KOMMISSIONENS BESLUTNING
af 24. april 2007
om den statsstøtteordning, som Slovenien gennemfører som led i sin lovgivning om godkendte energiproducenter - statsstøtte C 7/2005
(meddelt under nummer K(2007) 1181)
(Kun den slovenske udgave er autentisk)
(EØS-relevant tekst)
(2007/580/EF)
KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 88, stk. 2, første afsnit,
under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, særlig artikel 62, stk. 1, litra a),
efter at have opfordret interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger i overensstemmelse med disse (1), og
ud fra følgende betragtninger:
1. SAGSFORLØB
(1)
Ved brev, der blev registreret i Kommissionen den 1. oktober 2003, fremsendte de slovenske myndigheder programmet for dækning af strandede omkostninger i elværker i Slovenien i overensstemmelse med den overgangsordning, der er omhandlet i bilag IV, afsnit 3, punkt 1, litra c), til traktaten om Tjekkiets, Estlands, Cyperns, Letlands, Litauens, Ungarns, Maltas, Polens, Sloveniens og Slovakiets tiltrædelse. Denne anmeldelse blev registreret som statsstøtte under sagsnummer SI 7/03.
(2)
Det fremgik af den efterfølgende brevveksling, at to kraftværker, der var nævnt i beskrivelsen af den anmeldte foranstaltning, fik statsstøtte fra en anden støtteordning. Denne anden statsstøtteordning (i det følgende »ordningen«) blev af Kommissionen registreret under sagsnummer NN 80/04 den 6. december 2004.
(3)
På grundlag af de foreliggende oplysninger nærer Kommissionen tvivl om, hvorvidt visse dele af ordningen er forenelig med fællesmarkedet. Den vedtog derfor den 2. februar 2005 en beslutning om at indlede den formelle undersøgelsesprocedure efter EF-traktatens artikel 88, stk. 2 (i det følgende »beslutning om at indlede proceduren«) og anmodede Slovenien om at fremkomme med sine bemærkninger. Beslutningen om at indlede proceduren blev offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende den 15. marts 2005 (2). Interesserede parter blev opfordret til at fremsætte deres bemærkninger senest en måned efter offentliggørelsen.
(4)
Ved brev af 11. marts 2005, der blev registreret den 14. marts 2005, fremsatte Slovenien sine bemærkninger vedrørende den tvivl, der var rejst i beslutningen om at indlede proceduren. Den 25. april 2005, 11. juli 2005, 23. november 2005 og 22. juni 2006 sendte Kommissionen Slovenien yderligere spørgsmål, som blev besvaret i brev af 14. juni 2005, registreret i Kommissionen samme dag, 20. september 2005, registreret i Kommissionen samme dag, 31. januar 2006, registreret i Kommissionen samme dag og 7. juli 2006, registreret i Kommissionen den 14. juli 2006.
(5)
Kommissionen modtog ikke bemærkninger fra andre interesserede parter.
(6)
Der blev afholdt et teknisk møde mellem Kommissionen og de slovenske myndigheder den 25. oktober 2006, og som følge heraf fremlagde Slovenien supplerende oplysninger i brev af 23. november 2006, der blev registreret i Kommissionen den 24. november 2006.
2. BESKRIVELSE AF ORDNINGEN
(7)
Støtteordningen blev indført i 2001 for at fremme produktion af elektricitet fra vedvarende energikilder og kombineret kraftvarmeproduktion samt sikre en pålidelig energiforsyning fra indenlandske kilder.
(8)
En elproducent skal for at være omfattet af ordningen være udpeget som »godkendt producent« af ministeriet for miljø, fysisk planlægning og energi (3).
(9)
Status som godkendt producent kan tildeles tre typer elproducenter:
i)
kraftværker, der producerer el på basis af vedvarende energikilder, bortset fra vandkraftværker med en kapacitet på over 10 MW
ii)
kraftværker, der anvender kombineret kraftvarmeteknologi, med en effektivitet, der ligger over gennemsnittet, bortset fra kommunale varmeværker med en kapacitet på over 10 MW og industrielle varmeværker med en kapacitet på over 1 MW
iii)
Trbovlje Thermoelectric Power Station (i det følgende »Trbovlje-værket«) med hensyn til den del af produktionen, der anvender op til 15 % af den indenlandske primærenergi, der er nødvendig for at dække Sloveniens elforbrug.
(10)
I 2003 tegnede de godkendte producenter sig for ca. 11,2 % af elproduktionen i Slovenien. Når der ses bort fra Trbovlje-værket og det kombinerede kraftvarmeværk i Ljubljana falder denne andel til ca. 2,7 %.
(11)
De godkendte producenter har ret til at få hele deres produktion opkøbt af den netoperatør, de er tilknyttet, til en pris, der fastsættes og justeres af staten en gang om året. Denne pris er højere end markedsprisen. De godkendte producenter kan også vælge at sælge deres elektricitet direkte på markedet. I så fald er de berettiget til at modtage en præmie, der svarer til forskellen mellem de indtægter, de ville have haft, hvis de havde valgt at sælge deres el til netoperatøren, og indtægterne ved salg på markedet.
(12)
Netoperatørerne dækker de tab, de har som følge af opkøbsforpligtelsen, gennem betalinger fra en fond, der er oprettet ved lov. Midlerne i fonden anvendes også til at betale præmier til de godkendte producenter, der vælger at sælge deres el på markedet. Fondens midler udgøres af provenuet i beslutningen om at indlede proceduren af en skattelignende afgift på elforbrug, som opkræves af alle elforbrugere i Slovenien.
3. KOMMISSIONENS TVIVL
(13)
Efter at have analyseret de foreliggende oplysninger kom Kommissionen i første omgang til den konklusion, at støtten udgør statsstøtte efter EF-traktatens artikel 87, stk. 1, da alle fire kriterier i den relevante definition er opfyldt.
(14)
Kommissionen betvivlede endvidere, at ordningen kunne betragtes som forenelig med fællesmarkedet.
(15)
Kommissionen analyserede først støtten på basis af EF-rammebestemmelserne for statsstøtte til miljøbeskyttelse (4) (i det følgende »miljørammebestemmelser«). Denne analyse førte til tvivl om, hvorvidt støtten er forenelig med disse rammebestemmelser, især med hensyn til definitionen af producenter, der anvender vedvarende energi og effektiv kombineret kraftvarmeproduktion samt med hensyn til støttens størrelse sammenholdt med producenternes reelle meromkostninger.
(16)
Derefter analyserede den støtten på basis af Kommissionens meddelelse om analysemetoden for statsstøtte i forbindelse med strandede omkostninger (5) (i det følgende »metoden«). Denne analyse førte til tvivl om, hvorvidt støtten var forenelig med denne metode. Det var især ikke muligt at fastslå, om støtten var beregnet tilstrækkeligt præcis af hensyn til den beregning for hvert enkelt kraftværk, der kræves ifølge denne metode.
(17)
For det tredje analyserede Kommissionen støtten som kompensation for udgifter i forbindelse med tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse. Denne analyse førte til tvivl om støttens forenelighed, da Kommissionen for størstedelen af støttemodtagernes vedkommende ikke præcist kunne definere, hvilke tjenester af almindelig økonomisk interesse det drejede sig om, og for den eneste støttemodtager, hvor dette var muligt, var det ikke muligt at vurdere proportionaliteten i kompensationen.
(18)
Kommissionen betvivler endvidere, hvorvidt støtten, der finansieres ved hjælp af en skattelignende afgift, der pålægges elforbrugerne, er forenelig med EF-traktatens artikel 25 og 90.
4. BEMÆRKNINGER FRA INTERESSEREDE PARTER
(19)
Efter beslutningen om at indlede proceduren modtog Kommissionen ikke bemærkninger fra andre interesserede parter.
5. MEDLEMSSTATENS INDLEDENDE BEMÆRKNINGER
(20)
I brev af 11. marts 2005, der blev registreret den 14. marts 2005, fremsatte Slovenien sine bemærkninger til den tvivl, der kom til udtryk i beslutningen om at indlede proceduren. Disse bemærkninger omhandlede kun problemet i forbindelse med definition af statsstøtte og begrebet skattelignende afgift.
5.1. Forekomst af statsstøtte
(21)
Slovenien pointerede, at de slovenske distributionsselskaber ikke er 100 % statsejede. Det anføres, at ejerskabet af netoperatørerne i praksis er fordelt mellem staten (ca. 80 %) og private investeringsselskaber og andre (ca. 20 %). Med hensyn til opkøbsforpligtelsen sondrer den slovenske lovgivning desuden ikke mellem statsejede og privatejede operatører. Energiloven (6) indeholder ikke noget krav om, at operatøren skal være statsejet og tillader, at operatørerne er privat eller statsejede.
(22)
Det forhold at en bestemt enhed, der er involveret i opkøbsordningen, er statsejet, medfører ifølge Slovenien ikke af den grund alene, at der er tale om statsstøtte. Der henvistes til EF-Domstolens dom af 13. marts 2001 i sag C-379/98.
(23)
Slovenien hævder endvidere, at systemet med opkøb af elektricitet fra godkendte producenter, således som det er fastlagt i den slovenske lovgivning, i høj grad ligner andre ordninger der er undersøgt af Kommissionen, f.eks. i sag NN 27/2000 og NN 68/2000 (7), hvor Kommissionen fastslog, at der ikke var tale om statsstøtte. I afgørelserne i disse to sager konkluderede Kommissionen ifølge Slovenien, at lovene eller snarere de omhandlede sager ikke kunne anses for at involvere statsmidler, da forpligtelsen gjaldt for både private og offentlige netoperatører.
(24)
Under henvisning til ovennævnte betragtninger og den gældende ordnings karakter fandt Slovenien, at spørgsmålet om ejerskab af de involverede enheder ikke i sig selv ændrer det forhold, at der ikke er tale om statsmidler.
(25)
Slovenien tilføjer, at de obligatoriske bidrag, der modtages af en statslig virksomhed, ikke udgør statsstøtte i de tilfælde, hvor den pågældende virksomhed ikke har ret til frit at disponere over disse midler. Opkøbsordningen finansieres af den afgift, som alle elektricitetsbrugere betaler for brug af nettet. En del af denne afgift opføres af netoperatørerne på separate konti til et forudbestemt formål.
5.2. Skattelignende afgift
(26)
Slovenien fremhævede, at opkøbsordningen finansieres af en del af den afgift, som alle elektricitetsbrugere betaler på samme vilkår, der er kendt på forhånd. De enkelte bestanddele i afgiften for brug af nettet bestemmes af energiagenturet (den myndighed, der regulerer markedet) og regeringen. Prisforskelle dækkes af en mekanisme, hvorved netoperatører køber elektricitet til en fast pris og sælger den til markedsprisen. Et eventuelt tab som følge heraf dækkes af en del af afgiften for brug af nettet. Operatørerne under opkøbsordningen modtager derfor ikke midler fra staten, men fra en del af afgiften for brug af nettet.
(27)
Operatørerne skal føre disse midler på en separat konto. Midlerne anvendes også til at betale den ekstra præmie i tilfælde, hvor de godkendte producenter sælger en del af deres elektricitet uafhængigt eller gennem en mellemmand.
(28)
Det hævdes af Slovenien, at ordningen hverken omfatter en statslig fond eller nogen anden form for fond, som midlerne føres igennem. De midler, der finansierer ordningen, kan ikke anses for at komme fra en halvstatslig afgift, eftersom de ikke kommer fra statsbudgettet og ikke kan henføres til staten.
6. SUPPLERENDE OPLYSNINGER FRA SLOVENIEN
(29)
Efter en yderligere brevveksling med Kommissionen fremlagde Slovenien supplerende oplysninger vedrørende ordningen.
(30)
Slovenien fremlagde nye oplysninger, specielt vedrørende ordningens mål på området for miljøbeskyttelse. Sigtet med ordningen var primært at bidrage til de generelle miljøpolitiske mål:
i)
en mere effektiv energiudnyttelse
ii)
forøgelse af de vedvarende energikilders andel af Fællesskabets primære energibalance fra 8,8 % i 2001 til 12 % i 2010.
(31)
De anførte målsætninger omfatter mål for kombineret kraftvarmeproduktion og for vedvarende energikilder, som begge er omfattet af ordningen for opkøb af elektricitet. Disse mål er i overensstemmelse med de mål, der er fastsat for Slovenien, bl.a. i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/77/EF af 27. september 2001 om fremme af elektricitet produceret fra vedvarende energikilder inden for det indre marked for elektricitet (8). Direktiv 2001/77/EF fastsætter vejledende mål for de enkelte medlemsstater. Målet for Slovenien er, at andelen af elforbruget fra vedvarende energikilder skal udgøre 32,6 % senest i 2010.
(32)
Antallet af kraftværker, hvorfra elektriciteten opkøbes under ordningen, er 434. Heraf er 430 tilsluttet distributionsnettet og 4 transmissionsnettet. Over 90 % af de kraftværker, der er forbundet med distributionsnettet, er vandkraftværker, medens resten er biomasseanlæg, solanlæg og kombinerede kraftvarmeanlæg.
(33)
Ordningen har været gældende, siden loven om regler for fastsættelse af priser og opkøb af elektricitet fra godkendte elproducenter (9) trådte i kraft den 4. april 2002.
(34)
De nuværende aftaler om opkøb af elektricitet, der er indgået mellem de godkendte kraftværker og net- eller systemoperatørerne, gælder i en periode på ti år.
(35)
Slovenien anførte, at vedvarende energikilder ifølge artikel 4 i energiloven af 1999 defineres som i direktiv 2001/77/EF.
(36)
Hovedmålet med ordningen er at sikre hensigtsmæssige økonomiske vilkår for at udvikle og gennemføre nye projekter for godkendte kraftværker. En omkostningsanalyse for de enkelte godkendte kraftværker (med hensyn til primærenergikilde og størrelse) har dannet grundlag for beregningen af opkøbspriser for de forskellige typer godkendte kraftværker, som i det mindste sikrer det minimumsafkast, der er nødvendigt for at foretage nye investeringer. Støttens eller præmiens størrelse bestemmes af forskellen mellem den faste årlige opkøbspris og den gennemsnitlige markedspris for elektricitet. Hvis markedsprisen stiger, nedsættes præmierne tilsvarende.
(37)
I nedenstående tabel sammenholdes de godkendte producenters produktionsomkostninger (efter anlægsteknologi og størrelse) med de præmier, der tilbydes under ordningen. Tabellen er baseret på en hypotetisk gennemsnitlig markedspris på 8 SIT/kWh. Denne værdi er kun en referenceværdi. Hvis markedsprisen stiger falder præmierne tilsvarende.
(38)
I alle tilfælde er produktionsomkostningerne højere end både den gennemsnitlige markedspris og den garanterede faste købspris under den godkendte producentordning.
Tabel 1
De godkendte kraftværkers produktionsomkostninger sammenholdt med opkøbsprisen under ordningen
Type af godkendt kraftværk efter primær energikilde
Effekt
Produktions-omkostninger
Forskel
Præmie
Størrelser
[kW]
[SIT/kWh]
[SIT/kWh]
[SIT/kWh]
Vandkraftværker
maks. 1 MW
100
15,53
7,53
6,75
fra 1 MW til 10 MW
3 000
14,33
6,33
6,23
Biomassekraftværker
maks. 1 MW
600
24,80
16,80
8,69
over 1 MW
1 500
18,18
10,18
8,17
Vindkraftværker
maks. 1 MW
100
23,28
15,28
6,55
over 1 MW
20 000
15,49
7,49
6,05
Geotermiske kraftværker
3 000
14,59
6,59
6,05
Solkraftværker
maks. 36 kW
36
175,26
167,26
81,67
over 36 kW
100
122,58
114,58
7,46
Andre kraftværker (biogas)
120
30,39
22,39
20,97
Godkendte kraftværker eller termiske anlæg der anvender husholdningsaffald
maks. 1 MW
100
13,97
5,97
4,74
fra 1 MW til 10 MW
3 000
12,08
4,08
3,87
Kraftvarmeværker til fjernvarme
maks. 1 MW
700
16,54
8,54
5,9
fra 1 MW til 10 MW
3 000
14,56
6,56
5,38
Kraftvarmeværker i industrien
maks. 1 MW
700
14,95
6,95
4,83
NB: På basis af en markedspris på SIT 8/kWh.
(39)
Det fremgår af en omkostningsanalyse og en økonomisk beregning for de forskellige kategorier af godkendte kraftværksenheder (se tabellen nedenfor), at nettonutidsværdien af de købspriser, der anvendes i ordningen, ikke overstiger nettonutidsværdien af investeringsomkostningerne for nogen af de godkendte kraftværker.
Tabel 2
Nettonutidsværdi (NNV) af opkøbspriser sammenholdt med investeringsomkostningerne for de enkelte godkendte kraftværker
Type af godkendt kraftværk efter primærenergikilde
Kapacitet
Forventet årligt salg
Specifikke investeringsomkostninger
Investeringer
Årlig præmie
Præmie - investeringsomkostninger (NNV)
Størrelse
[kw]
[MWh]
[SIT/kW]
[SIT million]
[SIT million/a]
[SIT million]
Vandkraftværker
maks. 1 MW
100
456
480 000
48
2,9
-21,0
fra 1 MW til 10 MW
3 000
10 656
380 000
1 140
63,1
- 549,1
Biomassekraftværker
maks. 1 MW
600
2 725
990 000
594
22,5
- 369,3
over 1 MW
1 500
6 813
660 000
990
52,9
- 492,1
Vindkraftværker
maks. 1 MW
100
187
341 000
34
1,2
-22,2
over 1 MW
20 000
40 800
253 000
5 060
234,5
-2 802,2
Geotermiske kraftværker
3 000
20 736
715 000
2 145
119,2
-1 029,1
Solkraftværker
maks. 36 kW
36
34
1 430 000
52
2,7
-26,2
over 36 kW
100
116
1 210 000
121
0,8
- 105,4
Andre kraftværker (biogas)
120
628
913 000
110
12,5
-1,0
Godkendte kraftværker eller varmeværker, der anvender husholdningsaffald
maks. 1 MW
100
624
319 000
32
2,8
-7,0
fra 1 MW til 10 MW
3 000
19 728
286 000
858
72,5
- 212,0
Kraftvarmeværker til fjernvarme
maks. 1 MW
700
2 496
198 000
139
16,1
-16,0
fra 1 MW til 10 MW
3 000
10 698
165 000
495
63,0
-19,3
Kraftvarmeværker i industrien
maks. 1 MW
700
3 135
187 000
131
2,5
-5,0
NB: På basis af en rentesats på 8 %, en periode på 15 år og et fald i købsprisen eller præmien på 5 % efter 5 år og 10 % efter 10 år i overensstemmelse med loven om opkøb.
(40)
Præmierne for de enkelte godkendte kraftværker omfatter også det afkast, der er foreskrevet i den slovenske lovgivning - mindst 8 % af investeringer gennemført af offentlige midler. På grund af manglende justering af opkøbspriser og præmier ligger det aktuelle afkast for alle godkendte kraftværker, der benytter vedvarende energikilder, under 8 %, hvilket fremgår af nedenstående tabel. For solkraftværker giver præmien ikke mulighed for afkast (negativt afkast), især i tilfælde af små og mellemstore værker.
Tabel 3
De godkendte kraftværkers afkast
Type af godkendt kraftværk efter primærenergikilde
Kapacitet
Præmie
Afkast inkluderet i præmien
Størrelse
[kw]
[SIT/kWh]
Vandkraftværker
maks. MW
100
6,75
6,95 %
fra 1 MW til 10 MW
3 000
6,23
7,90 %
Biomasse-kraftværker
maks. 1 MW
600
8,69
2,30 %
over 1 MW
1 500
8,17
6,00 %
Vindkraftværker
maks. 1 MW
100
6,55
0,40 %
over 1 MW
20 000
6,05
6,35 %
Geotermiske kraftværker
3 000
6,05
7,30 %
Solkraftværker
maks. 36 kW
36
81,67
-1,4 %
over 36 kW
100
7,46
-15,0 %
Andre kraftværker (biogas)
120
20,97
6,80 %
Godkendte kraftværker eller varmeværker, der anvender husholdningsaffald
maks. 1 MW
100
4,74
4,40 %
fra 1 MW til 10 MW
3 000
3,87
7,30 %
Varmekraftværker til fjernvarme
maks. 1 MW
700
5,9
0,49 %
fra 1 MW til 10 MW
3 000
5,38
4,20 %
Varmekraftværker i industrien
maks. 1 MW
700
4,83
-0,1 %
NB: Afkast beregnet for investeringer i godkendte kraftværker (se tabel 2) til aktuelle præmier.
(41)
Slovenien anfører, at de nye kraftvarmeproduktionsenheder hovedsageligt er udstyret med gasturbiner, som under driften når en elektrisk effektivitet på mellem 37 og 40 % og en samlet effektivitet på over 80 %. Nye mindre turbiner når en elektrisk effektivitet på over 30 % og igen en samlet effektivitet på over 80 %. Eftersom den gennemsnitlige elektriske effektivitet i konventionelle varmekraftværker i Slovenien er på ca. 31 %, viser det de store besparelser i primærenergi (mellem 15 og 25 %), der opnås ved at producere elektricitet i kombinerede produktionsanlæg og den bedre varmeudnyttelse.
(42)
Driftseffektiviteten i de godkendte kraftvarmeværker er fastsat på en sådan måde, at de er i overensstemmelse med effektivitetskriterierne i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/8/EF af 11. februar 2004 om fremme af kraftvarmeproduktion på grundlag af en efterspørgsel efter nyttevarme på det indre energimarked og om ændring af direktiv 92/42/EØF (10)
(43)
Slovenien har dokumenteret, at omkostningerne ved elproduktion i godkendte kombinerede kraftvarmeværker i alle tilfælde er højere end den opkøbspris, der tilbydes under ordningen, at præmiernes nutidsværdi er lavere end investeringsomkostningerne, og at afkastet er under 4,20 % (se de sidste tre linjer i alle ovennævnte tabeller). I beregningerne er der taget hensyn til gevinster fra varmeudnyttelsen.
(44)
Slovenien har indført en tjeneste af almindelig økonomisk interesse på området elforsyningssikkerhed. I overensstemmelse med artikel 11, stk. 4 i direktiv 2003/54/EF er denne tjeneste af almindelig økonomisk interesse baseret på elproduktion ved anvendelse af indenlandske energikilder i form af fossilt brændsel. Med henblik herpå anvendes der 600 000 t slovensk brunkul om året til elproduktion. Brunkul er den eneste fossile brændselskilde i Slovenien. Da brunkullen anvendes mest effektivt på et af Trbovljes anlæg (TET2, som ligger nær en brunkulsmine), er det dette anlæg, der har fået pålagt denne forpligtelse. Det blev besluttet, at denne elmængde kan købes gennem den garanterede ordning.
(45)
Den pågældende mængde elektricitet opkøbes til en pris, der hvert år fastsættes af myndighederne på basis af produktionsomkostningerne i Trbovlje. Opkøbsprisen omfatter ikke noget afkastelement.
(46)
Slovenien har fremlagt nedenstående tabel, der viser et skøn over støtten til virksomheden i de seneste år.
Tabel 4
Skøn over støtte
7-12.2001
2002
2003
2004
Mængde (GWh)
254,3
562,2
563,4
563,0
Købspris (SIT/kWh)
17,00
15,36
15,34
16,59
Købsomkostninger (i 1 000 SIT)
4 323 943
8 636 245
8 644 855
9 339 836
Salgspris (SIT/kWh)
7,13
5,97
7,60
7,71
Omkostninger ved den solgte energi (i 1 000 SIT )
1 813 111
3 357 073
4 281 840
4 340 040
Støtte (1 000 SIT)
2 510 832
5 279 172
4 363 015
4 999 795
Støtteniveau (SIT/kWh)
9,87
9,39
7,74
8,88
(47)
Det er principielt også muligt at anvende den indenlandske brunkul i kraftværket i Šoštanj, som omfatter fem enheder. To af disse er af nyere dato og udstyret med røggasrensningssystem, tre er af ældre dato og har ikke noget rensningssystem. Disse enheder brænder kul fra en nærliggende kulmine og vil under visse betingelser også kunne brænde brunkul. De to nye enheder anvendes udelukkende til at brænde lignit fra en nærliggende kulmine. Denne kulmines kapacitet dækker stort set disse to enheder. Det er kun muligt at brænde brunkul i de tre ældre enheder, som ikke udnyttes fuldt ud og stadig har en vis driftsreserve. Denne løsning er dog forbundet med følgende problemer:
i)
Transport med jernbane af brunkul til Šoštanj koster ca. 5 EUR/t; under hensyntagen til den planlagte brunkulsproduktion i den nationale energibalance (600 000 t/år) resulterer det i 3 mio. EUR om året.
ii)
Brænding af kul øger SO2-emissionerne med 30 000 t/år, da enhed 1, 2 og 3 i Šoštanj ikke har noget røggasrensningssystem, og brunkul fra Slovenien indeholder mellem 2,2 % og 2,5 % svovl.
iii)
Da enhederne 1,2 og 3 i Šoštanj har en betydelige lavere termodynamisk effektivitet end Trbovlje, vil brænding af samme mængde brunkul til elproduktion i de tre enheder i Šoštanj i stedet for i Trbovlje øge CO2-emissionerne med ca. 15 %.
Det fremgår heraf, at det ud fra en økonomisk synsvinkel ikke er rentabelt at brænde brunkul i enhederne i Šoštanj.
(48)
Den eneste anden mulighed for at brænde brunkul er kraftvarmeværket i Ljubljana (TE-TOL), som anvendte indenlandsk brunkul som vigtigste energikilde indtil 2000. Da enhederne i TE-TOL ikke har indbygget røggasrensningssystem, kan de ikke længere brænde brunkul fra Slovenien, fordi det indeholder mellem 2,2 og 2,5 % svovl. TE-TOL ophørte med at brænde indenlandsk brunkul af denne årsag og brænder nu kun importeret indonesisk kul, som har et betydeligt lavere svovlindhold ( 0,5 %), således at anlægget ikke har behov for røggasrensningsudstyr. Det vil ikke være rentabelt at udstyre TE-TOL-enhederne med et rensningssystem.
(49)
Slovenien har givet garanti for, at statsstøtte til forsyningssikkerhed højst kan ydes til 15 % af den primærenergi, der er nødvendig for at dække Sloveniens energiforbrug i et hvilket som helst kalenderår.
(50)
Ifølge opkøbsordningen er det kun en del af den godkendte producents afskrivningsomkostninger, der dækkes.
(51)
Reglerne om tildeling af midler til fremme af udnyttelsen af vedvarende energikilder, effektiv energiudnyttelse og kombineret varmeproduktion (11) tillod investeringsstøtte til kraftværker, der anvender vedvarende energikilder og kraftvarmeproduktion. Investeringsstøtten til disse værker er imidlertid afskaffet under de nye regler om tildeling af midler til fremme af en effektiv anvendelse af energi og udnyttelse af energiressourcer (12). Der er dog gjort undtagelser for kraftværker, der ikke er forbundet med det offentlige net, som ikke er omfattet af ordningen, og for værker med en kapacitet på op til 10 MW, som anvender vedvarende energikilder og benytter ny eller forældet teknologi, hvor opkøbsprisen for elektricitet - som følge af den høje kostpris ved elproduktionen - ikke er høj nok til at sikre, at investeringen er rentabel. Det fastsættes i udbud, der afholdes med regelmæssige mellemrum, hvilken type teknologi, der er berettiget til statsstøtte.
(52)
For at forhindre en for høj grad af kumulering bestemmer artikel 14 i loven om reglerne for fastsættelse af priser og opkøb af elektricitet fra godkendte elproducenter, at hvis en godkendt producent har modtaget støtte til opførelse af et kraftværk, reduceres den garanterede opkøbspris tilsvarende.
(53)
Ifølge samme artikel skal en godkendt elproducent ved undertegnelsen af en aftale om opkøb af elektricitet med den netoperatør, han er forbundet med, angive den støtte, der er ydet til opførelsen af kraftværket. Det anførte beløb danner grundlag for beregningen af nedsættelsen af den garanterede opkøbspris. På basis af ovennævnte bestemmelser nedsættes den garanterede opkøbspris til kraftværkerne (afhængig af anlæggets type og kapacitet) med 5 % for hver 10 % modtagen statsstøtte sammenholdt med investeringerne i kraftværket.
(54)
Bestemmelserne i loven er baseret på, at den fulde garanterede pris for elektricitet fra godkendte producenter dækker de faste og de variable omkostninger. Det gennemsnitlige forhold mellem faste og variable omkostninger skønnes at være 50:50.
(55)
Slovenien har forpligtet sig til at præcisere reglen for nedsættelse, således at den er bedre afpasset efter fordelingen mellem faste og variable omkostninger afhængig af teknologi.
(56)
Slovenien forpligtede sig til at forberede ændringer i bestemmelserne om elektricitet fra vedvarende energikilder og kombineret kraftvarmeproduktion for at ændre den nuværende finansiering af ordningen. Disse ændringer vil blive indført for at gøre støtteordningen forenelig med EF-traktatens artikel 25 og 90:
i)
Den metode, hvorpå støttemidlerne tilvejebringes, ændres til engangsbetalinger ved tilslutning, uanset hvilken mængde eller type el der forbruges. Ved fastsættelsen af engangsbetalingen tages der hensyn til tilslutningseffekten (sikringseffekt) og det spændingsniveau, den pågældende forbruger og forbrugergruppe er tilsluttet.
ii)
I perioden fra Sloveniens tiltrædelse af Unionen indtil det tidspunkt, hvor den nye metode er indført, sikrer Slovenien, at importører af grøn elektricitet kan anmode om refusion af den afgift, der finansierer støtten til vedvarende energikilder i ordningen, hvis de kan bevise, at de reelt indfører grøn elektricitet. Kravene til den dokumentation, der beviser, at den importerede elektricitet er af grøn oprindelse, er primært baseret på Fællesskabets regler for oprindelsescertifikater. For at forhindre en kunstig forøgelse af erklæringerne, hvor Fællesskabets oprindelsesregler ikke garanterer tilstrækkelig beskyttelse, kan der om nødvendigt fastsættes lofter for de beløb, der kan godtgøres pr. distributør. Et lignende system indføres for el fra kraftvarmeværker baseret på Fællesskabets oprindelsescertifikater på dette område.
7. VURDERING
7.1. Gældende EU-direktiver om elproduktion
(57)
Elproduktion er underlagt bestemmelserne i en række EU-direktiver, herunder især direktiv 2003/54/EF, 2001/77/EF og 2004/8/EF.
(58)
I artikel 3, stk. 2, i direktiv 2003/54/EF hedder det: »Medlemsstaterne kan under fuld iagttagelse af de relevante bestemmelser i traktaten, særlig artikel 86, ud fra almindelig økonomisk interesse pålægge selskaber i elektricitetssektoren offentlige serviceforpligtelser, som kan omfatte leveringernes sikkerhed, herunder forsyningssikkerhed, regelmæssighed, kvalitet og pris samt miljøbeskyttelse, herunder energieffektivitet og klimabeskyttelse.«
(59)
Artikel 11, stk. 4, i direktiv 2003/54/EF bestemmer: »En medlemsstat kan af hensyn til forsyningssikkerheden bestemme, at produktionsanlæg, der anvender indenlandske primære energikilder som brændsel, skal gives forrang, dog højst i et omfang pr. kalenderår på 15 % af den totale mængde primærenergi, der er nødvendig for at producere den elektricitet, der forbruges i den pågældende medlemsstat«.
(60)
Direktiv 2001/77/EF fastsætter vejledende nationale mål for forbrug af elektricitet fra vedvarende energikilder. Artikel 3 i direktivet bestemmer følgende:
»1. Medlemsstaterne træffer passende foranstaltninger til at fremme et øget forbrug af elektricitet fra vedvarende energikilder i overensstemmelse med de fastsatte vejledende, nationale mål, jf. stk. 2. Foranstaltningerne bør stå i rimeligt forhold til det mål, der skal nås.
2. Senest den 27. oktober 2002 og derefter hvert femte år vedtager og offentliggør medlemsstaterne en rapport med de vejledende, nationale mål for det fremtidige forbrug af elektricitet fra vedvarende energikilder udtrykt som en procentdel af elforbruget for de næste ti år. Rapporten skal ligeledes indeholde en redegørelse for, hvilke foranstaltninger der er truffet eller påtænkes på nationalt plan med henblik på at nå disse vejledende, nationale mål. Ved fastsættelsen af målene indtil 2010 skal medlemsstaterne:
-
tage hensyn til referenceværdierne i bilaget
-
sørge for, at målene er forenelige med de nationale forpligtelser, de enkelte medlemsstater måtte have påtaget sig inden for rammerne af de klimapolitiske forpligtelser, der er accepteret af Fællesskabet i henhold til i Kyoto-protokollen til De Forenede Nationers rammekonvention om klimaændringer.«
(61)
I bilaget til direktiv 2001/77/EF, som ændret ved tiltrædelsestraktaten, er det nationale mål for Slovenien fastsat til 33,6 %.
7.2. Vurdering af støtten til grøn elektricitet og kombinerede kraftvarmeværker
7.2.1. Forekomst af støtte efter EF-traktatens artikel 87, stk. 3
(62)
En foranstaltning udgør statsstøtte efter EF-traktatens artikel 87, stk. 1, hvis den indebærer en konkurrencemæssig fordel på en særlig måde, påvirker eller truer med at påvirke konkurrencen og samhandelen mellem medlemsstaterne og involverer statsmidler.
(63)
Det fremgår klart, at ordningen er specifik, da den kun er rettet mod visse kraftværker. Det forhold, at den indebærer en fordel for disse kraftværker, er også klart, da sigtet med ordningen er at give disse værker mulighed for at sælge deres elektricitet til en pris, der er højere end markedsprisen.
(64)
Der udveksles elektricitet mellem medlemsstaterne. Med direktiv 2003/54/EF fuldføres skabelsen af et indre marked for elektricitet, som blev indledt med direktiv 96/92/EF. Sloveniens net er især forbundet med det østrigske og det italienske net. Slovenien udveksler elektricitet med sine naboer. Slovenien importerede eksempelvis 6 314 GWh elektricitet i 2004 og eksporterede 7 094 GWh (13). Foranstaltningen påvirker derfor samhandelen mellem medlemsstaterne.
(65)
Kommissionen noterer endvidere, at Slovenien ikke har udtrykt tvivl med hensyn til nogen af ovennævnte tre kriterier.
(66)
Med hensyn til det fjerde kriterium, tilstedeværelsen af statsmidler, er Kommissionen ikke enig med Slovenien i, at systemet svarer til det, der blev undersøgt af EF-Domstolen i sagen PreussenElektra.
(67)
Forskellen mellem de to systemer ligger i finansieringsmekanismen. I PreussenElektra blev forsyningstariffen finansieret direkte af private elforsyningsvirksomheder, som måtte købe elektricitet til en pris, der lå over markedsprisen, fra producenter af vedvarende elektricitet. I det foreliggende tilfælde finansieres omkostningerne i forbindelse med forsyningstaksten af en skattelignende afgift.
(68)
I den forbindelse noterer Kommissionen sig, at ordningen finansieres ved hjælp af provenuet fra en afgift, som opkræves af staten. Afgiftsprovenuet indsættes herefter på en konto, der forvaltes af de offentlige myndigheder, i modsætning til hvad der var tilfældet i PreussenElektra-sagen. De offentlige myndigheder fordeler midlerne på kontoen efter en ordning, der er fastlagt ved lov.
(69)
Det er fast praksis i Kommissionen at betragte provenuet fra sådanne afgifter som statsmidler (14). Denne praksis følger retspraksis i en sag, hvor provenuet af afgifter opkrævet af staten, som overføres til fonde, der er oprettet af staten og anvendes til at begunstige visse virksomheder, karakteriseres som statsmidler (se f.eks. EF-Domstolens dom i sag C-173/73 (15) og C 78/76 (16).)
(70)
I Pearle-dommen (17) erklærede EF-Domstolen, at provenuet af en skattelignende afgift, der opkræves af en statskontrolleret organisation hos dets medlemmer, ikke kan betragtes som statsmidler. Afgiften blev besluttet af branchen inden for den optiske sektor og opkrævet af medlemmerne inden for sektoren. Den blev anvendt til at finansiere reklamekampagner til fordel for branchen, dvs. til fordel for dem, der havde ydet bidragene.
(71)
EF-Domstolen fastslog, at foranstaltningen ikke udgjorde statsstøtte, fordi beslutningen om at indføre afgiften ikke var truffet af staten, og fordi afgiftsprovenuet ikke var statsmidler.
(72)
Til forskel fra den ordning, der blev behandlet af EF-Domstolen, fremgår det helt klart i den foreliggende sag, at afgiften kan henføres til staten, fordi staten selv indfører afgiften ved lov.
(73)
Med hensyn til midlernes oprindelse bemærker Kommissionen, at der er tale om en anden form for oprindelse end i ovennævnte dom, da pengene ikke tilvejebringes gennem bidrag fra de virksomheder, der nyder godt af foranstaltningen, men derimod hidrører fra alle de kunder, der køber elektricitet enten hos støttemodtagerne eller deres konkurrenter. En sådan mekanisme kan ikke etableres af en branchesammenslutning som den, der var genstand for dommen. Det viser netop den fiskale karakter af ordningen, som kun kan indføres ved statslige beføjelser.
(74)
Kommissionen er af den opfattelse, at denne forskel er tilstrækkelig til at konkludere, at der er tale om statsstøtte i den foreliggende sag.
7.2.2. Støttens lovlighed
(75)
Støtteordningen blev indført inden Sloveniens tiltrædelse af Den Europæiske Union. Det primære retsgrundlag for ordningen er energiloven af 1999. Definitionen af godkendte producenter, der er omfattet af ordningen, blev fastlagt i 2001 i bestemmelsen om betingelser for opnåelse af status som godkendt elproducent (18).
(76)
Statens finansielle engagement som følge af ordningen var ikke fastsat på tiltrædelsestidspunktet. Ordningen har ikke et begrænset eller forud defineret antal støttemodtagere. Ethvert kraftværk, der opfylder de tekniske krav i ovennævnte bestemmelse, kan opnå støtte. Det inkluderer især eventuelle nye godkendte kraftværker, der er tilsluttet nettet efter Sloveniens tiltrædelse. Selv for hver enkel støtteforanstaltning, der iværksættes under ordningen, kendes statens engagement ikke på forhånd, fordi det afhænger af forskellen mellem den opkøbspris, der af staten er fastsat for anlægget, og den gennemsnitlige markedspris, som svinger på en uforudsigelig måde. Slovenien har understreget, at den faktiske byrde for staten kun kendes efterfølgende ved udgangen af hvert anvendelsesår.
(77)
I betragtning af ovenstående finder Kommissionen, at ordningen stadig gælder efter Sloveniens tiltrædelse af EU.
(78)
Kommissionen bemærker, ovennævnte argument allerede blev anført i beslutningen om at indlede proceduren, og at Slovenien ikke har bestridt det i sine bemærkninger.
(79)
Traktaten om Tjekkiets, Estlands, Cyperns, Letlands, Litauens, Ungarns, Maltas, Polens, Sloveniens og Slovakiets tiltrædelse af Den Europæiske Union (i det følgende »tiltrædelsestraktaten«) indeholder en oversigt over de kategorier af støtte. som på tiltrædelsestidspunktet betragtes som eksisterende støtte efter EF-traktatens artikel 88, stk. 1:
-
støtteforanstaltninger indført inden den 10. december 1994. Ordningen blev indført i 2001 og er derfor ikke omfattet af denne kategori
-
støtteforanstaltninger anført i tillægget til bilag IV til tiltrædelsestraktaten. Ordningen indgår ikke i denne liste og er derfor ikke omfattet af denne kategori
-
støtteforanstaltninger, som Kommissionen efter en særlig procedure, den såkaldte »interimsprocedure«, ikke har gjort indsigelser mod.
Al den støtte, der er gældende efter tiltrædelsestidspunktet, og som ikke opfylder ovennævnte kriterier, betragtes som ny støtte ved tiltrædelsen med henblik på anvendelse af EF-traktatens artikel 88, stk. 3.
(80)
Ordningen er ikke omfattet af nogen af ovennævnte tre kategorier. Den skal derfor betragtes som ny støtte ved tiltrædelsen med henblik på anvendelse af EF-traktatens artikel 88, stk. 3. Støtten er ikke anmeldt til Kommissionen og udgør derfor ulovlig støtte i medfør af artikel 1, litra f), i Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22. marts 1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93 (19).
7.2.3. Støttens forenelighed med EF-traktaten
(81)
Kommissionen bemærker, at ordningen omfatter tre dele, da der ydes støtte til tre forskellige grupper støttemodtagere. Med hensyn til de to første grupper, producenter af grøn elektricitet og effektive kombinerede kraftvarmeværker, er Sloveniens mål miljøbeskyttelse. Støtten til en tredje gruppe støttemodtagere, kraftværket i Trbovlje, er øremærket for at sikre et vist forsyningssikkerhedsniveau på el-området.
(82)
De forskellige dele i ordningen vurderes særskilt under hensyntagen til foranstaltningernes forskellige målsætninger.
(83)
Kommissionen vurderede støttemekanismen for producenterne af grøn elektricitet på basis af rammebestemmelserne på miljøområdet, særlig punkt 58 ff. og tog følgende i betragtning.
(84)
Kommissionen bemærker, at definitionen af vedvarende energikilder i ordningen er i overensstemmelse med definitionen i direktiv 2001/77/EF. Ordningen er derfor i overensstemmelse med punkt 6, afsnit 8, i rammebestemmelserne på miljøområdet og punkt 58 ff.
(85)
Som anført i punkt 59, første afsnit, i disse rammebestemmelser kan medlemsstaterne yde kompensation for forskellen mellem produktionsomkostningerne ved anvendelse af vedvarende energi og markedsprisen for den pågældende energi. En sådan kompensation dækker kun de ekstra produktionsomkostninger i forbindelse med miljøvenlig elproduktion sammenholdt med omkostningerne ved energiproduktion på basis af traditionelle energikilder. En eventuel støtte kan imidlertid kun dække afskrivning af anlæg og, hvis medlemsstaterne kan dokumentere, at det er absolut nødvendigt, et rimeligt afkast.
(86)
Slovenien beregnede kompensationen i form af faste tariffer (forsyningstariffer) for den energi, hvortil der blev ydet støtte som ovenfor nævnt. Loven foreskriver objektive metoder for beregning af støtteniveau. Ifølge ovennævnte oplysninger overstiger støtten ikke afskrivning plus et rimeligt afkast. Støtten ydes kun i en periode på ti år svarende til varigheden af de aftaler, der er undertegnet mellem netoperatørerne og producenterne af grøn elektricitet. Denne periode er mindre end den typiske afskrivningsperiode på 15 år for sådanne anlæg. Kommissionen bekræfter, at et godkendt kraftværks produktionsomkostninger i alle tilfælde er højere end både den gennemsnitlige markedspris og den garanterede opkøbspris. Forskellen mellem markedsprisen og produktionsomkostningerne for grøn elektricitet er derfor højere end præmien til alle kraftværker.
(87)
Punkt 59, andet afsnit, i rammebestemmelserne på miljøområdet bestemmer endvidere, at der ved fastsættelse af driftsstøtten ligeledes bør tages hensyn til en eventuel investeringsstøtte, der er ydet til den pågældende virksomhed ved bygningen af anlægget. Efter beslutningen om at indlede proceduren meddelte Slovenien Kommissionen, at det kun var et begrænset antal VE-elproducenter (vedvarende energi), der ud over den omhandlede driftsstøtte havde modtaget investeringsstøtte. Slovenien indførte en lov, der forpligtede modtagere af investeringsstøtte til at opgive det modtagne støttebeløb, inden de solgte deres elektricitet til faste priser til nettet.
(88)
Når der er ydet investeringsstøtte, nedsættes forsyningstariffen. Nedsættelsen svarer til halvdelen af den tildelte investeringsstøtte. Selv om denne faste andel i teorien kan resultere i en mulig overkompensation for teknologier med små driftsomkostninger, har Slovenien dokumenteret, at der i praksis i de meget få tilfælde, hvor investeringsstøtte er blevet kumuleret med tidligere støtteordninger, ikke har været tale om nogen overkompensation. Det skyldes, at Slovenien ikke har VE-kraftværker med lave driftsomkostninger, som nutidens vindmøller.
(89)
Med hensyn til den fremtidige anvendelse af ordningen har Slovenien forpligtet sig til, hvor det er nødvendigt, at tilpasse den relative andel af nedsættelsen på en sådan måde, at der ikke i overensstemmelse med punkt 59, andet afsnit i rammebestemmelserne på miljøområdet sker nogen overkompensation.
(90)
(Kommissionen fastslår derfor, at Slovenien har dokumenteret, at den omhandlede støtte ikke overstiger de ekstra produktionsomkostninger ved vedvarende energikilder, der støttes af foranstaltningen. Foranstaltningen er derfor forenelig med punkt 58 ff. i rammebestemmelserne om miljøstøtte.
(91)
Kommissionen vurderede, om støtteordningen for effektive kombinerede kraftvarmeanlæg var i overensstemmelse med rammebestemmelserne, især punkt 66 og 67, og tog hensyn til følgende aspekter.
(92)
Kommissionen bemærker for det første i overensstemmelse med punkt 66 i rammebestemmelserne, at driftseffektiviteten af de kombinerede kraftvarmeværker, der er omfattet af ordningen, overstiger de referenceværdier, der er fastsat i direktiv 2004/8/EF. Slovenien ajourfører referenceværdierne i overensstemmelse med direktivet. De kombinerede kraftvarmeanlæg, der er omfattet af ordningen, opfylder derfor de krav, der er fastsat i punkt 31 i rammebestemmelserne for miljøbeskyttelse.
(93)
Det fremgår af oplysningerne fra Slovenien, at de gennemsnitlige omkostninger for produktion af elektricitet i kombinerede kraftvarmeværker under alle omstændigheder er højere end den garanterede opkøbspris (20). I beregningen er der også taget hensyn til indtægter fra produktion og salg af varme. Kommissionen er derfor af den opfattelse, at støttebeløbet er beregnet i overensstemmelse med punkt 66 i rammebestemmelserne.
(94)
Slovenien meddelte Kommissionen, at støtten til kombinerede kraftvarmeværker tildeltes efter samme regler som dem, der gælder for producenter af grøn elektricitet. Da disse regler er forenelige med rammebestemmelserne, mener Kommissionen, at den del af ordningen, der vedrører støtte til kombinerede kraftvarmeværker, er forenelig med punkt 66 i rammebestemmelserne.
(95)
Kommissionen bemærker, at opkrævning af en afgift på både indenlandsk produceret og importeret grøn elektricitet til fordel for den indenlandsk producerede grønne elektricitet, tidligere kan have været diskriminerende over for importeret grøn elektricitet. Slovenien har imidlertid forpligtet sig til at skabe mulighed for at refundere afgiften på importeret grøn elektricitet. Kommissionen bemærker, at refusionen primært baseres på Fællesskabets ordning for oprindelsescertifikater. Ved de supplerende krav beskytter medlemsstaten systemet imod en kunstig stigning i importanmeldelserne. Ved vurderingen af proportionaliteten i kravene har Kommissionen taget hensyn til risikoen for kunstige anmeldelser og det slovenske markeds begrænsede omfang, hvor sådanne kunstige anmeldelser kunne få betydelig indvirkning på støttesystemet. Kommissionen mener derfor, at Slovenien har forpligtet sig til at indføre et passende instrument for at forhindre enhver form for diskrimination, som måske har fundet sted tidligere.
(96)
Kommissionen bemærker, at Slovenien har forpligtet sig til at gennemføre den nye finansieringsmekanisme på basis af en tilslutningsafgift, som vil være uafhængig af det faktiske forbrug af indenlandsk produceret eller importeret grøn elektricitet. Den nye mekanisme vil ikke diskriminere imod importeret grøn elektricitet.
(97)
På baggrund af det ovenfor anførte opfylder støtten til både de grønne elektricitetsværker og de kombinerede kraftvarmeværker kriterierne i rammebestemmelserne. Da det er tilstrækkeligt for at erklære støtten forenelig med fællesmarkedet, finder Kommissionen ikke, at det er nødvendigt at vurdere, om støtten kan erklæres forenelig på basis af andre bestemmelser, selv om Kommissionen overvejede disse bestemmelser i beslutningen om at indlede proceduren.
7.3. Vurdering af støtten til Trbovlje-værket
(98)
Slovenien betragter støtten til kraftværket i Trbovlje som en kompensation for omkostninger i forbindelse med en offentlig serviceforpligtelse på området for elforsyningssikkerhed.
(99)
Kompensation til omkostninger i forbindelse med en tjeneste af generel økonomisk interesse kan være omfattet af en undtagelse fra princippet om forbud mod statsstøtte. I visse tilfælde udgør en sådan kompensation endda muligvis ikke statsstøtte efter EF-traktatens artikel 87, stk. 1. I sin dom af 24. juli 2003 i sag C-280/00 (21) (i det følgende »Altmark-dommen«) fastsatte Domstolen fire kriterier for, at statsstøtte, der har til formål at kompensere for omkostninger i forbindelse med en tjeneste af generel økonomisk interesse, ikke er statsstøtte efter EF-traktatens artikel 87, stk. 1.
(100)
Kommissionen analyserede støtten til Trbovlje-værket på basis af disse fire kriterier.
(101)
Første kriterium:»støttemodtageren skal i realiteten have en forpligtelse til at udføre en offentlig tjeneste, hvor forpligtelsen er klart defineret«.
(102)
Kommissionen bemærker, at den slovenske lovgivning pålægger Trbovlje-værket en forpligtelse vedrørende forsyningssikkerhed med direkte henvisning til direktiv 2003/54/EF, særlig artikel 3, stk. 2, og artikel 11, stk. 4, som anført ovenfor.
(103)
Kommissionen har allerede i en række beslutninger vurderet, at artikel 11, stk. 4, i direktiv 2003/54/EF i forbindelse med artikel 3, stk. 2, i samme direktiv kan anses for at danne grundlag for forpligtelser til offentlig tjeneste på forsyningsområdet (22). I artiklen nævnes højst 15 % af den samlede primærenergi, der er nødvendig for at fremstille den elektricitet, der forbruges i den pågældende medlemsstat. Slovenien forpligtede sig til at begrænse støtten til Trbovlje-værket, således at dette loft overholdes, idet der endog blev taget hensyn til den støtte, der er givet til samme formål uden for den ordning der er genstand for denne beslutning. Forpligtelsen er også tidsmæssigt begrænset indtil 2009.
(104)
Kommissionen finder derfor, at første kriterium er opfyldt.
(105)
Andet kriterium:»de parametre, der danner grundlag for beregning af kompensationen, skal fastsættes på forhånd på en objektiv og gennemsigtig måde«.
(106)
I det foreliggende tilfælde antager støtten form af en fast opkøbspris. Regeringen offentliggør hvert år en beslutning, der fastsætter den elektricitetsmængde, der er omfattet af købsforpligtelsen, og opkøbsprisen for denne elektricitet. Prisfastsættelsen sker efter en gennemsigtig metode med en liste over de støtteberettigede omkostninger, der kun dækker anlæggets produktionsomkostninger.
(107)
Kommissionen fastslår derfor, at andet kriterium er opfyldt.
(108)
Tredje kriterium:»kompensationen kan ikke overstige det beløb, der er nødvendigt for at dække alle eller en del af omkostningerne ved udførelsen af en offentlig tjeneste under hensyntagen til de relevante indtægter og en rimelig indtjening for at udføre disse tjenester«.
(109)
Købsprisen fastsættes med henblik på udelukkende at dække omkostningerne ved fremstilling af den planlagte elektricitetsmængde. Den omfatter ikke nogen indtjening.
(110)
Kommissionen fastslår derfor, at tredje kriterium er opfyldt.
(111)
Fjerde kriterium:»i tilfælde hvor en virksomhed, der har fået pålagt en tjeneste af almindelig økonomisk interesse, i et specifikt tilfælde ikke er valgt efter offentligt udbud, som sikrer udvælgelse af en budgiver, der er i stand til at udføre disse tjenester til den laveste pris for samfundet, skal kompensationens størrelse bestemmes på basis af en analyse af de omkostninger, som en typisk virksomhed, der er veldrevet og tilstrækkeligt forsynet med transportmidler til at være i stand til at opfylde de nødvendige public service-krav ville have i forbindelse med udførelsen af disse forpligtelser under hensyntagen til de relevante indtægter og en rimelig indtjening for udførelsen af disse forpligtelser«.
(112)
Trbovlje-værket blev ikke udvalgt på basis af offentligt udbud. Kommissionen bemærker imidlertid, at Slovenien har dokumenteret, at valget af Trbovlje i det foreliggende tilfælde resulterede i, at udførelsen af tjenesten af almindelig økonomisk interesse blev varetaget til den laveste pris for samfundet, idet der blev taget hensyn til de særlige faktuelle og retlige forhold i denne sag. I det foreliggende tilfælde omfatter forpligtelsen til offentlig tjeneste garanti for national forsyningssikkerhed indtil 2009 ved anvendelse af indenlandske primærenergi-brændselskilder, som ikke i noget regnskabsår overstiger 15 % af den samlede primærenergi, der er nødvendig for at fremstille den elektricitet, der forbruges i Slovenien.
(113)
I de foreliggende tilfælde var der højst to kraftværker i Slovenien, som i deres aktuelle situation ville være i stand til at påtage sig den pågældende forpligtelse til offentlig tjeneste. Det var værkerne i Šoštanj og Trbovlje.
(114)
De øvrige værker ville have været nødsaget til at installere et kostbart røggasrensningssystem, hvilket ville have gjort denne mulighed urentabel. De to enheder på Šoštanj-værket, der kan anvende indenlandsk brændsel, udnyttes altid til fuld kapacitet og anvender indenlandsk lignit. Det vil ikke være rentabelt at øge deres maksimale kapacitet til at brænde indenlandsk brændsel, da det vil kræve, at værket udvides, eller at nogle af dets enheder udbygges med et rørgasrensninganlæg. De slovenske myndigheder har taget hensyn til produktionen på disse to enheder ved beregningen af det loft på 15 %, der henvises til i punkt 101. Det var derfor kun Trbovlje-værket, der i det foreliggende tilfælde var i stand til at varetage forpligtelsen til offentlig tjeneste. Støtten til Trbovlje dækker kun den andel på 15 %, som ikke kan dækkes af Šoštanj-værket.
(115)
Slovenien har derfor anvendt den mest rentable og effektive metode til at få udført den offentlige tjenesteydelse, der består i at fremstille elektricitet på basis af indenlandsk brændsel. I betragtning af, at kompensationen til udførelsen af den offentlige tjenesteydelse ikke omfatter noget gevinstelement, fastslår Kommissionen, at denne offentlige tjenesteydelse er udført til den billigste pris for samfundet. Afholdelse af et udbud ville ikke have resulteret i en billigere løsning. På kort sigt (indtil 2009) ville modernisering af et eksisterende anlæg eller bygning af nye mere effektive anlæg (hvis det var muligt) have krævet store investeringsomkostninger, og en hvilken som helst budgiver ville have krævet en kompensation, som i det mindste omfattede en rimelig kapitalforrentning. Det ville derfor have resulteret i en forøgelse af den kompensation, der skulle betales til den operatør, der fik pålagt forpligtelsen til at udføre tjenesten af almindelig økonomisk interesse.
(116)
Kommissionen bemærker endvidere, at der ikke er noget der tyder på, at Trbovlje-værket ikke ville være drevet som en typisk veldrevet virksomhed eller blive drevet på en særlig ineffektiv måde. Kommissionen bemærker, at selskabet allerede omlagde sine aktiviteter, da den økonomiske overgangsperiode fandt sted i Slovenien, navnlig ved at nedlukke sine ældste og mest ineffektive enheder, som var forældede, samt ved at nedskære medarbejdertallet. Det bemærkes endvidere, at kompensationen for udførelsen af den offentlige tjenesteydelse under ingen omstændigheder omfatter nogen fortjeneste.
(117)
Kommissionen bemærker endelig, at Trbovlje-værket ikke vil være i stand til at udnytte virkningen af den nye runde i emissionshandelssystemet (»ETS«) for 2008-2012 til at opnå yderligere indtægter eller indtjening som vil være en følge af den særlige forpligtelse til offentlig tjeneste sammenhold med det, som en hvilken som helst anden sammenlignelig virksomhed ville kunne opnå. Staten pålægger Trbovlje-værket en forpligtelse til at fremstille elektricitet. Til forskel fra værker, der frit sælger deres elektricitet på markedet, har Trbovlje derfor ikke den alternative mulighed at ophøre med at producere elektricitet og på CO2-markedet sælge de nødvendige kvoter, det gratis har fået tildelt, uden at være forpligtet til at købe et tilsvarende antal kvoter for at opfylde sine afståelsesforpligtelser. Her er ikke taget hensyn til den forbedrede effektivitet på værket i overensstemmelse med den tilskyndelsesvirkning, der er skabt af ETS og som dermed frigør reservekvoter, som det vil kunne sælge samtidig med, at det opfylder sin public-serviceforpligtelse til at fremstille en vis mængde elektricitet.
(118)
Ovennævnte ræsonnement bygger på præmissen om, at lignit på nuværende tidspunkt er den mest økonomiske indenlandske brændselskilde til fremstilling af elektricitet i Slovenien. Kommissionen mener, at det på nuværende tidspunkt og på kort sigt er tilfældet.
(119)
Kommissionen bemærker imidlertid også, at visse teknikker til fremstilling af elektricitet ved brug af indenlandske vedvarende energikilder allerede nu har produktionsomkostninger, der ikke er ret meget højere end produktionsomkostningerne ved brug af lignit. Det gælder store biomasseværker, hvor produktionsomkostningerne ifølge Slovenien gennemsnitlig andrager 18,18 SIT/MWh, hvilket er lidt mere end 10 % over Trbovlje-anlæggets omkostninger.
(120)
Kommissionen bemærker derfor, at begrundelsen for denne beslutning er baseret på den specifikke baggrund for den foreliggende sag, herunder især det forhold, at forpligtelsen pålægges Trbovlje-værket til og med 2009. På længere sigt, når omkostningerne ved de vedvarende energikilder er faldet og deres samlede kapacitet er øget, vil situationen være en anden.
(121)
Kommissionen tager endvidere hensyn til, at denne særlige forpligtelse til offentlig tjeneste er pålagt på basis af en af Fællesskabets retsakter - direktiv 2003/54/EF. Den særlige karakter af denne public service-forpligtelse, der sikrer national forsyningssikkerhed, kan fortolkes som om den - pr. definition - begrænser tjenesteudbyderen til at operere inden for de nationale grænser.
(122)
Kommissionen fastslår derfor, at den metode, som Slovenien har benyttet til at fastsætte kompensationen til Trbovlje-værket, sikrer, at tjenesten af almindelig økonomisk interesse udføres til de mindste omkostninger for samfundet indtil 2009. På baggrund af sagens specifikke retlige og faktuelle omstændigheder anses kompensationen ikke for at overstige det beløb, en typisk veldrevet virksomhed ville kræve for at udføre den. Kommissionen finder derfor, at det fjerde kriterium er opfyldt, idet det tages i betragtning, at den omhandlede offentlige tjeneste ophører ved udgangen af 2009. Denne tidsfrist vil også give Slovenien mulighed for at overveje, om man fra 2010 vil gå over til »ren kul«-teknologi i stedet for brug af lignit eller omdanne brændsel til biomasse eller andet mindre forurenende brændsel i overensstemmelse med EU's energipolitik (23).
(123)
På baggrund af ovenstående konkluderer Kommissionen, at støtten til Trbovlje-værket under de ovenfor beskrevne specifikke omstændigheder opfylder de fire kriterier i Altmark-dommen og ikke udgør støtte efter EF-traktatens artikel 87, stk. 1 -
VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:
Artikel 1
Den støtte, der ydes til godkendte elproducenter, der anvender vedvarende primærenergikilder som defineret i Sloveniens energilov, er forenelig med EF-traktatens artikel 87, stk. 3, litra c).
Artikel 2
Den støtte, der ydes til godkendte elproducenter, der anvender kombinerede kraftvarmeanlæg som defineret i Sloveniens energilov, er forenelig med EF-traktatens artikel 87, stk. 3, litra c).
Artikel 3
Den støtte, der ydes til Trbovlje-værket som defineret i Sloveniens energilov, udgør ikke statsstøtte efter EF-traktatens artikel 87, stk. 1.
Artikel 4
Denne beslutning er rettet til Republikken Slovenien.
Udfærdiget i Bruxelles, den 24. april 2007.
KOMISSION PÄÄTÖS,
tehty 24 päivänä huhtikuuta 2007,
valtiontukiohjelmasta, jonka Slovenia on toteuttanut hyväksyttyjä energiantuottajia koskevan lainsäädäntönsä mukaisesti - Asia C 7/2005
(tiedoksiannettu numerolla K(2007) 1181)
(Ainoastaan sloveeninkielinen teksti on todistusvoimainen)
(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
(2007/580/EY)
EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 88 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan,
ottaa huomioon sopimuksen Euroopan talousalueesta ja erityisesti sen 62 artiklan 1 kohdan a alakohdan,
on mainittujen artiklojen mukaisesti kehottanut asianomaisia esittämään huomautuksensa (1),
sekä katsoo seuraavaa:
1. MENETTELY
(1)
Slovenia ilmoitti 1 päivänä lokakuuta 2003 komissioon saapuneeksi kirjatulla kirjeellä ohjelmasta, joka koskee sähköntuotantolaitosten hukkakustannusten kattamista Sloveniassa, osana Tšekin, Viron, Kyproksen, Latvian, Liettuan, Unkarin, Maltan, Puolan, Slovenian ja Slovakian Euroopan unioniin liittymistä koskevan sopimuksen liitteessä IV olevan 3 luvun 1 kohdan c alakohdassa tarkoitettua väliaikaista menettelyä. Komissio on kirjannut ilmoituksen valtiontukiasiana SI 7/03.
(2)
Tätä seuranneesta kirjeenvaihdosta kävi ilmi, että ilmoitetun toimenpiteen taustaa koskevassa kuvauksessa mainitut kaksi sähköntuotantolaitosta saivat oletettavasti tukea toisesta valtiontukiohjelmasta. Komissio kirjasi tämän toisen valtiontukiohjelman, jäljempänä ’ohjelma’, 6 päivänä joulukuuta 2004 valtiontukiasiaksi NN 80/04.
(3)
Käytettävissä olevien tietojen perusteella komissio epäili joidenkin ohjelman osien soveltuvuutta yhteismarkkinoille. Sen vuoksi komissio teki 2 päivänä helmikuuta 2005 päätöksen EY:n perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun muodollisen tutkintamenettelyn aloittamisesta, jäljempänä ’menettelyn aloittamisesta tehty päätös’ ja pyysi Sloveniaa esittämään huomautuksensa. Päätös menettelyn aloittamisesta julkaistiin 15 päivänä maaliskuuta 2005Euroopan unionin virallisessa lehdessä (2). Asianomaisia kehotettiin esittämään huomautuksensa kuukauden kuluessa julkaisupäivästä.
(4)
Slovenia esitti 11 päivänä maaliskuuta 2005 päivätyssä, 14 päivänä maaliskuuta 2005 saapuneeksi kirjatussa kirjeessä huomautuksensa menettelyn aloittamisesta tehdyssä päätöksessä esitetyistä epäilyistä. Komissio lähetti Slovenialle lisäkysymyksiä 25 päivänä huhtikuuta 2005, 11 päivänä heinäkuuta 2005, 23 päivänä marraskuuta 2005 ja 22 päivänä kesäkuuta 2006 päivätyillä kirjeillä, joihin Slovenia vastasi 14 päivänä kesäkuuta 2005 päivätyllä, samana päivänä komissioon saapuneeksi kirjatulla kirjeellä, 20 päivänä syyskuuta 2005 päivätyllä, samana päivänä komissioon saapuneeksi kirjatulla kirjeellä, 31 päivänä tammikuuta 2006 päivätyllä, samana päivänä komissioon saapuneeksi kirjatulla kirjeellä ja 7 päivänä heinäkuuta 2006 päivätyllä kirjeellä, joka kirjattiin saapuneeksi komissioon 14 päivänä heinäkuuta 2006.
(5)
Komissio ei ole saanut huomautuksia muilta asianomaisilta.
(6)
Komission ja Slovenian viranomaisten välillä pidettiin 25 päivänä lokakuuta 2006 tekninen kokous, jonka perusteella Slovenia toimitti komissiolle lisätietoja 23 päivänä marraskuuta 2006 päivätyllä kirjeellä, joka kirjattiin saapuneeksi komissioon 24 päivänä marraskuuta 2006.
2. OHJELMAN KUVAUS
(7)
Ohjelma on perustettu vuonna 2001 ja sillä on tarkoitus tukea Sloveniassa sähköntuotantoa uusiutuvista energialähteistä ja sähkön ja lämmön yhteistuotantoa sekä turvata luotettavat energiatoimitukset kotimaisista lähteistä.
(8)
Saadakseen ohjelmasta tukea sähköntuottajan on täytynyt saada Slovenian ympäristö-, aluesuunnittelu- ja energiaministeriöltä ”hyväksytyn tuottajan” nimike (3).
(9)
Hyväksytyn tuottajan nimike voidaan myöntää kolmenlaisille sähköntuottajille:
i)
voimalaitoksille, jotka tuottavat sähköä uusiutuvista energialähteistä, lukuun ottamatta teholtaan yli 10 megawatin vesivoimaloita;
ii)
sähkön ja lämmön yhteistuotantoa harjoittaville sähköntuottajille, joiden tehokkuus on keskimääräistä suurempi, lukuun ottamatta teholtaan yli 10 megawatin kunnallisia lämpövoimaloita ja teholtaan yli 1 megawatin teollisuuden lämpövoimaloita;
iii)
Trbovljen lämpövoimalalle, jäljempänä ’Trbovljen voimala’, siltä tuotannon osalta, jossa käytetään kotimaisia raakaenergiapolttoainelähteitä, ylittämättä 15:tä prosenttia Sloveniassa kulutettavan sähkön tuottamiseen tarvittavasta raakaenergian kokonaismäärästä.
(10)
Hyväksyttyjen tuottajien osuus oli vuonna 2003 noin 11,2 prosenttia Slovenian sähköntuotantomarkkinoista. Ilman Trbovljen voimalaa ja Ljubljanan sähkön ja lämmön yhteistuotantolaitosta osuus putoaa noin 2,7 prosenttiin.
(11)
Verkonhaltija on velvollinen ostamaan verkkoonsa kytketyn hyväksytyn tuottajan koko tuotannon hintaan, jonka valtio vahvistaa ja jota se mukauttaa vuosittain. Kyseinen hinta on markkinahintaa korkeampi. Hyväksytyt tuottajat voivat myös päättää myydä tuottamansa sähkön suoraan markkinoilla. Siinä tapauksessa niillä on oikeus valtion maksamaan korvaukseen, joka vastaa erotusta niiden tulojen, jotka ne olisivat saaneet, jos ne olisivat myyneet tuottamansa sähkön verkonhaltijalle, ja markkinoilta saamiensa tulojen välillä.
(12)
Verkonhaltijoille ostovelvollisuudesta aiheutuvat tappiot katetaan lailla perustetusta rahastosta. Rahaston varoista maksetaan myös korvaukset hyväksytyille tuottajille, jotka päättävät myydä tuottamansa sähkön markkinoilla. Rahastoa kartutetaan sähkönkulutuksesta perittävillä veronluonteisilla maksuilla, joita kaikki sähkönkuluttajat Sloveniassa joutuvat maksamaan.
3. MENETTELYN ALOITTAMISESTA TEHDYSSÄ PÄÄTÖKSESSÄ ESITETYT EPÄILYT
(13)
Analysoituaan käytettävissä olevat tiedot komissio teki alustavan päätelmän, että tuessa on kyse perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitetusta valtiontuesta, koska se täyttää kaikki neljä valtiontuen määritelmän kumulatiivista perustetta.
(14)
Komissiolla oli epäilyjä myös sen suhteen, soveltuuko ohjelma yhteismarkkinoille.
(15)
Komissio tarkasteli toimenpiteitä ensinnäkin ympäristönsuojelulle myönnettävää valtiontukea koskevien yhteisön suuntaviivojen (4) perusteella, jäljempänä ’ympäristötuen suuntaviivat’. Tarkastelun perusteella epäiltiin, ettei tuki ole ympäristötuen suuntaviivojen mukaista. Tämä koski erityisesti uusiutuvia energialähteitä käyttävien tuottajien määritelmää ja tehokasta sähkön ja lämmön yhteistuotantoa sekä tuen määrää suhteessa tuottajille aiheutuviin todellisiin lisäkustannuksiin.
(16)
Toiseksi komissio tarkasteli tukea hukkakustannuksiin liittyvien valtiontukien analyysimenetelmiä koskevan komission tiedonannon (5), jäljempänä ’analyysimenetelmät’, mukaisesti. Tarkastelu antoi aihetta epäillä, ettei tuki sovi analyysimenetelmien kanssa yhteen. Komissio ei esimerkiksi vuosittain voinut todeta, että tuki olisi laskettu niin tarkasti, että voimalakohtaiset laskelmat olisivat mahdollisia, kuten menetelmissä edellytetään.
(17)
Kolmanneksi komissio tarkasteli tukea korvauksena yleishyödyllisten taloudellisten palvelujen tarjoamiseen liittyvistä kuluista. Tämän tarkastelun perusteella epäiltiin tuen soveltuvuutta yhteismarkkinoille, koska komissio ei useimpien tuensaajien osalta voinut riittävän tarkasti määrittää, mitä yleishyödyllistä taloudellista palvelua ne hoitivat. Lisäksi vaikka tämä palvelu voitiinkin määrittää tarkasti yhden tuensaajan osalta, komissiolla ei ollut tässäkään tapauksessa mahdollisuutta arvioida korvauksen oikeasuhteisuutta.
(18)
Komissio epäili myös, että sähkönkuluttajilta perittävällä veronluonteisella maksulla rahoitettava tuki ei ole EY:n perustamissopimuksen 25 ja 90 artiklan mukaista.
4. MUIDEN ASIANOMAISTEN HUOMAUTUKSET
(19)
Julkaistuaan menettelyn aloittamisesta tehdyn päätöksen komissio ei ole saanut huomautuksia muilta asianomaisilta.
5. JÄSENVALTION ALUSTAVAT HUOMAUTUKSET
(20)
Slovenia esitti 11 päivänä maaliskuuta 2005 päivätyssä, 14 päivänä maaliskuuta 2005 saapuneeksi kirjatussa kirjeessä huomautuksensa menettelyn aloittamisesta tehdyssä päätöksessä esitetyistä epäilyistä. Huomautukset koskivat ainoastaan valtiontuen määrittelyongelmaa ja veronluonteisten maksujen käsitettä.
5.1 Valtiontuen olemassaolo
(21)
Slovenia korostaa, että slovenialaiset jakeluyritykset eivät ole 100-prosenttisesti valtion omistuksessa. Slovenia toteaa, että verkonhaltijoiden omistus jakautuu tosiasiallisesti valtion (noin 80 prosenttia) sekä yksityisten sijoitusrahastojen ja muiden (noin 20 prosenttia) välillä. Slovenian lainsäädännössä ei myöskään tehdä ostovelvollisuuden suhteen eroa valtion omistamien ja yksityisten omistamien verkonhaltijoiden välillä. Energialaissa (6) ei ole säännöksiä, joiden mukaan verkonhaltijan olisi oltava valtion omistuksessa, eli verkonhaltija voi olla yksityisten tai valtion omistuksessa.
(22)
Slovenian mielestä se, että ostovelvollisuuden piiriin kuuluva oikeushenkilö on valtion omistuksessa, ei tarkoita, että pelkästään tästä syystä olisi kyse valtiontuesta. Slovenia viittaa Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen 13 päivänä maaliskuuta 2001 asiassa C-379/98 antamaan tuomioon.
(23)
Edelleen Slovenia toteaa, että järjestelmä, jossa sähköä ostetaan hyväksytyiltä tuottajilta Slovenian lainsäädännön mukaisesti, on hyvin samanlainen kuin eräät muut ohjelmat, joita komission on tarkastellut esimerkiksi asioissa NN 27/2000 ja NN 68/2000 (7), joista komissio on todennut, että ne eivät sisällä valtiontukea. Slovenian mukaan komissio on molempia tapauksia koskevissa päätöksissään todennut, että velvollisuus koskee useita yksityisiä ja joitakin julkisia verkontarjoajia, ja siksi kyseisessä laissa tai tapauksessa ei voida katsoa olevan kyse valtion varoista.
(24)
Edellä esitetyn perusteella ja ottaen huomioon voimassa olevan järjestelmän Slovenia katsoo, että jos varat eivät ole luonteeltaan sellaisia, että ne ovat peräisin valtiolta, pelkkä omistuskysymys ei sinällään voi muuttaa varojen luonnetta.
(25)
Lisäksi Slovenia toteaa, että julkisen yrityksen pakollisten maksujen muodossa saamat varat eivät ole valtiontukea, jos yrityksellä ei ole oikeutta käyttää niitä vapaasti. Ostovelvollisuuden yhteydessä ohjelman rahoituslähde on verkonkäyttömaksu, jonka kaikki sähkönkuluttajat maksavat ja josta verkonhaltijat keräävät osan erillisille tileille ennalta määrättyyn tarkoitukseen.
5.2 Veronluonteinen maksu
(26)
Slovenia korostaa, että ostovelvollisuusohjelma rahoitetaan osasta verkonkäyttömaksua, jonka kaikki sähkönkuluttajat maksavat samoin ennalta määrätyin ehdoin. Verkonkäyttömaksun osatekijöistä päättävät energiavirasto (joka sääntelee energiamarkkinoita) ja hallitus. Hintaerot katetaan siten, että verkonhaltijat ostavat sähköä kiintein hinnoin ja myyvät sitä markkinahinnoin. Mahdolliset tappiot katetaan verkonkäyttömaksulla. Toisin sanoen verkonhaltijat, jotka kuuluvat ostovelvollisuuden piiriin, eivät saa varoja valtiolta vaan verkonkäyttömaksusta.
(27)
Verkonhaltijoiden on kerättävä varat erilliselle tilille. Varoja käytetään myös lisäkorvauksen maksamiseen, jos hyväksytyt tuottajat myyvät osan tuottamastaan sähköstä itsenäisesti tai välittäjän kautta.
(28)
Slovenia toteaa myös, että ohjelmaan ei sisälly minkäänlaista valtion rahastoa tai muuta rahastoa, jonka kautta varoja siirretään. Ohjelman rahoittamiseen käytettävien varojen ei voida siis katsoa olevan peräisin veronluonteisesta maksusta, sillä ne eivät ole peräisin valtion budjetista eikä niitä voida pitää valtiolle kuuluvina.
6. SLOVENIAN TOIMITTAMAT LISÄTIEDOT
(29)
Slovenia on myöhemmässä komission kanssa käymässään kirjeenvaihdossa toimittanut ohjelmaa koskevia lisätietoja ja sitoumuksia.
(30)
Slovenia on toimittanut uusia tietoja ja yksityiskohtia ohjelman ympäristöpäämääristä. Ensinnäkin ohjelmalla on tarkoitus edistää ympäristöpolitiikan yleisiä päämääriä:
i)
tehokkaampi energian käyttö;
ii)
uusiutuvien energialähteiden osuuden kasvattaminen yhteisön primaarienergiataseessa vuoden 2001 8,8 prosentista 12 prosenttiin vuoteen 2010 mennessä.
(31)
Kyseisiin päämääriin sisältyy tavoitteita, jotka koskevat yhteistuotantoa ja uusiutuvia energialähteitä, jotka kumpikin kuuluvat sähkönosto-ohjelman soveltamisalaan. Tavoitteet ovat sopusoinnussa niiden tavoitteiden kanssa, jotka Slovenialle on asetettu sähköntuotannon edistämisestä uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön sisämarkkinoilla 27 päivänä syyskuuta 2001 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2001/77/EY (8). Direktiivissä 2001/77/EY säädetään ohjeelliset tavoitteet kullekin yksittäiselle jäsenvaltiolle. Slovenialle on asetettu tavoitteeksi, että uusiutuvien energialähteiden osuus sähkönkulutuksesta nousee vuoteen 2010 mennessä 32,6 prosenttiin.
(32)
Voimalaitoksia, joiden tuottama sähkö ostetaan ohjelman mukaisesti, on yhteensä 434. Niistä 430 on kytketty jakeluverkkoon ja neljä siirtoverkkoon. Yli 90 prosenttia jakeluverkkoon kytketyistä voimaloista on vesivoimaloita ja loput biopolttoainevoimaloita, aurinkovoimaloita ja sähkön ja lämmön yhteistuotantolaitoksia.
(33)
Ohjelma perustuu hyväksyttyjen sähköntuottajien tuottaman sähkön hinnan määrittelyä ja ostoa koskevista säännöistä annettuun asetukseen (9), joka tuli voimaan 4 päivänä huhtikuuta 2002.
(34)
Nykyiset hyväksyttyjen voimaloiden ja verkonhaltijoiden väliset sähkönostosopimukset on tehty kymmeneksi vuodeksi.
(35)
Slovenia on ilmoittanut, että vuonna 1999 annetun energialain 4 §:n mukaan uusiutuvat energialähteet määritellään direktiivin 2001/77/EY mukaisesti.
(36)
Ohjelman päätarkoitus on luoda hyväksytyille voimaloille suotuisa liiketoimintaympäristö uusien hankkeiden kehittämistä ja toteuttamista varten. Määritettäessä erityyppisille hyväksytyille voimaloille maksettavia ostohintoja, jotka takaisivat uusien investointien edellyttämän vähimmäistuoton, lähtökohtana on käytetty yksittäisten hyväksyttyjen voimaloiden kustannusanalyysiä (ensisijainen energialähde ja koko huomioon ottaen). Tuki tai korvaus on yhtä suuri kuin sähkön ostohinnan ja keskimääräisen markkinahinnan erotus. Jos markkinahinta nousee, korvaukset pienenevät vastaavasti.
(37)
Seuraavassa taulukossa on verrattu hyväksyttyjen tuottajien tuotantokustannuksia (voimalatyypin ja koon perusteella jaoteltuina) ohjelmasta saatavaan korvaukseen. Taulukossa on oletettu, että keskimääräinen markkinahinta on 8 Slovenian tolaria kilowattituntia kohti. Summaa voidaan pitää vain viittellisenä, sillä korvaukset pienenevät, jos markkinahinnat nousevat.
(38)
Kaikissa tapauksissa tuotantokustannukset ovat suuremmat kuin keskimääräinen markkinahinta ja hyväksyttyjä tuottajia koskevan ohjelman mukaiset taatut yhtenäiset ostohinnat.
Taulukko 1
Hyväksyttyjen voimaloiden tuotantokustannusten ja ohjelman mukaisen ostohinnan vertailu
Hyväksytyn voimalan (HV) tyyppi ensisijaisen energialähteen mukaan
Teho
Tuotantokustannukset
Erotus
Korvaus
Koko
[kW]
[SIT/kWh]
[SIT/kWh]
[SIT/kWh]
Vesivoimalat
enintään 1 MW
100
15,53
7,53
6,75
1-10 MW
3 000
14,33
6,33
6,23
Biopolttoainevoimalat
enintään 1 MW
600
24,80
16,80
8,69
yli 1 MW
1 500
18,18
10,18
8,17
Tuulivoimalat
enintään 1 MW
100
23,28
15,28
6,55
yli 1 MW
20 000
15,49
7,49
6,05
Maalämpövoimalat
3 000
14,59
6,59
6,05
Aurinkovoimalat
enintään 36 kW
36
175,26
167,26
81,67
yli 36 kW
100
122,58
114,58
7,46
Muut HV:t (biokaasu)
120
30,39
22,39
20,97
HV:t tai yhdyskuntajätettä käyttävät lämpövoimalat
enintään 1 MW
100
13,97
5,97
4,74
1-10 MW
3 000
12,08
4,08
3,87
Kaukolämpöä tuottavat sähkön ja lämmön yhteistuotantolaitokset
enintään 1 MW
700
16,54
8,54
5,9
1-10 MW
3 000
14,56
6,56
5,38
Teollisuuden sähkön ja lämmön yhteistuotantolaitokset
enintään 1 MW
700
14,95
6,95
4,83
Huom. Markkinahintaoletus 8 SIT/kWh.
(39)
Kun hyväksyttyjen voimaloiden kustannukset ja taloudelliset laskelmat analysoidaan laitostyypin mukaan, käy ilmi, että ohjelmassa sovellettu ostohinnan nykyarvo ei missään hyväksytyssä voimalassa ylitä investointikustannuksia, kuten seuraava taulukko osoittaa.
Taulukko 2
Ostohintojen nykyarvon ja yksittäisten hyväksyttyjen voimaloiden investointikustannusten vertailu
Hyväksytyn voimalan (HV) tyyppi ensisijaisen energialähteen mukaan
Teho
Odotettu vuosimyynti
Erityiset investointi-kustannukset
Investointi
Korvaus
Korvaus - investointikustannukset (nykyarvo)
Koko
[kW]
[MWh]
[SIT/kW]
[miljoonaa SIT]
[miljoonaa SIT]
[miljoonaa SIT]
Vesivoimalat
enintään 1 MW
100
456
480 000
48
2,9
-21,0
1-10 MW
3 000
10 656
380 000
1 140
63,1
- 549,1
Biopolttoaine-voimalat
enintään 1 MW
600
2 725
990 000
594
22,5
- 369,3
yli 1 MW
1 500
6 813
660 000
990
52,9
- 492,1
Tuulivoimalat
enintään 1 MW
100
187
341 000
34
1,2
-22,2
yli 1 MW
20 000
40 800
253 000
5 060
234,5
-2 802,2
Maalämpövoimalat
3 000
20 736
715 000
2 145
119,2
-1 029,1
Aurinkovoimalat
enintään 36 kW
36
34
1 430 000
52
2,7
-26,2
yli 36 kW
100
116
1 210 000
121
0,8
- 105,4
Muut HV:t (biokaasu)
120
628
913 000
110
12,5
-1,0
HV:t tai yhdyskuntajätettä käyttävät lämpövoimalat
enintään 1 MW
100
624
319 000
32
2,8
-7,0
1-10 MW
3 000
19 728
286 000
858
72,5
- 212,0
Kaukolämpöä tuottavat sähkön ja lämmön yhteistuotantolaitokset
enintään 1 MW
700
2 496
198 000
139
16,1
-16,0
1-10 MW
3 000
10 698
165 000
495
63,0
-19,3
Teollisuuden sähkön ja lämmön yhteistuotantolaitokset
enintään 1 MW
700
3 135
187 000
131
2,5
-5,0
Huom. Diskonttokorko 8 %, aika 15 vuotta. Ostohinta tai korvaus alenee ostoasetuksen mukaisesti 5 % viidessä vuodessa ja 10 % kymmenessä vuodessa.
(40)
Yksittäisten hyväksyttyjen voimaloiden korvauksiin sisältyy Slovenian lainsäädännön mukaisesti myös tuotto pääomalle eli vähintään 8 prosentin diskonttokorko julkisista varoista tehdyille investoinneille. Koska ostohintoja ja korvauksia ei ole mukautettu, tuotto on tällä hetkellä kaikissa uusiutuvaa energiaa käyttävissä hyväksytyissä voimaloissa alle 8 prosenttia, kuten seuraavasta taulukosta käy ilmi. Aurinkovoimaloissa korvaus ei mahdollista minkäänlaista tuottoa pääomalle (negatiivinen tuotto) varsinkaan pienten ja keskisuurten voimaloiden kohdalla.
Taulukko 3
Pääoman tuottoaste yksittäisissä hyväksytyissä voimaloissa
Hyväksytyn voimalan (HV) tyyppi ensisijaisen energialähteen mukaan
Teho
Korvaus
Korvaukseen sisältyvä pääoman tuotto
Koko
[kW]
[SIT/kWh]
Vesivoimalat
enintään 1 MW
100
6,75
6,95 %
1-10 MW
3 000
6,23
7,90 %
Biopolttoaine-voimalat
enintään 1 MW
600
8,69
2,30 %
+yli 1 MW
1 500
8,17
6,00 %
Tuulivoimalat
enintään 1 MW
100
6,55
0,40 %
+yli 1 MW
20 000
6,05
6,35 %
Maalämpövoimalat
3 000
6,05
7,30 %
Aurinkovoimalat
enintään 36 kW
36
81,67
-1,4 %
yli 36 kW
100
7,46
-15,0 %
Muut HV:t (biokaasu)
120
20,97
6,80 %
HV:t tai yhdyskuntajätettä käyttävät lämpövoimalat
enintään 1 MW
100
4,74
4,40 %
-10 MW
3 000
3,87
7,30 %
Kaukolämpöä tuottavat sähkön ja lämmön yhteistuotantolaitokset
enintään 1 MW
700
5,9
0,49 %
1-10 MW
3 000
5,38
4,20 %
Teollisuuden sähkön ja lämmön yhteistuotanto-laitokset
enintään 1 MW
700
4,83
-0,1 %
Huom. Hyväksyttyihin voimaloihin (ks. taulukko 2) sijoitetun pääoman tuotto on laskettu korvauksen nykyarvon mukaan.
(41)
Slovenian mukaan uudet sähkön ja lämmön yhteistuotantolaitokset on useimmiten varustettu kaasuturbiineilla. Sähkön tuotannon hyötysuhde on 37-40 prosenttia ja kokonaishyötysuhde yli 80 prosenttia. Uusilla pienemmillä turbiineilla päästään sähkön tuotannossa yli 30 prosentin hyötysuhteeseen ja yli 80 prosentin kokonaishyötysuhteeseen. Tavallisten lämpövoimaloiden keskimääräinen sähkön tuotannon hyötysuhde on noin 31 prosenttia, mikä osoittaa, että raakaenergiaa säästyy huomattavasti (15-25 prosenttia), kun sähköä tuotetaan yhteistuotantolaitoksissa, joissa lämpö käytetään hyödyksi.
(42)
Hyväksyttyjen sähkön ja lämmön yhteistuotantolaitosten tehokkuutta koskevat säännökset täyttävät hyötylämmön tarpeeseen perustuvan sähkön ja lämmön yhteistuotannon edistämisestä sisämarkkinoilla ja direktiivin 92/42/ETY muuttamisesta 11 päivänä helmikuuta 2004 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2004/8/EY (10) asetetut tehokkuusvaatimukset.
(43)
Slovenia on osoittanut, että sähkön tuotantokustannukset hyväksytyissä sähkön ja lämmön yhteistuotantolaitoksissa ovat kaikissa tapauksissa ohjelman ostohintaa suuremmat, korvausten nykyarvo alittaa investointikustannukset ja investointien tuotto on alle 4,20 prosenttia (ks. edellä olevien taulukoiden kolme viimeistä riviä). Laskelmissa on otettu huomioon lämmön käytöstä saatavat tuotot.
(44)
Slovenia pyrkii yleishyödyllisen taloudellisen palvelun avulla turvaamaan sähkön toimitusvarmuuden. Direktiivin 2003/54/EY 11 artiklan 4 kohdan mukaisesti tämä yleishyödyllinen taloudellinen palvelu perustuu sähköntuotantoon, jossa käytetään kotimaisia fossiilisia polttoaineita. Sähköntuotantoon käytetään tässä tarkoituksessa vuosittain 600 000 tonnia slovenialaista ruskohiiltä. Ruskohiili on ainoa fossiilinen polttoaine, jota on Sloveniassa saatavilla. Koska ruskohiiltä käytetään tehokkaimmin yhdessä Trbovljen voimalan yksiköistä (TET 2, joka sijaitsee lähellä ruskohiilikaivosta), vaatimuksen täyttäminen jää sen tehtäväksi. On päätetty, että kyseinen määrä sähköä voidaan ostaa taatussa ostojärjestelmässä.
(45)
Kyseinen sähkö ostetaan hintaan, jonka viranomaiset vahvistavat vuosittain Trbovljen voimalan sähköntuotantokustannusten perusteella. Ostohintaan ei sisälly voittoa.
(46)
Slovenia on toimittanut seuraavan taulukon, jossa on arvio tukimääristä, jotka yritys on viime vuosina saanut:
Taulukko 4
Arvio tukimääristä
7-12.2001
2002
2003
2004
Määrä (GWh
254,3
562,2
563,4
563,0
Ostohinta (SIT/kWh)
17,00
15,36
15,34
16,59
Ostomenot (tuhatta SIT)
4 323 943
8 636 245
8 644 855
9 339 836
Myyntihinta (SIT/kWh)
7,13
5,97
7,60
7,71
Energiamyynnin menot (tuhatta SIT)
1 813 111
3 357 073
4 281 840
4 340 040
Tukisumma (tuhatta SIT)
2 510 832
5 279 172
4 363 015
4 999 795
Tuen suuruus (SIT/kWh)
9,87
9,39
7,74
8,88
(47)
Ruskohiilen käyttö on periaatteessa mahdollista myös Šoštanjin voimalassa, jossa on viisi yksikköä. Kaksi niistä on uudehkoa, ja niissä on palamiskaasujen puhdistuslaitteet. Kolmessa vanhemmassa yksikössä puhdistuslaitteita ei ole. Näissä yksiköissä poltetaan läheisestä kaivoksesta tulevaa hiiltä, ja niissä voitaisiin tietyin edellytyksin polttaa myös ruskohiiltä. Uudempien yksikköjen koko kapasiteetti käytetään läheisestä kaivoksesta saatavan ligniitin polttamiseen. Kaivoksen kapasiteetti riittää suurin piirtein tyydyttämään näiden kahden yksikön tarpeet. Ruskohiilen polttaminen olisi mahdollista vain kolmessa vanhemmassa yksikössä, joiden koko kapasiteetti ei ole käytössä ja joissa on vielä joitakin toiminnallisia esteitä. Tähän vaihtoehtoon liittyy kuitenkin seuraavia ongelmia:
i)
ruskohiilen rautatiekuljetus Trboveljistä Šoštanjiin maksaisi noin 5 euroa tonnia kohti; kansallisessa energiataseessa suunnitellun ruskohiilen tuotannon (600 000 tonnia vuodessa) perusteella se maksaisi 3 miljoonaa euroa vuodessa;
ii)
hiilen polttaminen lisäisi rikkidioksidipäästöjä 30 000 tonnia vuodessa, sillä Šoštanjin voimalan yksiköissä 1, 2 ja 3 ei ole palamiskaasujen puhdistuslaitteita ja slovenialaisen ruskohiilen rikkipitoisuus on 2,2-2,5 prosenttia;
iii)
Koska Šoštanjin voimalan yksiköillä 1, 2 ja 3 on huomattavasti heikompi termodynaaminen hyötysuhde kuin Trbovljen voimalalla, saman ruskohiilimäärän polttaminen kolmessa Šoštanjin yksikössä Trbovljen voimalan sijaan lisäisi sähköntuotannon hiilidioksidipäästöjä noin 15 prosentilla.
Edellä esitetyn perusteella voidaan todeta, että ruskohiilen poltto Šoštanjin yksiköissä ei ole taloudellisesti perusteltua.
(48)
Ainoa muu vaihtoehto on ruskohiilen polttaminen Ljubljanan sähkön ja lämmön yhteistuotantolaitoksessa (TE-TOL), joka on vuodesta 2000 käyttänyt ruskohiiltä pääasiallisena energialähteenään. Koska TE-TOLin yksiköissä ei ole palamiskaasujen puhdistuslaitteita, niissä ei voida enää polttaa slovenialaista ruskohiiltä, koska sen rikkipitoisuus on 2,2-2,5 prosenttia. Siksi TE-TOL on lopettanut kotimaisen ruskohiilen polttamisen ja polttaa nykyisin indonesialaista tuontihiiltä, jonka rikkipitoisuus on huomattavasti alhaisempi (alle 0,5 prosenttia), eikä voimala sen vuoksi tarvitse palamiskaasujen rikinpoistolaitteita. Palamiskaasujen puhdistuslaitteiden asentaminen TE-TOLin yksiköihin ei olisi taloudellisesti kannattavaa.
(49)
Slovenia on sitoutunut varmistamaan, että toimitusvarmuuteen tarkoitettua valtiontukea myönnetään enintään 15 prosentille yhteenlasketusta raakaenergiasta, joka tarvitaan Sloveniassa kalenterivuoden aikana käytettävän energian tuottamiseen.
(50)
Ostovelvollisuusohjelma kattaa ainoastaan osan hyväksyttyjen tuottajien poistokustannuksista.
(51)
Säännöissä varojen kohdentamisesta uusiutuvien energialähteiden käytön, tehokkaan energiankäytön ja sähkön ja lämmön yhteistuotannon edistämiseen (11) sallitaan investointituki voimaloille, jotka käyttävät uusiutuvia energialähteitä, ja sähkön ja lämmön yhteistuotantolaitoksille. Tällainen voimaloiden investointituki on kuitenkin poistettu uusista säännöistä, jotka koskevat varojen kohdentamista tehokkaan energiankäytön ja uusiutuvien energialähteiden käytön edistämiseen (12). On säädetty poikkeuksista, jotka koskevat voimaloita, joita ei ole kytketty julkiseen verkkoon ja jotka eivät saa ohjelmasta tukea, sekä teholtaan enintään 10 MW:n voimaloita, jotka käyttävät uusiutuvia energialähteitä ja uutta tai vanhentunutta tekniikkaa ja joissa sähkön korkeiden tuotantokustannusten vuoksi sähkön ostohinta ei ole tarpeeksi korkea takaamaan investointien kannattavuutta. Säännöllisesti järjestettävissä tarjouskilpailuissa päätetään, minkälaiselle tekniikalle avustuksia annetaan.
(52)
Jotta tuen liiallinen kasautuminen voitaisiin estää, hyväksyttyjen sähköntuottajien tuottaman sähkön hinnan määrittämistä ja ostamista koskevista säännöistä annetun asetuksen 14 pykalässä säädetään, että voimalan rakentamiseen tukea saaneen hyväksytyn tuottajan taattua ostohintaa alennetaan suhteessa tukeen.
(53)
Hyväksyttyjen sähköntuottajien on kyseisen pykälän mukaan ilmoitettava voimalan rakentamiseen mahdollisesti saamansa tuen määrä allekirjoittaessaan verkonhaltijan kanssa tehtävän sopimuksen sähkön ostamisesta. Ilmoitettua summaa käytetään perustana laskettaessa taatusta ostohinnasta tehtäviä vähennyksiä. Edellä mainittujen säännösten perusteella voimaloiden taattua ostohintaa (voimalatyypistä ja nimellistehosta riippuen) mukautetaan siten, että lasketaan, montako prosenttia valtiontukea on myönnetty suhteessa voimalassa toteutetun investoinnin määrään, ja alennetaan ostohintaa 5 prosenttia kutakin 10:tä näin laskettua valtiontukiprosenttia kohti.
(54)
Asetuksen säännökset perustuvat olettamukseen, että hyväksytyille sähköntuottajille taattu täysimääräinen hinta kattaa kiinteät kustannukset ja muuttuvat kustannukset. Kiinteiden ja muuttuvien kustannusten suhteen on oletettu olevan keskimäärin 50:50.
(55)
Slovenia on sitoutunut parantamaan alennussääntöä niin, että se vastaa tarkemmin tekniikkakohtaista kiinteiden ja muuttuvien kustannusten suhdetta.
(56)
Slovenia on sitoutunut tekemään muutoksia uusiutuvista energialähteistä tuotetusta sähköstä ja sähkön ja lämmön yhteistuotannosta annettuun asetukseen ohjelman nykyisen rahoitusjärjestelmän muuttamiseksi. Jotta tukiohjelma olisi EY:n perustamissopimuksen 25 ja 90 artiklan mukainen, siihen on tehtävä seuraavat muutokset:
i)
Tukirahat kerätään perimällä sähkön määrästä ja lähteestä riippumaton kiinteämääräinen maksu verkkoon kytkeytymisestä. Kiinteämääräisen maksun suuruutta määritettäessä otetaan huomioon kytkentäteho (sulaketeho) ja jännitetaso, jolla käyttäjä on kytketty verkkoon, sekä käyttäjäryhmä.
ii)
Slovenia varmistaa, että vihreän sähkön tuojat voivat hakea uusiutuvien energialähteiden tukemisen rahoittamiseksi suorittamansa maksun korvaamista ajalta, joka ulottuu Slovenian liittymisestä unioniin uuden varojenkeräämistavan käyttöönottoon, jos tuojat voivat osoittaa, että tuotu energia todella on alkuperältään vihreää. Tuontisähkön vihreän alkuperän näyttöä koskevat ehdot perustuvat ensisijaisesti yhteisön alkuperätakuujärjestelmään. Tuonti-ilmoitusten kohtuuttoman kasvun välttämiseksi jakelijakohtaista korvausmäärää voidaan tarvittaessa rajoittaa, koska yhteisön alkuperätakuujärjestelmä ei anna riittävää suojaa sitä vastaan. Samanlainen järjestelmä perustetaan sähkön ja lämmön yhteistuotantolaitoksissa tuotetulle sähkölle sähkön ja lämmön yhteistuotantoa koskevan yhteisön alkuperätakuujärjestelmän perusteella.
7. ARVIOINTI
7.1 Voimassa olevat sähköntuotantoa koskevat yhteisön direktiivit
(57)
Sähköntuotantoon sovelletaan useiden yhteisön direktiivien säännöksiä, muun muassa direktiivien 2003/54/EY, 2001/77/EY ja 2004/8/EY.
(58)
Direktiivin 2003/54/EY 3 artiklan 2 kohdassa säädetään seuraavaa: ”Ottaen täysin huomioon perustamissopimuksen asiaa koskevat määräykset ja erityisesti sen 86 artiklan jäsenvaltiot voivat yleisen taloudellisen edun nimissä asettaa sähköalalla toimiville yrityksille julkisen palvelun velvoitteita, jotka voivat koskea turvallisuutta, toimitusvarmuus mukaan luettuna, toimitusten säännöllisyyttä, laatua ja hintaa sekä ympäristönsuojelua, energiatehokkuus ja ilmastonsuojelu mukaan luettuina”.
(59)
Direktiivin 2003/54/EY 11 artiklan 4 kohta kuuluu seuraavasti: ”Jäsenvaltio voi sähköntoimituksen turvaamiseksi määrätä, että tämä etusija ajojärjestyksessä annetaan sellaisille sähköntuotantolaitoksille, jotka käyttävät kotimaisia raakaenergiapolttoainelähteitä, mutta vain siinä määrin, että minään kalenterivuonna ei ylitetä 15:tä prosenttia kyseisessä jäsenvaltiossa kulutettavan sähkön tuottamiseen tarvittavasta raakaenergian kokonaismäärästä”.
(60)
Direktiivissä 2001/77/EY säädetään ohjeellisista kansallisista tavoitteista uusiutuvista energialähteistä tuotetulle sähkölle. Direktiivin 3 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1. Jäsenvaltioiden on toteutettava asianmukaiset toimenpiteet edistääkseen uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön kulutuksen lisäämistä 2 kohdassa tarkoitettujen ohjeellisten kansallisten tavoitteiden mukaisesti. Näiden toimenpiteiden on oltava oikeassa suhteessa saavutettavaan tavoitteeseen.
2. Jäsenvaltioiden on laadittava ja julkaistava viimeistään 27 päivänä lokakuuta 2002 ja sen jälkeen joka viides vuosi kertomus, jossa vahvistetaan uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön ohjeelliset kansalliset tulevaa kulutusta koskevat tavoitteet prosenttiosuutena sähkönkulutuksesta seuraavaksi kymmeneksi vuodeksi. Vahvistaessaan nämä vuoteen 2010 ulottuvat tavoitteet jäsenvaltioiden on:
-
otettava huomioon liitteessä esitetyt viitearvot,
-
huolehdittava, että nämä tavoitteet ovat sellaisten kansallisten sitoumusten mukaisia, jotka on hyväksytty niiden ilmastonmuutossitoumusten yhteydessä, jotka yhteisö on hyväksynyt ilmastonmuutosta koskevaan Yhdistyneiden kansakuntien puitesopimukseen liitetyn Kioton pöytäkirjan velvoitteiden mukaisesti”.
(61)
Direktiivin 2001/77/EY liitteessä, sellaisena kuin se on muutettuna liittymisasiakirjalla, Slovenian ohjeelliseksi kansalliseksi tavoitteeksi säädetään 33,6 prosenttia.
7.2 Vihreälle sähkölle ja sähkön ja lämmön yhteistuotantolaitoksille myönnetyn tuen arviointi
7.2.1 Onko kyseessä EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu tuki?
(62)
Jotta toimenpide olisi EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea, sen on annettava valikoivaa kilpailuetua, vääristettävä tai uhattava vääristää jäsenvaltioiden välistä kilpailua ja kauppaa ja siinä on oltava kyse valtion varoista.
(63)
On selvää, että ohjelma on valikoiva, koska sen kohteena ovat vain tietyt voimalat. Selvää on myös, että se antaa etua ainoastaan kyseisille voimaloille, sillä koko järjestelmän tarkoitus on antaa näille voimaloille mahdollisuus myydä tuottamansa sähkö markkinahintoja korkeampaan hintaan.
(64)
Jäsenvaltioiden välillä käydään sähkökauppaa. Direktiivillä 2003/54/EY luodaan lopullisesti sähkön sisämarkkinat, jotka pantiin alulle direktiivillä 96/92/EY. Slovenian sähköverkko on yhteydessä muun muassa Itävallan ja Italian verkkoon, ja Slovenia käy sähkökauppaa naapuriensa kanssa. Esimerkiksi vuonna 2004 Slovenia toi sähköä 6 314 GWh ja vei sitä 7 094 GWh (13) Näin ollen toimenpide vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.
(65)
Komissio toteaa myös, että Slovenia ei ole kiistänyt yhdenkään edellä mainitun kriteerin täyttymistä.
(66)
Neljännen kriteerin, valtion varojen mukanaolon, osalta komissio ei voi yhtyä Slovenian väitteeseen, että järjestelmä olisi samanlainen kuin tuomioistuimen PreussenElektra-asiassa käsittelemä.
(67)
Järjestelmien rahoitusmekanismit poikkeavat toisistaan. PreussenElektran tapauksessa, syöttötariffijärjestelmän rahoittivat yksityiset sähkön toimittajat, joiden täytyi ostaa uusiutuvia energialähteitä käyttäviltä sähköntuottajilta sähköä markkinahintaa korkeampaan hintaan. Tarkasteltavana olevassa tapauksessa taas syöttötariffijärjestelmästä johtuvat kustannukset rahoitetaan veronluonteisella maksulla.
(68)
Komissio toteaa, että ohjelma rahoitetaan valtion määräämästä maksusta saatavilla tuloilla. Toisin kuin PreussenElektran tapauksessa, tulot ohjataan viranomaisten hallinnoimalle tilille. Viranomaiset jakavat tilillä olevat varat laissa säädetyn jakojärjestelmän mukaisesti.
(69)
Komission vakiintuneen käytännön mukaan tällaisista maksuista kertyviä tuloja pidetään valtion varoina (14). Käytäntö johtuu tuomioistuimen oikeuskäytännöstä, jonka mukaan valtion määräämistä maksuista saatavat tulot, joita kerätään valtion nimeämiin rahastoihin tiettyjen yritysten hyväksi, ovat valtion varoja. (Ks. esim. yhteisöjen tuomioistuimen tuomio asioissa C-173/73 (15) ja C-78/79 (16).)
(70)
Asiassa Pearle (17) antamassaan tuomiossa yhteisöjen tuomioistuin totesi, että tulot, joita saadaan viranomaisten valvonnassa olevan komitean jäsenilleen määräämistä veronluonteisesta maksusta, eivät ole valtion varoja. Maksuista päätti optikkoalan yhdistys ja ne määrättiin kaikille jäsenyrityksille. Maksut käytettiin maksajien hyödyksi koituvien alan mainoskampanjoiden rahoittamiseen.
(71)
Tuomioistuin totesi, että toimenpide ei ollut valtiontukea, koska valtio ei tehnyt päätöstä maksun perimisestä eivätkä maksutulot olleet valtion varoja.
(72)
Toisin kuin yhteisöjen tuomioistuimen käsittelemässä järjestelmässä, tässä päätöksessä tarkasteltavana olevassa tapauksessa valtion vastuu asiassa on hyvin selvä, sillä valtio on säätänyt maksut lailla.
(73)
Komissio toteaa varojen alkuperän olevan eri kuin edellä mainitussa tuomiossa, sillä varat eivät kerry maksuista, joita toimenpiteestä hyötyvät yritykset suorittavat, vaan kaikilta asiakkailta, jotka ostavat sähköä, siitä riippumatta, saavatko ne ohjelmasta tukea vai ovatko ne tuensaajien kilpailijoita. Tuomiossa käsitelty yritysten muodostama yhdistys ei olisi voinut perustaa tällaista mekanismia. Tämä osoittaa, että nyt käsiteltävässä tapauksessa on kyse luonteeltaan verotuksellisesta ohjelmasta, jollaisen vain valtio voi perustaa.
(74)
Komissio katsoo, että tämä ero riittää perusteluksi sille, että tässä asiassa voidaan katsoa olevan kyse valtiontuesta.
7.2.2 Tuen sääntöjenmukaisuus
(75)
Tukiohjelma perustettiin ennen kuin Slovenia liittyi Euroopan unioniin. Ohjelman ensisijainen oikeusperusta on energialaki vuodelta 1999. Hyväksytyt tuottajat, jotka saavat ohjelmasta tukea, määritellään vuonna 2001 annetussa asetuksessa hyväksytyn sähköntuottajan nimikkeen saamisesta (18).
(76)
Valtion rahoituspanosta ohjelmaan ei ollut määritetty liittymiseen mennessä. Ohjelman tuensaajamäärää ei ole rajoitettu tai määrätty ennalta. Mikä tahansa edellä mainitussa asetuksessa säädetyt tekniset vaatimukset täyttävä voimala voi saada tukea. Tämä koskee erityisesti mahdollisia uusia hyväksyttyjä voimaloita, jotka kytketään verkkoon Slovenian liityttyä unioniin. Valtion panoksen suuruutta ei voida tietää ennakolta edes ohjelmasta myönnetyn yksittäisen tuen kohdalla, sillä se riippuu valtion määrittämän sähkön ostohinnan ja keskimääräisen markkinahinnan erotuksesta, jonka kasvua ja pienenemistä ei voida ennustaa. Slovenia on korostanut, että valtiolle ohjelmasta aiheutuva tosiasiallinen rasitus voidaan tietää vasta jälkeenpäin ohjelman kunkin soveltamisvuoden päättyessä.
(77)
Edellä esitetyn perusteella komissio katsoo, että ohjelmaa voidaan edelleen soveltaa Slovenian liityttyä Euroopan unioniin.
(78)
(Komissio huomauttaa, että edellä esitetyt näkemykset esitettiin jo menettelyn aloittamisesta tehdyssä päätöksessä ja että Slovenia ei kiistänyt niitä huomautuksissaan.
(79)
Sopimuksessa Tšekin, Viron, Kyproksen, Latvian, Liettuan, Unkarin, Maltan, Puolan, Slovenian ja Slovakian liittymisestä Euroopan unioniin, jäljempänä ’liittymissopimus’, luetellaan tukiryhmät, joita liittymisen yhteydessä pidetään EY:n perustamissopimuksen 88 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna voimassa olevana tukena.
-
Tukitoimenpiteet, jotka ovat tulleet voimaan ennen 10 päivää joulukuuta 1994. Tarkasteltavana oleva ohjelma on tullut voimaan vuonna 2001 eikä sen vuoksi kuulu tähän ryhmään.
-
Tukitoimenpiteet, jotka on lueteltu liittymissopimuksen liitteen IV lisäyksessä. Ohjelma ei ole tässä luettelossa eikä sen vuoksi kuulu tähän ryhmään.
-
Tukitoimenpiteet, joita komissio ei ole ilmoittanut vastustavansa erityisessä menettelyssä, jota kutsutaan väliaikaiseksi menettelyksi.
Tukia, joita edelleen sovelletaan liittymisen jälkeen ja jotka eivät täytä edellä esitettyjä kriteerejä, pidetään EY:n perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohtaa sovellettaessa uutena tukena.
(80)
Ohjelma ei kuulu mihinkään edellä mainituista kolmesta ryhmästä. Sen vuoksi sitä on käsiteltävä liittymisen yhteydessä uutena tukena EY:n perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohtaa sovellettaessa. Tuesta ei ilmoitettu ennakolta komissiolle, joten se on Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 93 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 22 päivänä maaliskuuta 1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999 (19) 1 artiklan f alakohdassa tarkoitettua sääntöjenvastaista tukea.
7.2.3 Onko tuki EY:n perustamissopimuksen mukaista?
(81)
Komissio toteaa, että ohjelma on kolmiosainen ja siitä myönnetään tukea kolmelle eri tuensaajaryhmälle. Ensimmäisen kahden ryhmän eli vihreän sähkön tuottajien ja tehokkaiden yhteistuotantolaitosten osalta Slovenian tavoitteena on ympäristönsuojelu. Kolmannelle tuensaajaryhmälle eli Trbovljen voimalalle myönnettävä tuki on tarkoitettu sähkön toimitusvarmuuden pitämiseen tietyllä tasolla.
(82)
Koska toimenpiteillä on eri tavoitteet, ohjelman eri osat arvioidaan erikseen.
(83)
Komissio on arvioinut, onko vihreää sähköä tuottavien voimaloiden tukimekanismi ympäristötuen suuntaviivojen ja erityisesti niiden 58 kohdan ja sitä seuraavien kohtien mukaista, ja toteaa seuraavaa.
(84)
Komissio toteaa, että uusiutuvien energialähteiden määritelmä vastaa direktiivissä 2001/77/EY annettua määritelmää. Näin ollen ohjelma on ympäristötuen suuntaviivojen 6 kohdan kahdeksannen alakohdan mukaista, joten 58 kohtaa ja sitä seuraavia voidaan soveltaa.
(85)
Kuten ympäristötuen suuntaviivojen 59 kohdan ensimmäisessä alakohdassa todetaan, jäsenvaltiot voivat kompensoida uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön tuotantokustannusten ja sähkön markkinahinnan välisen erotuksen. Korvaus voi koskea pelkästään niitä lisäkustannuksia, joita ympäristöystävällisen sähkön tuottamisesta aiheutuu, jos niitä verrataan perinteisistä energialähteistä tuotettavan energian tuotantokustannuksiin. Mahdollisella tuella voidaan kuitenkin kattaa ainoastaan tuotantolaitosten poistot ja, jos jäsenvaltio pystyy osoittamaan sen välttämättömäksi, kohtuullinen tuotto pääomalle.
(86)
Slovenia on laskenut korvauksen kiinteiden energiatariffien (syöttötariffin) muodossa. Tukea on myönnetty niiden perusteella, kuten edellä on kuvattu. Laissa esitetään objektiiviset menetelmät tukimäärän laskemiseksi. Edellä esitettyjen tietojen perusteella tuki ei voi olla suurempi kuin poistot ja kohtuullinen tuotto pääomalle. Tukea myönnetään ainoastaan kymmenen vuoden jaksoksi, sillä sopimus, jonka verkonhaltijat ja vihreän sähkön tuottajat allekirjoittavat, on voimassa tuon ajan. Aika on lyhyempi kuin tällaisten voimaloiden tavallinen 15 vuoden poistoaika. Komissio toteaa, että hyväksyttyjen voimaloiden tuotantokustannusten hinta on kaikissa tapauksissa korkeampi kuin keskimääräinen markkinahinta ja taattu ostohinta. Markkinahinnan ja vihreän sähkön tuotantokustannusten erotus on siis kaikissa voimaloissa suurempi kuin korvaus.
(87)
Ympäristötuen suuntaviivojen 59 kohdan toisen alakohdan mukaan toimintatuen suuruutta määritettäessä olisi otettava huomioon myös kyseiselle yritykselle tuotantolaitoksen rakentamista varten mahdollisesti myönnetyt investointituet. Komission tehtyä päätöksen menettelyn aloittamisesta Slovenia ilmoitti, että ainoastaan rajallinen määrä uusiutuvia energialähteitä käyttäviä sähköntuottajia sai tarkasteltavana olevan toimintatuen lisäksi myös investointitukea. Slovenian lainsäädännön mukaan investointituen saajien on julkaistava saamansa tuen suuruus ennen kuin ne syöttävät sähköään verkkoon kiinteään hintaan.
(88)
Jos yritykselle on myönnetty investointitukea, syöttöhintaa alennetaan. Alennus on puolet myönnetystä investointituesta. Tämä kiinteä suhteellinen osuus voi teoriassa johtaa liian suuriin korvauksiin, jos teknologian käyttökustannukset ovat alhaiset. Slovenia on kuitenkin osoittanut, että niissä hyvin harvinaisissa tapauksissa, joissa ohjelmasta myönnettävä tuki on kasautunut investointituen kanssa, ei ole käytännössä maksettu liian suuria korvauksia. Syynä on se, että Sloveniassa ei ole tuulivoimaloiden kaltaisia, uusiutuvia energialähteitä käyttäviä voimaloita, joiden käyttökustannukset olisivat alhaiset.
(89)
Slovenia on luvannut, että soveltaessaan ohjelmaa jatkossa se mukauttaa alennuksen suhteellisen osuuden niin, että liian suuria korvauksia ei makseta, kuten ympäristötuen suuntaviivojen 59 kohdan toisessa alakohdassa edellytetään.
(90)
Näin ollen komissio katsoo Slovenian osoittaneen, että toimenpiteen perusteella myönnetty tuki ei ylitä toimenpiteellä tuettavien uusiutuvien energialähteiden tuotantokustannusten lisäystä. Toimenpide on ympäristötuen suuntaviivojen 58 kohdan ja sitä seuraavien kohtien mukainen.
(91)
Komissio on arvioinut, onko tehokkaiden sähkön ja lämmön yhteistuotantolaitosten tukimekanismi ympäristötuen suuntaviivojen ja erityisesti niiden 66 ja 67 kohdan mukainen ja toteaa seuraavaa.
(92)
Ensinnäkin komissio toteaa, että ympäristötuen suuntaviivojen 66 kohdan mukaisesti ohjelmasta korvauksia saavien sähkön ja lämmön yhteistuotantoyksiköiden toiminnan tehokkuus ylittää direktiivissä 2004/8/EY säädetyn viitearvon. Slovenia päivittää viitearvot direktiivin mukaisesti. Ohjelmaan kuuluvat sähkön ja lämmön yhteistuotantolaitokset täyttävät näin ollen ympäristötuen suuntaviivojen 31 kohdan mukaiset tukikelpoisuusehdot.
(93)
Kuten Slovenian toimittamista tiedoista käy ilmi, sähkön ja lämmön yhteistuotantolaitoksissa sähkön keskimääräiset tuotantokustannukset ovat kaikissa tapauksissa taattua ostohintaa korkeammat (20). Laskelmissa on mukana myös lämmön tuotannosta ja myynnistä saatavat tulot. Näin ollen komissio katsoo, että tuen määrä on laskettu ympäristötuen suuntaviivojen 66 kohdan mukaisesti.
(94)
Slovenia on ilmoittanut komissiolle, että sähkön ja lämmön yhteistuotantolaitoksille myönnetään tukea samoin perustein kuin vihreän sähkön tuottajille. Koska niitä koskevat säännöt on osoitettu ympäristötuen suuntaviivojen mukaisiksi, komissio toteaa, että se ohjelman osa, josta myönnetään tukea sähkön ja lämmön yhteistuotantolaitoksille, on sopusoinnussa ympäristötuen suuntaviivojen 66 kohdan kanssa.
(95)
Komissio toteaa, että maksun määrääminen sekä kotimaassa tuotetulle että maahan tuodulle vihreälle sähkölle kotimaisen vihreän sähkön hyväksi on voinut johtaa vihreän tuontisähkön syrjimiseen. Slovenia on kuitenkin sitoutunut ottamaan käyttöön mahdollisuuden hakea korvausta vihreän tuontisähkön maksuista. Komissio toteaa, että korvaus perustuu ensisijaisesti yhteisön alkuperätakuujärjestelmään. Jäsenvaltio suojaa järjestelmää lisävaatimusten avulla tuonti-ilmoitusten kohtuuttomalta kasvulta. Arvioidessaan sääntöjen oikeasuhteisuutta komissio on ottanut huomioon väärien ilmoitusten riskin ja Slovenian markkinoiden pienuuden. Pienillä markkinoilla väärien ilmoitusten vaikutus tukijärjestelmään olisi huomattava. Näin ollen komissio katsoo, että Slovenia on sitoutunut luomaan sopivan välineen aiemmin mahdollisesti esiintyneen syrjinnän estämiseksi.
(96)
Komissio toteaa, että Slovenia on sitoutunut ottamaan käyttöön uuden rahoitusmekanismin, jonka on määrä perustua kytkentämaksuihin, jotka ovat riippumattomia kotimaassa tuotetun tai maahan tuodun vihreän sähkön kulutuksesta. Uudella mekanismilla ei syrjitä vihreää tuontisähköä.
(97)
Edellä esitetyn perusteella vihreän sähkön tuottajille ja sähkön ja lämmön yhteistuotantolaitoksille myönnettävä tuki täyttää ympäristötuen suuntaviivojen kriteerit. Koska tukea voidaan tällä perusteella pitää yhteismarkkinoille soveltuvana, komissio katsoo, että ei ole tarpeen tutkia, soveltuuko tuki yhteismarkkinoille myös muiden säännösten ja määräysten perusteella, vaikka komissio mainitsikin niitä menettelyn aloittamisesta tehdyssä päätöksessä.
7.3 Trbovljen voimalalle myönnetyn tuen arviointi
(98)
Slovenia katsoo, että Trbovljen voimalalle myönnettävä tuki on korvaus sähkön toimitusvarmuutta koskevan yleishyödyllisen taloudellisen palvelun kuluista.
(99)
Yleishyödyllisen taloudellisen palvelun kulujen korvaamiseen voidaan soveltaa poikkeusta valtiontuen kiellon periaatteesta. Joissakin tapauksissa tällainen korvaus ei edes ole EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea. Yhteisöjen tuomioistuin on 24 päivänä heinäkuuta 2003 asiassa C-280/00 (21) antamassaan tuomiossa, jäljempänä ’Altmark-tuomio’, vahvistanut neljä kriteeriä, joiden täyttyessä tuki, jota valtio myöntää korvauksena yleishyödyllisten taloudellisten palvelujen kuluista, ei ole EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea.
(100)
Komissio on analysoinut Trbovljen voimalan tuen näiden neljän kriteerin perusteella.
(101)
Ensimmäinen kriteeri:”edunsaajayrityksen tehtäväksi on tosiasiassa annettava julkisen palvelun velvoitteiden täyttäminen, ja nämä velvoitteet on määriteltävä selvästi”.
(102)
Komissio toteaa, että Slovenian laissa Trbovljen voimalalle on annettu tehtäväksi sähkön toimitusvarmuudesta huolehtiminen. Laissa viitataan suoraan direktiiviin 2003/54/EY ja erityisesti sen edellä mainittuihin 3 artiklan 2 kohtaan ja 11 artiklan 4 kohtaan.
(103)
Komissio on lukuisissa päätöksissä (22) jo todennut, että direktiivin 2003/54/EY 11 artiklan 4 kohta yhdessä saman direktiivin 3 artiklan 2 kohdan kanssa voidaan ymmärtää perustaksi julkisen palvelun velvoitteelle toimitusvarmuuden alalla. Artiklassa mainitaan ylärajana 15 prosenttia kyseisessä jäsenvaltiossa kulutettavan sähkön tuottamiseen tarvittavasta raakaenergian kokonaismäärästä. Slovenia on sitoutunut rajoittamaan Trbovljen voimalan tukea siten, että tätä ylärajaa noudatetaan, ja ottamaan huomioon myös tuen, jota myönnetään samaan tarkoitukseen tässä päätöksessä käsiteltävän ohjelman ulkopuolella. Velvoite on rajattu myös ajallisesti, vuoteen 2009.
(104)
Tämän perusteella komissio katsoo, että ensimmäinen kriteeri täyttyy.
(105)
Toinen kriteeri:”korvauksen laskennassa käytettävät parametrit on etukäteen vahvistettava objektiivisesti ja läpinäkyvästi.”.
(106)
Käsiteltävänä olevassa tapauksessa tuki ilmenee kiinteän ostohinnan muodossa. Hallitus tekee vuosittain päätöksen, jossa se vahvistaa ostovelvollisuuden piiriin kuuluvan sähkön määrän ja kyseisen sähkön ostohinnan. Hinta vahvistetaan käyttäen läpinäkyvää menetelmää, jossa luetellaan tukikelpoiset kustannukset, jotka kattavat ainoastaan voimalan tuotantokustannukset.
(107)
Tämän perusteella komissio katsoo, että toinen kriteeri täyttyy.
(108)
Kolmas kriteeri:”korvaus ei saa ylittää sitä, mikä on tarpeen, jotta voidaan kattaa kaikki ne kustannukset tai osa niistä kustannuksista, joita julkisen palvelun velvoitteiden täyttäminen aiheuttaa, kun otetaan huomioon kyseisestä toiminnasta saadut tulot ja kyseisten velvoitteiden täyttämisestä saatava kohtuullinen voitto”.
(109)
Ostohinta on vahvistettu niin, että se kattaa vain ennalta määrätyn sähkömäärän tuotantokustannukset. Siihen ei sisälly voittoelementtiä.
(110)
Tämän perusteella komissio katsoo, että kolmas kriteeri täyttyy.
(111)
Neljäs kriteeri:”silloin, kun julkisen palvelun velvoitteiden täyttämisestä vastaavaa yritystä ei tietyssä konkreettisessa tapauksessa valita sellaisessa julkisia hankintoja koskevassa menettelyssä, jossa on mahdollista valita se ehdokas, joka kykenee tuottamaan kyseiset palvelut julkisyhteisön kannalta vähäisimmin kustannuksin, tarvittavan korvauksen taso on määritettävä tarkastelemalla sellaisia kustannuksia, joita hyvin johdetulle ja asetettujen julkisen palvelun velvoitteiden täyttämisen kannalta riittävillä kuljetusvälineillä varustetulle keskivertoyritykselle aiheutuisi kyseisten velvoitteiden täyttämisestä, kun otetaan huomioon toiminnasta saadut tulot ja kyseisten velvoitteiden täyttämisestä saatava kohtuullinen voitto”.
(112)
Trbovljen voimalaa ei ole valittu julkisia hankintoja koskevassa menettelyssä. Komissio kuitenkin katsoo Slovenian osoittaneen, että käsiteltävänä olevassa tapauksessa yleishyödyllinen taloudellinen palvelu voitiin asiaan liittyvät tosiasialliset ja oikeudelliset rajoitukset huomioon ottaen tuottaa yhteiskunnalle vähäisimmin kustannuksin valitsemalla Trbovljen voimala. Käsiteltävänä olevassa tapauksessa julkisen palvelun velvoite koskee kansallisen toimitusvarmuuden turvaamista vuoteen 2009 käyttämällä kotimaisia raakaenergiapolttoainelähteitä, mutta vain siinä määrin, että minään kalenterivuonna ei ylitetä 15:tä prosenttia Sloveniassa kulutettavan sähkön tuottamiseen tarvittavasta raakaenergian kokonaismäärästä.
(113)
Joka tapauksessa nykyoloissa ainoastaan kaksi slovenialaista voimalaa, Šoštanjin voimala ja Trbovjlen voimala, olisi tämänhetkisessä kunnossaan voinut täyttää julkisen palvelun velvoitteen.
(114)
Jos olisi haluttu käyttää myös muita voimaloita, niihin olisi täytynyt asentaa kalliit palamiskaasujen puhdistuslaitteet, minkä vuoksi kyseinen vaihtoehto olisi ollut epätaloudellinen. Šoštanjin voimalan kotimaista polttoainetta käyttävien yksikköjen kapasiteetti on jo kokonaan käytössä, ja niissä käytetään kotimaista ligniittiä. Niiden kotimaisen polttoaineen käytön enimmäiskapasiteetin lisääminen ei olisi taloudellista, sillä se edellyttäisi voimaloiden laajentamista tai niiden joidenkin yksiköiden varustamista palamiskaasujen puhdistuslaitteilla. Slovenian viranomaiset ovat ottaneet näiden kahden yksikön tuotannon huomioon laskiessaan johdanto-osan 112 kappaleessa mainittua 15 prosentin rajaa. Näin ollen ainoastaan Trbovljen voimala täytti tässä tapauksessa julkisen palvelun velvoitetta koskevan kriteerin. Trbovljen voimalalle myönnetty tuki kattaa 15 prosentista ainoastaan sen osan , jota Šoštanjin voimala ei voi kattaa.
(115)
Slovenia on näin ollen noudattanut kaikkein taloudellisinta ja tehokkainta tapaa järjestäessään kotimaisista polttoaineista tuotettavaa sähköä koskevan julkisen palvelun velvoitteen hoitamisen. Koska julkisen palvelun velvoitteen hoitamisesta maksettavaan korvaukseen ei lisäksi sisälly voittoelementtiä, komissio päättelee, että julkisen palvelun velvoitteen täyttämisestä aiheutuu yhteiskunnalle mahdollisimman vähäiset kustannukset. Julkisella tarjouskilpailulla ei olisi päästy halvempaan ratkaisuun. Olemassa olevien voimaloiden uudistaminen tai uusien (mikäli mahdollista) tehokkaampien voimaloiden rakentaminen lyhyellä aikavälillä (vuoteen 2009 mennessä) olisi joka tapauksessa edellyttänyt mittavia investointeja ja tarjouksissa olisi edellytetty korvausta, johon sisältyy vähintään kohtuullinen tuotto sijoitetulle pääomalle. Tästä olisi seurannut, että korvaus, joka myönnetään verkonhaltijalle, jolle yleishyödyllistä taloudellista palvelua koskeva velvoite annetaan, olisi noussut.
(116)
Edelleen komissio toteaa, että mikään ei viittaa siihen, että Trbovljen voimala ei olisi toiminut kuten tavallinen hyvin johdettu yritys tai että se olisi toiminut erityisen tehottomasti. Komissio toteaa, että yritys on jo järjestänyt toimintansa uudelleen Slovenian talouden siirtymävaiheen aikana erityisesti sulkemalla vanhimmat ja tehottomimmat yksiköt, jotka olivat vanhentuneet, ja vähentämällä henkilöstön määrää. Komissio toteaa myös, että korvaus julkisen palvelun velvoitteesta ei missään tapauksessa sisällä minkäänlaista voittoa.
(117)
Lopuksi komissio toteaa, että Trbovljen voimala ei voi päästökauppajärjestelmän uudella kaudella 2008-2012 saada julkisen palvelun velvoitteensa avulla lisätuloja tai voittoa, joita mikään muu vertailukelpoinen yritys ei voisi saada. Valtio antaa Trbovljen voimalalle julkisen palvelun velvoitteen tuottaa sähköä. Toisin kuin voimalat, jotka myyvät tuottamansa sähkön vapaasti markkinoilla, Trbovljen voimala ei siis voi päästöoikeuksien palauttamisvelvoitteensa täyttääkseen lopettaa sähköntuotantoa ja myydä CO2-markkinoilla päästöoikeuksiaan, jotka se on saanut maksutta. Voimala voi kuitenkin parantaa tehokkuuttaan päästökauppajärjestelmällä luodun kannusterakenteen mukaisesti ja sillä tavoin vapauttaa ylimääräisiä päästöoikeuksia, jotka se voi myydä, ja täyttää samalla julkisen palvelun velvoitteensa tuottaa tietty määrä sähköä.
(118)
Edellä esitetyn lähtökohtana on olettamus, että ligniitti on tällä hetkellä Sloveniassa taloudellisin kotimainen polttoaine sähkön tuottamiseen. Komissio katsoo, että tämä pitää paikkansa tällä hetkellä ja lähitulevaisuudessa.
(119)
Komissio kuitenkin toteaa, että joidenkin uusiutuvia kotimaisia polttoainelähteitä käyttävien sähköntuotantoteknologioiden kustannukset eivät nytkään ole juurikaan korkeammat kuin ligniittituotannon kustannukset. Tämä koskee suuria biopolttoainevoimaloita, joiden tuotantokustannukset ovat Slovenian mukaan keskimäärin 18,18 Slovenian tolaria megawattituntia kohti eli vähän yli 10 prosenttia suuremmat kuin Trbovljen voimalan kustannukset.
(120)
Näin ollen komissio katsoo, että tämän päätöksen taustalla oleva päättely perustuu tämänhetkiseen tilanteeseen, erityisesti kun otetaan huomioon, että Trbovljen voimalalle annettu velvoite päättyy vuonna 2009. Pidemmällä aikavälillä, kun uusiutuvien energialähteiden kustannukset alenevat ja niiden kokonaiskapasiteetti lisääntyy, tilanne tulee luultavasti muuttumaan.
(121)
Lisäksi komissio ottaa huomioon, että kyseinen julkisen palvelun velvoite on annettu yhteisön säädöksen - direktiivin 2003/54/EY - perusteella. On mahdollista, että tämän julkisen palvelun velvoitteen erityisluonne, kansallisen toimitusvarmuuden turvaaminen, lähtökohtaisesti rajoittaa palvelun tarjoamista niin, että palveluntarjoaja, jolle velvoite annetaan, on kyseisen valtion alueella.
(122)
Näin ollen komissio katsoo, että menetelmällä, jota Slovenia on käyttänyt määrittäessään Trbovljen voimalalle maksettavan korvauksen suuruuden, varmistetaan, että yleishyödyllinen taloudellinen palvelu tarjotaan vuoteen 2009 asti yhteiskunnalle mahdollisimman vähäisin kustannuksin. Tapauksen oikeudelliset ja tosiasialliset olosuhteet huomioon ottaen vaikuttaa siltä, että korvaus ei ole suurempi kuin summa, jonka tavallinen hyvin johdettu yritys vaatisi palvelun tarjoamisesta. Tämän perusteella komissio katsoo, että neljäs kriteeri täyttyy, ottaen huomioon, että julkisen palvelun velvoite päättyy vuoden 2009 lopussa. Rajoitettu voimassaoloaika antaa Slovenialle mahdollisuuden miettiä, siirrytäänkö vuodesta 2010 ligniitin käytössä puhtaaseen hiiliteknologiaan vai siirrytäänkö käyttämään biopolttoaineita tai muita vähemmän saastuttavia polttoaineita EU:n energiapolitiikan (23) mukaisesti.
(123)
Edellä esitetyn perusteella komissio katsoo, että Trbovljen voimalalle edellä esitetyissä erityisolosuhteissa myönnetty tuki täyttää Altmark-tuomion neljännen kriteerin eikä ole EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea,
ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
1 artikla
Tuki, jota myönnetään uusiutuvia raakaenergialähteitä käyttäville hyväksytyille sähköntuottajille Slovenian energialain mukaisesti, on EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaista.
2 artikla
Tuki, jota myönnetään sähkön ja lämmön yhteistuotantoa harjoittaville hyväksytyille sähköntuottajille Slovenian energialain mukaisesti, on EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaista.
3 artikla
Tuki, jota myönnetään Trbovljen voimalalle Slovenian energialain mukaisesti, ei ole EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea.
4 artikla
Tämä päätös on osoitettu Slovenian tasavallalle.
Tehty Brysselissä 24 päivänä huhtikuuta 2007.