavassa järjestelmässä tai, jos tällaista ei ole, samassa ammatissa tai tarvittaessa samassa työssä. Jos näin täyttyneet kaudet huomioon ottaen se, jonka etua asia koskee, ei täytä näiden etuuksien saamiseksi asetettuja edellytyksiä, nämä kaudet otetaan huomioon
myönnettäessä etuuksia yleisestä järjestelmästä tai, jollei tällaista ole, tapauksen mukaan ruumiillisen työn tekijöihin tai toimihenkilöihin sovellettavasta järjestelmästä.
3. Jos sen jäsenvaltion lainsäädännössä, jonka mukaan etuuden myöntämisen edellytyksenä on, että työntekijä on sen lainsäädännön alainen, ei ole vaatimuksia vakuutuskausien pituudesta etuutta koskevan oikeuden tai etuuden laskemisen suhteen, katsotaan tämän luvun säännöksiä sovellettaessa, että työntekijä, joka ei enää ole tämän lainsäädännön alainen, on edelleen tämän lainsäädännön alainen riskin toteuttamisajankohtana, jos hän tällöin on toisen jäsenvaltion lainsäädännön alainen, tai jollei näin ole, hän voi tehdä etuutta koskevan hakemuksen toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan. Kuitenkin tämä viimeksi mainittu edellytys katsotaan täytetyksi 48 artiklan 1 kohdassa
tarkoitetuissa tapauksissa.
46 artikla
Etuuksien myöntäminen
1. Jos työntekijä on jäsenvaltion lainsäädännön alainen ja jos edellytykset etuutta koskevan oikeuden saamiseksi on täytetty ilman, että 45 artiklan säännösten soveltaminen on välttämätöntä, tämän jäsenvaltion toimivaltainen laitos määrää sen soveltaman lainsäädännön mukaisesti etuuden suuruuden tämän lainsäädännön mukaisesti huomioon otettavien vakuutuskausien kokonaispituutta vastaavasti.
Tämä laitos laskee myös etuuden määrän, joka olisi saatu soveltaen 2 kohdan a ja b alakohdassa säädettyjä sääntöjä. Vain korkeampi näistä kahdesta määrästä otetaan huomioon.
2. Jos työntekijä on jäsenvaltion lainsäädännön alainen ja jos edellytykset oikeudesta etuuksiin eivät täyty ellei oteta huomioon 45 artiklan säännöksiä, tämän jäsenvaltion toimivaltainen laitos soveltaa seuraavia sääntöjä:
a) laitos laskee sen etuuden teoreettisen määrän, jota kysymyksessä oleva henkilö voisi hakea, jos kaikki vakuutuskaudet, jotka ovat täyttyneet jäsenvaltioiden lainsäädäntöjen mukaan, jonka alainen työntekijä on, olisivat täyttyneet kyseisessä jäsenvaltiossa ja sen soveltaman lainsäädännön mukaisesti sillä hetkellä, jolloin etuus myönnetään. Jos tämän lainsäädännön mukaan etuuden määrä ei riipu täyttyneiden vakuutuskausien pituudesta, määrä otetaan teoreettiseksi määräksi, jota tarkoitetaan tässä alakohdassa;
b) laitos määrää sen jälkeen etuuden todellisen määrän edellisessä
alakohdassa tarkoitetun teoreettisen määrän perusteella ja tämän laitoksen soveltaman lainsäädännön mukaan ennen riskin toteutumista täyttyneiden vakuutus- tai asuinkausien pituuden suhteessa kaikissa kyseisissä jäsenvaltioissa ennen riskin toteutumista täyttyneiden vakuutuskausien kokonaispituuteen;
c) jos kaikkien kyseeseen tulevien jäsenvaltioiden lainsäädäntöjen mukaan ennen riskin toteutumista täyttyneiden vakuutuskausien kokonaispituus on pitempi kuin jonkin tällaisen valtion lainsäädännössä vaadittu enimmäiskausi täyden etuuden saamiseksi, tämän valtion toimivaltainen laitos ottaa soveltaessaan tämän kohdan säännöksiä huomioon täyttyneiden kausien kokonaispituuden sijasta tämän enimmäiskauden; tämä laskutapa ei saa johtaa siihen, että tämä laitos myöntää kustannuksiltaan suuremman etuuden kuin sen soveltamassa lainsäädännössä säädetty täysi etuus;
d) kun tässä kappaleessa säädettyjen laskusääntöjen soveltamisessa
noudatettavasta menettelystä päällekkäisten kausien huomioon ottamiseksi säädetään 97 artiklassa tarkoitetussa täytäntöönpanoasetuksessa.
3. Sillä, jonka etua asia koskee, on oikeus 1 ja 2 kohdan säännösten mukaisesti laskettujen etuuksien kokonaismäärään 2 kohdan a alakohdan mukaisesti laskettujen etuuksien korkeimman teoreettisen määrän rajoissa.
Mikäli edellisessä alakohdassa tarkoitettu määrä ylitetään, kaikki 1 kohdan säännöksiä soveltavat laitokset sovittavat etuutensa määrän vastaamaan suhdetta, joka kyseisen etuuden määrällä on 1 kohdan säännösten mukaisesti määrättyyn etuuksien kokonaismäärään.
4. Jos työkyvyttömyys-, vanhuus- tai jälkeenjääneiden eläkkeiden kohdalla kahden tai useamman jäsenvaltion maksettavien etuuksien kokonaismäärä 6 artiklan b alakohdassa tarkoitettujen monenvälisten sosiaaliturvasopimusten määräysten mukaisesti on pienempi kuin se kokonaismäärä, joka maksettaisiin 1 ja 3 kohdan mukaan tällaisista jäsenvaltioista, asianomaisen henkilön eduksi sovelletaan tämän luvun säännöksiä.
47 artikla
Täydentäviä säännöksiä etuuksien laskemiseksi
1. Edellä 46 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitetun teoreettisen määrän laskemiseksi sovelletaan seuraavia sääntöjä:
a) jos jäsenvaltion lainsäädännön mukaan etuudet lasketaan keskimääräisten ansioiden, keskimääräisten maksujen keskimääräisen korotuksen perusteella tai perustuen siihen suhteeseen, joka oli vakuutuskausien aikana hakijan bruttoansioiden ja keskimääräisten kaikkien muiden vakuutettujen henkilöiden kuin oppisopimuksen perusteella työskentelevien henkilöiden bruttoansioiden välillä, tällaiset keskimääräiset luvut tai suhteet määrää tämän valtion toimivaltainen laitos yksinomaan sanotun valtion lainsäädännön mukaan täyttyneiden vakuutuskausien perusteella tai ainoastaan asianomaisen henkilön näiden kausien aikana saamien bruttoansioiden perusteella;
b) jos jäsenvaltion lainsäädännön mukaan etuudet lasketaan ansioiden, maksujen tai korotusten määrän perusteella, tämän valtion toimivaltainen laitos määrää ansiot, maksut ja korotukset, jotka on otettava huomioon toisen valtion lainsäädännön mukaan täyttyneiden vakuutuskausien osalta sellaisten keskimääräisten ansioiden, maksujen tai korotusten perusteella, jotka on rekisteröity sen soveltaman lainsäädännön mukaan täyttyneiden vakuutuskausien osalta;
c) jos jäsenvaltion lainsäädännön mukaan etuudet lasketaan vakioansioiden tai kiinteän määrän perusteella, tämän valtion toimivaltainen laitos pitää vakioansioita tai kiinteää määrää, joka sen on otettava huomioon toisten jäsenvaltioiden lainsäädäntöjen mukaan täyttyneiden vakuutuskausien osalta yhtäläisinä niiden vakioansioiden tai kiinteiden määrien tai tapauksen mukaan vakioansioiden tai kiinteiden määrien keskiarvon kanssa, jotka vastaavat sen soveltaman lainsäädännön mukaan täyttyneitä vakuutuskausia;
d) jos jäsenvaltion lainsäädännön mukaan etuudet lasketaan joidenkin kausien osalta ansioiden määrän perusteella ja toisten kausien osalta vakioansioiden tai kiinteiden määrien perusteella, tämän valtion toimivaltainen laitos ottaa toisten jäsenvaltioiden lainsäädäntöjen mukaan täyttyneiden vakuutuskausien osalta huomioon ansiot tai kiinteät määrät, jotka määrätään edellä olevien b tai c alakohdan säännösten mukaisesti, tai tarvittaessa näiden ansioiden tai kiinteiden määrien keskiarvon; jos etuudet lasketaan vakioansioiden tai kiinteiden määrien perusteella kaikkien sen soveltaman lainsäädännön mukaan täyttyneiden kausien osalta, toimivaltainen laitos pitää ansioita, jotka sen on otettava huomioon muiden jäsenvaltioiden lainsäädäntöjen mukaan täyttyneiden vakuutuskausien osalta yhtäläisinä sellaisten laskennallisten ansioiden kanssa, jotka vastaavat vakioansioita tai kiinteää määrää.
2. Jäsenvaltion lainsäädännön säännöksiä, jotka koskevat etuuksien
laskemisessa huomioon otettavien rahanarvon säilyttämisen tekijöitä, sovelletaan 1 kohdan säännösten mukaisesti tietyissä tapauksissa tekijöihin, jotka tämän valtion toimivaltaisen laitoksen tulee ottaa huomioon, kun kysymys on muiden jäsenvaltioiden lainsäädännön mukaan täyttyneistä vakuutuskausista.
3. Jos jäsenvaltion lainsäädännön mukaan etuuksien määrä määrätään ottaen huomioon muut perheenjäsenet kuin lapset, tämän valtion toimivaltainen laitos ottaa myös huomioon asianomaisen henkilön ne perheenjäsenet, jotka asuvat toisen jäsenvaltion alueella, niin kuin he asuisivat toimivaltaisen valtion alueella.
48 artikla
Alle vuoden pituiset vakuutuskaudet
1. Sen estämättä, mitä 46 artiklan 2 kohdassa säädetään, jos jäsenvaltion lainsäädännön mukaan täyttyneiden vakuutuskausien kokonaispituus ei ole yhtä vuotta ja jos tämän lainsäädännön mukaan oikeutta etuuteen ei saavuteta vain näiden kausien perusteella, tämän valtion laitos ei ole velvollinen myöntämään etuuksia näiden kausien perusteella.
2. Jokaisen muun jäsenvaltion toimivaltainen laitos ottaa huomioon 1 kohdassa tarkoitetut kaudet soveltaessaan 46 artiklan 2 kohdan säännöksiä, lukuun ottamatta b alakohdan säännöksiä.
3. Jos 1 kohdan säännösten soveltamisen tuloksena olisi vapautus kaikille kyseisten jäsenvaltioiden laitoksille velvoitteistaan, etuudet myönnetään yksinomaan viimeisen sellaisen valtion lainsäädännön mukaan, jonka mukaiset edellytykset täyttyvät, niin kuin kaikki täyttyneet ja 45 artiklan 1 ja 2 kohdan säännösten mukaan huomioon otetut vakuutuskaudet olisivat täyttyneet
tämän valtion lainsäädännön mukaan.
49 artikla
Etuuksien laskeminen, kun se, jonka etua asia koskee, ei samanaikaisesti täytä kaikkien niiden lainsäädäntöjen edellytyksiä, joiden mukaan vakuutuskaudet ovat täyttyneet
1. Jos se, jonka etua asia koskee, ei tiettynä hetkenä täytä kaikkien jäsenvaltioiden sellaisten lainsäädäntöjen mukaisia etuuden myöntämisen edellytyksiä, joiden alainen hän on ollut, ottaen tarvittaessa huomioon 45 artiklan säännökset, vaan täyttää näistä vain yhden tai useamman lainsäädännön edellytykset, sovelletaan seuraavia säännöksiä:
a) jokainen sellaista lainsäädäntöä soveltavista toimivaltaisista
laitoksista, jonka mukaiset edellytykset täytetään, laskee sen
maksettavaksi kuuluvan etuuden määrän 46 artiklan säännösten mukaisesti;
b) kuitenkin:
i) jos se, jonka etua asia koskee, täyttää ainakin kahden lainsäädännön edellytykset ottamatta huomioon sellaisten lainsäädäntöjen mukaisesti täyttyneitä vakuutuskausia, joiden edellytyksiä ei täytetä, näitä kausia ei oteta huomioon 46 artiklan 2 kohdan säännöksiä sovellettaessa;
ii) jos se, jonka etua asia koskee, täyttää vain yhden lainsäädännön edellytykset ottamatta huomioon sellaisten lainsäädäntöjen mukaisesti täyttyneitä vakuutuskausia, joiden edellytyksiä ei täytetä, maksettavan etuuden määrä lasketaan vain sen lainsäädännön mukaisesti, jonka edellytykset täytetään, ottaen huomioon vain tämän lainsäädännön mukaan täyttyneet kaudet.
2. Etuus tai etuudet, jotka on myönnetty yhden tai useamman kyseeseen tulevan lainsäädännön mukaan 1 kohdassa tarkoitetussa tapauksessa, lasketaan automaattisesti uudelleen 46 artiklan säännösten mukaisesti, sikäli kun yhden tai useamman muun sellaisen lainsäädännön asettamat edellytykset, jonka alainen henkilö on ollut, täytetään, ja siten kuin ne olisi täytetty, ottaen huomioon tarpeen mukaan 45 artiklan säännökset.
3. Uudelleen laskeminen tehdään automaattisesti 1 kohdan säännösten mukaisesti ja noudattaen, mitä 40 artiklan 2 kohdassa säädetään, kun yhden tai useamman kyseeseen tulevan lainsäädännön asettamat edellytykset eivät enää täyty.
50 artikla
Lisän myöntäminen, kun eri jäsenvaltioiden lainsäädäntöjen mukaan
maksettavien etuuksien kokonaismäärä ei yllä vähimmäismäärään sen valtion lainsäädännön mukaisesti, jonka alueella etuuden saaja asuu
Sellaiselle etuuksien saajalle, johon tätä lukua sovelletaan, ei voida siinä valtiossa, jonka alueella hän asuu ja jonka lainsäädännön mukaista etuutta hänelle maksetaan, myöntää etuutta, joka on pienempi kuin sanotun lainsäädännön mukainen vähimmäisetuus sellaiselta vakuutuskaudelta, joka on yhtä pitkä kuin kaikki suoritusta varten huomioon otetut vakuutuskaudet edeltävien artiklojen säännösten mukaisesti. Tämän valtion toimivaltainen laitos maksaa hänelle tarvittaessa koko hänen asuinaikansa ajan sen alueella lisän, joka on yhtä suuri kuin tämän luvun mukaisesti maksettavien etuuksien kokonaismäärän ja vähimmäisetuuden määrän erotus.
51 artikla
Etuuksien arvon säilyttäminen ja uudelleen laskeminen
1. Jos elinkustannusten nousun tai ansiotason muutosten tai muiden
tarkistusta vaativien seikkojen vuoksi kyseeseen tulevien valtioiden etuuksia muutetaan kiinteällä prosenttimäärällä tai muulla määrällä, tällaista prosenttimäärää tai määrää on sovellettava sellaisenaan etuuksiin, jotka on määräytyvät 46 artiklan säännösten mukaisesti ilman, että uudelleenlaskemista tuon artiklan säännösten mukaisesti tarvitaan.
2. Toisaalta, jos etuuksien määräytymistapaa tai laskemissääntöjä
muutettaisiin, uudelleenlaskeminen tehdään 46 artiklan säännösten
mukaisesti.
4 LUKU
TYÖTAPATURMAT JA AMMATTITAUDIT
1 jakso
Oikeus etuuksiin
52 artikla
Asuminen muussa jäsenvaltiossa kuin toimivaltaisessa valtiossa - Yleisiä sääntöjä
Työntekijä, jolle sattuu työtapaturma tai joka saa ammattitaudin ja joka asuu muun jäsenvaltion kuin toimivaltaisen valtion alueella, saa siinä valtiossa, jossa hän asuu:
a) luontoisetuudet, jotka annetaan toimivaltaisen laitoksen puolesta asuinpaikan laitoksesta sen soveltaman lainsäädännön mukaisesti, niin kuin hänet olisi vakuutettu siinä; ja
b) rahaetuudet, jotka myöntää toimivaltainen laitos soveltamansa
lainsäädännön mukaisesti. Kuitenkin toimivaltaisen laitoksen ja asuinpaikan laitoksen välisellä sopimuksella nämä etuudet voidaan antaa viimeksi mainitusta laitoksesta ensiksi mainitun laitoksen puolesta toimivaltaisen valtion lainsäädännön mukaisesti.
53 artikla
Rajatyöntekijät - Erityissääntö
Rajatyöntekijä voi myös saada etuuksia toimivaltaisen valtion alueella. Tällaiset etuudet antaa toimivaltainen laitos tämän valtion lainsäädännön mukaisesti niin kuin työntekijä asuisi siellä.
54 artikla
Oleskelu toimivaltaisessa valtiossa tai asuinpaikan muuttaminen sinne
1. Edellä 52 artiklassa tarkoitettu työntekijä, joka oleskelee
toimivaltaisen valtion alueella, saa etuuksia tämän valtion lainsäädännön mukaisesti, vaikka hän on jo saanut etuuksia ennen oleskeluaan. Tätä säännöstä ei kuitenkaan sovelleta rajatyöntekijään.
2. Edellä 52 artiklassa tarkoitettu työntekijä, joka muuttaa asuinpaikkansa toimivaltaisen valtion alueelle, saa etuuksia tämän valtion lainsäädännön mukaisesti, vaikka hän on jo saanut etuuksia ennen asuinpaikkansa muuttoa.
55 artikla
Oleskelu toimivaltaisen valtion ulkopuolella - Paluu tai asuinpaikan muuttaminen toiseen jäsenvaltioon tapaturman sattumisen tai ammattitaudin saamisen jälkeen - Tarve mennä toiseen jäsenvaltioon tarkoituksena saada asianmukaista hoitoa
1. Työntekijällä, jolle sattuu työtapaturma tai joka saa ammattitaudin ja:
a) joka oleskelee muun jäsenvaltion kuin toimivaltaisen valtion alueella;
b) joka sen jälkeen, kun on saanut oikeuden etuuksiin toimivaltaisen laitoksen kustannuksella, saa tältä laitokselta luvan palata sen jäsenvaltion alueelle, jossa hän asuu, tai muuttaa asuinpaikkansa toisen jäsenvaltion alueelle; tai
c) joka saa toimivaltaiselta laitokselta luvan mennä toisen jäsenvaltion alueelle tarkoituksenaan saada siellä tilansa vaatimaa hoitoa, on oikeus:
i) luontoisetuuksiin, jotka antaa toimivaltaisen laitoksen puolesta oleskelu- tai asuinpaikan laitos tämän laitoksen soveltaman lainsäädännön mukaisesti, niin kuin hänet olisi vakuutettu siinä; aika, jolta etuudet annetaan, määrätään kuitenkin toimivaltaisen valtion lainsäädännön mukaan;
ii) rahaetuuksiin, jotka antaa toimivaltainen laitos sen soveltaman lainsäädännön mukaisesti. Kuitenkin toimivaltaisen laitoksen ja oleskelu- tai asuinpaikan laitoksen välisellä sopimuksella nämä etuudet voidaan myöntää viimeksi mainitusta laitoksesta ensiksi mainitun laitoksen puolesta toimivaltaisen valtion lainsäädännön mukaisesti.
2. Edellä 1 kohdan b alakohdan mukaan vaadittava lupa voidaan evätä vain, jos todetaan, että sen, jonka etua asia koskee, liikkuminen olisi haitallista hänen terveydentilansa tai annettavan sairaanhoidon kannalta.
Edellä 1 kohdan c alakohdan mukaan vaadittavaa lupaa ei saa evätä, jos kyseistä hoitoa ei voida antaa sille, jonka etua asia koskee, sen jäsenvaltion alueella, jossa hän asuu.
56 artikla
Tapaturmat matkan aikana
Tapaturma matkan aikana, joka sattuu muun jäsenvaltion kuin toimivaltaisen valtion alueella, katsotaan tapahtuneeksi toimivaltaisen valtion alueella.
57 artikla
Ammattitautietuudet, jos kyseinen henkilö on ollut alttiina samalle riskille useassa jäsenvaltiossa
1. Kun henkilö, joka on saanut ammattitaudin, on kahden tai useamman jäsenvaltion lainsäädännön mukaan harjoittanut toimintaa, joka on todennäköisesti aiheuttanut tämän taudin, etuudet, jotka hän tai hänen jälkeenjääneensä voivat hakea, myönnetään yksinomaan viimeisen sellaisen valtion lainsäädännön mukaan, jonka mukaiset edellytykset täyttyvät, ottaen huomioon, kun siihen on aihetta, 2 ja 3 kohdan säännökset.
2. Jos jäsenvaltion lainsäädännön mukaan etuuksien myöntämiseksi
ammattitaudin perusteella edellytetään, että kysymyksessä oleva tauti ensin todettiin sen alueella, tällainen edellytys katsotaan täytetyksi, jos tauti ensiksi todettiin toisen jäsenvaltion alueella.
3. Sklerogeenisen pneumokonioosin kohdalla sovelletaan seuraavia
säännöksiä:
a) jos jäsenvaltion lainsäädännön mukaan etuuksien myöntämiseksi
ammattitaudin perusteella edellytetään, että kysymyksessä oleva tauti ensin todettiin tietyn määräajan kuluessa viimeisen sellaisen toiminnan lakkaamisesta, joka todennäköisesti on saattanut aiheuttaa tällaisen taudin, tämän valtion toimivaltainen laitos tutkiessaan aikaa, jona tällaista toimintaa harjoitettiin, ottaa huomioon tarpeellisessa määrin samanlaisen toiminnan, jota harjoitettiin muiden jäsenvaltioiden lainsäädännön mukaan, niin kuin sitä olisi harjoitettu ensiksi mainitun valtion lainsäädännön mukaan.
b) jos jäsenvaltion lainsäädännön mukaan etuuksien myöntämiseksi
ammattitaudin perusteella edellytetään, että toimintaa, joka
todennäköisesti aiheuttaa kyseisen ammattitaudin, on harjoitettu tietty aika, valtion toimivaltainen laitos ottaa huomioon tarpeellisessa määrin kaudet, joiden aikana tällaista toimintaa harjoitettiin muiden jäsenvaltioiden lainsäädännön mukaan, ikään kuin sitä olisi harjoitettu ensiksi mainitun valtion lainsäädännön mukaan.
c) rahaetuuksien kustannukset, mukaan lukien eläkkeet, jaetaan niiden jäsenvaltioiden toimivaltaisten laitosten kesken, joiden alueella kyseinen henkilö harjoitti taudin todennäköisesti aiheuttavaa toimintaa. Tämä jako suoritetaan sen suhteen perusteella, joka kunkin valtion lainsäädännön mukaan täyttyneiden vanhuusvakuutuksen kausien pituudella on sellaisten vanhuusvakuutuksen kausien kokonaispituuteen, jotka ovat täyttyneet kaikkien valtioiden lainsäädäntöjen mukaan päivänä, jolloin etuudet alkoivat.
4. Neuvosto määrää yksimielisesti komission ehdotuksesta ammattitaudit, joihin 3 kohdan säännösten soveltamista laajennetaan.
58 artikla
Rahaetuuksien laskeminen
1. Sellaisen jäsenvaltion toimivaltainen laitos, jonka lainsäädännön mukaan edellytetään, että rahaetuuksien laskeminen perustuu keskimääräisiin ansioihin, määrää tällaisen keskimääräisen ansion yksinomaan ottaen huomioon ansiot, jotka on vahvistettu maksetuiksi sanotun lainsäädännön mukaan täyttyneiden kausien aikana.
2. Sellaisen jäsenvaltion toimivaltainen laitos, jonka lainsäädännön mukaan edellytetään, että rahaetuuksien laskeminen perustuu vakioansioihin, ottaa huomioon yksinomaan vakioansiot tai tietyissä tapauksissa keskimääräiset vakioansiot sanotun lainsäädännön mukaisesti täyttyneiltä kausilta.
3. Sellaisen jäsenvaltion toimivaltaisen laitoksen, jonka lainsäädännön mukaan edellytetään, että rahaetuuksien määrä vaihtelee perheenjäsenten lukumäärän mukaan, on otettava huomioon myös sen, jonka etua asia koskee, perheenjäsenet, jotka asuvat toisen jäsenvaltion alueella, niin kuin he asuisivat toimivaltaisen valtion alueella.
59 artikla
Sellaisen henkilön kuljetuskustannukset, jolle on sattunut tapaturma tai joka kärsii ammattitaudista
1. Sellaisen jäsenvaltion toimivaltainen laitos, jonka lainsäädännössä säädetään sellaisen henkilön, jolle on sattunut työtapaturma tai joka kärsii ammattitaudista, kuljettamisesta joko hänen asuinpaikkaansa tai sairaalaan aiheutuneiden kustannusten korvaamisesta, vastaa tällaisista kuljetuskustannuksista vastaavaan paikkaan sen toisen jäsenvaltion alueella, jossa henkilö asuu, edellyttäen, että tämä laitos antaa ennakolta
luvan sellaiseen kuljettamiseen ottaen asianmukaisesti huomioon syyt, joiden vuoksi se on perusteltua. Tällaista lupaa ei vaadita rajatyöntekijän kohdalla.
2. Sellaisen jäsenvaltion toimivaltainen laitos, jonka lainsäädännössä säädetään työtapaturmassa kuolleen henkilön ruumiin kuljettamisesta hautauspaikalle aiheutuneiden kustannusten korvaamisesta, vastaa sen soveltaman lainsäädännön mukaan tällaisista kuljetuskustannuksista vastaavaan paikkaan sen toisen jäsenvaltion alueella, jossa henkilö asui tapaturman sattuessa.
2 jakso
Sellaisen ammattitaudin paheneminen, josta etuutta on myönnetty
60 artikla
1. Mikäli sellainen ammattitauti, josta työntekijä on saanut tai saa etuutta jäsenvaltion lainsäädännön mukaan, pahenee, sovelletaan seuraavia sääntöjä:
a) jos työntekijä ei etuuksien saamisen aikana ole työskennellyt toisen jäsenvaltion alueella ammatissa, joka saattaisi aiheuttaa tai pahentaa kyseistä tautia, ensiksi mainitun jäsenvaltion toimivaltainen laitos vastaa etuuksien kustannuksista soveltamansa lainsäädännön mukaisesti ottaen pahenemisen huomioon;
b) jos työntekijä etuuksien saamisen aikana on harjoittanut sellaista toimintaa toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan, ensiksi mainitun jäsenvaltion toimivaltainen laitos vastaa etuuksien kustannuksista soveltamansa lainsäädännön mukaisesti ottamatta pahenemista huomioon. Toisen jäsenvaltion toimivaltainen laitos myöntää sille, jonka etua asia koskee, lisän, joka vastaa pahenemisen jälkeen maksettavan etuuden määrän ja sen etuuden määrän, jollaisena etuus olisi katsottu asianmukaiseksi ennen pahenemista, välistä erotusta, soveltamansa lainsäädännön mukaisesti, niin kuin kysymyksessä oleva tauti olisi puhjennut tämän jäsenvaltion lainsäädännön mukaan;
c) jos b alakohdassa tarkoitetussa tapauksessa työntekijällä, joka kärsii sklerogeenisesta pneumokonioosista tai 57 artiklan 4 kohdan mukaisesti määrätystä taudista, ei ole oikeutta etuuksiin toiseksi mainitun jäsenvaltion lainsäädännön mukaan, ensiksi mainitun jäsenvaltion toimivaltainen laitos vastaa etuuksien antamisesta sen soveltaman lainsäädännön mukaisesti ottaen huomioon taudin pahenemisen. Toiseksi mainitun jäsenvaltion toimivaltainen laitos vastaa kuitenkin kustannuksista sen erotuksen osalta, joka on ensiksi mainitun jäsenvaltion toimivaltaisen laitoksen maksettavien rahaetuuksien määrän, mukaan lukien eläkkeet ja
ottaen huomioon taudin paheneminen, ja sen määrän välillä, joka vastaa etuuksia, jotka olisivat olleet asianmukaisia ennen taudin pahenemista.
2. Niissä tapauksissa, joissa ammattitauti, joka antaa aiheen 57 artiklan 3 kohdan c alakohdan säännösten soveltamiseen, pahenee, sovelletaan seuraavia säännöksiä:
a) toimivaltainen laitos, joka on myöntänyt etuudet 57 artiklan 1 kohdan säännösten mukaisesti, vastaa etuuksien suorittamisesta soveltamansa lainsäädännön mukaan ottaen taudin pahenemisen huomioon; ja
b) rahaetuuksien, mukaan lukien eläkkeet, kustannukset jaetaan edelleen niiden laitosten välillä, jotka ovat jakaneet aiempien etuuksien kustannukset 57 artiklan 3 kohdan c alakohdan säännösten mukaisesti. Jos henkilö on kuitenkin jälleen harjoittanut toimintaa, joka on saattanut aiheuttaa tai pahentaa kyseistä ammattitautia joko sellaisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan, jossa hän oli jo harjoittanut samantyyppistä toimintaa tai toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan, sellaisen valtion toimivaltainen laitos vastaa sen etuuksien määrän, jossa on otettu huomioon taudin paheneminen, ja ennen pahenemista maksettavan etuuksien määrän välisestä kustannusten määrän erotuksesta.
3 jakso
Erinäisiä säännöksiä
61 artikla
Säännöt, joiden mukaan otetaan huomioon tiettyjen lainsäädäntöjen
erityispiirteet
1. Jos sellaisen jäsenvaltion alueella, jossa työntekijä sattuu olemaan, ei ole vakuutusta työtapaturmien tai ammattitautien varalta, tai jos tällainen vakuutus on olemassa mutta ei ole luontoisetuuksien antamisesta vastuussa olevaa laitosta, nämä etuudet antaa oleskelu- tai asuinpaikan laitos, joka on vastuussa luontoisetuuksien antamisesta sairaustapauksissa.
2. Jos toimivaltaisen valtion lainsäädännön mukaan edellytetään täysin ilmaisten luontoisetuuksien antamiseksi, että on käytettävä työnantajan järjestämiä sairaanhoitopalveluja, luontoisetuudet, jotka annetaan 52 artiklassa ja 55 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa, katsotaan annetuiksi tällaisista sairaanhoitopalveluista.
3. Jos toimivaltaisen valtion lainsäädäntöön kuuluu työnantajan
velvollisuuksia koskeva järjestelmä, luontoisetuudet, jotka annetaan 52 artiklassa ja 55 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa, katsotaan annetuiksi toimivaltaisen laitoksen pyynnöstä.
4. Jos toimivaltaisen valtion järjestelmä työtapaturmien korvaamisessa ei ole luonteeltaan pakollista vakuutusta, luontoisetuudet antaa suoraan työnantaja tai kyseinen vakuuttaja.
5. Jos jäsenvaltion lainsäädännössä edellytetään nimenomaisesti tai muutoin, että työtapaturmat tai ammattitaudit, jotka ovat sattuneet tai todettu aiemmin, otetaan huomioon arvioitaessa työkyvyttömyyden astetta vahvistettaessa oikeutta etuuteen tai määrättäessä etuuden määrää, tämän jäsenvaltion toimivaltainen laitos ottaa myös huomioon työtapaturmat ja ammattitaudit, jotka ovat sattuneet tai todettu aiemmin toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan, niin kuin ne olisivat sattuneet tai todettu sen soveltaman lainsäädännön mukaan.
62 artikla
Sovellettava järjestelmä, jos oleskelu- tai asuinmaassa on useita
järjestelmiä - Etuuksien enimmäiskesto
1. Jos oleskelu- tai asuinmaan lainsäädännössä on useita
vakuutusjärjestelmiä, 52 artiklan tai 55 artiklan 1 kohdassa
tarkoitettuihin työntekijöihin sovelletaan terästeollisuuden ruumiillisen työn tekijöiden järjestelmän säännöksiä. Kuitenkin jos tuohon lainsäädäntöön kuuluu erityisjärjestelmä kaivostyöntekijöille tai vastaavien yritysten työntekijöille, tämän järjestelmän säännöksiä sovelletaan tähän työntekijäryhmään, jos oleskelu- tai asuinpaikan laitos, johon he toimittavat hakemuksensa, on toimivaltainen soveltamaan tätä järjestelmää.
2. Jos jäsenvaltion lainsäädännössä säädetään enimmäisaika, jolta etuuksia voidaan myöntää, tätä lainsäädäntöä soveltava laitos saa ottaa huomioon ajan, jolta etuuksia on jo suoritettu toisen jäsenvaltion laitoksesta.
4 jakso
Laitosten väliset korvaukset
63 artikla
1. Toimivaltaisen laitoksen on korvattava niiden luontoisetuuksien määrä, jotka on sen puolesta annettu 52 artiklan ja 55 artiklan 1 kohdan säännösten mukaisesti.
2. Edellä 1 kohdassa tarkoitetut korvaukset määrätään ja suoritetaan 97 artiklassa tarkoitetussa täytäntöönpanoasetuksessa säädetyn menettelyn mukaisesti todellisten kustannusten mukaan.
3. Kaksi jäsenvaltiota tai useampi jäsenvaltio tai tällaisten valtioiden toimivaltaiset viranomaiset voivat sopia muista korvaustavoista tai luopua korvauksista jäsenvaltioiden toimivaltaan kuuluvien laitosten välillä.
5 LUKU
KUOLEMANTAPAUKSEN JOHDOSTA ANNETTAVAT AVUSTUKSET
64 artikla
Vakuutuskausien yhteenlaskeminen
Toimivaltaisen laitoksen siinä jäsenvaltiossa, jonka lainsäädännön mukaan edellytetään kuolemantapauksen johdosta annettavaa avustusta koskevan oikeuden saamiseksi, säilyttämiseksi tai takaisinsaamiseksi vakuutuskausien täyttymistä, on otettava huomioon tarpeellisessa määrin vakuutuskaudet, jotka ovat täyttyneet muiden jäsenvaltioiden lainsäädännön mukaan, niin
kuin ne olisivat täyttyneet sen soveltaman lainsäädännön mukaan.
65 artikla
Oikeus avustuksiin kuoleman tapahtuessa tai jos etuuteen oikeutettu henkilö asuu muussa jäsenvaltiossa kuin toimivaltaisessa valtiossa
1. Jos työntekijä, eläkeläinen tai eläkkeenhakija tai hänen
perheenjäsenensä kuolee muun jäsenvaltion kuin toimivaltaisen valtion alueella, kuoleman katsotaan tapahtuneen toimivaltaisen valtion alueella.
2. Toimivaltainen laitos on velvollinen myöntämään soveltamansa
lainsäädännön mukaan maksettavat kuolemantapauksen johdosta annettavat avustukset vaikka edunsaaja asuu muun jäsenvaltion kuin toimivaltaisen valtion alueella.
3. Edellä 1 ja 2 kohdan säännöksiä sovelletaan myös kun kuolema aiheutuu työtapaturmasta tai ammattitaudista.
66 artikla
Etuuksien antaminen sellaisen eläkeläisen kuollessa, joka oli asunut muussa jäsenvaltiossa kuin siinä, jonka laitos oli vastuussa luontoisetuuksien antamisesta
1. Jos eläkeläinen, jolla oli oikeus eläkkeeseen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan tai eläkkeisiin kahden tai useamman jäsenvaltion lainsäädännön mukaan, kuollessaan asui muun jäsenvaltion alueella kuin sen, jonka laitos oli velvollinen antamaan hänelle luontoisetuudet 28 artiklan säännösten mukaan, tämän laitoksen soveltaman lainsäädännön mukaan maksettavat kuolemantapauksen johdosta annettavat avustukset annetaan tästä laitoksesta sen omalla kustannuksella, niin kuin eläkeläinen olisi asunut tämän laitoksen jäsenvaltion alueella kuolinhetkellään.
Edellä olevan alakohdan säännöksiä sovelletaan vastaavasti eläkeläisen perheenjäseniin.
6 LUKU
TYÖTTÖMYYSETUUDET
1 jakso
hteisiä säännöksiä
67 artikla
Vakuutuskausien yhteenlaskeminen
1. Sellaisen jäsenvaltion toimivaltaisen laitoksen, jonka lainsäädännön mukaan edellytetään etuuksia koskevan oikeuden saamiseksi, säilyttämiseksi tai takaisinsaamiseksi vakuutuskausien täyttymistä, on otettava huomioon tarpeellisessa määrin vakuutus- tai työskentelykaudet, jotka ovat täyttyneet toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan, niin kuin ne olisivat sen soveltaman lainsäädännön mukaan täyttyneitä vakuutuskausia edellyttäen
kuitenkin, että työskentelykaudet olisi laskettu vakuutuskausiksi, jos ne olisivat täyttyneet tämän lainsäädännön mukaan.
2. Sellaisen jäsenvaltion toimivaltaisen laitoksen, jonka lainsäädännön mukaan edellytetään etuuksia koskevan oikeuden saamiseksi, säilyttämiseksi tai takaisinsaamiseksi työskentelykausien täyttymistä, on otettava huomioon tarpeellisessa määrin vakuutus- tai työskentelykaudet, jotka ovat
täyttyneet toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan, niin kuin ne olisivat sen soveltaman lainsäädännön mukaan täyttyneitä työskentelykausia.
3. Lukuun ottamatta 71 artiklan 1 kohdan a alakohdan ii alakohdassa ja b alakohdan ii alakohdassa tarkoitettuja tapauksia, 1 ja 2 kohdan säännösten soveltaminen edellyttää, että sen osalta, jonka etua asia koskee, olisi
viimeksi täyttynyt:
- 1 kohdassa tarkoitetussa tapauksessa vakuutuskaudet ja
- 2 kohdassa tarkoitetussa tapauksessa työskentelykaudet
sen lainsäädännön mukaisesti, jonka mukaan etuuksia haetaan.
4. Jos sen kauden pituus, joksi ajaksi etuuksia voidaan myöntää, riippuu vakuutus- tai työskentelykausien pituudesta, 1 tai 2 kohdan säännöksiä sovelletaan kunkin tapauksen mukaisesti.
68 artikla
Etuuksien laskeminen
1. Sellaisen jäsenvaltion toimivaltaisen laitoksen, jonka lainsäädännön mukaan edellytetään, että etuuksien laskemisen on perustuttava aiempien ansioiden määrään, on otettava huomioon yksinomaan ansiot, jotka se, jonka etua asia koskee, on saanut viimeisestä työskentelystään tämän valtion alueella. Kuitenkin jos se, jonka etua asia koskee, on työskennellyt viimeksi tällä alueella vähemmän kuin neljä viikkoa, etuudet lasketaan sellaisten normaaliansioiden perusteella, jotka vastaavat ansioita työttömän asuin- tai oleskelupaikalla vastaavassa tai samanlaisessa työssä kuin hänen viimeinen työnsä toisen jäsenvaltion alueella.
2. Sellaisen jäsenvaltion toimivaltaisen laitoksen, jonka lainsäädännön mukaan edellytetään, että etuuksien määrä vaihtelee perheenjäsenten lukumäärän mukaan, on otettava huomioon myös sen, jonka etua asia koskee, perheenjäsenet, jotka asuvat toisen jäsenvaltion alueella, niin kuin he asuisivat toimivaltaisen valtion alueella. Tätä säännöstä ei sovelleta, jos perheenjäsenten asuinmaassa toisella henkilöllä on oikeus työttömyysetuuksiin, joiden laskemisessa perheenjäsenet otetaan huomioon.
2 jakso
Muuhun jäsenvaltioon kuin toimivaltaiseen valtioon lähtevät työttömät
69 artikla
Etuutta koskevan oikeuden säilyttämisen edellytykset ja rajoitukset
1. Työntekijä, joka on kokonaan työtön ja täyttää jäsenvaltion lainsäädännön mukaiset edellytykset oikeudesta etuuksiin ja joka lähtee yhteen tai useampaan muuhun jäsenvaltioon hakeakseen siellä työtä, säilyttää oikeutensa tällaisiin etuuksiin seuraavin edellytyksin ja rajoituksin:
a) ennen lähtöään hänet on täytynyt rekisteröidä työnhakijana, ja hänen täytyy pysyä toimivaltaisen valtion työvoimaviranomaisten käytettävänä vähintään neljän viikon ajan työttömäksi tulemisen jälkeen. Kuitenkin toimivaltaiset viranomaiset tai laitokset voivat antaa luvan hänen lähtöönsä ennen tällaisen ajan päättymistä;
b) hänen täytyy rekisteröityä työnhakijana jokaisen sellaisen jäsenvaltion työvoimaviranomaisissa, joihin hän lähtee, ja kuulua niiden valvontamenettelyn alaisuuteen. Tämä edellytys katsotaan täytetyksi ajalta ennen rekisteröitymistä, jos se, jonka etua asia koskee, rekisteröityy seitsemän päivän kuluessa siitä päivästä, jolloin hän lakkasi olemasta työvoimaviranomaisten käytettävissä valtiossa, josta hän lähti. Poikkeuksellisissa tapauksissa toimivaltaiset viranomaiset tai laitokset voivat jatkaa tätä aikaa;
c) oikeus etuuksiin jatkuu kolmen kuukauden enimmäisajan siitä päivästä, jona se, jonka etua asia koskee, lakkasi olemasta lähtövaltionsa työvoimaviranomaisten käytettävissä edellyttäen, että etuuksien kokonaiskesto ei ylitä niiden etuuksien kestoa, joihin hänellä oli oikeus tämän valtion lainsäädännön mukaan. Kausityöntekijän kohdalla tämä kesto voidaan kuitenkin rajoittaa sen kauden jäljellä olevaan aikaan, jona hän työskentelee.
2. Jos se, jonka etua asia koskee, palaa toimivaltaiseen valtioon ennen sen kauden loppumista, jonka aikana hänellä on oikeus etuuksiin 1 kohdan c alakohdan säännösten mukaisesti, hänellä on edelleen oikeus etuuksiin tämän valtion lainsäädännön mukaan; hän menettää kaikki oikeudet etuuksiin toimivaltaisen valtion lainsäädännön mukaan, jos hän ei palaa sinne ennen tämän kauden päättymistä. Poikkeuksellisissa tapauksissa toimivaltaiset viranomaiset tai laitokset voivat jatkaa tätä määräaikaa.
3. Edellä 1 kohdan säännöksiä voidaan soveltaa vain kerran kahden työskentelykauden välissä.
4. Jos toimivaltainen valtio on Belgia, työtön, joka palaa sinne 1 kohdan c alakohdassa säädetyn kolmen kuukauden määräajan päättymisen jälkeen, ei saa uudelleen oikeutta etuuksiin tässä maassa ennen kuin hän on työskennellyt siellä vähintään kolme kuukautta.
70 artikla
Etuuksien ja korvausten suorittaminen
1. Edellä 69 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa etuudet antaa kunkin sellaisen valtion laitos, johon työtön lähtee hakeakseen työtä.
Sellaisen jäsenvaltion toimivaltainen laitos, jonka lainsäädäntöä
työntekijään sovellettiin hänen viimeisen työskentelynsä aikana, on velvollinen korvaamaan tällaisten etuuksien määrän.
2. Edellä 1 kohdassa tarkoitetut korvaukset määrätään ja suoritetaan 97 artiklassa tarkoitetussa täytäntöönpanoasetuksessa säädetyn menettelyn mukaisesti todellisten kustannusten mukaan tai kertasuorituksina.
3. Kaksi jäsenvaltiota tai useampi jäsenvaltio tai näiden valtioiden toimivaltaiset viranomaiset voivat sopia muista korvausten tai suoritusten tavoista tai voivat luopua kaikista niiden toimivaltaan kuuluvien laitosten välillä suoritettavista korvauksista.
3 jakso
Työttömät, jotka viimeisen työskentelynsä aikana asuivat muussa jäsenvaltiossa kuin toimivaltaisessa valtiossa
71 artikla
1. Työtön, joka aiemmin oli työssä ja joka viimeisen työskentelynsä aikana asui muun jäsenvaltion kuin toimivaltaisen valtion alueella, saa etuudet seuraavien säännösten mukaisesti:
a) i) rajatyöntekijä, joka on osittain tai ajoittain työttömänä hänet työllistävästä yrityksestä, saa etuudet toimivaltaisen valtion lainsäädännön mukaisesti, niin kuin hän asuisi tämän valtion alueella; nämä etuudet antaa toimivaltainen laitos;
ii) rajatyöntekijä, joka on kokonaan työtön, saa etuudet sen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti, jonka alueella hän asuu, niin kuin hän olisi ollut tämän lainsäädännön alainen viimeksi työskennellessään; nämä etuudet antaa asuinpaikan laitos omalla kustannuksellaan; sekä
b) i) muu työntekijä kuin rajatyöntekijä, joka on osittain, ajoittain tai kokonaan työtön ja joka asettuu työnantajansa tai työvoimaviranomaisten käytettäväksi toimivaltaisen valtion alueella, saa etuudet tämän valtion lainsäädännön mukaisesti, niin kuin hän asuisi sen alueella; nämä etuudet antaa toimivaltainen laitos;
ii) muu työntekijä kuin rajatyöntekijä, joka on kokonaan työtön ja joka asettuu työvoimaviranomaisten käytettäväksi työnsaantia varten sen jäsenvaltion alueella, jossa hän asuu, tai joka palaa tälle alueelle, saa etuudet tämän valtion lainsäädännön mukaisesti, niin kuin hän olisi viimeksi työskennellyt siellä; asuinpaikan laitos antaa tällaiset etuudet omalla kustannuksellaan. Kuitenkin jos tällainen työntekijä on saanut oikeuden etuuksiin sen jäsenvaltion toimivaltaisen laitoksen kustannuksella, jonka lainsäädännön alainen hän viimeksi oli, hän saa etuudet 69 artiklan säännösten mukaan. Etuuksien saaminen sen valtion lainsäädännön mukaan, jossa hän asuu, keskeytetään siksi ajaksi, jona työtön voi 69 artiklan säännösten mukaan hakea etuuksia sen lainsäädännön mukaan, jonka alainen hän viimeksi oli.
2. Työtön ei saa hakea etuuksia sen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan, jonka alueella hän asuu, siltä ajalta, jolta hänellä on oikeus etuuksiin 1 kohdan a alakohdan i alakohdan tai b alakohdan i alakohdan säännösten mukaan.
7 LUKU
PERHE-ETUUDET JA PERHEAVUSTUKSET
1 jakso
Työntekijöiden ja työttömien etuuksia koskeva yhteinen säännös
72 artikla
Työskentelykausien yhteenlaskeminen
Jos jäsenvaltion lainsäädännössä edellytetään etuuksia koskevan oikeuden saamiseksi, että työskentelykaudet ovat täyttyneet, tämän valtion toimivaltainen laitos ottaa huomioon tarpeellisessa määrin
työskentelykaudet, jotka ovat täyttyneet toisen jäsenvaltion alueella, niin kuin ne olisivat sen soveltaman lainsäädännön mukaan täyttyneitä kausia.
2 jakso
Työntekijät ja työttömät, joiden perheenjäsenet asuvat muussa jäsenvaltiossa kuin toimivaltaisessa valtiossa
73 artikla
Työntekijät
1. Työntekijällä, joka on muun jäsenvaltion kuin Ranskan lainsäädännön alainen, on toisessa jäsenvaltiossa asuvien perheenjäsentensä osalta oikeus perhe-etuuksiin, joista säädetään ensiksi mainitun jäsenvaltion lainsäädännössä, niin kuin he asuisivat tässä valtiossa.
2. Työntekijällä, joka on Ranskan lainsäädännön alainen, on muussa
jäsenvaltiossa kuin Ranskassa asuvien perheenjäsentensä osalta oikeus perheavustuksiin, joista säädetään sen valtion lainsäädännössä, jossa nämä perheenjäsenet asuvat; hänen on täytettävä työskentelyä koskevat edellytykset, joita Ranskan lainsäädännössä edellytetään etuuksia koskevan oikeuden saavuttamiseksi.
3. Työntekijällä, joka on Ranskan lainsäädännön alainen 14 artiklan 1 kohdan säännösten mukaisesti, on niiden perheenjäsenten osalta, jotka seuraavat hänen mukanaan sen jäsenvaltion alueelle, jossa hän työskentelee, kuitenkin oikeus liitteessä V määriteltyihin perhe-etuuksiin.
74 artikla
Työttömät
1. Työttömällä, joka saa työttömyysetuuksia muun jäsenvaltion kuin Ranskan lainsäädännön mukaan, on toisessa jäsenvaltiossa asuvien perheenjäsentensä osalta oikeus perhe-etuuksiin, joista säädetään ensiksi mainitun jäsenvaltion lainsäädännössä, niin kuin he asuisivat tässä valtiossa.
2. Työttömällä, joka saa työttömyysetuuksia Ranskan lainsäädännön mukaan, on muussa jäsenvaltiossa kuin Ranskassa asuvien perheenjäsentensä osalta oikeus perheavustuksiin, joista säädetään sen valtion lainsäädännössä, jossa nämä perheenjäsenet asuvat.
75 artikla
Etuuksien ja korvausten suorittaminen
1. a) Perhe-etuuksia annetaan 73 artiklan 1 ja 3 kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa sen valtion toimivaltaisesta laitoksesta, jonka lainsäädännön alainen työntekijä on, ja 74 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa sen valtion toimivaltaisesta laitoksesta, jonka lainsäädännön mukaan työtön saa työttömyysetuuksia. Ne annetaan tällaisten laitosten soveltamien säännösten mukaan riippumatta siitä, asuuko tai oleskeleeko luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö, jolle sellaisia etuuksia maksetaan, toimivaltaisen jäsenvaltion tai toisen jäsenvaltion alueella.
b) kuitenkin jos henkilö, jolle annettaisiin perhe-etuuksia perheenjäsentensä ylläpitoa varten, ei käytä niitä, toimivaltainen laitos vapautuu laillisista velvollisuuksistaan antamalla sanottuja etuuksia luonnolliselle henkilölle tai oikeushenkilölle, joka tosiasiallisesti huolehtii perheenjäsenistä, heidän asuinpaikkansa laitoksen toimiston tai heidän asuinvaltionsa toimivaltaisen viranomaisen tätä tarkoitusta varten nimenneen laitoksen tai toimielimen pyynnöstä ja kautta.
c) kaksi jäsenvaltiota tai useampi jäsenvaltio voivat sopia 8 artiklan säännösten mukaisesti, että toimivaltainen laitos antaa yhden tai useamman tällaisen valtion lainsäädännön mukaiset perhe-etuudet luonnolliselle henkilölle tai oikeushenkilölle, joka tosiasiallisesti huolehtii perheenjäsenistä, joko suoraan tai heidän asuinpaikkansa laitoksen toimiston kautta.
2. a) Perheavustuksia annetaan 73 artiklan 2 kohdassa ja 74 artiklan 2 kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa perheenjäsenten asuinpaikan laitoksen toimistosta sen soveltaman lainsäädännön säännösten mukaan;
b) Kuitenkin jos tämän lainsäädännön mukaisesti perheavustuksia on
annettava työntekijälle, edellisessä alakohdassa tarkoitettu laitos maksaa nämä avustukset luonnolliselle henkilölle tai oikeushenkilölle, joka tosiasiallisesti huolehtii perheenjäsenistä, näiden asuinpaikkaan tai, jos on aihetta, näille suoraan;
c) toimivaltainen laitos korvaa annettujen avustusten kokonaismäärän edellisten alakohtien säännösten mukaan. Korvaukset määrätään ja suoritetaan 97 artiklassa tarkoitetussa täytäntöönpanoasetuksessa säädettyjen menettelyjen mukaan.
76 artikla
Ensisijaisuussäännöt tapauksessa, jossa 73 ja 74 artiklan säännösten mukaiset ja perheenjäsenten asuinvaltiossa harjoitetun ammatin perusteella saadut oikeudet perhe-etuuksiin tai perheavustuksiin ovat päällekkäisiä
Oikeus 73 ja 74 artiklan säännösten mukaisiin perhe-etuuksiin tai perheavustuksiin keskeytetään, jos ammatin harjoittamisen perusteella voidaan perhe-etuuksia tai perheavustuksia suorittaa myös sen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti, jonka alueella perheenjäsenet asuvat.
8 LUKU
ETUUDET ELÄKELÄISTEN HUOLLETTAVILLE LAPSILLE JA ORVOILLE
77 artikla
Eläkeläisten huollettavat lapset
1. Ilmaisulla "etuudet" tarkoitetaan tässä artiklassa perheavustuksia henkilöille, jotka saavat vanhuus-, työkyvyttömyys- tai tapaturma- tai ammattitautieläkettä ja tällaisiin eläkkeisiin maksettavia korotuksia tai lisiä tällaisten eläkeläisten lasten suhteen, poikkeuksena lisät, jotka myönnetään työtapaturma- ja ammattitautivakuutusjärjestelmistä.
2. Etuudet myönnetään seuraavien sääntöjen mukaisesti riippumatta
jäsenvaltiosta, jonka alueella eläkeläinen tai lapset asuvat:
a) eläkeläiselle, joka saa eläkettä vain yhden jäsenvaltion lainsäädännön mukaan, sen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti, joka on vastuussa eläkkeestä;
b) eläkeläiselle, joka saa eläkettä useamman kuin yhden jäsenvaltion lainsäädännön mukaan:
i) sen valtion lainsäädännön mukaisesti, jonka alueella hän asuu,
edellyttäen, että tarvittaessa huomioon ottaen 79 artiklan 1 kohdan a alakohdan säännökset oikeus yhteen 1 kohdassa tarkoitetuista etuuksista on saavutettu tämän valtion lainsäädännön mukaan; tai
ii) muissa tapauksissa sen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti, jonka alainen hän on ollut pisimmän ajan, edellyttäen, että tarvittaessa huomioon ottaen 79 artiklan 1 kohdan a alakohdan säännökset, oikeus yhteen 1 kohdassa tarkoitetuista etuuksista on saavutettu tämän lainsäädännön mukaan; jos mitään oikeutta etuuteen ei ole saavutettu tämän lainsäädännön mukaan, edellytykset tällaisen oikeuden saamiseksi muiden kysymyksessä olevien jäsenvaltioiden lainsäädäntöjen mukaan tutkitaan alenevassa järjestyksessä sellaisten vakuutuskausien pituuden mukaan, jotka ovat täyttyneet näiden jäsenvaltioiden lainsäädännön mukaisesti.
78 artikla
Orvot
1. Ilmaisulla "etuudet" tarkoitetaan tässä artiklassa perheavustuksia ja tietyissä tapauksissa lisä- tai erityisavustuksia orvoille sekä orvon eläkkeitä paitsi niitä, jotka myönnetään työtapaturma- ja ammattitautivakuutusjärjestelmistä.
2. Orvon etuudet myönnetään seuraavien sääntöjen mukaisesti riippumatta jäsenvaltiosta, jonka alueella orpo tai hänestä tosiasiallisesti huolehtiva luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö asuu;
a) sellaisen kuolleen työntekijän orvolle, joka on vain yhden jäsenvaltion lainsäädännön alainen, tämän valtion lainsäädännön mukaisesti;
b) sellaisen kuolleen työntekijän orvolle, joka on usean jäsenvaltion lainsäädännön alainen;
i) sen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti, jonka alueella orpo asuu, edellyttäen, että ottaen tarvittaessa huomioon 79 artiklan 1 kohdan a alakohdan säännökset oikeus yhteen 1 kohdassa tarkoitetuista etuuksista on saavutettu tämän valtion lainsäädännön mukaan; tai
ii) muissa tapauksissa sen valtion lainsäädännön mukaisesti, jonka alainen vainaja oli pisimmän ajan, edellyttäen, että ottaen tarvittaessa huomioon 79 artiklan 1 kohdan a alakohdan säännökset oikeus yhteen 1 kohdassa tarkoitetuista etuuksista on saavutettu tämän lainsäädännön mukaan; jos mitään oikeutta ei ole saavutettu tämän lainsäädännön mukaan, edellytykset tällaisen oikeuden saavuttamiselle muiden jäsenvaltioiden lainsäädäntöjen mukaan tutkitaan alenevassa järjestyksessä sellaisten vakuutuskausien pituuden mukaan, jotka ovat täyttyneet näiden jäsenvaltioiden lainsäädännön mukaisesti.
Kuitenkin sen jäsenvaltion lainsäädäntö, jota sovelletaan 77 artiklassa tarkoitettujen etuuksien suorittamiseen eläkeläisen lapselle, jää sovellettavaksi mainitun eläkeläisen kuoleman jälkeen hänen orvoilleen suoritettavien etuuksien suorittamisen osalta.
79 artikla
Eläkeläisten huollettavien lapsien ja orpojen etuuksia koskevia yhteisiä säännöksiä
1. Edellä 77 ja 78 artiklassa tarkoitetut etuudet annetaan sen
lainsäädännön mukaisesti, joka määräytyy noiden artiklojen säännöksiä soveltamalla, laitoksesta, joka on vastuussa tämän lainsäädännön soveltamisesta, ja sen kustannuksella, niin kuin eläkeläiseen tai vainajaan olisi sovellettu vain toimivaltaisen valtion lainsäädäntöä.
Kuitenkin:
a) jos tämän lainsäädännön mukaisesti edellytetään, että etuuksia koskevan oikeuden saaminen, säilyttäminen tai takaisinsaaminen riippuu vakuutus- tai työskentelykausien pituudesta, tällainen pituus määrätään ottaen tarvittaessa huomioon 45 artiklan säännökset tai 72 artiklan säännökset;
b) jos tämän lainsäädännön mukaan edellytetään, että etuuksien määrä on laskettava eläkkeen määrän perusteella tai että se riippuu vakuutuskausien pituudesta, näiden etuuksien määrä lasketaan teoreettisen määrän perusteella, joka määrätään 46 artiklan 2 kohdan säännösten mukaisesti.
2. Tapauksessa, jossa 77 artiklan 2 kohdan b alakohdan ii alakohdassa ja 78 artiklan 2 kohdan b alakohdan ii alakohdassa vahvistettujen sääntöjen soveltamisesta seuraisi, että useampi jäsenvaltio olisi toimivaltainen kausien pituuden ollessa sama, 77 tai 78 artiklassa tarkoitetut etuudet myönnetään kussakin tapauksessa sen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti, jota eläkeläiseen tai vainajaan viimeksi sovellettiin.
3. Oikeus etuuksiin 2 kohdan ja 77 ja 78 artiklan säännösten perusteella keskeytetään, jos lapset saavat oikeuden perhe-etuuksiin tai perheavustuksiin jäsenvaltion lainsäädännön mukaan ammatillisen tai kaupallisen toiminnan harjoittamisen vuoksi. Tällaisessa tapauksessa niitä, joiden etua asia koskee, pidetään työntekijän perheenjäseninä.
IV OSASTO
SIIRTOTYÖLÄISTEN SOSIAALITURVAN HALLINTOTOIMIKUNTA
80 artikla
Kokoonpano ja toiminta
1. Euroopan yhteisöjen komission yhteyteen perustetaan siirtotyöläisten sosiaaliturvan hallintotoimikunta, jäljempänä "hallintotoimikunta", jossa on jäsenvaltioiden hallitusten edustajat tarvittaessa asiaa tuntevien neuvonantajien avustamana. Euroopan yhteisöjen komission edustaja osallistuu hallintotoimikunnan kokouksiin neuvoa-antavassa ominaisuudessa.
2. Hallintotoimikuntaa avustaa teknisissä kysymyksissä Kansainvälinen työjärjestö, Euroopan talousyhteisön ja Kansainvälisen työjärjestön välillä tätä varten tehtyjen sopimusten mukaisesti.
3. Hallintotoimikunnan jäsenet sopivat yhdessä toimikunnan säännöistä.
Jäljempänä 81 artiklan a alakohdassa tarkoitetut tulkintakysymyksiä koskevat päätökset tehdään yksimielisesti. Päätökset on julkistettava tarvittavalla tavalla.
4. Euroopan yhteisöjen komissio huolehtii hallintotoimikunnan sihteeristötehtävistä.
81 artikla
Hallintotoimikunnan tehtävät
Hallintotoimikunnan tehtävänä on:
a) käsitellä kaikkia hallinnollisia kysymyksiä ja tulkintakysymyksiä, jotka johtuvat tämän asetuksen ja myöhempien asetusten säännöksistä tai mistä tahansa sopimuksesta, joka on tehty näiden alalta, tämän rajoittamatta kyseisten viranomaisten, laitosten tai henkilöiden oikeutta turvautua kansallisessa lainsäädännössä, tässä asetuksessa ja perustamissopimuksessa säädettyyn tai määrättyyn menettelyyn tai tuomiovaltaan;
b) huolehtia jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten, laitosten ja tuomioistuimien pyynnöstä tämän asetuksen soveltamiseen liittyvien kaikkien asiakirjojen kääntämisestä sekä erityisesti sellaisten hakemusten kääntämisestä, joita ovat toimittaneet henkilöt, joilla saattaa olla oikeus etuuksiin tämän asetuksen säännösten mukaan;
c) edistää ja kehittää jäsenvaltioiden välistä yhteistyötä sosiaaliturva-asioissa, erityisesti kun kysymyksessä on yhteisten etujen mukaiset terveydelliset ja sosiaaliset toimenpiteet;
d) edistää ja kehittää jäsenvaltioiden yhteistyötä tavoitteena jouduttaa, ottaen huomioon hallinnollisissa johtamistekniikoissa tapahtunut kehitys, etuuksien myöntämistä, erityisesti niiden etuuksien myöntämistä, jotka on maksettava tämän asetuksen työkyvyttömyyttä, vanhuutta ja kuolemaa (eläkkeet) koskevien säännösten mukaisesti;
e) kerätä tilitystä laadittaessa huomioon otettavat tiedot jäsenvaltioiden laitoksille syntyneistä tämän asetuksen säännösten mukaisista kustannuksista ja hyväksyä sanottujen vakuutuslaitosten välinen vuosittainen tilitys;
f) ryhtyä kaikkiin muihin toimiin, jotka ovat sen toimivallassa tämän asetuksen ja myöhempien asetusten säännösten tai minkä tahansa niiden mukaisesti tehdyn sopimuksen määräysten mukaan;
g) tehdä ehdotuksia Euroopan talousyhteisön komissiolle muiden asetusten valmistelemiseksi ja tämän asetuksen ja muiden asetusten uudistamiseksi.
V OSASTO
SIIRTOTYÖLÄISTEN SOSIAALITURVAN NEUVOA-ANTAVA KOMITEA
82 artikla
Perustaminen, kokoonpano ja toiminta
1. Perustetaan siirtotyöläisten sosiaaliturvan neuvoa-antava komitea, jäljempänä "neuvoa-antava komitea", jossa on 60 jäsentä kaikista jäsenvaltioista:
a) kaksi hallituksen edustajaa, joista ainakin toisen on oltava
hallintotoimikunnan jäsen;
b) kaksi työntekijäjärjestöjen edustajaa;
c) kaksi työnantajajärjestöjen edustajaa.
Kutakin edellä mainittua ryhmää varten nimitetään varajäsen jokaisesta jäsenvaltiosta.
2. Neuvoa-antavan komitean jäsenet ja heidän varajäsenensä nimittää neuvosto, joka pyrkii työntekijäjärjestöjen ja työnantajajärjestöjen edustajia valitessaan saamaan komiteaan tasapuolisen edustuksen niiltä eri aloilta, joiden edusta on kysymys. Neuvosto julkaisee luettelon jäsenistä ja heidän varajäsenistään Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä.
3. Jäsenten ja heidän varajäsentensä toimikausi on kaksi vuotta. Heidät voidaan nimittää uudelleen. Heidän toimikautensa päätyttyä jäsenet ja varajäsenet hoitavat tehtäviään kunnes heidän tilalleen on nimitetty uudet henkilöt tai heidät on nimitetty uudelleen.
4. Neuvoa-antavan komitean puheenjohtajana toimii komission jäsen tai hänen edustajansa. Puheenjohtaja ei osallistu äänestyksiin.
5. Neuvoa-antava komitea kokoontuu joka vuosi vähintään kerran. Sen kutsuu koolle puheenjohtaja joko omasta aloitteestaan tai kirjallisesta hakemuksesta, jonka on tehnyt vähintään kolmasosa jäsenistä. Tällaiseen hakemukseen on sisällyttävä täsmällinen ehdotus asialistaksi.
6. Puheenjohtajansa ehdotuksesta neuvoa-antava komitea voi
poikkeuksellisesti päättää kuulla keitä tahansa sellaisia henkilöitä tai järjestöjen edustajia, joilla on laaja kokemus sosiaaliturva-asioista. Lisäksi komitea saa teknistä apua Kansainväliseltä työjärjestöltä samoin edellytyksin kuin hallinto toimikunta sen sopimuksen mukaisesti, joka on tehty Euroopan talousyhteisön ja Kansainvälisen työjärjestön välillä.
7. Neuvoa-antavan komitean lausunnot ja ehdotukset on perusteltava. Niistä päätetään ehdottomalla enemmistöllä annetuista äänistä.
Komitea laatii enemmistöpäätöksellä työjärjestyksensä, jonka neuvosto hyväksyy komission lausunnon perusteella.
8. Euroopan yhteisöjen komissio huolehtii neuvoa-antavan komitean
sihteeristötehtävistä.
83 artikla
Neuvoa-antavan komitean tehtävät
Neuvoa-antavan komitean toimivaltaan kuuluu Euroopan yhteisöjen komission tai hallintotoimikunnan pyynnöstä tai omasta aloitteestaan:
a) tarkastella yleisiä kysymyksiä tai periaatteellisia kysymyksiä ja ongelmia, jotka johtuvat perustamissopimuksen 51 artiklan määräysten mukaisesti annettujen asetusten soveltamisesta;
b) laatia lausuntoja hallintotoimikunnalle ja ehdotuksia asetusten
muuttamiseksi.
VI OSASTO
ERINÄISIÄ SÄÄNNÖKSIÄ
84 artikla
Toimivaltaisten viranomaisten yhteistyö
1. Jäsenvaltioiden toimivaltaiset viranomaiset toimittavat toisilleen kaikkea tietoa, joka koskee:
a) tämän asetuksen täytäntöön panemiseksi toteutettuja toimenpiteitä;
b) sellaisia muutoksia jäsenvaltioiden lainsäädäntöön, jotka saattavat vaikuttaa tämän asetuksen täytäntöönpanoon.
2. Tämän asetuksen täytäntöön panemiseksi jäsenvaltioiden viranomaiset ja laitokset antavat apuaan niin kuin ne panisivat täytäntöön oman valtionsa lainsäädäntöä. Mainittujen viranomaisten ja laitosten antama hallinnollinen apu on pääsääntöisesti maksutonta. Kuitenkin jäsenvaltioiden toimivaltaiset viranomaiset voivat sopia, että tietyt kustannukset korvataan.
3. Jäsenvaltioiden viranomaiset ja laitokset voivat tätä asetusta
täytäntöön pantaessa olla suoraan yhteydessä toisiinsa ja niihin, joiden etua asia koskee, tai heidän edustajiinsa.
4. Jäsenvaltion viranomaiset, laitokset ja tuomioistuimet eivät saa jättää tutkimatta niille toimitettuja hakemuksia tai muita asiakirjoja sillä perusteella, että ne on kirjoitettu toisen jäsenvaltion virallisella kielellä. Niiden on tarpeen mukaan nojauduttava 81 artiklan b alakohdan säännöksiin.
85 artikla
Veroista vapauttaminen tai niiden alentaminen - Oikeaksi todistamisesta vapauttaminen
1. Kaikki jäsenvaltion lainsäädännössä säädetyt vapautukset veroista, leimaveroista, notariaatti- tai rekisteröintimaksuista tai niiden alentaminen tämän valtion lain säädännön soveltamiseksi tarvittavien todistusten tai asiakirjojen osalta, on ulotettava samanlaisiin asiakirjoihin, jotka vaaditaan toisen jäsenvaltion lainsäädännön tai tämän asetuksen soveltamiseksi.
2. Selvitykset, asiakirjat ja todistukset, joita vaaditaan tämän asetuksen soveltamiseksi, vapautetaan velvoitteesta, jonka mukaan diplomaattisten tai konsuliviranomaisten on todistettava ne oikeaksi.
86 artikla
Hakemukset, ilmoitukset tai valitukset, jotka on toimitettu muun
jäsenvaltion kuin toimivaltaisen valtion viranomaiselle, laitokselle tai tuomioistuimelle
Hakemukset, ilmoitukset tai valitukset, jotka on toimitettava jäsenvaltion lainsäädännön vaatimusten mukaan tietyssä ajassa tämän valtion viranomaiselle, laitokselle tai tuomioistuimelle, katsotaan jätetyksi määräajan kuluessa, jos ne on toimitettu samassa ajassa toisen jäsenvaltion vastaavalle viranomaiselle, laitokselle tai tuomioistuimelle. Tällaisessa tapauksessa viranomainen, laitos tai tuomioistuin, joka vastaanottaa hakemuksen, ilmoituksen tai valituksen, toimittaa sen viipymättä ensiksi mainitun valtion toimivaltaiselle viranomaiselle, laitokselle tai tuomioistuimelle joko suoraan tai kyseisen jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten kautta. Päivämäärä, jona tällaiset hakemukset, ilmoitukset tai valitukset on toimitettu toisen valtion viranomaiselle, laitokselle tai tuomioistuimelle, katsotaan päivämääräksi, jolloin ne on toimitettu toimivaltaiselle viranomaiselle, laitokselle tai tuomioistuimelle.
87 artikla
Lääkärintarkastukset
1. Jäsenvaltion lainsäädännön mukaan edellytetyt lääkärintarkastukset voi tehdä toimivaltaisen laitoksen pyynnöstä toisen jäsenvaltion alueella sen henkilön oleskelu- tai asuinpaikan laitos, jolla on oikeus etuuksiin, edellytyksin, joista on säädetty 97 artiklassa tarkoitetussa täytäntöönpanoasetuksessa tai, jos tällaisia ei ole, edellytyksin, joista on sovittu kyseisten jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten välillä.
2. Lääkärintarkastukset, jotka tehdään 1 kohdassa säädetyin edellytyksin, katsotaan tehdyiksi toimivaltaisen valtion alueella.
88 artikla
Jäsenvaltiosta toiseen tämän asetuksen perusteella maksettavien rahasummien siirtäminen
Jollei perustamissopimuksen 106 artiklan määräyksistä muuta johdu, rahansiirrot, jotka tehdään tämän asetuksen mukaisesti, toteutetaan kyseisten valtioiden välillä siirron ajankohtana voimassa olevien asiaan kuuluvien sopimusten mukaisesti. Jollei sellaisia sopimuksia kahden jäsenvaltion välillä ole voimassa, sanottujen valtioiden toimivaltaiset viranomaiset tai kansainvälisistä maksusuorituksista vastuussa olevat viranomaiset määräävät keskinäisellä sopimuksella tarvittavista toimenpiteistä tällaisten siirtojen suorittamiseksi.
89 artikla
Erityismääräykset tiettyjen lainsäädäntöjen täytäntöön panemiseksi
Erityismääräykset tiettyjen jäsenvaltioiden lainsäädäntöjen täytäntöön panemiseksi ovat liitteessä V.
90 artikla
Tämän asetuksen voimaantulon jälkeen käyttöön otetut asumisavustukset ja perhe-etuudet
Asumisavustukset ja Luxemburgin osalta perhe-etuudet, jotka väestötieteellisistä syistä otetaan käyttöön 1 päivän lokakuuta 1972 jälkeen, ei myönnetä henkilöille, jotka asuvat muun kuin toimivaltaisen jäsenvaltion alueella.
91 artikla
Sellaisilta työnantajilta tai yrityksiltä perittävät maksut, jotka eivät ole sijoittautuneet toimivaltaiseen valtioon
Työnantaja ei ole velvollinen maksamaan korotettuja maksuja sen vuoksi, että hänen kotipaikkansa tai yrityksen kotipaikka on muun jäsenvaltion kuin toimivaltaisen jäsenvaltion alueella.
92 artikla
Maksujen periminen
1. Jäsenvaltion laitokselle maksettavat maksut voidaan periä toisen jäsenvaltion alueella viimeksi mainitun valtion vastaavalle laitokselle maksettavien maksujen perimisessä noudatettavien hallinnollisten menettelyjen ja sovellettavien takuiden ja etuoikeuksien mukaisesti.
2. Yksityiskohtaiset säännökset 1 kohdan säännösten täytäntöön panemiseksi annetaan tarvittaessa 97 artiklassa tarkoitetussa täytäntöönpanoasetuksessa tai jäsenvaltioiden välisellä sopimuksella. Tällainen täytäntöönpanomenettely voi myös kattaa maksun pakkoperintämenettelyn.
93 artikla
Etuuksista vastuussa olevien vakuutuslaitosten oikeudet vastuussa olevia kolmansia osapuolia kohtaan
1. Jos henkilö saa etuuksia jäsenvaltion lainsäädännön mukaan tapaturmasta, joka oli seurausta toisen valtion alueella sattuneesta tapahtumasta, kaikki etuuksista vastuussa olevan laitoksen oikeudet kolmatta osapuolta vastaan, joka joutuu suorittamaan korvausta tapaturmasta, määrätään seuraavien sääntöjen mukaisesti:
a) jos etuuksista vastuussa oleva laitos sai sen soveltaman lainsäädännön perusteella oikeudet, jotka etuuden saajalla on kolmatta osapuolta vastaan, tällainen takautumisoikeus tunnustetaan kaikissa jäsenvaltioissa;
b) jos mainitulla laitoksella on välittömiä oikeuksia kolmatta osapuolta vastaan, kaikki jäsenvaltiot tunnustavat tällaiset oikeudet.
2. Jos henkilö saa etuuksia jäsenvaltion lainsäädännön mukaan toisen jäsenvaltion alueella sattuneesta tapaturmasta, mainitun lainsäädännön säännöksiä, jotka määrittävät, missä tapauksissa työnantajat tai heidän palveluksessaan olevat henkilöt vapautuvat vahingonkorvausvastuusta, sovelletaan mainittuun henkilöön tai toimivaltaiseen laitokseen. Edellä 1 kohdan säännöksiä sovelletaan myös etuudesta vastuussa olevan laitoksen kaikkiin oikeuksiin työnantajaan tai hänen palveluksessaan oleviin henkilöihin nähden niissä tapauksissa, joissa heitä ei ole vapautettu vastuusta.
VII OSASTO
SIIRTYMÄ JA LOPPUSÄÄNNÖKSET
94 artikla
Erinäisiä säännöksiä
1. Tämän asetuksen mukaan ei saavuteta oikeuksia sen voimaantuloa
edeltävältä ajalta.
2. Kaikki vakuutuskaudet ja tapauksesta riippuen kaikki työskentely- tai asumiskaudet, jotka on täytetty jäsenvaltion lainsäädännön mukaan ennen tämän asetuksen voimaantuloa, otetaan huomioon määrättäessä saavutettuja oikeuksia tämän asetuksen säännösten mukaisesti.
3. Jollei 1 kohdan säännöksistä muuta johdu, oikeus saavutetaan tämän asetuksen mukaan, vaikka se liittyy tapahtumaan, joka on sattunut ennen tämän asetuksen voimaantuloa.
4. Kaikki etuudet, joita ei ollut myönnetty tai joiden suorittaminen oli keskeytetty asianomaisen henkilön kansalaisuuden tai asuinpaikan vuoksi, myönnetään tai palautetaan asianomaisen henkilön hakemuksesta tämän asetuksen voimaantulosta alkaen edellyttäen, että aiemmin määrätyt oikeudet eivät johtaneet kertasuoritukseen.
5. Sellaisen henkilön oikeuksia, jolle myönnettiin eläke ennen tämän asetuksen voimaantuloa, voidaan asianomaisen henkilön hakemuksesta muuttaa ottaen huomioon tämän asetuksen säännökset. Tätä säännöstä sovelletaan myös muihin 78 artiklassa tarkoitettuihin etuuksiin.
6. Jos 4 tai 5 kohdassa tarkoitettu hakemus tehdään kahden vuoden kuluessa tämän asetuksen voimaantulosta, asetuksen mukaan saavutetut oikeudet tulevat voimaan siitä alkaen, eikä jäsenvaltion oikeuksien menettämistä tai rajoittamista koskevia säännöksiä sovelleta henkilöön, jonka etua asia koskee.
7. Jos 4 tai 5 kohdassa tarkoitettu hakemus tehdään sen jälkeen, kun kaksi vuotta on kulunut tämän asetuksen voimaantulosta, oikeudet, joita ei ole lakkautettu tai jotka eivät ole aikaan sidottuja, tulevat voimaan sinä päivänä, jona hakemus tehtiin, paitsi jos jäsenvaltion lainsäädännön soveltaminen on asianomaiselle edullisempaa.
8. Sklerogeenisen pneumokonioosin kohdalla 57 artiklan 3 kohdan c alakohdan säännöksiä sovelletaan rahaetuuksiin sellaisen ammattitaudin osalta, jonka kustannuksia ei voida jakaa niiden laitosten kesken, joita asia koskee, ennen tämän asetuksen voimaantuloa, sen vuoksi ettei laitosten kesken ole tehty sopimusta.
9. Edellä 73 artiklan 2 kohdan säännösten soveltamisesta ei voi olla seurauksena niiden oikeuksien vähentyminen, joita henkilö saa tämän asetuksen voimaantulopäivänä. Sellaisen henkilön osalta, joka tuona päivänä saa edullisempia etuuksia Ranskan kanssa tehtyjen kahdenvälisten sopimusten perusteella, näiden sopimusten soveltamista jatketaan hänen osaltaan niin kauan kuin hän on Ranskan lainsäädännön alainen. Huomioon ei oteta keskeytyksiä, jotka kestävät vähemmän kuin yhden kuukauden, eikä työttömyys- ja sairauskausia. Näiden säännösten täytäntöönpanomenettely vahvistetaan 97 artiklassa tarkoitetussa täytäntöönpanoasetuksessa.
95 artikla
Tämän asetuksen liitteet
Yhden tai useamman sellaisen jäsenvaltion hakemuksesta, jota asia koskee, ja sen jälkeen kun hallintotoimikunta on antanut lausuntonsa, tämän asetuksen liitteitä voidaan muuttaa neuvoston asetuksella, jonka se on antanut komission ehdotuksesta.
96 artikla
Tiedoksi antaminen tiettyjen määräysten mukaisesti
1. Edellä 1 artiklan j alakohdassa, 5 artiklassa ja 8 artiklan 2 kohdassa tarkoitetut tiedoksiannot osoitetaan Euroopan yhteisöjen neuvoston puheenjohtajalle. Niissä on mainittava kysymyksessä olevien lakien ja järjestelmien voimaantulopäivä tai 1 artiklan j alakohdassa tarkoitettujen tiedoksiantojen osalta päivä, josta alkaen tätä asetusta sovelletaan jäsenvaltioiden ilmoituksissa mainittuihin järjestelmiin.
2. Edellä 1 kohdan määräysten mukaisesti vastaanotetut tiedoksiannot julkaistaan Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä.
97 artikla
Täytäntöönpanoasetus
Tämän asetuksen täytäntöön panemisessa noudatettavat menettelyt
vahvistetaan toisessa asetuksessa.
98 artikla
Perhe-etuuksien maksamisen uusi tutkimus
Neuvosto tutkii kokonaisuudessaan uudelleen 1 päivään tammikuuta 1973 mennessä komission ehdotuksesta perhe-etuuksien maksamisen
perheenjäsenille, jotka eivät asu toimivaltaisessa valtiossa, jotta saataisiin yhtenäinen ratkaisu kaikkia jäsenvaltioita varten.
99 artikla
Voimaantulo
Tämä asetus tulee voimaan seitsemännen kuukauden ensimmäisenä päivänä sen jälkeen, kun 97 artiklassa tarkoitettu täytäntöönpanosasetus on julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä. Näillä asetuksilla kumotaan
seuraavat asetukset:
- siirtotyöläisten sosiaaliturvasta annettu neuvoston asetus N:o 3,
- asetuksen N:o 3 täytäntöön panemisesta ja sen säännösten täydentämisestä annettu neuvoston asetus N:o 4, ja [6]
[6] EYVL N:o 30, 16.12.1958, s. 597/58
- rajatyöntekijöiden sosiaaliturvasta 2 päivänä huhtikuuta 1963 annettu neuvoston asetus N:o 36/63/ETY [7]
[7] EYVL N:o 62, 20.4.1963,s. 1314/63
Kuitenkin 82 ja 83 artiklan neuvoa-antavaa komiteaa koskevia säännöksiä sovelletaan siitä päivästä alkaen, jolloin 97 artiklassa tarkoitettu täytäntöönpanoasetus julkaistaan.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan
sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Luxemburgissa 14 päivänä kesäkuuta 1971.