KOMMISSIONENS BESLUTNING
af 20. oktober 2004
om en procedure efter EF-traktatens artikel 81, stk. 1
(Sag COMP/C.38.238/B.2) - Råtobak - Spanien
(meddelt under nummer K(2004) 4030)
(Kun den engelske, den italienske og den spanske udgave er autentiske)
(2007/236/EF)
Den 20. oktober 2004 vedtog Kommissionen en beslutning om en procedure efter EF-traktatens artikel 81. I henhold til artikel 30 i Rådets forordning (EF) nr. 1/2003 (1) offentliggør Kommissionen herved parternes navne og beslutningens hovedindhold, herunder de pålagte sanktioner, idet den tager hensyn til virksomhedernes berettigede interesse i, at deres forretningshemmeligheder ikke afsløres. Beslutningen findes i en version, der ikke er fortrolig, og som er tilgængelig i sin fulde ordlyd på sagens autentiske sprog og Kommissionens arbejdssprog på følgende websted: http://europa.eu.int/comm/competition/index_da.html
RESUME AF BESLUTNINGEN
1. INDLEDNING
Beslutningen behandler to horisontale overtrædelser, som er begået af henholdsvis virksomheder, der forarbejder råtobak, og repræsentanter for råtobakproducenterne i Spanien.
Forarbejdningsvirksomhedernes overtrædelse vedrører aftaler og/eller samordnet praksis enten direkte mellem de fire virksomheder, der er beskæftiget med første forarbejdning af råtobak i Spanien, nemlig Compañía española de tabaco en rama, SA (Cetarsa), Agroexpansión SA (Agroexpansión), World Wide Tobacco España (WWTE) og Tabacos españoles SL (Taes) (i det følgende benævnt under et »forarbejdningsvirksomhederne«) og en italiensk forarbejdningsvirksomhed, Deltafina SpA (Deltafina), eller, fra 1999 og frem, gennem deres sammenslutning ANETAB. Dette hemmelige kartel havde til formål hvert år, fra 1996 til 2001, at fastsætte den (maksimale) gennemsnitlige leveringspris for hver råtobaksort og at fordele de mængder af de enkelte råtobaksorter, der skulle indkøbes. I de sidste tre år aftalte forarbejdningsvirksomhederne også de prisgafler for de enkelte råtobaksorters kvalitet, der er anført i prislisterne i bilagene til »dyrkningskontrakterne«, og de yderligere betingelser der skulle gælde (dvs. den gennemsnitlige mindstepris pr. producent og pr. producentsammenslutning).
Producenternes overtrædelse vedrører aftaler og/eller samordnet praksis mellem de tre landbrugsforeninger i Spanien (2): ASAJA, UPA og COAG og sammenslutningen af landbrugskooperativer, CCAE (3), (i det følgende omtalt under et som »producentrepræsentanterne«). Formålet med dette kartel var hvert år, i hvert fald fra 1996 til 2001, at fastsætte de prisgafler for hver råtobaksorts kvalitet, der er anført i prislisterne i bilaget til »dyrkningskontrakterne« og de yderligere betingelser.
2. SAGENS OPRINDELSE OG PROCEDUREN
Kommissionen indledte denne procedure på eget initiativ med kontrolundersøgelser hos flere spanske forarbejdningsvirksomheder og andre markedsdeltagere mellem den 3. og den 5. oktober 2001.
Ved brev af 16. januar 2002 meddelte de fire spanske forarbejdningsvirksomheder og deres sammenslutning, ANETAB, at de ville samarbejde med Kommissionen i henhold til samarbejdsmeddelelsen af 1996, og fremsendte en række beviser på sagens faktiske omstændigheder. Desuden meddelte de Kommissionen, at de pr. 3. oktober 2001 havde bragt deres praksis til ophør.
Under proceduren blev der rettet flere henvendelser til de deltagende parter, herunder det spanske ministerium for landbrug, fiskeri og fødevarer (landbrugsministeriet), om de spanske regler for landbrugsprodukter.
Den 11. december 2003 indledte Kommissionen proceduren i denne sag og vedtog en klagepunktsmeddelelse med en opfordring til adressaterne om at udtale sig skriftligt eller på en mundtlig høring, der blev afholdt den 29. marts 2004.
3. PARTERNE
3.1. Forarbejdningsvirksomhederne
Beslutningen er rettet til de fire spanske forarbejdningsvirksomheder (Cetarsa, Agroexpansión, WWTE og Taes) og Deltafina samt nogle af disse virksomheders moderselskaber.
Cetarsa er en offentlig virksomhed, der indtil 1990 havde lovfæstet monopol på forarbejdning af råbotak i Spanien. Virksomheden er stadig den største spanske forarbejdningsvirksomhed og aftog i 2001 ca. 67,6 % af den råtobak, der blev afsat i Spanien i det pågældende år.
Agroexpansión blev oprettet i 1988 af dens formand som en familiedrevet virksomhed. I første halvår 1997 blev hele virksomhedens kapital dog overtaget af Intabex Netherlands BV (Intabex), der er et helejet datterselskab af Dimon Inc. (Dimon). I 2001 aftog Agroespansión ca. 15 % af den råtobak, der blev afsat i Spanien det pågældende år.
Siden maj 1998 har WWTE for 90 %'s vedkommende været kontrolleret af det amerikanske multinationale selskab Standard Commercial Corporation (SCC) gennem to helejede datterselskaber: Standard Commercial Tobacco Co. Inc. (SCTC) og Trans-Continental Leaf Tobacco Corporation (TCLT). Fra 1995 til maj 1998 ejede SCC to tredjedele af WWTE's kapital gennem TCLT. I 2001 aftog WWTE ca. 15,7 % af den råtobak, der blev afsat i Spanien det pågældende år.
Taes er et datterselskab af Universal Corporation Group. Indtil december 2002 ejede Universal Leaf Tobacco Company Inc. (Universal Leaf), der er et helejet datterselskab af Universal Corporation, 90 % af Taes' aktier. Siden december 2002 har Taes været et helejet datterselskab af Universal Leaf. I 2001 aftog Taes ca. 1,6 % af den råtobak, der blev afsat i Spanien det pågældende år.
Deltafina er et helejet datterselskab af Universal Corporation i Italien og dermed Taes' søsterselskab. Det er ansvarligt for Universal-koncernens aktiviteter i Europa. Det køber størstedelen af den tobak, som Taes aftager i Spanien, samt en betydelig del af to andre spanske forarbejdningsvirksomheders tobak.
Beslutningen er også rettet til WWTE's og Agroexpansións moderselskaber, da de hæfter solidarisk for datterselskabernes adfærd.
Efter høringen af parterne besluttede Kommissionen at indstille proceduren med hensyn til Universal Corporation, Universal Leaf, Intabex og ANETAB. For de tre førstnævntes vedkommende mente Kommissionen ikke, at den havde tilstrækkelige beviser på, at de havde øvet afgørende indflydelse på Deltafina og Taes (for Universal Corporations og Universal Leafs vedkommende) og Agroexpansión (for Intabex' vedkommende). Den fastslog dog, at Agroexpansións øverste moderselskab, Dimon, var ansvarligt. Hvad ANETAB angår, mente Kommissionen ikke, at der forelå tilstrækkelige beviser på, at ANETAB's adfærd var adskilt fra dens medlemmers adfærd.
3.2. Producenterne
Beslutningen er også rettet til tre landbrugsforeninger (ASAJA, UPA og COAG) og sammenslutningen af landbrugskooperativer, CCAE, der alle repræsenterer tobaksproducenterne.
Efter høringen af parterne besluttede Kommissionen at indstille proceduren med hensyn til FNCT, ACOTAB og TABARES, idet den konkluderede, at de handlede som sektorafdelinger af ASAJA (hvad FNCT angår) og UPA (hvad ACOTAB og TABARES angår).
4. DEN BERØRTE SEKTOR: SPANSK RÅTOBAK
Produktionen af råtobak i EU udgør ca. 5 % af råtobakproduktionen på verdensplan. Grækenland, Italien og Spanien er de førende tobaksproducenter i EU og tegner sig for henholdsvis 38 %, 37,5 % og 12 % af produktionen i EU. Råtobakproduktionen i EU er undergivet en kvoteordning (se nedenfor).
Den råtobak, som fremstilles af avlerne, er ikke noget ensartet produkt. EU-retten anerkender otte forskellige sorter. I Spanien er Bright den almindeligste sort. Inden for hver sort skelnes der mellem forskellige kvaliteter, som bestemmes af industrien og i sidste instans ved private forhandlinger. Efter tørring sælger producenterne tobakken til forarbejdningsvirksomhederne i partier, hvis pris afhænger af den tobakskvalitet, de indeholder.
5. REGLER FOR RÅTOBAK
Både produktionen af råtobak og salget af den til forarbejdningsvirksomheder er undergivet såvel EU-bestemmelser som national lovgivning.
5.1. Den fælles markedsordning for råtobak
Den fælles markedsordning for råtobak blev indført i 1970 ved Rådets forordning (EØF) nr. 727/70 (4). Den blev i 1992 afløst af Rådets forordning (EØF) nr. 2075/92 (5), der blev ændret væsentligt i 1998 ved Rådets forordning (EF) nr. 1636/98 (6) og Kommissionens forordning (EF) nr. 2848/98 (7).
Den fælles markedsordning for råtobak omfatter i) en produktionskvoteordning og ii) støtte til producenterne gennem en præmieordning for produktion af råtobak.
Der ydes kun præmier for tobak, der fremstilles inden for kvoten (med visse tilpasninger). Siden 1998 har udbetalingen af den del af fællesskabspræmien (den såkaldte variable del) været knyttet til tobakkens kvalitet, som afspejles i prisen. Udbetalingen af den variable del af præmien er overladt til producentsammenslutningerne.
Ifølge den fælles markedsordning skal hver producent eller producentsammenslutning og hver virksomhed, der foretager den første forarbejdning, indgå såkaldte »dyrkningskontrakter« ved begyndelsen af hvert produktionsår (omkring marts-maj, når tobaksplanterne udplantes), hvor de aftaler »kontraktpriser« for hver kvalitet inden for de enkelte sorter. På dette trin angives priserne ofte som et prisinterval. I Spanien angives kontraktpriserne som en række prisgafler for de forskellige kvaliteter inden for en bestemt tobakssort (f.eks. Bright). Prisgaflerne i dyrkningskontrakterne er ret brede. Det skal dog bemærkes, at den endelige pris (eller »leveringsprisen«) først kan fastsættes, når høsten finder sted (dvs. mellem oktober og januar), og at den kan variere betydeligt i forhold til »dyrkningskontraktprisen«, afhængigt af kvalitet, mængder og yderligere forhandlinger.
EU-retten fremmer oprettelsen af brancheorganisationer, hvor producenter og forarbejdningsvirksomheder kan samarbejde om at få markedet til at fungere effektivt. Fastsættelse af priser og kvoter er udtrykkeligt forbudt. Ingen af de sammenslutninger, der er involveret i denne sag, er brancheorganisationer i EU-rettens forstand.
5.2. National lovgivning
I Spanien er forhandling og indgåelse af standarddyrkningskontrakter mellem producentrepræsentanterne og forarbejdningsvirksomhederne reguleret ved lov af 1982 og kongeligt dekret af 1985. Formålet med disse overordnede regler (herefter også landbrugsministeriets tiltag) var (indtil 2000) at anspore producenter og forarbejdningsvirksomheder til fælles forhandlinger om »dyrkningskontraktpriserne«. Fra 2000 har en ny lov krævet, at de kontraherende parter aftaler kontraktpriserne individuelt.
6. DEN PRAKSIS, BESLUTNINGEN VEDRØRER
6.1. Forarbejdningskartellet
De fire spanske forarbejdningsvirksomheder og Deltafina aftalte den (maksimale) gennemsnitspris, de skulle betale ved levering for hver tobakssort, uanset kvaliteten ((maksimal) gennemsnitlig leveringspris), og de mængder tobak, som de hver især kunne aftage. Herigennem ønskede forarbejdningsvirksomhederne at undgå, at forhandlingerne med producenterne på leveringstidspunktet kunne presse priserne op over et niveau, de ville finde acceptabelt. Beslutningen omfatter perioden 1996-2001. Fra 1998 anvendte de også et avanceret kontrol- og håndhævelsessystem (herunder regelmæssig informationsudveksling og obligatoriske tobaksoverførsler) vedrørende deres respektive adfærd ved leveringen. Fra 1999 til 2001 aftalte forarbejdningsvirksomhederne også indbyrdes »kontraktpriserne« (prisgafler og yderligere betingelser), som de ville foreslå producentrepræsentanterne under forhandlingerne om den årlige standarddyrkningskontrakt.
6.2. Producentkartellet
Producentrepræsentanterne aftalte de »kontraktpriser« (prisgafler og yderligere betingelser), som de ville foreslå forarbejdningsvirksomhederne under forhandlingerne om standarddyrkningskontrakten.
Med hensyn til de yderligere prisbetingelser er der tale om gennemsnitlige mindstepriser pr. producent og pr. producentsammenslutning for hver tobakssort uanset de forskellige kvaliteter. Det skal bemærkes, at de gennemsnitlige mindstepriser pr. producentsammenslutning i sagens natur stadig ville kunne stige efter forhandlingerne på leveringstidspunktet.
7. RETLIG VURDERING
Kommissionen fastslår i beslutningen, at ovennævnte praksis skal betragtes som to særskilte (og vedvarende) overtrædelser af traktatens artikel 81.
Alle de deltagere i overtrædelserne, som beslutningen er rettet til, er virksomheder eller virksomhedssammenslutninger som omhandlet i traktatens artikel 81.
Aftaler og/eller samordnet praksis, der direkte eller indirekte medfører fastsættelse af salgspriser eller fordeling af mængder, er ifølge sagens natur konkurrencebegrænsende. Disse former for praksis er specielt omhandlet i EF-traktatens artikel 81, stk. 1.
En sådan adfærd kan påvirke samhandelen mellem Spanien og andre medlemsstater, da den omfatter hele det spanske marked og vedrører et produkt (råtobak), som er et mellemprodukt til forarbejdet tobak, der eksporteres i vid udstrækning.
Beslutningen rejser spørgsmålet om, hvorvidt Rådets forordning nr. 26 af 4. april 1962 om anvendelse af visse konkurrenceregler inden for produktion og handel med landbrugsvarer (8) (forordning nr. 26) kan anvendes på den omhandlede praksis. Den konkluderer, at den restriktive praksis i denne sag ikke kan betragtes som »nødvendig« for at nå den fælles landbrugspolitiks mål og derfor falder helt ind under traktatens artikel 81, stk. 1.
Endelig konkluderes det i beslutningen, at hverken national lovgivning eller ministeriel praksis forpligtede forarbejdningsvirksomhederne til at aftale maksimale gennemsnitlige leveringspriser for råtobak eller at opdele de mængder tobak, der skulle aftages af de enkelte forarbejdningsvirksomheder. Den krævede heller ikke, at forarbejdningsvirksomhederne og producenterne kollektivt skulle aftale »kontraktpriserne« (prisgafler eller yderligere betingelser) og udelukkede heller ikke alle muligheder for konkurrence mellem dem. Aftalerne og/eller den samordnede praksis mellem producentrepræsentanterne på den ene side og forarbejdningsvirksomhederne på den anden falder derfor ind under traktatens artikel 81, stk. 1.
8. DET ANSVAR, DER PÅHVILER DELTAFINA SAMT WWTE'S OG AGROEXPANSIÓNS MODERSELSKABER
Beslutningen fastslår, at Deltafina, på trods af, at selskabet ikke var nogen aktiv forarbejdningsvirksomhed i Spanien, deltog fuldt ud i forarbejdningskartellet, fordi det spillede en vigtig rolle på det spanske marked for råtobak af bl.a. følgende årsager: 1) selskabet var tre af de spanske forarbejdningsvirksomheders største kunde, 2) det var den absolut største aftager af tobak i Spanien, og 3) det var datterselskab af Universal-koncernen med ansvar for det europæiske marked.
Beslutningen fastslår også, at Dimon (for Agroexpansión) og SCC, TCLT og SCTC (for WWTE) øvede afgørende indflydelse på deres datterselskaber i den pågældende periode og derfor bør hæfte solidarisk for deres datterselskabers adfærd.
9. BØDER
9.1. Overtrædelsens grovhed
Ved vurderingen af overtrædelsernes grovhed må der tages hensyn til, at produktionen af råtobak i Spanien udgør 12 % af EU's produktion. Markedet er forholdsvis beskedent (i 2001 blev der købt tobak i Spanien for ca. 25 mio. EUR) og er ret koncentreret i et enkelt område i Spanien, nemlig Extremadura.
Overtrædelserne anses dog for at være meget alvorlige, da der er tale om fastsættelse af priserne på råtobaksorterne i Spanien og (hvad forarbejdningsvirksomhederne angår) fordeling af mængderne.
Selv om Kommissionen ikke er i besiddelse af afgørende beviser på, hvordan producenternes og forarbejdningsvirksomhedernes overtrædelser rent faktisk har påvirket markedet, kan det siges, at forarbejdningskartellet i hvert fald siden 1998 blev anvendt og håndhævet fuldt ud og må have haft en reel indvirkning på markedet.
På grundlag af ovenstående konkluderer Kommissionen, at de to overtrædelser må betragtes som meget alvorlige. Ved fastsættelsen af bødernes grundbeløb tager den dog hensyn til, at markedet er af forholdsvis begrænset størrelse.
9.2. Virksomhedernes individuelle betydning og bødernes afskrækkende virkning
i)
Hvad forarbejdningskartellet angår (herunder Deltafina), mener Kommissionen, at bøderne bør stå i forhold til de enkelte implicerede parters bidrag til den ulovlige adfærd og deres markedsstilling.
På denne baggrund konkluderer Kommissionen, at Deltafina som udgangspunkt bør pålægges den højeste bøde på grund af sin stærke markedsstilling, jf. punkt 8 ovenfor.
De spanske forarbejdningsvirksomheders bidrag til den ulovlige adfærd kan anses for at have været stort set ens. Bødernes grundbeløb bør dog tage hensyn til virksomhedernes forskellige størrelse og markedsandele.
Med en andel på ca. 67 % af markedet for køb af spansk råtobak er Cetarsa langt den førende spanske virksomhed, når det gælder den første forarbejdning af råtobak, og bør placeres i en kategori for sig selv og pålægges den højeste bøde. Agroexpansión og WWTE har begge markedsandele på ca. 15 % og bør som udgangspunkt pålægges den samme bøde. Endelig bør Taes, som er den absolut mindste deltagende forarbejdningsvirksomhed med en markedsandel på 1,6 % pålægges den laveste bøde.
Da Agroexpansión og WWTE indgår i store koncerner, som denne beslutning også er rettet til, anvendes der en multiplikatorfaktor på henholdsvis 2 og 11/2 på deres bøder for at sikre en tilstrækkelig præventiv virkning.
ii)
Hvad producentrepræsentanternes adfærd angår, konkluderer beslutningen, at de af nedenstående årsager kun bør pålægges en symbolsk bøde.
Selv om de gældende nationale regler ikke pålagde producentrepræsentanterne og forarbejdningsvirksomhederne at aftale prisgafler og yderligere betingelser i fællesskab, blev det nævnt i »standarddyrkningskontrakterne«, der blev forhandlet fra 1995 til 1998, at alle producentrepræsentanterne skulle forhandle i fællesskab med hver enkelt forarbejdningsvirksomhed om prislisterne og de yderligere betingelser for tobakssalget. I 1999 godkendte landbrugsministeriet endog de prislister, der allerede var blevet forhandlet i fællesskab af alle producentrepræsentanterne og de fire forarbejdningsvirksomheder. Disse lister var vedføjet som bilag til den »standardkontrakt«, der blev offentliggjort i den spanske statstidende det pågældende år. Endelig indbød landbrugsministeriet i 2000 og 2001 repræsentanterne for de to sektorer til en række møder - hvoraf nogle blev afholdt i selve ministeriet - med henblik på at nå til enighed om prislisterne. Herved opfordrede ministeriet således producenterne til at fortsætte deres fælles forhandlinger om disse prislister.
På denne baggrund erkendes det i beslutningen, at de regler, der ligger til grund for de kollektive forhandlinger om standardkontrakterne, kunne skabe betydelig usikkerhed om, hvorvidt producenternes adfærd var lovlig. Desuden var det offentligt kendt, at der foregik forhandlinger om standardkontrakter, og hvad disse resulterede i, og ingen myndigheder havde nogen sinde betvivlet, at de var forenelige med EU-retten eller spansk lovgivning, inden denne procedure blev indledt.
Beslutningen pålægger derfor de enkelte producentrepræsentanter en symbolsk bøde på 1 000 EUR. I betragtning af at de får pålagt en symbolsk bøde, bliver anvendelsen af andre kriterier for bødefastsættelse irrelevante for dem.
I betragtning af ovenstående fastsættes bødernes grundbeløb i denne sag således:
-
Deltafina
8 000 000 EUR
-
Cetarsa
8 000 000 EUR
-
WWTE
1 800 000 × 1,5 = 2 700 000 EUR
-
Agroexpansión
1 800 000 × 2 = 3 600 000 EUR
-
Taes
200 000 EUR
-
ASAJA
1 000 EUR
-
UPA
1 000EUR
-
COAG
1 000 EUR
-
CCAE
1 000 EUR
9.3. Overtrædelsens varighed
Den restriktive praksis, hvori forarbejdningsvirksomhederne og Deltafina medvirkede, varede mere end fem år og fire måneder. Derfor skal de enkelte producenters bøder forhøjes med 50 %.
Bødens grundbeløb fastsættes derfor til følgende:
-
Deltafina
12 000 000 EUR
-
Cetarsa
12 000 000 EUR
-
WWTE
4 050 000 EUR
-
Agroexpansión
5 400 000 EUR
-
Taes
300 000 EUR
9.4. Skærpende omstændigheder
Kommissionens sagsakter viser rent faktisk, at Deltafina var primus motor ved udarbejdelsen, anvendelsen, håndhævelsen og forhandlingen af de aftaler om (maksimale) gennemsnitlige leveringspriser og mængder, der blev indgået mellem forarbejdningsvirksomhederne efter 1996. Selskabet opbevarede også forarbejdningsvirksomhedernes konkurrencebegrænsende aftaler. Bødens grundbeløb for Deltafinas vedkommende bør derfor forhøjes med 50 %.
9.5. Formildende omstændigheder
Den spanske lovgivning, der dannede baggrund for anvendelsen af de restriktive aftaler og den restriktive praksis, er en formildende omstændighed i forbindelse med forarbejdningsvirksomhedernes aftale om prisgafler og yderligere betingelser, som blev indgået før de offentlige forhandlinger om standarddyrkningskontrakten med producentrepræsentanterne.
I forbindelse med den hemmelige aftale om (maksimale) gennemsnitlige leveringspriser og fordeling af mængder strakte forarbejdningsvirksomhedernes adfærd sig langt ud over det relevante retsgrundlag for de offentlige forhandlinger og aftalerne med producentrepræsentanterne. Kommissionen mener dog, at de offentlige forhandlinger i en vis udstrækning fastlagde de materielle rammer for forarbejdningsvirksomhedernes adfærd og derfor må betragtes som en formildende omstændighed for forarbejdningsvirksomhederne.
Ovenstående formildende omstændigheder betyder således for forarbejdningsvirksomhedernes adfærd, at bødernes grundbeløb nedsættes med 40 % i forhold til de bøder, som forarbejdningsvirksomhederne (inkl. Deltafina) ellers ville have fået pålagt.
Efter at de skærpende og de formildende omstændigheder er taget i betragtning, fastsættes bøderne til følgende:
-
Deltafina
13 200 000 EUR
-
Cetarsa
7 200 000 EUR
-
WWTE
2 430 000 EUR
-
Agroexpansión
3 240 000 EUR
-
Taes
180 000 EUR
-
ASAJA
1 000 EUR
-
UPA
1 000 EUR
-
COAG
1 000 EUR
-
CCAE
1 000 EUR
9.6. Bødens maksimumsbeløb
Efter artikel 23, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1/2003 kan bøden for hver af de virksomheder, som har deltaget i overtrædelsen, ikke overstige 10 % af den samlede omsætning i det foregående regnskabsår.
I den foreliggende sag hæfter SCC, SCTC, TCLT og Dimon som moderselskaber for WWTE og Agroexpansión in solidum for de bøder, der pålægges deres datterselskaber, og deres omsætning på verdensplan skal tages i betragtning ved fastsættelsen af maksimumsgrænsen på 10 %.
Da Cetarsas årsomsætning for 2003 androg 48,42 mio. EUR, skal bøden i dette tilfælde nedsættes til 4,842 mio. EUR. Det er ikke nødvendigt i denne forbindelse at tilpasse de bøder, der pålægges alle de øvrige adressater.
9.7. Anvendelsen af samarbejdsmeddelelsen af 1996
Både forarbejdningsvirksomhederne og producentrepræsentanterne har på forskellige trin i undersøgelsen anmodet om favorabel behandling i henhold til Kommissionens meddelelse af 1996 om bødefritagelse eller bødenedsættelse i kartelsager.
Cetarsa, Agroexpansión, WWTE, Taes og Deltafina anmodede om favorabel behandling i henhold til samarbejdsmeddelelsen af 1996 inden udstedelsen af klagepunktsmeddelelsen og gav hovedsagelig Kommissionen oplysninger om den måde, markedet fungerede på, virksomhedernes konkurrencebegrænsende praksis og sagens nærmere omstændigheder.
I betragtning af Taes' særlige værdifulde samarbejde under proceduren (især hvad Deltafinas deltagelse angår) og den omstændighed, at virksomheden ikke på noget tidspunkt har bestredet de faktiske omstændigheder i klagepunktsmeddelelsen, bør dens bøde nedsættes med 40 % i forhold til, hvad den ville have fået pålagt, hvis ikke den havde samarbejdet med Kommissionen som anført i afsnit D, punkt 2, første og andet led, i samarbejdsmeddelelsen af 1996.
Cetarsa og WWTE opnår en bødenedsættelse på 25 % på grund af de oplysninger, de har givet Kommissionen, men ud fra den betragtning, at de i deres svar på klagepunktsmeddelelsen bestred de faktiske omstændigheder.
Agroexpansión får en bødenedsættelse på 20 % på grund af de oplysninger, den har givet Kommissionen, men ud fra den betragtning, at den i sit svar på klagepunktsmeddelelsen bestred de faktiske omstændigheder og benægtede, at der skulle være tale om et hemmeligt forarbejdningskartel.
Endelig får Deltafina en bødenedsættelse på 10 % på grund af sit begrænsede samarbejde med Kommissionen under proceduren.
De bøder, der skal pålægges i henhold til artikel 23 i forordning (EF) nr. 1/2003, fastsættes derfor til følgende:
-
Deltafina
11 880 000 EUR
-
Cetarsa
3 631 500 EUR
-
WWTE
1 822 500 EUR
(SCC, SCTC og TCLT in solidum)
-
Agroexpansión
2 592 000 EUR
(Dimon in solidum)
-
Taes
108 000 EUR
-
ASAJA
1 000 EUR
-
UPA
1 000 EUR
-
COAG
1 000 EUR
-
CCAE
1 000 EUR
KOMISSION PÄÄTÖS,
tehty 20 päivänä lokakuuta 2004,
EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan mukaisesta menettelystä
(Asia COMP/C.38.238/B.2) - Raakatupakka-ala - Espanja
(tiedoksiannettu numerolla K(2004) 4030)
(Ainoastaan englannin-, espanjan- ja italiankieliset tekstit ovat todistusvoimaisia)
(2007/236/EY)
Lokakuun 20. päivänä lokakuuta 2004 komissio teki EY:n perustamissopimuksen 81 artiklassa tarkoitettua menettelyä koskevan päätöksen. Komissio julkaisee asianosaisten nimet ja päätöksen olennaisen sisällön sekä määrättävät seuraamukset asetuksen (EY) N:o 1/2003 (1) 30 artiklan säännösten mukaisesti. Se ottaa huomioon yritysten oikeutetut edut sen suhteen, ettei niiden liikesalaisuuksia paljasteta. Päätöksen koko tekstin julkinen toisinto on saatavissa asiassa todistusvoimaisilla kielillä ja komission työkielillä kilpailun pääosaston Internet-sivulla http://europa.eu.int/comm/competition/index_en.html
TIIVISTELMÄ PÄÄTÖKSESTÄ
1. JOHDANTO
Päätöksessä käsitellään kahta horisontaalisia rajoituksia käsittävää rikkomista, joista toinen koskee raakatupakan jalostajia ja toinen raakatupakan tuottajien edustajia Espanjassa.
Jalostajien osalta rikkominen koskee raakatupakan ensijalostusta harjoittavan neljän espanjalaisen yrityksen keskinäisiä sopimuksia ja/tai yhdenmukaistettuja menettelytapoja. Yritykset ovat Compañía española de tabaco en rama, S.A. (”Cetarsa”), Agroexpansión S.A. (”Agroexpansión”), World Wide Tobacco España (”WWTE”) ja Tabacos españoles S.L. (”Taes”) (jäljempänä ’jalostajat’) sekä Deltafina SpA (”Deltafina”, italialainen jalostaja) joko suoraan tai vuodesta 1999 ANETAB-yhteenliittymän osana. Tämän salaisen kartellin tavoitteena oli vahvistaa vuosina 1996-2001 kunkin vuoden (korkein) keskimyyntihinta kullekin raakatupakkalajille ja jakaa jokaisen ostettavan raakatupakkalajin määrät. Kolmen viimeisen vuoden aikana jalostajat sopivat keskenään myös kunkin raakatupakkalajin laatuluokkien hintahaarukoista, jotka esitetään viljelysopimusten liitteenä olevassa taulukossa, sekä sovellettavista ylimääräisistä ehdoista (kuten tuottaja- ja tuottajaryhmittymäkohtainen keskimääräinen vähimmäishinta).
Tuottajien osalta rikkominen koskee kolmen espanjalaisen maatalousliiton (2) sopimuksia ja/tai yhdenmukaistettuja menettelytapoja. Nämä maatalousliitot ovat ASAJA, UPA ja COAG sekä maatalousosuuskuntien liitto CCAE (3) (jäljempänä ’tuottajien edustajat’) Tämän kartellin tavoitteena oli vahvistaa ainakin vuosina 1996-2001 kullekin vuodelle kunkin raakatupakkalajin laatuluokkien hintahaarukat, jotka esitetään viljelysopimusten liitteenä olevassa taulukossa, sekä sovellettavat ylimääräiset ehdot.
2. ASIAN TAUSTA JA MENETTELY
Komissio aloitti tämän menettelyn omasta aloitteestaan ja suoritti tutkimuksia useiden espanjalaisten jalostajien sekä muiden markkinaosapuolten tiloissa 3.-5. lokakuuta 2001.
Neljä espanjalaista jalostajaa ja niiden yhteenliittymä ANETAB ilmoittivat 16. tammikuuta 2002 päivätyllä kirjeellä, että ne sitoutuvat tekemään yhteistyötä komission kanssa menettelyjen aikana sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieventämisestä vuonna 1996 annetun tiedonannon yksityiskohtaisten ehtojen mukaisesti, ja toimittivat useita asiakirjoja, joissa oli todisteita käsiteltävinä olevista tosiseikoista. Ne ilmoittivat komissiolle myös, että ne olivat muuttaneet käytäntöjänsä 3. päivästä lokakuuta 2001.
Menettelyn aikana asianomaisilta, myös Espanjan maatalous-, kalastus- ja elintarvikeministeriöltä (”maatalousministeriö”), pyydettiin useita kertoja maataloustuotteita koskevia espanjalaisia sääntöjä.
Komissio aloitti asiaa koskevan menettelyn 11. joulukuuta 2003 ja antoi väitetiedoksiannon, johon sen vastaanottajille annettiin mahdollisuus vastata kirjallisesti sekä suullisesti 29. maaliskuuta 2004 pidetyssä kuulemistilaisuudessa.
3. ASIANOSAISET
3.1. Jalostajat
Päätös on osoitettu neljälle espanjalaiselle jalostajalle (Cetarsa, Agroexpansión, WWTE ja Taes) ja Deltafinalle sekä eräiden näiden yritysten emoyhtiöille.
Cetarsa on julkinen yritys, jolla oli vuoteen 1990 raakatupakan laillinen jalostusmonopoli Espanjassa. Se on yhä Espanjan suurin jalostaja. Se osti vuonna 2001 noin 67,6 prosenttia Espanjassa kyseisenä vuonna ostetusta raakatupakasta.
Agroexpansión perustettiin vuonna 1988 perheyrityksenä. Sen perusti yrityksen puheenjohtaja. Vuoden 1997 alkupuolella Dimon Inc. -yrityksen (”Dimon”) kokonaan omistama tytäryhtiö Intabex Netherlands BV (”Intabex”) hankki sen koko pääoman. Vuonna 2001 Agroexpansión osti noin 15 prosenttia Espanjassa kyseisenä vuonna ostetusta raakatupakasta.
Toukokuusta 1998 90-prosenttista määräysvaltaa WWTE:ssä on käyttänyt Yhdysvaltain lainsäädännön alainen monikansallinen Standard Commercial Corporation (”SCC”) kahden kokonaan omistamansa tytäryhtiön Standard Commercial Tobacco Co. Inc.:n (”SCTC”) ja Trans-Continental Leaf Tobacco Corporationin (”TCLT”) välityksellä. SCC omisti TCLT:n kautta kaksi kolmasosaa WWTE:n pääomasta vuodesta 1995 toukokuuhun 1998. Vuonna 2001 WWTE osti noin 15,7 prosenttia Espanjassa kyseisenä vuonna ostetusta raakatupakasta.
Taes on Universal Corporation -konsernin tytäryhtiö. Joulukuuhun 2002 asti Universal Corporationin kokonaan omistama tytäryhtiö Universal Leaf Tobacco Company Inc. (”Universal Leaf”) omisti 90 prosenttia Taesin osakkeista. Joulukuussa 2002 Taesista tuli Universal Leafin kokonaan omistama tytäryhtiö. Vuonna 2001 Taes osti noin 1,6 prosenttia Espanjassa kyseisenä vuonna ostetusta raakatupakasta.
Deltafina on Universal Corporationin kokonaan omistama tytäryhtiö Italiassa eli Taesin sisaryhtiö. Deltafina vastaa Universal-konsernin Euroopan toiminnasta. Se hankkii suurimman osan Taesin Espanjassa ostamasta tupakasta sekä merkittävän osan kahden muun espanjalaisen jalostajan tupakasta.
WWTE:n ja Agroexpansiónin emoyhtiöt ovat myös saaneet väitetiedoksiannon, koska ne ovat yhteisvastuussa tytäryhtiöidensä toiminnasta.
Kuultuaan asianosaisia komissio päätti lopettaa menettelyt Universal Corporationia, Universal Leafiä, Intabexia and ANETAB:tä vastaan. Komissio katsoo, että sillä ei ole riittävästi todisteita siitä, että Universal Corporation ja Universal Leaf olisivat käyttäneet ratkaisevaa vaikutusvaltaa Deltafinassa ja Taesissa tai Intabex Agroexpansiónissa. Agroexpansiónin emoyhtiö Dimon katsotaan kuitenkin vastuunalaiseksi. ANETAB:stä komissio katsoo, ettei sillä ole riittävästi todisteita siitä, että kyseisen yrityksen toiminta olisi eronnut sen neljän jäsenyrityksen toiminnasta.
3.2. Tuottajat
Päätös on osoitettu myös kolmelle maatalousliitolle (ASAJA, UPA ja COAG) sekä maatalousosuuskuntien liitto CCAE:lle, jotka edustavat tupakan tuottajia.
Asianosaisia kuultuaan komissio päätti lopettaa menettelyt FNCT:tä, ACOTAB:tä ja TABARES:ia vastaan todettuaan, että FNCT oli ASAJA:n sivuliike sekä ACOTAB ja TABARES UPA:n sivuliikkeitä.
4. ESPANJALAINEN RAAKATUPAKKA-ALA
EU:n raakatupakan tuotanto on noin 5 prosenttia raakatupakan tuotannosta maailmassa. Jäsenvaltioiden johtavista tupakan tuottajista Kreikka tuottaa 38 prosenttia, Italia 37,5 prosenttia ja Espanja 12 prosenttia EU:n tuotannosta. Raakatupakan tuotantoon sovelletaan EU:ssa kiintiöjärjestelmää (ks. jäljempänä).
Kasvattajien tuottama raakatupakka ei ole tasalaatuinen tuote. Yhteisön lainsäädännössä tunnistetaan kahdeksan eri lajia. Espanjassa yleisin laji on Bright. Kutakin lajia on useita laatuluokkia. Luokan määrittelyn tekee tuotannonala ja viime kädessä se tehdään yksityisissä neuvotteluissa. Tuottajat myyvät kuivatun tupakan jalostajille erinä, joiden hinta vaihtelee niiden sisältämän tupakan laadun mukaan.
5. LAINSÄÄDÄNTÖKEHYS
Sekä raakatupakan tuotantoa että myyntiä jalostajille säädellään niin yhteisön kuin kansallisilla lainsäädännöillä.
5.1. Raakatupakka-alan yhteinen markkinajärjestely
Raakatupakka-alan yhteinen markkinajärjestely perustettiin vuonna 1970 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 727/70 (4) Se korvattiin vuonna 1992 neuvoston asetuksella (ETY) 2075/92 (5) jota muutettiin merkittävästi vuonna 1998 neuvoston asetuksella (EY) N:o 1636/1998 (6) ja komission asetuksella (EY) N:o 2848/98 (7).
Raakatupakka-alan yhteisellä markkinajärjestelyllä säädetään i) tuotantokiintiöjärjestelmästä ja ii) tuottajien tuotantotuesta, joka toteutetaan raakatupakan tuotannolle myönnettävällä palkkiojärjestelmällä.
Palkkio myönnetään ainoastaan kiintiöön sisältyvän tupakan tuotannosta (eräin mukautuksin). Vuodesta 1998 osa yhteisön palkkiosta (ns. muuttuvan osa) maksetaan tuotetun tupakan laadun perusteella, mikä näkyy hinnassa. Palkkion muuttuvan osan maksaminen on uskottu tuottajaryhmittymille.
Yhteinen markkinajärjestely edellyttää, että kukin tuottaja tai tuottajaryhmittymä ja kukin ensijalostaja tekee kunkin markkinavuoden alussa (maalis-toukokuussa, jolloin tupakantaimet koulitaan) ns. viljelysopimukset, joissa määritellään sopimushinnat kunkin lajin jokaiselle laatuluokalle. Tässä vaiheessa hintoja mainittaessa käytetään usein hintaluokkaa. Espanjassa sopimushinnat ilmoitetaan itse asiassa kunkin tupakkalajin (esim. Bright) eri laatuluokkia koskevina hintahaarukoina. Viljelysopimuksissa mainitut hintahaarukat ovat hyvin laajoja. On kuitenkin huomattava, että lopullinen hinta (tai myyntihinta) voidaan määrittää vasta sadonkorjuun yhteydessä (eli loka-tammikuussa), ja se voi vaihdella huomattavasti viljelysopimuksen hinnasta laadun, määrän ja lisäneuvottelujen perusteella.
Yhteisön lainsäädäntö suosii toimialakohtaisten järjestöjen perustamista, joissa tuottajien ja jalostajien tulisi tehdä yhteistyötä markkinoiden tehokkaan toiminnan varmistamiseksi. Hintojen ja kiintiöiden vahvistamista koskevat menettelytavat on nimenomaan kielletty. Yksikään tähän asiaan liittyvä yhteenliittymä ei ole yhteisön lainsäädännössä tarkoitettu toimialakohtainen järjestö.
5.2. Kansallinen lainsäädäntö
Espanjassa vuoden 1982 lailla ja vuonna 1985 annetulla kuninkaan määräyksellä säädetään tuottajien edustajien ja jalostajien välisistä neuvotteluista ja niiden välisten vakiomuotoisten viljelysopimusten tekemisestä. Tämän yleisen säätelykehyksen (johon lisätään maatalousministeriön myöhemmin toteuttamat toimet) tarkoituksena oli (vuoteen 2000) ainakin kannustaa tuottajia ja jalostajia neuvottelemaan yhdessä viljelysopimushinnoista. Vuodesta 2000 uusi laki edellyttää, että viljelysopimusten osapuolten on jokaisen erikseen hyväksyttävä sopimushinnat.
6. PÄÄTÖKSESSÄ KÄSITELLYT MENETTELYTAVAT
6.1. Jalostajien kartelli
Neljä espanjalaista jalostajaa ja Deltafina sopivat (korkeimmasta) keskihinnasta, jonka ne maksaisivat kustakin toimitettavasta tupakkalajista laatuluokasta riippumatta (ns. (korkein) keskimyyntihinta), ja siitä, minkä verran tupakkaa kukin jalostaja voi ostaa. Näin toimimalla jalostajat pyrkivät välttämään hintaneuvotteluja tuottajien kanssa toimitusvaiheessa, jotta nämä eivät voisi vaatia korkeampia hintoja kuin mitä jalostajat voisivat hyväksyä. Päätös kattaa vuodet 1996-2001. Vuonna 1998 jalostajat ottivat käyttöön myös pitkälle kehitetyn järjestelmän, jolla seurattiin ja valvottiin tuottajien toimintaa toimitusten aikana (ja joka kattoi myös tavanomaisen tiedonvaihdon sekä tupakan pakolliset siirrot). Vuosina 1999-2001 jalostajat sopivat keskenään myös sopimushinnoista (hintahaarukoista ja ylimääräisistä ehdoista), joita ne ehdottivat tuottajien edustajille neuvoteltaessa vuotuisista vakiomuotoisista viljelysopimuksista.
6.2. Tuottajien kartelli
Tuottajien edustajat sopivat sopimushinnoista (hintahaarukoista ja ylimääräisistä ehdoista), joita ne ehdottivat jalostajille neuvoteltaessa vakiomuotoisista viljelysopimuksista.
Ylimääräiset hintaa koskevat ehdot käsittivät tuottaja- ja tuottajaryhmittymäkohtaiset keskimääräiset vähimmäishinnat kullekin tupakkalajille laatuluokasta riippumatta. Tässä on huomattava, että tuottajaryhmittymäkohtaisia keskimääräisiä vähimmäishintoja voitaisiin silti korottaa toimitusvaiheen neuvotteluissa.
7. OIKEUDELLINEN ARVIOINTI
Komissio toteaa päätöksessä, että edellä mainitut menettelytavat muodostavat kaksi erillistä (yhtenäistä ja jatkuvaa) perustamissopimuksen 81 artiklan rikkomista.
Kaikki rikkomiseen osallistuneet tahot, joille päätös on osoitettu, ovat perustamissopimuksen 81 artiklassa tarkoitettuja yrityksiä, yritysten yhteenliittymiä tai yritysten yhteenliittymien yhteenliittymiä.
Sopimukset ja/tai yhdenmukaistetut menettelytavat, joilla suoraan tai välillisesti vahvistetaan kauppahintoja tai määriä, rajoittavat jo tavoitteensa perusteella kilpailua. Nämä menettelytavat on erityisesti mainittu EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdassa.
Tällaiset menettelytavat voivat vaikuttaa Espanjan ja muiden jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, koska ne kattavat koko Espanjan markkinat ja koskevat tuotetta (raakatupakka), joka on jalostetun tupakan puolivalmiste ja joka menee suurelta osin vientiin.
Päätös koskee tiettyjen kilpailusääntöjen soveltamisesta maataloustuotteiden tuotantoon ja kauppaan 4 päivänä huhtikuuta 1962 annetun neuvoston asetuksen N:o 26 (8) (”asetus N:o 26”) soveltamista käsiteltävänä oleviin menettelytapoihin. Päätöksessä todetaan, että käsiteltävänä olevia rajoittavia menettelytapoja ei voida pitää tarpeellisina yhteisen maatalouspolitiikan tavoitteiden saavuttamiseksi, joten niihin on sovellettava perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohtaa.
Päätöksessa todetaan lopuksi, ettei kansallinen lainsäädäntö eivätkä ministeriöiden menettelytavat velvoittaneet jalostajia sopimaan raakatupakan korkeinta keskimyyntihintaa eivätkä jakamaan tupakan määriä, jotka kukin jalostaja ostaa. Lainsäädäntökehyksessä ei edellytetty jalostajia ja tuottajia päättämään yhdessä sopimushinnoista (hintahaarukoista tai ylimääräisistä ehdoista) eikä sillä poistettu kaikkia kilpailun mahdollisuuksia. Tästä seuraa, että tuottajien edustajien ja jalostajien väliset sopimukset ja/tai yhdenmukaistetut menettelytavat kuuluvat perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan.
8. DELTAFINAN SEKÄ WWTE:N JA AGROEXPANSIÓNIN EMOYHTIÖIDEN VASTUU
Päätöksessä todetaan, että Deltafina osallistui täysin jalostajien kartelliin, vaikka se ei toiminut jalostajana Espanjassa, koska sillä oli merkittävä asema Espanjan raakatupakkamarkkinoilla muun muassa seuraavista syistä: 1) se oli kolmen espanjalaisen tuottajan tärkein asiakas, 2) se oli suurin tupakan ostaja Espanjassa ja 3) se oli Euroopan markkinoista vastaava Universal-konsernin tytäryhtiö.
Päätöksessä todetaan myös, että Dimon (Agroexpansiónin osalta) sekä SCC, TCLT ja SCTC (WWTE:n osalta) käyttivät ratkaisevaa vaikutusvaltaa tytäryhtiöissään käsiteltävänä olevan ajanjakson aikana ja että niiden olisi tämän vuoksi katsottava olevan yhteisvastuussa tytäryhtiöidensä toiminnasta.
9. SAKOT
9.1. Rikkomisen vakavuus
Rikkomistapausten vakavuutta arvioitaessa on otettava huomioon se, että raakatupakan tuotanto Espanjassa vastaa 12 prosenttia yhteisön tuotannosta. Markkinoiden koko on suhteellisen pieni (vuonna 2001 Espanjassa ostetun tupakan arvo oli noin 25 miljoonaa euroa) ja keskittynyt yhdelle Espanjan alueelle, Extremaduraan.
Rikkomistapauksia on kuitenkin pidettävä luonteeltaan hyvin vakavina, koska ne koskevat raakatupakkalajien hintojen vahvistamista Espanjassa ja (jalostajien osalta myös) määrien jakamista.
Vaikka komissiolla ei ole riittäviä todisteita tuottajien ja jalostajien rikkomisten tosiasiallisista vaikutuksista markkinoihin, voidaan kuitenkin todeta, että jalostajien kartelli on ollut täysimääräisesti toiminnassa ainakin vuodesta 1998 ja että se on todennäköisesti vaikuttanut merkittävästi markkinoihin.
Edellä esitetyn perusteella komissio toteaa, että molempia rikkomistapauksia on pidettävä hyvin vakavina. Komissio ottaa kuitenkin huomioon markkinoiden suhteellisen pienen koon määrittäessään sakkojen perusmääriä.
9.2. Kunkin yrityksen painoarvo ja pelotevaikutus
i)
Komissio katsoo, että jalostajien kartellille (myös Deltafinalle) annettavia sakkoja olisi alennettava huomattavasti kunkin asianosaisen laittomaan toimintaan osallistumisen ja markkina-aseman mukaan.
Komissio ottaa tämän huomioon ja toteaa, että Deltafinalle olisi annettava suurin sakon perusmäärä, koska sen markkina-asema on huomattava, kuten kohdassa 8 esitetään.
Espanjalaisten jalostajien voidaan laajasti arvioiden katsoa osallistuneen laittomaan toimintaan vastaavalla tavalla. Perusmäärissä olisi kuitenkin otettava huomioon kunkin jalostajan koko ja markkinaosuus.
Noin 67 prosentin markkinaosuudellaan Espanjan raakatupakan ostomarkkinoilla Cetarsa on selkeästi johtava jalostaja Espanjassa. Sitä olisi käsiteltävä aivan omana ryhmänään, ja sille olisi määrättävä korkein sakon perusmäärä. Agroexpansiónilla ja WWTE:llä on kummallakin noin 15 prosentin markkinaosuus ja niille olisi määrättävä sama sakon perusmäärä. Taesille, joka on 1,6 prosentin markkinaosuudellaan jalostajista pienin, olisi määrättävä pienin perusmäärä.
Koska Agroexpansión ja WWTE kuuluvat suuriin konserneihin, joille päätös on myös osoitettu, niiden sakkoihin sovelletaan kertoimia - Agroexpansiónille kerrointa 2 ja WWTE:lle 1,5 - riittävän pelotusvaikutuksen varmistamiseksi.
ii)
Päätöksessä todetaan, että tuottajien edustajien toiminnasta voidaan antaa ainoastaan vertauskuvallinen sakko seuraavista syistä.
Vaikka asiaa koskevissa kansallisissa säännöissä ei edellytetty, että tuottajien edustajat ja jalostajat sopivat yhdessä hintahaarukoista ja ylimääräisistä ehdoista, vuosina 1995-1998 neuvotelluissa vakiomuotoisissa viljelysopimuksissa mainitaan, että kaikki tuottajien edustajat voivat neuvotella yhdessä kunkin yksittäisen jalostajan kanssa tupakan myyntihinnastoista ja myyntiin liittyvistä ylimääräisistä ehdoista. Vuonna 1999 maatalousministeriö vieläpä hyväksyi hinnastot, jotka kaikki tuottajien edustajat ja neljä jalostajaa olivat jo yhdessä sopineet. Nämä hinnastot liitettiin kyseisen vuoden virallisessa lehdessä julkaistuun vakiosopimukseen. Lisäksi maatalousministeriö kutsui vuonna 2000 ja 2001 kummankin alan edustajia useisiin kokouksiin - joista eräät pidettiin itse ministeriössä - sopimaan hinnastoista. Näin ministeriö kannusti tuottajia vaatimaan, että kyseisistä hinnastoista neuvotellaan yhdessä.
Tällä perusteella päätöksessä hyväksytään, että vakiosopimusten kollektiivisia neuvotteluja koskeva lainsäädännöllinen kehys saattaa aiheuttaa epävarmuutta tuottajien toiminnan laillisuudesta. Lisäksi vakiosopimuksia koskevat neuvottelut hoidettiin yleensä julkisesti ja niiden tulokset olivat julkisia eikä yksikään viranomainen koskaan kyseenalaistanut niiden yhteensopivuutta yhteisön tai Espanjan lainsäädännön kanssa ennen näiden menettelyjen aloittamista.
Tämän vuoksi päätöksessä määrätään 1 000 euron vertauskuvallinen sakko kullekin tuottajien edustajalle. Koska tuottajien edustajiin sovelletaan vertauskuvallista sakkoa, niihin ei sovelleta muita sakkojen määräämisperusteita.
Edellä esitetyn perusteella annetaan seuraavat sakkojen perusmäärät:
-
Deltafina
8 000 000 euroa
-
Cetarsa
8 000 000 euroa
-
WWTE
1 800 000 × 1,5 = 2 700 000 euroa
-
Agroexpansión
1 800 000 × 2 = 3 600 000 euroa
-
Taes
200 000 euroa
-
ASAJA
1 000 euroa
-
UPA
1 000 euroa
-
COAG
1 000 euroa
-
CCAE
1 000 euroa.
9.3. Rikkomisen kesto
Jalostajien ja Deltafinan rajoittavia menettelytapoja sovellettiin yli viisi vuotta ja neljä kuukautta. Tästä syystä kullekin tuottajalle annettavia sakkoja olisi korotettava 50 prosentilla.
Tämän vuoksi olisi vahvistettava seuraavat sakkojen perusmäärät:
-
Deltafina
12 000 000 euroa
-
Cetarsa
12 000 000 euroa
-
WWTE
4 050 000 euroa
-
Agroexpansión
5 400 000 euroa
-
Taes
300 000 euroa.
9.4. Raskauttavat seikat
Komission hallussa olevista asiakirjoista käy selvästi ilmi, että Deltafina johti vuoden 1996 jälkeen tehtyjen jalostajien keskinäisten (korkeinta) keskimyyntihintaa ja määriä koskevien sopimusten suunnittelua, täytäntöönpanoa ja sovittelua. Se myös toimi jalostajien tekemien kilpailua rajoittavien sopimusten tallettajana. Näiden syiden perusteella Deltafinalle määrättävän sakon perusmäärää olisi korotettava 50 prosentilla.
9.5. Lieventävät seikat
Espanjan lainsäädäntökehystä, jonka puitteissa rajoittavia menettelytapoja harjoitettiin ja sopimuksia tehtiin, on pidettävä lieventävänä seikkana sille, että jalostajat sopivat hintahaarukoista ja ylimääräisistä ehdoista ennen vakiomuotoisista viljelysopimuksista neuvottelemista julkisesti tuottajien edustajien kanssa.
Jalostajien toiminta meni asianomaisen lainsäädäntökehyksen puitteissa käytäviä julkisia neuvotteluja sekä tuottajien edustajien kanssa tehtäviä sopimuksia pidemmälle, koska ne olivat tehneet salaisen sopimuksen (korkeimmasta) keskimyyntihinnasta ja määrien jakamisesta. Komissio kuitenkin katsoo, että julkisilla neuvotteluilla määriteltiin jonkin verran jalostajien toimintaa ohjaavaa tärkeää kehystä, mikä on siis katsottava lieventäväksi seikaksi jalostajien osalta.
Edellä esitettyjen jalostajien toimintaa koskevien lieventävien seikkojen perusteella jalostajiin (myös Deltafinaan) sovellettavia sakkojen perusmääriä voidaan alentaa 40 prosenttia.
Raskauttavat ja lieventävät seikat huomioon ottaen sakkojen määrät ovat seuraavat:
-
Deltafina
13 200 000 euroa
-
Cetarsa
7 200 000 euroa
-
WWTE
2 430 000 euroa
-
Agroexpansión
3 240 000 euroa
-
Taes
180 000 euroa
-
ASAJA
1 000 euroa
-
UPA
1 000 euroa
-
COAG
1 000 euroa
-
CCAE
EUR1 000 euroa.
9.6. Sakon enimmäismäärä
Asetuksen (EY) N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohdan mukaan kunkin rikkomiseen osallisen yrityksen tai yritysten yhteenliittymän osalta sakko on enintään kymmenen prosenttia sen edellisen tilikauden liikevaihdosta.
Käsiteltävässä asiassa SCC, SCTC, TCLT ja Dimon ovat WWTE:n ja Agroexpansiónin emoyhtiöinä yhteisvastuussa tytäryhtiöilleen määrättävistä sakoista ja niiden maailmanlaajuinen liikevaihto on otettava huomioon määritettäessä kymmenen prosentin enimmäismäärät.
Cetarsan vuoden 2003 liikevaihto oli 48,42 miljoonaa euroa, joten sille määrättävä sakko olisi alennettava 4,842 miljoonaan. Muille asianosaisille määrättyjä sakkoja ei tarvitse muuttaa.
9.7. Sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieventämisestä vuonna 1996 annetun tiedonannon soveltaminen
Sekä jalostajat että tuottajien edustajat ovat anoneet sakkojen määräämättä jättämistä tai lieventämistä sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa vuonna 1996 annetussa komission tiedonannossa esitettyjen yksityiskohtaisten sääntöjen mukaisesti.
Cetarsa, Agroexpansión, WWTE, Taes ja Deltafina ovat vaatineet sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieventämisestä annetun vuoden 1996 tiedonannon mukaisia etuuksia ennen väitetiedoksiannon antamista ja ovat toimittaneet komissiolle tietoja lähinnä markkinoiden toiminnasta, hakijoiden rajoittavasta toiminnasta sekä käsiteltävänä olevien tosiseikkojen taustasta.
Taesille olisi myönnettävä 40 prosentin alennus sakosta, joka sille olisi määrätty, jos se ei olisi tehnyt yhteistyötä komission kanssa sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieventämisestä annetun vuoden 1996 tiedonannon D jakson 2 kohdan ensimmäisen ja toisen luetelmakohdan mukaisesti, koska se teki erityisen arvokasta yhteistyötä (varsinkin Deltafinan osuuden suhteen) menettelyn aikana ja koska se ei missään vaiheessa kiistänyt väitetiedoksiannossa esitettyjä tosiseikkoja.
Cetarsalle ja WWTE:lle myönnetään 25 prosentin alennus sakosta, koska ne toimittivat tietoja komissiolle mutta kiistivät tosiseikat vastauksissaan väitetiedoksiantoon.
Agroexpansiónille myönnetään 20 prosentin alennus sakosta, koska se toimitti tietoja komissiolle mutta kiisti tosiseikat ja jalostajien kartellin salaisen luonteen vastauksessaan väitetiedoksiantoon.
Deltafinalle myönnetään 10 prosentin alennus sakosta, koska sen yhteistyö komission kanssa menettelyn aikana ei juuri tuottanut tulosta.
Asetuksen (EY) N:o 1/2003 23 artiklan mukaan määrätään siis seuraavista sakon määristä:
-
Deltafina
11 880 000 euroa
-
Cetarsa
3 631 500 euroa
-
WWTE
1 822 500 euroa
(SCC, SCTC ja TCLT ovat yhteisvastuulliset)
-
Agroexpansión
2 592 000 euroa
(Dimon on yhteisvastuullinen)
-
Taes
108 000 euroa
-
ASAJA
1 000 euroa
-
UPA
1 000 euroa
-
COAG
1 000 euroa
-
CCAE
1 000 euroa.