Rådets forordning (EF) nr. 92/2002
af 17. januar 2002
om indførelse af en endelig antidumpingtold og endelig opkrævning af den midlertidige told på importen af urinstof med oprindelse i Belarus, Bulgarien, Kroatien, Estland, Libyen, Litauen, Rumænien og Ukraine
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,
under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 384/96 af 22. december 1995 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab(1), særlig artikel 9,
under henvisning til forslag fra Kommissionen forelagt efter høring af det rådgivende udvalg, og
ud fra følgende betragtninger:
A. MIDLERTIDIGE FORANSTALTNINGER
(1) Ved forordning (EF) nr. 1497/2001(2) ("forordningen om midlertidig told") indførte Kommissionen en midlertidig antidumpingtold på importen af urinstof, der henhører under KN-kode 3102 10 10 og 3102 10 90 og har oprindelse i Belarus, Bulgarien, Kroatien, Estland, Libyen, Litauen, Rumænien og Ukraine.
(2) I den samme forordning blev det besluttet at afslutte proceduren vedrørende importen af urinstof med oprindelse i Egypten og Polen.
B. EFTERFØLGENDE PROCEDURE
(3) Efter meddelelsen om de væsentligste kendsgerninger og betragtninger, der lå til grund for beslutningen om at indføre midlertidige foranstaltninger over for importen af urinstof fra Belarus, Bulgarien, Kroatien, Estland, Libyen, Litauen, Rumænien og Ukraine, fremsatte en række interesserede parter skriftlige bemærkninger. De parter, der anmodede herom, fik også mulighed for at blive hørt mundtligt.
(4) Kommissionen fortsatte med at indhente og efterprøve alle de oplysninger, som den anså for nødvendige med henblik på at træffe en endelig afgørelse.
(5) Der blev aflagt yderligere kontrolbesøg hos følgende selskaber:
EF-producenter
- Fertiberia, Madrid
- Hydro Agri France, Paris
Brugere i Fællesskabet
- Libera Associazione Agricoltori Cremonesi, Cremona.
(6) Alle parter blev underrettet om de væsentligste kendsgerninger og betragtninger, på grundlag af hvilke det påtænktes at anbefale indførelse af endelig antidumpingtold og endelig opkrævning af de beløb, for hvilke der var stillet sikkerhed i form af midlertidig told. De fik også en frist til at gøre indsigelse efter denne meddelelse.
(7) Der blev taget hensyn til de mundtlige og skriftlige bemærkninger fra parterne, og de foreløbige afgørelser er i påkommende tilfælde blevet ændret i overensstemmelse hermed.
C. DEN PÅGÆLDENDE VARE OG SAMME VARE
(8) Eftersom der ikke er fremsat bemærkninger hertil, bekræftes definitionen af den pågældende vare og samme vare i betragtning 9 til 12 i forordningen om midlertidig told.
D. DUMPING
1. Lande med markedsøkonomi
Normal værdi
Anvendelse af artikel 18 i grundforordningen
(9) Den eksporterende producent i Libyen påstod, at betragtning 63 i forordningen om midlertidig told ikke giver en korrekt beskrivelse af selskabets samarbejdsvilje. Det hævdedes, at Kommissionen vidste og stiltiende accepterede, at selskabet af fortrolighedshensyn ikke kunne indgive samlede regnskaber for hele koncernen. Desuden hævdede selskabet, at det ifølge libyske bogføringsregler ikke er nødvendigt at føre offentlige reviderede regnskaber, og at Kommissionen derfor ifølge artikel 2, stk. 5, i grundforordningen ikke skulle have afvist selskabets regnskaber med denne begrundelse.
(10) Med hensyn til graden af samarbejdsvilje har Kommissionen aldrig givet udtryk for, at den accepterede, at selskabet ikke indgav væsentlige regnskabsbilag. Tværtimod har Kommissionen gentagne gange underrettet den eksporterende producent om, at den på grund af den utilstrækkelige samarbejdsvilje eventuelt ville gøre brug af artikel 18 i grundforordningen, herunder anvende de foreliggende faktiske oplysninger. Selskabet holdt imidlertid fast ved sit standpunkt og indgav ikke de væsentlige oplysninger, der var nødvendige for afstemningen af bl.a. hjemmemarkedssalget og produktionsomkostningerne for den pågældende vare. Under disse omstændigheder havde Kommissionen ikke andet valg end at gøre brug af de foreliggende faktiske oplysninger, dvs. oplysningerne i klagen, til at fastsætte den normale værdi for det pågældende selskab, jf. artikel 18 i grundforordningen. På denne baggrund var det ikke korrekt af selskabet at antage, at den normale værdi blev fastsat på grundlag af de foreliggende faktiske oplysninger, fordi der ikke fandtes nogen offentlige reviderede regnskaber.
(11) Dette bekræftes også af, at de indberettede oplysninger blev benyttet, når de kunne efterprøves og afstemmes med selskabets interne regnskaber, navnlig i forbindelse med fastsættelsen af eksportprisen for den libyske eksporterende producent (se betragtning 67 til 72 i forordningen om midlertidig told).
(12) Den samme eksporterende producent hævdede, at selskabets normale værdi burde være blevet fastsat på grundlag af de faktiske salgspriser på hjemmemarkedet eller være blevet beregnet ud fra selskabets egne regnskabsoplysninger i stedet for på grundlag af de oplysninger, som EF-erhvervsgrenen anførte i klagen. Selskabet fremførte, at det i den forbindelse havde indgivet alle de nødvendige beviser og oplysninger vedrørende produktion og salg af urinstof på hjemmemarkedet i Libyen.
(13) Selskabet undlod konsekvent at anføre væsentlige oplysninger i besvarelsen af spørgeskemaet og kunne ikke forklare uoverensstemmelser og modsigelser, der konstateredes ved kontrolbesøget, på trods af, at Kommissionen udtrykkeligt havde påpeget dem i mangelskrivelser og på stedet. Det var derfor ikke muligt at konstatere, om de indberettede tal vedrørende hjemmemarkedssalg og produktionsomkostninger var korrekte og fuldstændige. Derfor bekræftes undersøgelsesresultaterne i betragtning 64 og 65 i forordningen om midlertidig told med hensyn til indgivelse af beviser og oplysninger vedrørende produktion og salg af urinstof på hjemmemarkedet i Libyen.
(14) Som nævnt i betragtning 66 i forordningen om midlertidig told måtte den normale værdi for den eksporterende producent i Libyen fastsættes på grundlag af oplysningerne i klagen i overensstemmelse med artikel 18 i grundforordningen, da der ikke forelå andre pålidelige oplysninger.
(15) Den samme eksporterende producent hævdede, at den fortjenstmargen, der var anvendt i klagen til at beregne den normale værdi, under alle omstændigheder var for høj. Til støtte herfor fremførte selskabet, at fortjenstmargenerne traditionelt set er lave i urinstofbranchen.
(16) På grundlag af undersøgelsesresultaterne vedrørende andre samarbejdsvillige eksporterende producenter i denne procedure, anså Kommissionen det for hensigtsmæssigt at tage den fortjenstmargen, der var anvendt til at beregne den normale værdi for den eksporterende producent i Libyen, op til fornyet overvejelse.
(17) Som nævnt i betragtning 22 i forordningen om midlertidig told blev den normale værdi for de eksporterende producenter, hvis fortjenstmargen ikke kunne fastsættes i overensstemmelse med grundforordningens artikel 2, stk. 6, første afsnit eller litra a) og b), beregnet på grundlag af den gennemsnitlige fortjenstmargen, der konstateredes for de samarbejdsvillige eksporterende producenter i denne undersøgelse ved salg af den pågældende vare på hjemmemarkedet, jf. artikel 2, stk. 6, litra c), i grundforordningen. Da der ikke var nogen gyldig grund til at anvende en anden fortjenstmargen for den libyske eksporterende producent, blev det i mangel af mere relevante oplysninger besluttet at anvende den samme fortjenstmargen for den libyske producent med henblik på at fastsætte den normale værdi i den endelige fase.
Normal værdi baseret på hjemmemarkedssalget
(18) To eksporterende producenter i Rumænien hævdede, at den normale værdi burde fastsættes på månedsbasis på grund af inflationen i Rumænien i undersøgelsesperioden. Denne metode blev anvendt i den foreløbige fase for alle eksporterende producenter i Rumænien.
(19) Efter indførelsen af den midlertidige antidumpingtold blev denne fremgangsmåde imidlertid taget op til fornyet overvejelse. Det fremgik af undersøgelsen, at inflationens følgevirkninger ikke var tilstrækkelige til at berettige, at der beregnedes månedlige normale værdier. Det er Kommissionens faste praksis at fastsætte gennemsnitlige normale værdier for undersøgelsesperioden, undtagen når der f.eks. er tale om hyperinflation. Dette var imidlertid ikke tilfældet for Rumænien.
(20) Det ansås derfor for passende i den endelige fase at fastsætte den normale værdi for hver eksporterende producent i Rumænien på grundlag af den gennemsnitspris, der var betalt på hjemmemarkedet i undersøgelsesperioden.
Beregnet normal værdi
(21) EF-erhvervsgrenen hævdede, at det minimumsafkast af investeret kapital, der normalt ville være nødvendigt for at opretholde en levedygtig urinstofbranche på mellemlang og lang sigt, burde have været benyttet til at fastlægge den fortjenstmargen, der anvendtes til at beregne den normale værdi for de eksporterende producenter i Bulgarien, Estland og Litauen. Den fremførte, at fortjenstmargenerne i de ovennævnte lande i almindelighed ikke ville være pålidelige, da de pågældende selskabers regnskabspolitik stadig var under indflydelse fra det tidligere ikke-markedsøkonomiske system.
(22) Ifølge de beviser og oplysninger, der kom frem i løbet af undersøgelsen, var der ikke noget, der tydede på, at de pågældende selskabers regnskaber ikke var pålidelige og derfor ikke kunne anvendes til at fastlægge fortjenstmargenen. Derfor havde Kommissionen intet andet valg end at fastsætte den normale værdi i overensstemmelse med artikel 2, stk. 3 og 6, i grundforordningen. Fortjenstmargenerne blev således fastlagt i overensstemmelse med artikel 2, stk. 6, litra b) og c), i grundforordningen, dvs. for Litauens vedkommende på grundlag af den fortjeneste, som den pågældende eksporterende producent opnåede ved produktion og salg af varer inden for samme generelle kategori på hjemmemarkedet, og for Bulgariens og Estlands vedkommende på ethvert andet rimeligt grundlag, dvs. på grundlag af den vejede gennemsnitlige fortjenstmargen, der konstateredes for de andre samarbejdsvillige eksporterende producenter i denne procedure.
(23) Kommissionen foretog imidlertid en fornyet undersøgelse af den fortjenstmargen, der fastsattes i overensstemmelse med artikel 2, stk. 6, litra c), i grundforordningen, dvs. på grundlag af den vejede gennemsnitlige fortjenstmargen for de samarbejdsvillige eksporterende producenter, der havde rentabelt hjemmemarkedssalg. Efter afslutningen af proceduren vedrørende importen af urinstof med oprindelse i Egypten blev de eksporterende producenter fra Egypten udelukket fra beregningen af den gennemsnitlige fortjenstmargen.
(24) På baggrund af den estiske eksporterende producents bemærkninger blev den fortjenstmargen, der anvendtes til at beregne selskabets normale værdi, taget op til fornyet vurdering. En gennemgang af de foreløbige undersøgelsesresultater viste, at den anvendte fortjenstmargen, der var baseret på selskabets salg af andre varer, måtte revideres, da disse varer ikke kunne anses for at tilhøre den samme generelle kategori som den pågældende vare (dvs. gødningsstoffer). Da ingen andre estiske eksportører/producenter af den pågældende vare og/eller af andre varer i den samme generelle kategori, der solgtes af det pågældende estiske selskab, havde tilstrækkeligt salg i normal handel, måtte Kommissionen gøre brug af enhver anden rimelig metode i den endelige fase, jf. artikel 2, stk. 6, litra c), i grundforordningen. Fortjenstmargenen blev således baseret på den vejede gennemsnitlige fortjenstmargen for de andre samarbejdsvillige eksporterende producenter (som det bl.a. var tilfældet for den bulgarske eksporterende producent, jf. betragtning 22).
(25) Den litauiske eksporterende producent hævdede, at SA & G-omkostninger og fortjeneste for ammoniumnitrat ikke burde have været anvendt til at beregne den normale værdi. Selskabet påstod, at urinstof og ammoniumnitrat er forskellige gødningsstoffer, der sælges på forskellige markeder og under forskellige konkurrenceforhold, samt at der er forskelle med hensyn til fremstillingsteknologi, markedsefterspørgsel, salgspriser og omkostninger.
(26) Da der kun er en enkelt urinstofproducent i Litauen, og salget på hjemmemarkedet ikke er repræsentativt, kan der gøres brug af artikel 2, stk. 6, litra b), i grundforordningen til at fastlægge SA & G-omkostninger og fortjeneste. Desuden er både urinstof og ammoniumnitrat nitrogenholdige gødningsstoffer, og selv om der er visse forskellige i fremstillingsteknologien, tilhører de samme generelle varekategori som krævet i grundforordningen. Endvidere bør det nævnes, at markeds- og konkurrenceforholdene ikke er forskellige (en enkelt producent og importkonkurrence). I lyset af ovenstående blev det besluttet at holde fast ved den foreløbige afgørelse.
Eksportpris
(27) Da ingen af de interesserede parter fremsatte nogen bemærkninger, og der ikke fremkom andre oplysninger, som var i strid med de foreløbige undersøgelsesresultater, bekræftes de eksportpriser, der fastsattes foreløbigt for de pågældende eksporterende producenter.
Sammenligning
Håndterings- og lasteomkostninger
(28) Som følge af den libyske eksporterende producents bemærkninger til beregningen af håndterings- og lasteomkostninger ved eksport af den pågældende vare til Fællesskabet gennemgik Kommissionen sine beregninger og fandt en regnefejl, som derefter blev rettet.
2. Lande uden markedsøkonomi
(29) Den eksporterende producent fra Belarus gjorde indsigelse mod, at Kommissionen angiveligt har behandlet selskabet som en ikke-samarbejdsvillig part i proceduren. Selskabet hævdede at have indgivet alle de anmodede oplysninger til Kommissionen og mente, at Kommissionen havde behandlet det som ikke-samarbejdsvilligt for at berøve selskabet dets rettigheder som en samarbejdsvillig part og navnlig muligheden for at afgive tilsagn.
(30) I denne undersøgelse anvendtes bestemmelsen i grundforordningens artikel 18 vedrørende ikke-samarbejdsvillige parter og dermed til dels de "foreliggende faktiske oplysninger", dvs. eksporttal fra Eurostat, fordi selskabet ikke indgav de oplysninger, der var nødvendige for at fastsætte en verificerbar eksportpris.
(31) Det skal imidlertid bemærkes, at i modsætning til, hvad selskabet hævdede, betød den delvise anvendelse af artikel 18 ikke, at det mistede sine rettigheder som interesseret part, navnlig retten til at modtage oplysninger, blive hørt, indgive skriftlige bemærkninger, få adgang til fortrolige optegnelser samt afgive tilsagn.
Markedsøkonomisk status
(32) Som nævnt i betragtning 118 til 130 i forordningen om midlertidig told påstod tre selskaber i Ukraine, at de markedsøkonomiske principper var fremherskende med hensyn til fremstilling og salg af den pågældende samme vare ("markedsøkonomisk status"), jf. artikel 2, stk. 7, litra b), i grundforordningen. Det skal erindres, at to af de ukrainske selskaber blev indrømmet markedsøkonomisk status. En ukrainsk eksporterende producent, der blev nægtet markedsøkonomisk status, gjorde indsigelse mod Kommissionens konklusion om den mulige statslige indgriben.
(33) EF-erhvervsgrenen gentog sin påstand om, at der er en betydelig statslig indgriben i de ukrainske selskaber, der fremstiller og sælger nitrogenholdige gødningsstoffer, herunder urinstof, og at der derfor generelt set ikke burde være blevet indrømmet nogen markedsøkonomisk status. Den hævdede, at det ukrainske marked for gødningsstoffer var præget af forarbejdningsaftaler, byttehandelsaftaler og statslig indgriben i energi-, elektricitets- og transportomkostninger, samt at alle disse faktorer var uforenelige med markedsøkonomiske forhold.
(34) Disse argumenter fra de eksporterende producenter og EF-erhvervsgrenen er allerede gennemgået i betragtning 118 til 130 i forordningen om midlertidig told. Det skal imidlertid tilføjes, at forarbejdningsaftaler ikke i sig selv anses for at være en hindring for markedsøkonomisk status, da de ikke nødvendigvis kan betragtes som et typisk kendetegn på statslig indgriben. Der blev taget højde for den statslige indgriben i transportomkostningerne ved at anvende de gældende transportpriser i referencelandet. Der blev ikke fundet beviser for, at energi- og elektricitetsomkostninger blev væsentligt fordrejet af statslig indgriben og ikke i tilstrækkelig grad afspejlede markedsværdien. I forhold til naturgas er energi- og elektricitetsomkostninger desuden ikke en væsentlig produktionsfaktor for urinstof.
Individuel behandling
(35) EF-erhvervsgrenen gjorde indsigelse mod beslutningen om at indrømme individuel behandling for en af de ukrainske eksporterende producenter, da statens aktiepost i selskabet gav mulighed for betydelig statslig indgriben.
(36) Den klagende EF-erhvervsgren fremlagde imidlertid ingen nye oplysninger eller beviser til støtte for påstanden om, at den statslige indgriben ville gøre det muligt at omgå de indførte foranstaltninger, og påstanden måtte således afvises. Derfor bekræftes undersøgelsesresultaterne fra forordningen om midlertidig told (betragtning 132).
Salg under forarbejdningsaftaler
(37) Som beskrevet i betragtning 133 til 135 i forordningen om midlertidig told havde tre ukrainske selskaber indgået forarbejdningsaftaler. I henhold til ukrainsk lovgivning forbliver leverandøren af råmaterialerne ejer af den færdige vare, og ejendomsretten overgår ikke til det selskab, der forarbejder råmaterialerne.
(38) Det fremgik af undersøgelsen, at et af de selskaber, der blev indrømmet markedsøkonomisk status, ikke i egen ret kunne anses for en eksporterende producent af den pågældende vare. Dette selskab havde i lang tid været forretningsmæssigt forbundet med et andet selskab i et tredjeland. Denne forbindelse betød, at det sidstnævnte selskab stort set var den eneste leverandør (og ejer gennem hele produktionsprocessen) af det vigtigste råmateriale, som var omfattet af en forarbejdningsaftale. Dette selskab deltog også aktivt i eksportsalget af den pågældende vare. Der var således tydelige tegn på, at forholdet mellem disse to selskaber var mere end et sædvanligt forhold mellem køber og sælger.
(39) Da den forretningsmæssigt forbundne gasleverandør ikke udviste samarbejdsvilje, var det ikke muligt at fastlægge, og slet ikke at efterprøve, de fulde fremstillingsomkostninger og den pris, der var betalt eller skulle betales ved eksportsalg. Det bør også bemærkes, at selv om der forelå visse oplysninger om eksportpriserne ved salg til den første uafhængige køber, kunne de ikke efterprøves og dermed ikke anvendes til at fastlægge dumpingmargenen. Uden samarbejde fra den forretningsmæssigt forbundne leverandør (og retmæssige ejer af både det vigtigste råmateriale og den færdige vare) kunne hverken den normale værdi eller eksportprisen for det pågældende ukrainske selskab fastslås med sikkerhed. Derfor kunne der ikke fastsættes en individuel dumpingmargen for dette selskab.
(40) Hele eksportsalget for et andet ukrainsk selskab, der hverken blev indrømmet markedsøkonomisk eller individuel behandling, fandt sted under forarbejdningsaftaler. Da dets gasleverandør ikke udviste samarbejdsvilje, og eksportpriserne ved salg til den første uafhængige køber ikke kunne efterprøves, blev priserne på disse transaktioner fastsat som beskrevet i betragtning 66 med henblik på at vurdere den landsdækkende dumpingmargen.
(41) Endelig havde et tredje selskab foretaget en del af sit hjemmemarkeds- og eksportsalg på grundlag af forarbejdningsaftaler. Heller ikke i dette tilfælde havde Kommissionen andet valg end at se bort fra det salg, der fandt sted under sådanne forarbejdningsaftaler, da selskabets leverandører ikke udviste samarbejdsvilje, og priserne ved salg til den første uafhængige køber ikke kunne efterprøves. Alt andet salg på hjemmemarkedet var stadig repræsentativt, som fastlagt i betragtning 138 i forordningen om midlertidig told.
(42) To andre ukrainske selskaber, hvis salg også fandt sted på grundlag af forarbejdningsaftaler, og hvis gasleverandører også nægtede at samarbejde, hævdede ikke desto mindre, at de indgivne salgsoplysninger var korrekte og pålidelige, og at de havde fremlagt tilstrækkelige beviser til, at disse transaktioner kunne tages med i betragtning ved fastsættelse af den normale værdi eller eksportprisen.
(43) Under kontrolbesøget konstateredes det, at hverken de fakturerede priser eller betalingerne for urinstof var opført i disse selskabers regnskaber. Da gasleverandørerne, i hvis regnskaber disse oplysninger normalt burde være opført, ikke samarbejdede, og der ikke forelå nogen beviser for, at disse transaktioner rent faktisk var blevet betalt, kunne oplysningerne ikke efterprøves og derfor ikke godtages.
Normal værdi
i) Referenceland
(44) Tre ukrainske eksporterende producenter hævdede, at deres normale værdi ikke skulle have været baseret på priserne og omkostningerne på hjemmemarkedet i et referenceland, men på hjemmemarkedssalget for en ukrainsk eksporterende producent, der var indrømmet markedsøkonomisk status.
(45) Det er Kommissionens faste praksis, jf. artikel 2, stk. 7, litra b), i grundforordningen, kun at fastsætte den normale værdi på grundlag af grundforordningens artikel 2, stk. 1 til 6, for producenter, der kan bevise, at de driver virksomhed under markedsøkonomiske vilkår. For alle andre producenter i det samme land fastsættes den normale værdi på grundlag af artikel 2, stk. 7, litra a), dvs. på grundlag af prisen eller en beregnet værdi i et tredjeland med markedsøkonomi, eller på ethvert andet rimeligt grundlag, som fastsat i artikel 2, stk. 7, litra a). Der er derfor ingen grund til at ændre de foreløbige undersøgelsesresultater i denne forbindelse.
(46) Den belarussiske eksporterende producent, tre ukrainske eksporterende producenter, regeringerne i Belarus og Ukraine samt en importørsammenslutning gjorde indsigelse mod valget af USA som referenceland og hævdede, at Litauen var et bedre egnet tredjeland med markedsøkonomi.
(47) Disse parter påstod, at USA ikke var et egnet valg på grund af de høje gasomkostninger (hvilket ville føre til fordrejede urinstofpriser), forskellen i det økonomiske udviklingsniveau i forhold til Belarus og Ukraine og forskelle i markedsstørrelse. Et andet argument for ikke at anvende USA som et tredjeland med markedsøkonomi var, at kun en enkelt producent i USA udviste samarbejdsvilje. Det hævdedes endvidere, at Litauen var det mest egnede referenceland. Mængden af urinstof, der fremstilles i Litauen, hævdedes at være repræsentativt i forhold til mængden af urinstof, der udførtes fra Ukraine og Belarus til Fællesskabet i undersøgelsesperioden. Det blev desuden påstået, at Litauen havde et åbent og konkurrencepræget marked uden importtold samt en tilsvarende adgang til naturgas og en tilsvarende produktionsproces som i Belarus og Ukraine. Parterne mente heller ikke, at det var relevant, at der kun var en urinstofproducent i Litauen, da Litauen og andre lande med kun en enkelt producent af den pågældende vare allerede er blevet anvendt i tidligere undersøgelser vedrørende varer, der tilhører samme varekategori.
(48) Kommissionen gennemgik alle disse argumenter og drog følgende konklusioner:
(49) På det amerikanske marked er der mere end ti producenter af urinstof sammenlignet med mindst fem producenter i Ukraine, mens der kun er en enkelt producent i Litauen. Selv om USA har indført antidumpingtold på importen af urinstof fra landene i det tidligere Sovjetunionen, er der en betydelig import af urinstof (over 1 mio. tons) fra en række andre tredjelande. Yderligere undersøgelser viste, at der ikke er nogen importtold på importen af urinstof i Litauen, men denne import er imidlertid meget lille. USA har et stort marked for urinstof (over 10 mio. tons om året), mens der stort set ikke eksisterer noget marked for urinstof i Litauen. Salget af urinstof på det litauiske marked var således minimalt i undersøgelsesperioden og fandt ifølge oplysninger fra den litauiske producent ikke sted i normal handel. Det konkluderedes derfor, at det amerikanske marked for urinstof er stærkt konkurrencepræget i modsætning til det litauiske marked. Endelig er hjemmemarkedssalget i USA, i modsætning til i Litauen, repræsentativt i forhold til eksporten fra Belarus og Ukraine til Fællesskabet.
(50) Ovennævnte konklusioner bliver ikke ugyldige af, at der kun var en enkelt amerikansk producent, der samarbejdede i forbindelse med denne undersøgelse. Denne producents priser, som blev anvendt til at fastsætte den normale værdi, er rent faktisk betinget af ovennævnte konkurrenceforhold. Salgsmængderne for denne producent alene var endda repræsentative i forhold til den samlede mængde, der eksporteredes fra Belarus og Ukraine til Fællesskabet.
(51) For at afgøre om adgangen til naturgas, som er det vigtigste råmateriale i produktionen af urinstof, var den samme, undersøgte Kommissionen urinstofproducenternes forsyningskilder. Det bekræftedes, at den amerikanske producent fik leveret naturgas fra mere end en leverandør, som det var tilfældet i Ukraine, mens den litauiske producent kun havde en enkelt leverandør og ingen andre mulige leverandører. Desuden er USA, ligesom Ukraine, både producent og importør af naturgas, mens Litauen ikke selv har nogen naturgasressourcer.
(52) Kommissionen sammenlignede også produktionsprocessen i USA, Belarus og Ukraine og konkluderede, at den teknologi, som den amerikanske producent anvendte, var mindst lige så effektiv som den, der anvendtes af producenterne i Belarus og Ukraine.
(53) Det hævdedes også, at Litauen burde anvendes som referenceland, da det var omfattet af den samme undersøgelse.
(54) Det er rigtigt, at et tredjeland med markedsøkonomi, som er omfattet af den samme undersøgelse, anvendes, når det er relevant, jf. artikel 2, stk. 7, i grundforordningen, men af de årsager, der er nævnt ovenfor i betragtning 49 til 51, kunne Litauen ikke anses for et egnet referenceland i denne undersøgelse.
(55) Som nævnt i betragtning 107 i forordningen om midlertidig told blev der foretaget en justering af de høje naturgasomkostninger i USA i undersøgelsesperioden. De høje naturgasomkostninger skyldtes en særlig markedssituation i USA i undersøgelsesperioden. Denne justering bragte gasomkostningerne ned på et niveau, der kunne sammenlignes med niveauet for de andre selskaber, der samarbejdede i forbindelse med denne procedure.
(56) EF-erhvervsgrenen støttede valget af USA som referenceland. Den hævdede imidlertid, at der kun var tale om mindre stigninger i gaspriserne i USA, og at der derfor ikke burde have været foretaget nogen justering i denne forbindelse. Det er korrekt, at den største stigning i gaspriserne først fandt sted i anden halvdel af 2000, dvs. efter undersøgelsesperioden, men det konstateredes imidlertid, at naturgasomkostningerne allerede i anden halvdel af undersøgelsesperioden var steget usædvanlig meget. Justeringen blev derfor anset for berettiget.
(57) På denne baggrund konkluderes det, at USA er et egnet referenceland med markedsøkonomi, og at det blev valgt på et rimeligt grundlag. En normal værdi baseret på det hjemmemarkedssalg i USA, der fandt sted i normal handel, og som omfatter en rimelig fortjenstmargen,opfylder derfor fuldt ud kravene i artikel 2, stk. 7, litra a), i grundforordningen.
ii) Normal værdi for selskaber, der er indrømmet markedsøkonomisk status
(58) Det ukrainske selskab, hvis salg næsten udelukkende fandt sted på grundlag af forarbejdningsaftaler, hævdede, at dets hjemmemarkedssalg burde lægges til grund for fastsættelsen af dets normale værdi. Selskabet foreslog, at Kommissionen alternativt gjorde brug af den normale værdi for en ukrainsk eksporterende producent, der var indrømmet markedsøkonomisk status, eller beregnede den normale værdi på grundlag af selskabets egne oplysninger.
(59) Som følge af det manglende samarbejde fra den forretningsmæssigt forbundne gasleverandør konkluderedes det, at dette ukrainske selskab ikke i egen ret kunne anses for en eksporterende producent af urinstof (jf. betragtning 38 og 39). Derfor blev der ikke fastsat nogen normal værdi.
(60) Som anført i betragtning 138 i forordningen om midlertidig told undersøgte Kommissionen endvidere, om det var nødvendigt at justere andre omkostningsfaktorer, som f.eks. afskrivninger foretaget af den ukrainske eksporterende producent, for hvem den normale værdi var baseret på egne oplysninger.
(61) En sammenligning viste, at der var visse forskelle mellem de afskrivningsomkostninger, der var indregnet i produktionsomkostningerne for de forskellige produktionsanlæg, som tilhørte den samarbejdsvillige producent i referencelandet, og de afskrivninger, som den ukrainske producent havde foretaget. Disse forskelle kan imidlertid skyldes en lang række faktorer og var under alle omstændigheder ikke så store, at det var nødvendigt at justere den ukrainske producents omkostninger. Desuden var den normale værdi for denne ukrainske producent baseret på hjemmemarkedssalget, og de eventuelle følgevirkninger af enhver omkostningsændring ville derfor kun have været ubetydelige. Der blev derfor ikke foretaget nogen justeringer.
Eksportpris
(62) To selskaber i Ukraine, hvis eksportsalg fandt sted på grundlag af forarbejdningsaftaler, og som derfor ikke indgik i dumpingberegningerne, fremførte, at deres eksportpris burde beregnes på grundlag af det forarbejdningsgebyr, som deres eksportkunder betalte, og de gasomkostninger, som de selv eller en anden eksporterende producent i Ukraine betalte, samt en rimelig fortjeneste.
(63) For et af selskaberne konkluderedes det som følge af det manglende samarbejde fra den forretningsmæssigt forbundne gasleverandør, at priserne på dets eksportsalg ikke kunne efterprøves, og at selskabet ikke i sig selv kunne anses for en eksporterende producent af urinstof (jf. betragtning 38 og 39). Derfor blev der ikke fastsat nogen individuel dumpingmargen for dette selskab.
(64) Med hensyn til det andet selskab er den foreslåede metode ikke i overensstemmelse med artikel 2, stk. 9, i grundforordningen. Formålet med denne artikel er ikke at give alternative metoder til at fastsætte eksportpriserne i tilfælde af manglende samarbejde, men derimod at tage højde for den indflydelse, som en importør i Fællesskabet, der er forretningsmæssigt forbundet eller knyttet til den eksporterende producent, har på eksportsalget. Den metode, der foreslås af de ukrainske selskaber, er i modsætning til grundforordningens artikel 2, stk. 9, ikke baseret på en salgspris til en uafhængig part. Den tager i stedet udgangspunkt i en produktionsomkostning, hvilket er en metode, der anvendes til at beregne normale værdier og ikke eksportpriser. Påstanden afvistes derfor.
(65) Et tredje ukrainsk selskab, hvis eksportsalg også udelukkende fandt sted på grundlag af forarbejdningsaftaler, hævdede, at den gennemsnitlige eksportpris for andre ukrainske eksporterende producenter burde have været anvendt i stedet for de laveste eksportpriser.
(66) Der var imidlertid ikke nogen grund til at antage, at den gennemsnitlige eksportpris for andre ukrainske eksporterende producenter var mere korrekt. I tilfælde af manglende samarbejdsvilje er det Kommissionens praksis at gøre brug af den vejede gennemsnitlige eksportpris for de transaktioner, der finder sted til de laveste eksportpriser, og som samtidig udgør en betydelig del af de eksportmængder, hvis priser kan efterprøves.
Sammenligning
(67) To ukrainske selskaber og et belarussisk selskab anmodede Kommissionen om at give dem visse grundlæggende oplysninger, så de kunne gøre krav på naturlige sammenligningsfordele.
(68) Da kun et enkelt amerikansk selskab samarbejdede i forbindelse med proceduren, var det ikke muligt at videregive oplysninger om selskabets produktion og salg uden at bryde reglerne om fortrolighed. Andre grundlæggende oplysninger (geografisk beliggenhed, adgang til råmaterialer osv.) er offentligt tilgængelige. Kommissionen har gennemgået de tilgængelige oplysninger og har på eget initiativ foretaget de nødvendige justeringer. Som nævnt var naturgasomkostningerne i USA i undersøgelsesperioden usædvanlig høje, og derfor blev det samarbejdsvillige amerikanske selskabs gasomkostninger justeret, så de kom ned på et niveau, der kunne sammenlignes med niveauet for de andre samarbejdsvillige selskaber.
(69) Tre ukrainske selskaber og det belarussiske selskab gjorde indsigelse mod, at Kommissionen foretog en justering af eksportprisen for indenlandsk transport på grundlag af jernbanetarifferne i referencelandet. De fremførte, at de ukrainske eller de litauiske tariffer burde anvendes.
(70) Jernbanetarifferne i Ukraine og Belarus, hvor de markedsøkonomiske principper endnu ikke er fremherskende, fastsættes af staten og kan derfor ikke anses for at afspejle de normale markedspriser. Det har længe været Kommissionens praksis at basere justeringer for denne type af indenlandsk transport i lande, der er omfattet af grundforordningens artikel 2, stk. 7, på efterprøvede oplysninger fra referencelandet, når sådanne foreligger. Da nogle af de pågældende ukrainske selskaber blev indrømmet markedsøkonomisk status, blev det også udtrykkeligt nævnt, at visse omkostningsfaktorer kunne blive justeret for at tilnærme dem til den normale markedsværdi. Der er derfor ingen grund til at ændre de foreløbige undersøgelsesresultater.
(71) Det blev også hævdet, at der burde anvendes lavere tariffer, da de ukrainske eksporterende producenter anvendte deres egne togvogne til at forsende store varemængder og også stod for returnering af de tomme vogne.
(72) Det fremgik af oplysninger fra producenten i referencelandet, at det var berettiget at foretage en justering for brug af egne vogne. Beregningerne ændredes derfor i overensstemmelse hermed.
(73) De ukrainske og belarussiske selskaber hævdede, at justeringen for fysiske forskelle mellem urinstof i granulatform, der sælges på hjemmemarkedet i referencelandet, og urinstof i pilleform, der eksporteres af disse lande, burde have været baseret på prisforskelle på fællesskabsmarkedet.
(74) Da formålet er at fastsætte en normal værdi for urinstof i pilleform på referencelandets marked, må justeringen imidlertid baseres på en prisforskel på dette marked. Justeringen blev derfor baseret på prisforskelle på det amerikanske marked. Det ville ikke være hensigtsmæssigt at anvende fællesskabsmarkedet, da prisforskellen på dette marked højst sandsynligt ville være påvirket af dumpingimporten. Denne påstand blev derfor afvist.
(75) To ukrainske selskaber og selskabet i Belarus anmodede også om en justering for forskelle i handelsled, da de angiveligt kun solgte til forhandlere.
(76) De eksporterende producenter i Ukraine og Belarus eksporterede den pågældende vare til forhandlere. Den samarbejdsvillige producent i referencelandet solgte også varen til forhandlere. Producentens hjemmemarkedssalg i referencelandet fandt delvis sted til blandingsproducenter. En nøje gennemgang af funktioner og priser viste, at det ikke var berettiget at imødekomme påstanden.
3. Dumpingmargen for undersøgte selskaber
Anvendelse af artikel 18 i grundforordningen
(77) Efter indførelsen af midlertidig told undersøgte Kommissionen yderligere, om de fragtomkostninger, som den litauiske eksporterende producent havde indberettet, men som importørerne havde betalt, var korrekte. Det konstateredes, at disse omkostninger var sat for højt, efter at have sammenlignet dem med oplysninger fra importører og offentligt tilgængelige priser for de samme ruter. Fragtomkostningerne er blevet revideret i overensstemmelse hermed, og der er gjort brug af de reelle omkostninger.
(78) På baggrund af den estiske eksporterende producents bemærkninger om, at den justering af cif-værdien for det ikke-indberettede salg, der anvendtes til at fastlægge dumpingmargenen for dette salg i den foreløbige fase, var urimelig, undersøgte Kommissionen sagen nærmere og besluttede at revidere den anvendte metode. Den justering, der blev foretaget i den foreløbige fase, er trukket tilbage. Da selskabet ikke havde indgivet nogen pålidelige oplysninger, besluttede Kommissionen imidlertid at basere sine undersøgelsesresultater på oplysninger fra Eurostat, som er de mest pålidelige oplysninger, der foreligger.
(79) Kommissionen foretog en foreløbig justering af den cif-værdi for den belarussiske eksporterende producent, der anvendtes til at beregne dumpingmargenen. Da denne justering var forkert, er den blevet trukket tilbage.
Dumpingmargener
(80) Udtrykt i procent af cif-importprisen, Fællesskabets grænse, udgør de endelige dumpingmargener følgende:
Belarus
TABELPOSITION
Bulgarien
TABELPOSITION
Kroatien
TABELPOSITION
Estland
TABELPOSITION
Libyen
TABELPOSITION
Litauen
TABELPOSITION
Rumænien
TABELPOSITION
Ukraine
TABELPOSITION
E. SKADE
1. Definition af erhvervsgrenen i Fællesskabet
(81) En række interesserede parter gentog deres krav om, at de EF-producenter, som købte og importerede urinstof fra de lande, der er omfattet af denne procedure, skulle holdes uden for definitionen af EF-erhvervsgrenen.
(82) Som nævnt i betragtning 156 i forordningen om midlertidig told var disse køb overvejende af beskedent omfang og tog sigte på at dække den utilstrækkelige produktion som følge af vedligeholdelsesarbejde. Det ene selskab, der foretog større køb, svarende til ca. 20 % af dets egenproduktionen i undersøgelsesperioden, gjorde det for at supplere sit vareudvalg. Undersøgelsen viste, at dette selskab hovedsagelig er producent og ikke importør af urinstof, og der er således ingen gyldige grunde til at holde det uden for definitionen af EF-erhvervsgrenen. Dette ville under alle omstændigheder hverken have haft nogen væsentlig indflydelse på undersøgelsesresultaterne eller på størrelsen af den indførte told.
(83) Undersøgelsesresultaterne i betragtning 157 i forordningen om midlertidig told bekræftes derfor.
2. Forbruget i Fællesskabet
(84) I mangel af nye oplysninger bekræftes undersøgelsesresultaterne vedrørende forbruget i Fællesskabet i betragtning 158 og 159 i forordningen om midlertidig told.
3. Importen fra de pågældende lande
Kumulativ vurdering af virkningerne af den pågældende import
(85) Det hævdedes, at importen af urinstof med oprindelse i Rumænien ikke skulle kumuleres med importen fra de andre lande, der er omfattet af proceduren. Påstanden var begrundet med, at importmængderne og markedsandelene udviklede sig forskelligt i den betragtede periode.
(86) I betragtning 162 i forordningen om midlertidig told blev det fastslået, at:
- importen fra alle de pågældende lande var betydelig og lå et godt stykke over de tærskler, der er fastlagt i artikel 5, stk. 7, i grundforordningen
- de konstaterede dumpingmargener alle var over de minimis, og at alle de eksporterende producenter underbød EF-erhvervsgrenens salgspriser
- priserne på både importeret og EF-produceret urinstof faldt betydeligt i den betragtede periode.
(87) Mængden af urinstof, der importeredes fra Rumænien, fulgte udviklingen i priserne på urinstof på fællesskabsmarkedet, dvs. at der var en vis forbindelse mellem priserne på og mængden af importen fra Rumænien i den betragtede periode. I 1999, hvor priserne var lavest, var der næsten ingen import fra Rumænien. Dette viser, at der er prisgennemsigtighed på Fællesskabets urinstofmarked. Det viser også, at de rumænske eksportører trækker sig tilbage fra et marked, når priserne kommer for langt ned. Det delvise genopsving i priserne mellem 1999 og undersøgelsesperioden (betragtning 164 i forordningen om midlertidig told) betød imidlertid, at den rumænske import steg betydeligt og nåede op på en markedsandel på 2,3 % i undersøgelsesperioden. Rumænien var den fjerdestørste eksportør til Fællesskabet blandt de pågældende lande i undersøgelsesperioden.
(88) Denne importudvikling gjaldt ikke kun for Rumænien. Importen fra en række af de pågældende lande fulgte også et bemærkelsesværdigt ens mønster med faldende import mellem 1996 og 1999 og derefter en stærk tilbagevenden til fællesskabsmarkedet i undersøgelsesperioden. Dette skal ses på baggrund af, at den samlede importmængde fra de pågældende lande steg hvert år i den betragtede periode. Det eneste, der ændrede sig, var fordelingen af denne import mellem de pågældende lande og priserne herpå. Dette er endnu et bevis på konkurrence mellem de importerede varer og er ikke en grund til ikke at kumulere importen fra Rumænien eller nogen af de andre pågældende lande.
(89) Af ovennævnte årsager konkluderes det, at kriterierne i artikel 3, stk. 4, i grundforordningen er opfyldt. Derfor bekræftes undersøgelsesresultaterne i betragtning 162 i forordningen om midlertidig told.
Importens mængde, markedsandel og priser
(90) I mangel af nye oplysninger bekræftes de foreløbige undersøgelsesresultater om mængden og priserne på importen fra de pågældende lande.
Underbud
(91) I den foreløbige fase blev underbuddet beregnet ved at sammenligne eksportørernes priser, Fællesskabets grænse, ab kaj, leveret fortoldet (DEQ), med EF-producenternes kontrollerede priser ab fabrik. Sammenligningen skete henholdsvis mellem varer i pilleform, varer i granulatform, varer i løs vægt og varer i sække.
(92) Flere parter, herunder en række af de eksporterende producenter, hævdede, at de priser for EF-producenterne, der anvendtes til at beregne underbuddet, burde være den vejede gennemsnitlige pris for EF-erhvervsgrenen og ikke priserne for de individuelle producenter. Det hævdedes, at sidstnævnte metode kunstigt øger margenen gennem nulsatsning for EF-producenterne.
(93) For det første skal det bemærkes, at underbuds- og prissammenligningen er en skadesindikator, som ifølge artikel 3, stk. 3, i grundforordningen tager sigte på at undersøge, "om dumpingvarerne udbydes til en væsentlig lavere pris end prisen på samme vare fremstillet af erhvervsgrenen i Fællesskabet, eller om priserne som følge af en sådan indførsel er blevet trykket betydeligt".
(94) Det er sandt, at det ikke var hele importen fra de pågældende lande, der underbød priserne for de forskellige EF-producenter. En betydelig del af eksportsalget fandt imidlertid sted til priser, der lå under EF-erhvervsgrenens. Det skal også bemærkes, at urinstofmarkedet i Fællesskabet både er meget gennemsigtigt og følsomt over for prisændringer.
(95) Efter en yderligere undersøgelse konstateredes det for de pågældende lande, at andelen af importen pr. selskab, der underbød EF-erhvervsgrenens priser, var på mellem 0 % og 56 %, med et samlet gennemsnit for hele importen på 46 %. Underbuddet nåede helt op på 17 %. Nulsatsning blev ikke anvendt for denne sammenligning. På grund af problemer med samarbejdet fra den eksporterende producent i Belarus (betragtning 113 i forordningen om midlertidig told) og Estland (betragtning 58 i forordningen om midlertidig told) var det ikke muligt at foretage denne prissammenligning for disse selskaber. Der er imidlertid ingen grund til at antage, at resultaterne ville have været anderledes for deres vedkommende.
(96) Det skal endvidere bemærkes, at EF-erhvervsgrenen var tabsgivende i undersøgelsesperioden (betragtning 175 i forordningen om midlertidig told), dvs. at EF-erhvervsgrenens priser var trykket. Selv for det ene selskab, der ikke underbød EF-erhvervsgrenens priser, konstateredes et målprisunderbud.
(97) Det konstateres derfor endeligt, at der både forekom et betydeligt prisunderbud fra de eksporterende producenter i de pågældende lande og et pristryk på fællesskabsmarkedet i undersøgelsesperioden.
(98) Der blev fremsat en række påstande vedrørende beregningen af skadestærsklen. Disse påstande gennemgås i betragtning 114 til 116 og 121 til 123. Det bekræftes imidlertid, at når der blev indrømmet justeringer, blev disse også taget i betragtning med henblik på at beregne underbuddet.
4. EF-erhvervsgrenens situation
(99) Efter en yderligere kontrol af to EF-producenter ændredes nogle af skadesindikatorerne i absolutte tal. Disse ændringer var imidlertid hverken tilstrækkelige til at påvirke udviklingen i skadesindikatorerne nævneværdigt i den betragtede periode eller til at ændre de foreløbige konklusioner. På baggrund af ovenstående bekræftes de foreløbige undersøgelsesresultater vedrørende den væsentlige skade, der er påført EF-erhvervsgrenen.
F. ÅRSAGSSAMMENHÆNG
(100) Flere interesserede parter gentog deres påstand om, at den skade, der var påført EF-erhvervsgrenen, ikke skyldtes dumpingimporten, men snarere overforsyningen af urinstof på verdensmarkedet. Denne påstand er knyttet til nogle af parternes påstand om, at den skade, der er påført EF-erhvervsgrenen, skete som følge af faldet i dens eksportsalg, hvilket påvirkede dens salg på fællesskabsmarkedet.
(101) I denne forbindelse bør det bemærkes, at vurderingen af EF-erhvervsgrenens situation var baseret på oplysninger om salget af den pågældende vare på fællesskabsmarkedet. Derfor er de eventuelle negative følgevirkninger af det mindskede eksportsalg ikke medtaget i ovennævnte skadesanalyse.
(102) Desuden faldt EF-erhvervsgrenens eksportsalg med 337000 tons i den betragtede periode, mens dens salg på fællesskabsmarkedet steg med 172000 tons. I den vanskelige eksportsituation var EF-erhvervsgrenen således i stand til at omlægge halvdelen af det mistede eksportsalg til fællesskabsmarkedet.
(103) Samtidig steg forbruget i Fællesskabet med 1,25 mio. tons, den billige dumpingimport steg med 867000 tons (betragtning 163 i forordningen om midlertidig told), og EF-erhvervsgrenen mistede 10,3 % af fællesskabsmarkedet (betragtning 173 i forordningen om midlertidig told). EF-erhvervsgrenens manglende evne til at drage fordel af det voksende hjemmemarkedssalg, da eksportsalget faldt, er ikke årsagen til skaden, men snarere et bevis på den skade, der forårsagedes af dumpingimporten.
(104) Overforsyningen og det tabte eksportsalg kunne således kun påvirke EF-erhvervsgrenen (i form af et begrænset tab af stordriftsfordele), fordi dumpingimporten forhindrede den i at drage fuld fordel af det voksende marked i Fællesskabet. Derfor konkluderes det, at hverken følgevirkningerne af EF-erhvervsgrenens faldende eksportsalg eller den påståede overforsyning var tilstrækkelige til at bryde årsagssammenhængen mellem dumpingimporten og den væsentlige skade, der er påført EF-erhvervsgrenen. Konklusionerne i betragtning 197 og 198 i forordningen om midlertidig told bekræftes derfor.
G. FÆLLESSKABETS INTERESSER
1. Importører/forhandlere
(105) Der blev ikke modtaget nogen bemærkninger fra de samarbejdsvillige importører efter offentliggørelsen af forordningen om midlertidig told. En importørsammenslutning fastholdt imidlertid, at indførelsen af antidumpingforanstaltninger ikke var i urinstofimportørernes interesse, og at en blomstrende landbrugssektor var vigtig for dem.
(106) Som anført i betragtning 206 i forordningen om midlertidig told vil der stadig være behov for at importere urinstof. Selv hvis tolden overvæltes helt på næste led, vil det i værste fald kun medføre en stigning på 0,6 % i landbrugernes omkostninger. Selv om en sådan stigning kan føre til, at landbrugerne ændrer deres indkøb af urinstof, er det ikke en tilstrækkelig grund til at stille spørgsmålstegn ved konklusionerne i betragtning 206 i forordningen om midlertidig told.
2. Brugere
Landbrugere
(107) Der blev ikke modtaget nogen bemærkninger fra landbrugsorganisationerne i Det Forenede Kongerige, Italien, Spanien og Østrig efter offentliggørelsen af forordningen om midlertidig told. Ingen af parterne gjorde indsigelse mod den foreløbige konklusion om, at tolden i værste fald ville føre til en stigning på 0,6 % i landbrugernes omkostninger. De protesterede imidlertid imod indførelsen af foranstaltninger og konklusionen om, at prisstigningerne ikke ville blive overvæltet helt på næste led.
(108) Efter et kontrolbesøg hos et landbrugskooperativ bekræftedes konklusionen om de foreslåede foranstaltningers følgevirkninger for omkostningerne. Konklusionen om, at foranstaltningernes virkninger ikke vil blive overvæltet helt på næste led, er baseret på erfaringer fra en lang række antidumpingprocedurer. Der er ikke nogen beviser for, at dette ikke vil være tilfældet i denne procedure.
(109) Selv om det bekræftes, at landbrugerne er i en vanskelig situation, kan det ikke konkluderes, at tolden vil få sådanne virkninger, at det ikke vil være i Fællesskabets interesse at indføre foranstaltninger.
Industrielle brugere
(110) Der blev ikke modtaget skriftlige bemærkninger direkte fra nogen af de samarbejdsvillige industrielle brugere af urinstof. Dette tyder på, at foranstaltningerne ikke vil få særligt store virkninger for disse brugere.
(111) En industriel bruger, der også importerer og sælger urinstof, indgav bemærkninger via en importørsammenslutning. Dette selskab anførte, at indførelsen af foranstaltninger vil kunne tvinge det til at lukke sit produktionsanlæg med deraf følgende tab af op til 380 arbejdspladser. Denne påstand afvises imidlertid, da den ikke blev fremført direkte af selskabet, og der ikke er fremlagt nogen dokumentation herfor.
3. Konklusion om Fællesskabets interesser
(112) I mangel af nye oplysninger om Fællesskabets interesser bekræftes konklusionerne i betragtning 219 i forordningen om midlertidig told.
H. ENDELIGE ANTIDUMPINGFORANSTALTNINGER
1. Skadestærskel
(113) I den foreløbige fase blev målprisunderbuddet beregnet ved at sammenligne eksportørernes priser, Fællesskabets grænse, ab kaj, leveret fortoldet (DEQ), med EF-producenternes kontrollerede målpriser ab fabrik. Priserne er sammenlignet for hvert selskab, henholdsvis for varer i pilleform, varer i granulatform, varer i løs vægt og varer i sække.
(114) Mange eksporterende producenter påstod, at den justering, der var foretaget for losningsomkostninger for at beregne eksportørernes priser, var utilstrækkelig. Det hævdedes også, at der burde medtages en margen for importører (navnlig forhandlere) på linje med andre nyligt afgjorte sager vedrørende gødningsstoffer.
(115) Kommissionen har modtaget yderligere dokumentation for de faktiske losningsomkostninger fra en række forskellige kilder, bl.a. de eksporterende producenter, EF-erhvervsgrenen og uafhængige importører. Losningsomkostningerne er blevet justeret på grundlag af disse oplysninger.
(116) Anmodningen om en justering for importørernes margen blev behandlet ud fra omstændighederne i denne særlige undersøgelse. Det konstateredes, at eksporterende producenter solgte urinstof på fællesskabsmarkedet gennem en række kanaler, herunder direkte til den endelige bruger. Der blev ikke fremlagt dokumentation for, at priserne varierede for de forskellige kanaler. Det konstateredes derimod, at salgspriserne i almindelighed ikke afhang af kundetypen. Der blev heller ikke konstateret væsentlige forskelle mellem de salgskanaler, som henholdsvis EF-erhvervsgrenen og de eksporterende producenter anvendte. Derfor blev anmodningen om en justering for importørernes margen afvist.
(117) Flere parter, herunder hovedparten af de eksporterende producenter, hævdede, at de priser for EF-producenterne, der anvendtes til at beregne målprisunderbuddet, burde være den vejede gennemsnitlige pris for EF-erhvervsgrenen og ikke priserne for de individuelle producenter. Det hævdedes, at den anvendte metode kunstigt øger margenen ved at udelukke negative målprisunderbud for de individuelle EF-producenter. Det blev desuden hævdet, at det var i strid med en afgørelse, som WTO traf for nylig(3), at basere antidumpingtolden på en beregningsmetode, der fører til nulsatsning.
(118) Det skal bemærkes, at formålet med at beregne målprisunderbuddet er at fastlægge det reelle omfang af den skade, som dumpingimporten har påført EF-erhvervsgrenen. For at prissammenligningen kan give et sandt billede, bør den afspejle den økonomiske virkelighed. Undersøgelsen viste, at der på fællesskabsmarkedet er konkurrence mellem hver enkelt eksporterende producent og hver enkelt individuel producent, der indgår i EF-erhvervsgrenen. I den forbindelse skal det bl.a. bemærkes, at der er store prismæssige og geografiske forskelle mellem EF-producenterne. Derfor bør omfanget af den dumping, som en eksporterende producent måtte have foretaget med deraf følgende skadelige virkninger for EF-erhvervsgrenen, vurderes ud fra den reelle markedssituation samt specifikke og kontrollerede oplysninger for hvert selskab.
(119) En sammenligning af priserne for hvert selskab giver en præcis vurdering af det fulde omfang af dumpingens skadelige virkninger for EF-erhvervsgrenen og øger ikke kunstigt målprisunderbudsniveauet i dette tilfælde. Derfor afvises denne påstand.
(120) EF-erhvervsgrenen hævdede, at noget af det urinstof, der indførtes i Fællesskabet, rent faktisk var "store" piller, som skulle behandles som en anden type urinstof. Det hævdedes endvidere, at denne type burde sammenlignes med prisen på de "store" piller, der fremstilles i Fællesskabet, for at kunne beregne målprisunderbuddet.
(121) Det konstateredes, at piller med stor diameter, eller "store" piller, rent faktisk produceredes af EF-erhvervsgrenen og eksporteredes til Fællesskabet fra nogle af de pågældende lande. Den eneste forskel i forhold til standardpiller er imidlertid deres store diameter. Der er heller ingen dokumentation for, at produktionsomkostningerne er større, eller at "store" piller solgtes til en højere pris i undersøgelsesperioden. Derfor konkluderes det, at der ikke er nogen grund til at anse "store" piller for en anden varetype.
(122) Nogle af de eksporterende producenter gentog deres krav om en justering for kvaliteten af deres vare. Der blev imidlertid ikke fremlagt nogen dokumentation herfor. Det var heller ikke opfattelsen på markedet, at der var problemer med kvaliteten af rumænsk urinstof. Kravet afvises derfor.
(123) Det skal bemærkes, at der for at beregne den ikke-skadevoldende pris i den foreløbige fase blev gjort brug af en fortjenstmargen på 8 % af omkostningerne og ikke på 8 % af omsætningen som anført i betragtning 222 i forordningen om midlertidig told. Visse samarbejdsvillige parter fremførte, at fortjenstmargenen burde begrænses til 5 %, som det var tilfældet i tidligere antidumpingprocedurer vedrørende nitratholdige gødningsstoffer samt i proceduren vedrørende urinstof fra Rusland(4). EF-erhvervsgrenen gentog sin påstand om, at en fortjenstmargen på 15 % afkast af investeret kapital ville være mere passende.
(124) Det bekræftes, at den pågældende fortjenstmargen i denne procedure er fastlagt på grundlag af en vurdering af den fortjenstmargen, som EF-erhvervsgrenen med rimelighed kunne forvente under normale konkurrencevilkår uden dumpingimport. Den er derfor baseret på en vurdering af de faktiske oplysninger i denne sag og ikke i andre procedurer vedrørende andre varer og/eller andre undersøgelsesperioder.
(125) Kravet om at basere rentabiliteten på afkastet af investeret kapital afvises af de årsager, der er anført i betragtning 223 i forordningen om midlertidig told.
(126) På baggrund af ovenstående, og da der ikke foreligger nogen dokumentation for, at det ikke er korrekt at fastsætte en fortjenstmargen på 8 %, bekræftes konklusionerne i betragtning 221 til 227 i forordningen om midlertidig told.
(127) Endelig blev de oplysninger, der var modtaget og kontrolleret efter offentliggørelsen af forordningen om midlertidig told, herunder kontrollerede oplysninger fra to andre EF-producenter, også medtaget i beregningerne, når det var relevant.
2. Toldens form og størrelse
(128) På baggrund af ovenstående finder Kommissionen, at der i overensstemmelse med artikel 9, stk. 4, i grundforordningen bør indføres en endelig antidumpingtold på importen af urinstof med oprindelse i Belarus, Bulgarien, Kroatien, Estland, Libyen, Litauen, Rumænien og Ukraine, som bør svare til de konstaterede skades- eller dumpingmargener, alt efter hvilken der er lavest.
(129) Resttolden for de ikke-samarbejdsvillige eksporterende producenter fastsattes på grundlag af den højeste toldsats, der var konstateret for de samarbejdsvillige eksportører i hvert land.
(130) En af de eksporterende producenter hævdede, at tolden for at kunne være på linje med en tidligere procedure burde indføres i form af en mindsteimportpris, som det var tilfældet for urinstof fra Rusland.
(131) For at sikre foranstaltningernes effektivitet og forhindre den prismanipulation, der er blevet konstateret i tidligere procedurer vedrørende samme generelle varekategori, dvs. gødningsstoffer, indføres den endelige told i form af et særligt beløb pr. ton, jf. betragtning 231 i forordningen om midlertidig told. Påstanden afvises derfor.
(132) På grundlag af ovenstående fastsættes den endelige told til følgende:
TABELPOSITION
(133) De antidumpingtoldsatser for individuelle selskaber, der er anført i denne forordning, blev fastsat på grundlag af resultaterne af den foreliggende undersøgelse. De afspejler derfor den situation, der konstateredes for disse selskaber i undersøgelsen. Disse toldsatser finder således (i modsætning til den landsomfattende told, der gælder for "alle andre selskaber") udelukkende anvendelse på import af varer med oprindelse i det pågældende land, som er fremstillet af de nævnte selskaber og således af de nævnte specifikke retlige enheder. Varer, der er fremstillet af andre selskaber, som ikke udtrykkeligt er nævnt i den dispositive del af denne forordning med navn og adresse, herunder enheder, der er forretningsmæssigt forbundet med de specifikt nævnte, kan ikke drage fordel af disse satser, men er omfattet af toldsatsen for "alle andre selskaber".
(134) Alle anmodninger om anvendelse af disse individuelle toldsatser (f.eks. efter ændring af den pågældende virksomheds navn eller efter oprettelse af nye produktions- eller salgsenheder) fremsendes straks til Kommissionen(5) sammen med alle relevante oplysninger, især om ændringer af selskabets aktiviteter i forbindelse med fremstilling og hjemmemarkeds- og eksportsalg i tilknytning til den pågældende navneændring eller ændring vedrørende produktions- og salgsenheder. Kommissionen vil efter høring af det rådgivende udvalg om nødvendigt ændre forordningen i overensstemmelse dermed ved at ajourføre listen over de selskaber, der er omfattet af individuelle toldsatser.
3. Opkrævning af midlertidig told
(135) På grund af størrelsen af de konstaterede dumpingmargener og den skade, der er forvoldt EF-erhvervsgrenen, anses det for nødvendigt, at de beløb, der er stillet som sikkerhed i form af midlertidig antidumpingtold, indført ved forordningen om midlertidig told, opkræves endeligt med et beløb svarende til den endelige told. I tilfælde, hvor den endelige told er højere end den midlertidige told, opkræves kun de beløb, for hvilke der er stillet sikkerhed med niveauet for den midlertidige told, endeligt.
4. Tilsagn
(136) Efter indførelsen af de midlertidige foranstaltninger afgav eksporterende producenter i Belarus, Kroatien, Libyen, Rumænien og Ukraine pristilsagn i henhold til artikel 8, stk. 1, i grundforordningen. De eksporterende producenter i Estland og Litauen fornyede de tilsagn, som de allerede havde afgivet i den foreløbige fase, men som var blevet afvist af de årsager, der er anført i betragtning 236 og 237 i forordningen om midlertidig told.
(137) Kommissionen havde allerede godtaget et tilsagn fra den bulgarske eksporterende producent i den foreløbige fase af denne procedure (se betragtning 236 i forordningen om midlertidig told). Som nævnt i betragtning 128 indvirkede de nye oplysninger, der blev medtaget i beregningen af den endelige skadesmargen, på den konstaterede skadestærskel. Mindsteprisen i tilsagnet blev derfor justeret i overensstemmelse hermed.
(138) Efter meddelelsen om de foreløbige undersøgelsesresultater gjorde den klagende EF-erhvervsgren indsigelse mod Kommissionens beslutning om at godtage et tilsagn fra den bulgarske eksporterende producent. Den fremførte i denne forbindelse, at det pågældende selskab var forretningsmæssigt forbundet med - eller havde tætte tekniske og industrielle forbindelser til - andre eksportører og/eller producenter af nitrogenholdige gødningsstoffer, herunder urinstof, i Bulgarien, Belarus og Ukraine, hvilket gav store muligheder for kompensationsaftaler. Endvidere satte EF-erhvervsgrenen spørgsmålstegn ved denne eksporterende producents evne til at opfylde forpligtelserne i et tilsagn.
(139) EF-erhvervsgrenen hævdede, at tilsagn, og således også mindstepriser, i almindelighed ikke er en hensigtsmæssig foranstaltning i forbindelse med nitrogenholdige gødningsstoffer, herunder urinstof.
(140) Det skal bemærkes, at EF-erhvervsgrenen ikke kunne fremlægge tilstrækkelig dokumentation for sine påstande vedrørende den eksporterende producent i Bulgarien. Desuden blev disse påstande ikke bekræftet af Kommissionens undersøgelse, og de måtte derfor afvises. Hvad angår tilsagnets hensigtsmæssighed skal det bemærkes, at en vurdering heraf hovedsageligt koncentreres om selskabets specifikke situation. Det konstateredes således, at det pågældende selskab udelukkende fremstiller og eksporterer urinstof, og at det højst sandsynligt vil være muligt at overvåge tilsagnet effektivt i dette tilfælde.
(141) Hvis tilsagnet formodes misligholdt, misligholdes eller trækkes tilbage, kan der under alle omstændigheder indføres antidumpingtold i henhold til grundforordningens artikel 8, stk. 9 og 10.
(142) Kommissionen gennemgik også alle de andre afgivne tilsagn og konstaterede, at der navnlig var to forhold, der gjorde, at disse tilsagn ikke kunne godtages:
(143) De eksporterende producenter i Litauen, Rumænien, Kroatien, Ukraine og Libyen producerer forskellige typer af gødningsstoffer og/eller andre kemiske produkter, som de tidligere konsekvent har eksporteret til de samme kunder (navnlig forhandlere) i Fællesskabet. Denne praksis indebærer en stor risiko for krydskompensation, dvs. at prisen i et tilsagn formelt overholdes, men at priserne for andre varer, der ikke er omfattet af tilsagnet, sænkes. Dette gør forpligtelsen til at overholde en mindstepris for urinstof nem at omgå og meget vanskelig at overvåge effektivt.
(144) Desuden påstod visse producenter (Estland, Ukraine og Belarus), at de hverken kunne kontrollere eller have noget kendskab til bestemmelsesstedet og/eller salgsbetingelserne for deres eksport af urinstof, selv om det klart fremgik af de officielle statistikker, at varen var eksporteret til Fællesskabet i store mængder i undersøgelsesperioden. Som nævnt indgav disse selskaber ikke tilstrækkelige oplysninger herom, og Kommissionen måtte derfor gøre brug af de foreliggende faktiske oplysninger for at fastsætte eksportprisen i overensstemmelse med artikel 18 i grundforordningen. Desuden udviste visse eksporterende producenter (Libyen, Estland) ikke tilstrækkelig samarbejdsvilje i forbindelse med undersøgelsen. På denne baggrund fandt Kommissionen, at risikoen ved at godtage et tilsagn var uforholdsmæssig stor, og at der ikke var tilfredsstillende garantier for en passende overvågning.
(145) Af ovenstående grunde konkluderede Kommissionen, at ingen af de tilsagn, der var afgivet efter meddelelsen om de endelige undersøgelsesresultater, kunne godtages.
(146) De interesserede parter blev underrettet herom, og de pågældende eksporterende producenter fik nærmere besked om, hvorfor deres tilsagn ikke kunne godtages. Det Rådgivende Udvalg er blevet hørt -
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:
Artikel 1
1. Der indføres en endelig antidumpingtold på importen af urinstof, også i vandig opløsning, henhørende under KN-kode 3102 10 10 og 3102 10 90 og med oprindelse i Belarus, Bulgarien, Kroatien, Estland, Libyen, Litauen, Rumænien og Ukraine.
2. Den endelige antidumpingtold fastsættes til følgende af nettoprisen, frit Fællesskabets grænse, ufortoldet, for den i stk. 1 anførte vare:
TABELPOSITION
3. I tilfælde, hvor varer er blevet beskadiget før overgangen til fri omsætning, og hvor den pris, der faktisk er betalt eller skal betales, derfor fordeles med henblik på fastsættelse af toldværdien i henhold til artikel 145 i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2454/93 af 2. juli 1993 om visse gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 om indførelse af en EF-toldkodeks(6), reduceres det toldbeløb, der er beregnet på grundlag af bestemmelserne i stk. 2, med en procentsats svarende til fordelingen af den pris, der faktisk er betalt eller skal betales.
4. Gældende bestemmelser vedrørende told finder anvendelse, medmindre andet er angivet.
Artikel 2
1. Importerede varer undtages fra den ved artikel 1 indførte antidumpingtold, forudsat at de er fremstillet og direkte eksporteret (dvs. faktureret og sendt) til den første uafhængige kunde i Fællesskabet, der handler som importør, af det selskab, som er anført herunder, og hvis tilsagn er godtaget af Kommissionen, når denne import er i overensstemmelse med stk. 2.
TABELPOSITION
2. a) Toldfritagelsen er betinget af, at der over for medlemsstaternes toldmyndigheder fremlægges en gyldig handelsfaktura, der er udstedt af det i stk. 1 anførte selskab, samtidig med angivelsen om overgang til fri omsætning i henhold til et tilsagn.
b) Tilsagnsfakturaen skal overholde kravene til sådanne fakturaer, som er fastsat i de af Kommissionen godtagne tilsagn, og som for de vigtigste elementers vedkommende er anført i bilaget til denne forordning.
c) Toldfritagelsen er yderligere betinget af, at de varer, der er angivet og frembudt for toldmyndighederne, svarer nøjagtig til beskrivelsen i tilsagnsfakturaen.
3. Importerede varer, der ledsages af en tilsagnsfaktura, skal angives under Taric-tillægskoden, der er anført i stk. 1.
Artikel 3
De beløb, for hvilke der er stillet sikkerhed i form af den midlertidige antidumpingtold i henhold til forordning (EF) nr. 1497/2001 opkræves endeligt med den toldsats, der blev endeligt indført på importen af urinstof, også i vandig opløsning, henhørende under KN-kode 3102 10 10 og 3102 10 90 og med oprindelse i Belarus, Bulgarien, Kroatien, Estland, Libyen, Litauen, Rumænien og Ukraine.
Beløb, for hvilke der er stillet sikkerhed ud over den endelige antidumpingtold, frigives.
Artikel 4
Denne forordning træder i kraft dagen efter offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 17. januar 2002.
Neuvoston asetus (EY) N:o 92/2002,
annettu 17 päivänä tammikuuta 2002,
lopullisen polkumyyntitullin käyttöönotosta ja käyttöön otetun väliaikaisen polkumyyntitullin kantamisesta lopullisesti Bulgariasta, Kroatiasta, Libyasta, Liettuasta, Romaniasta, Ukrainasta, Valko-Venäjältä ja Virosta peräisin olevan virtsa-aineen (urean) tuonnissa
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,
ottaa huomioon polkumyynnillä muista kuin Euroopan yhteisön jäsenvaltioista tapahtuvalta tuonnilta suojautumisesta 22 päivänä joulukuuta 1995 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 384/96(1), jäljempänä "perusasetus", ja erityisesti sen 9 artiklan,
ottaa huomioon komission ehdotuksen, joka on tehty komission kuultua neuvoa-antavaa komiteaa,
sekä katsoo seuraavaa:
A VÄLIAIKAISET TOIMENPITEET
(1) Komissio otti asetuksella (EY) N:o 1497/2001(2), jäljempänä "väliaikainen asetus" käyttöön väliaikaisen polkumyyntitullin CN-koodeihin 3102 10 10 ja 3102 10 90 kuuluvan Bulgariasta, Kroatiasta, Libyasta, Liettuasta, Romaniasta, Ukrainasta, Valko-Venäjältä ja Virosta peräisin olevan virtsa-aineen (urea) tuonnissa.
(2) Samassa asetuksessa päätettiin päättää Egyptistä ja Puolasta peräisin olevan urean tuontia koskeva menettely.
B MYÖHEMPI MENETTELY
(3) Sen jälkeen, kun oli annettu ilmoitus niistä olennaisista tosiseikoista ja huomioista, joiden perusteella päätettiin ottaa käyttöön väliaikaiset toimenpiteet Bulgariasta, Kroatiasta, Libyasta, Liettuasta, Romaniasta, Ukrainasta, Valko-Venäjältä ja Virosta peräisin olevan urean tuonnissa (jäljempänä "ilmoitus"), useat asianomaiset osapuolet esittivät kirjallisia huomautuksia. Komissio antoi suullista kuulemista pyytäneille osapuolille tähän mahdollisuuden.
(4) Komissio jatkoi lopullisten päätelmiensä kannalta tarpeellisina pitämiensä tietojen hankkimista ja tarkistamista.
(5) Ylimääräisiä tarkastuskäyntejä tehtiin seuraavien yritysten toimitiloihin:
Yhteisön tuottajat
- Fertiberia, Madrid
- Hydro Agri France, Pariisi
Käyttäjät yhteisössä
- Libera Associazione Agricoltori Cremonesi, Cremona
(6) Kaikille osapuolille ilmoitettiin niistä olennaisista tosiseikoista ja huomioista, joiden perusteella aiottiin suositella lopullisten polkumyyntitullien käyttöönottoa ja väliaikaisten tullien vakuutena olevien määrien lopullista kantamista. Osapuolille asetettiin myös määräaika, jossa ne voivat tehdä huomautuksia kyseisen ilmoituksen johdosta.
(7) Osapuolten suulliset ja kirjalliset huomautukset tutkittiin, ja alustavia päätelmiä muutettiin tarvittaessa niiden perusteella.
C TARKASTELTAVANA OLEVA TUOTE JA SAMANKALTAINEN TUOTE
(8) Koska huomautuksia asiasta ei esitetty, vahvistetaan väliaikaisen asetuksen johdanto-osan 9-12 kappaleessa annettu tarkasteltavana olevan tuotteen ja samankaltaisen tuotteen määritelmä.
D POLKUMYYNTI
1. Markkinatalousmaat
Normaaliarvo
Perusasetuksen 18 artiklan soveltaminen
(9) Libyalainen vientiä harjoittava tuottaja väitti, ettei väliaikaisen asetuksen johdanto-osan 63 kappaleessa tarkasti kerrottu, minkälaista yhteistyössä toimimisen astetta edellytettiin. Se väitti komission olleen tietoinen ja implisiittisesti hyväksyneen, ettei kyseisen yhtymän kaikki toiminnot kattavaa yrityksen kirjanpitoa toimitettaisi luottamuksellisuuteen liittyvistä syistä. Se väitti edelleen, etteivät Libyan soveltamat kirjanpitomääräykset edellytä tarkastettujen tilien julkistamista ja että tämän vuoksi, perusasetuksen 2 artiklan 5 kohdan mukaisesti, komission ei olisi pitänyt olla hyväksymättä kirjanpitoa tällä perusteella.
(10) Yhteistyössä toimimisen asteen osalta komissio ei ole missään vaiheessa antanut ymmärtää, että se hyväksyisi yrityksen kieltäytymisen toimittaa olennaisia tilinpäätösasiakirjoja. Sitä vastoin se on toistuvasti kertonut vientiä harjoittavalle tuottajalle mahdollisuudesta soveltaa perusasetuksen 18 artiklaa, mikä tarkoittaa myös mahdollisuutta käyttää käytettävissä olevia tietoja, silloin kun yhteistyössä toimimisen aste on riittämätön. Yrityksen suhtautumistapa ei kuitenkaan muuttunut, eikä se toimittanut olennaisia tietoja, joita erityisesti tarkasteltavana olevan tuotteen kotimarkkinamyynnin ja tuotantokustannusten täsmäyttäminen olisi edellyttänyt. Voidakseen määrittää normaaliarvon asianomaisen yrityksen osalta yhteisön toimielimillä ei tässä tilanteessa ollut muuta neuvoa kuin perusasetuksen 18 artiklan mukaisesti käyttää saatavilla olevia tietoja eli valituksen yhteydessä toimitettuja tietoja. Edellä esitetyn perusteella ei ole oikein yrityksen tavoin olettaa, että tarkastettujen tilien julkistamatta jättäminen oli syynä siihen, että normaaliarvon määrittämisessä käytettiin käytettävissä olevia tietoja.
(11) Tätä vahvistaa myös se, että ilmoitettuja tietoja käytettiin silloin, kun ne voitiin todentaa ja täsmäyttää yrityksen sisäisiin tileihin; näin tehtiin erityisesti määritettäessä vientihintaa libyalaisen vientiä harjoittavan tuottajan osalta (katso väliaikaisen asetuksen johdanto-osan 67-72 kappale).
(12) Sama vientiä harjoittava tuottaja väitti, että sen normaaliarvo olisi pitänyt määrittää pikemmin kotimarkkinamyynnin tosiasiallisten hintojen pohjalta tai vaihtoehtoisesti laskennallisesti yrityksen omien tilinpäätöstietojen pohjalta kuin yhteisön tuotannonalan valituksen yhteydessä toimittamien tietojen pohjalta. Se väitti toimittaneensa tähän tarvittavat näytön ja tiedot urean tuotannosta ja myynnistä Libyan kotimarkkinoilla.
(13) Yritys ei edelleenkään toimittanut olennaisia tietoja vastauksessaan kyselylomakkeeseen eikä antanut tyydyttävää selitystä tarkastuskäynnin yhteydessä esille tulleisiin epäjohdonmukaisuuksiin ja ristiriitaisuuksiin, vaikka komissio korosti niitä selvästi puutteista ilmoittavissa kirjeissään ja paikalla. Näin ollen ei ollut mahdollista vahvistaa toimitettujen tietojen kattavuutta ja oikeellisuutta ilmoitetun kotimarkkinamyynnin ja tuotantokustannusten osalta. Tämän vuoksi vahvistetaan väliaikaisen asetuksen johdanto-osan 64 ja 65 kappaleessa esitetyt urean tuotantoa ja myyntiä Libyan kotimarkkinoilla koskevien näytön ja tietojen toimittamista koskevat päätelmät.
(14) Kuten väliaikaisen asetuksen johdanto-osan 66 kappaleessa mainitaan, libyalaisen vientiä harjoittavan tuottajan osalta normaaliarvo oli perusasetuksen 18 artiklan mukaisesti määritettävä käytettävissä olevien tietojen perusteella, koska muita luotettavia tietoja ei ollut.
(15) Sama vientiä harjoittava tuottaja väitti, että normaaliarvon laskemiseksi valituksessa käytetty voittomarginaali oli arvioitu liian suureksi. Väitteensä tueksi se esitti, että voittomarginaalit ovat urea-alalla perinteisesti alhaiset.
(16) Muita tässä menettelyssä yhteistyössä toimineita vientiä harjoittavia tuottajia koskevien päätelmien perusteella komissio piti aiheellisena tarkastella uudelleen libyalaisen vientiä harjoittavan tuottajan normaaliarvon laskennassa käytettyä voittomarginaalia.
(17) Kuten väliaikaisen asetuksen johdanto-osan 22 kappaleessa esitetään, normaaliarvon laskemiseksi niiden vientiä harjoittavien tuottajien osalta, joille ei voitu määrittää voittomarginaalia perusasetuksen 2 artiklan 6 kohdan johdantokappaleen tai sen a ja b alakohdan mukaisesti, voittomarginaalina käytettiin, perusasetuksen 2 artiklan 6 kohdan c alakohdan mukaisesti, tässä tutkimuksessa yhteistyössä toimineiden vientiä harjoittavien tuottajien tarkasteltavana olevan tuotteen kotimarkkinamyynnin keskimääräistä voittomarginaalia. Koska ei ollut osoitettavissa pätevää perustetta sille, miksi libyalaisen vientiä harjoittavan tuottajan osalta olisi sovellettava erilaista voittomarginaalia, ja koska muita asian kannalta merkityksellisiä tietoja ei ollut, päätettiin samaa voittomarginaalia soveltaa lopullisessa vaiheessa myös libyalaisen tuottajan normaaliarvon määrittämisessä.
Kotimarkkinamyyntiin perustuva normaaliarvo
(18) Kaksi romanialaista vientiä harjoittavaa tuottajaa esitti, että Romaniassa tutkimusajanjakson aikana vallinneen inflaation vuoksi normaaliarvo olisi määritettävä kultakin kuukaudelta erikseen. Tätä menetelmää sovellettiin väliaikaisessa vaiheessa kaikkiin romanialaisiin vientiä harjoittaviin tuottajiin.
(19) Tätä menettelyä on kuitenkin analysoitu väliaikaisten polkumyyntitullien käyttöönoton jälkeen. Tutkimus osoitti, etteivät inflaation vaikutukset riittäneet perusteeksi kuukausittaisten normaaliarvojen laskemiseen. Yhteisön toimielinten pysyvänä käytäntönä on ollut määrittää tutkimusajanjakson osalta normaaliarvojen keskiarvo huippukorkean inflaation kaltaisia tilanteita lukuun ottamatta. Romaniassa ei kuitenkaan ollut kyse tällaisesta tilanteesta.
(20) Näin ollen pidettiin aiheellisena määrittää lopullisessa vaiheessa normaaliarvo kullekin romanialaiselle vientiä harjoittavalle tuottajalle kotimarkkinoilla tutkimusajanjaksona maksetun keskihinnan pohjalta.
Laskennallinen normaaliarvo
(21) Yhteisön tuotannonala väitti, että normaaliarvojen laskennassa Bulgariassa, Liettuassa ja Virossa toimiville vientiä harjoittaville tuottajille käytettävää voittomarginaalia määritettäessä olisi pitänyt käyttää pääoman vähimmäistuottoa, joka tavallisesti tarvitaan pitämään urea-alan yritykset elinkelpoisina keskipitkällä tai pitkällä aikavälillä. Se väitti, etteivät voittomarginaalit edellä mainittujen maiden osalta olisi yleisesti ottaen luotettavia, koska ei-markkinatalousjärjestelmä vaikutti vielä asianomaisten yritysten tilinpäätöskäytäntöihin.
(22) Tutkimuksessa ei tullut esiin näyttöä eikä tietoja, joiden mukaan asianomaisten yritysten tilit eivät olisi luotettavia ja niitä ei näin ollen voitaisi käyttää voittomarginaalin määrittämisessä. Siten yhteisön toimielinten ainoaksi vaihtoehdoksi jäi määrittää normaaliarvot perusasetuksen 2 artiklan 3 ja 6 kohdan mukaisesti. Voittomarginaalit määritettiin tämän vuoksi perusasetuksen 2 artiklan 6 kohdan b ja c alakohdan mukaisesti eli Liettuan osalta perustana oli voitto, jonka asianomainen vientiä harjoittava tuottaja oli saanut samaan yleiseen tuoteluokkaan kuuluvien tuotteiden tuotannosta ja myynnistä kotimarkkinoilla, ja Bulgarian ja Viron osalta sovellettiin muuta mahdollista hyväksyttävää perustetta eli muiden tässä menettelyssä yhteistyössä toimineiden vientiä harjoittavien tuottajien voittomarginaalien painotettua keskiarvoa.
(23) Voittomarginaalia, joka oli määritetty perusasetuksen 2 artiklan 6 kohdan c alakohdan mukaisesti yhteistyössä toimineiden vientiä harjoittavien tuottajien, joilla oli kannattavaa kotimarkkinamyyntiä, voittomarginaalien painotetun keskiarvon mukaisesti, tarkasteltiin kuitenkin uudelleen. Koska Egyptistä peräisin olevan urean tuontia koskeva menettely oli päätetty, egyptiläisiä vientiä harjoittavia tuottajia ei otettu huomioon laskettaessa voittomarginaalin keskiarvoa.
(24) Virolaisen vientiä harjoittavan tuottajan huomautusten johdosta sen normaaliarvon laskennassa käytetty voittomarginaali arvioitiin uudelleen. Alustavien päätelmien uudelleentarkastelun perusteella oli ilmeistä, että käytetty voittomarginaali, jonka perustana oli yrityksen muiden tuotteiden myynti, edellytti tarkistusta, sillä kyseisten tuotteiden ei voitu katsoa kuuluvan samaan yleiseen tuoteluokkaan kuin tarkasteltavana oleva tuote (lannoitteet). Näin ollen, koska yksikään toinen virolainen viejä/tuottaja ei ollut myynyt tavanomaisessa kaupankäynnissä tarkasteltavana olevaa tuotetta ja/tai samaan yleiseen tuoteluokkaan kuuluvaa tuotetta asianomaisen virolaisen yrityksen myymää määrää vastaavasti, sovellettiin lopullisessa vaiheessa perusasetuksen 2 artiklan 6 kohdan c alakohdan mukaisesti muuta hyväksyttävää menetelmää. Tältä osin voittomarginaalin perustana oli muiden asianomaisten yhteistyössä toimineiden vientiä harjoittavien tuottajien voittomarginaalien painotettu keskiarvo (kuten bulgarialaisen vientiä harjoittavan tuottajan kohdalla, katso johdanto-osan 22 kappale).
(25) Liettualainen vientiä harjoittava tuottaja vastusti ammoniumnitraatin myynti-, hallinto- ja yleiskustannusten ja saadun voiton käyttöä normaaliarvon laskennassa. Se väitti, että urea ja ammoniumnitraatti ovat erilaisia lannoitteita, joita myydään eri markkinoilla ja erilaisissa kilpailutilanteissa, joilla on erilainen valmistustekniikka ja joiden markkinakysyntä, myyntihinnat ja kustannukset ovat erilaiset.
(26) Koska Liettuassa on vain yksi urean tuottaja ja koska edustavaa kotimarkkinamyyntiä ei ole, perusasetuksen 2 artiklan 6 kohdan b alakohta tarjoaa mahdollisen perusteen myynti-, hallinto- ja yleiskustannusten ja voiton määrittämiselle. Lisäksi sekä urea että ammoniumnitraatti ovat typpilannoitteita, ja vaikka niiden tuotantotekniikat ovatkin jossain määrin erilaisia, ne kuuluvat samaan tuoteluokkaan, kuten perusasetuksessa edellytetään. Perusteeksi mainittakoon vielä, etteivät myöskään tuotteiden markkinat ja kilpailutilanne ole erilaiset (yksi tuottaja, tuonnin aiheuttama kilpailu). Edellä esitetyn perusteella päätettiin väliaikainen määrittäminen pitää voimassa.
Vientihinnat
(27) Koska asianomaiset osapuolet eivät esittäneet asiasta huomautuksia eikä esitetty muitakaan päätelmiä, jotka voisivat heikentää alustavien päätelmien arvoa, vahvistetaan väliaikaisesti määritetyt asianomaisten vientiä harjoittavien tuottajien vientihinnat.
Vertailu
Käsittely- ja lastauskustannukset
(28) Libyalaisen vientiä harjoittavan tuottajan esitettyä huomautukset, jotka liittyivät tarkasteltavana olevaa tuotetta yhteisöön vietäessä syntyvien lastaus- ja käsittelykustannusten laskemiseen, komissio tarkasteli omia laskelmiaan ja löysi laskuvirheen, joka korjattiin.
2. Muut kuin markkinatalousmaat
(29) Valkovenäläinen vientiä harjoittava tuottaja kiisti komission väitteen, jonka mukaan se oli kieltäytynyt yhteistyöstä menettelyssä. Yritys väitti toimittaneensa komissiolle kaikki pyydetyt tiedot, ja se katsoi syyksi kohteluun yhteistyöstä kieltäytyvänä osapuolena pyrkimyksen riistää siltä yhteistyössä toimivan osapuolen oikeudet ja erityisesti mahdollisuuden hintasitoumusten tarjoamiseen.
(30) Tässä tutkimuksessa se seikka, että yritys ei toimittanut todennettavissa olevan vientihinnan määrittämiseen tarvittavia tietoja, johti siihen, että sovellettiin perusasetuksen 18 artiklassa annettuja yhteistyöstä kieltäytyneitä osapuolia koskevia sääntöjä, ja tämän seurauksena käytettiin osin "käytettävissä olevia tietoja", jotka kyseisessä tapauksessa olivat Eurostatin tuottamia vientilukuja.
(31) Kuitenkin on syytä huomata, että toisin kuin yritys väittää, 18 artiklan osittainen soveltaminen ei vie siltä ainoatakaan asianomaiselle osapuolelle kuuluvista oikeuksista, kuten oikeutta ilmoituksen saamiseen, oikeutta tulla kuulluksi ja toimittaa kirjallisia huomautuksia, oikeutta tutustua julkisiin tiedostoihin tai mahdollisuutta hintasitoumusten tarjoamiseen.
Markkinatalousasema
(32) Kuten väliaikaisen asetuksen johdanto-osan 118-130 kappaleessa mainitaan, kolme ukrainalaista yritystä toimitti perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan b alakohdan mukaisesti hakemukset markkinatalousaseman saamiseksi, koska samankaltaisen tuotteen valmistus ja myynti tapahtui niissä markkinatalousolosuhteissa. Kaksi ukrainalaista yritystä sai markkinatalousaseman. Ukrainalainen vientiä harjoittava tuottaja, jolta markkinatalousasema evättiin, oli valtion mahdollisesta puuttumisesta eri mieltä kuin mitä komission päätelmissä esitettiin.
(33) Yhteisön tuotannonala toisti väitteensä, että Ukrainassa valtio puuttuu voimakkaasti typpilannoitteita, joihin myös urea kuuluu, tuottavien ja myyvien yritysten toimintaan, ja näin ollen markkinatalousasemaa ei olisi yleisesti ottaen pitänyt myöntää yhdellekään yritykselle. Se väitti erityisesti, että Ukrainan lannoitemarkkinoille luonteenomaisia piirteitä olivat jalostuskorvauksia koskevat sopimukset, vaihdantaketjujärjestelyt ja valtion puuttuminen energia-, sähkö- ja kuljetuskustannuksiin ja että kaikki edellä mainitut tekijät olivat sopimattomia markkinatalouden tilanteeseen.
(34) Näitä vientiä harjoittavan tuottajan ja yhteisön tuotannonalan väitteitä on jo käsitelty väliaikaisen asetuksen johdanto-osan 118-130 kappaleessa. Jalostuskorvaussopimuksista todetaan kuitenkin, etteivät ne sinänsä ole ristiriidassa markkinatalousaseman kanssa, sillä niitä ei välttämättä voida pitää tyypillisenä merkkinä valtion puuttumisesta. Kuljetuskustannusten osalta valtion puuttuminen arvioitiin vertaamalla niitä vertailumaassa sovellettaviin kuljetusmaksuihin. Energia- ja sähkökustannusten osalta ei saatu minkäänlaista näyttöä siitä, että valtion puuttuminen vääristäisi niitä merkittävästi tai että ne poikkeaisivat olennaisesti markkina-arvosta. Maakaasuun verrattuna ei energian ja sähkön osuus urean tuotantokustannuksista ole myöskään merkittävä.
Yksilöllinen kohtelu
(35) Yhteisön tuotannonala vastusti päätöstä myöntää yksilöllinen kohtelu yhdelle ukrainalaiselle vientiä harjoittavalle tuottajalle väittäen, että valtion omistusosuus yrityksessä mahdollisti merkittävän valtion puuttumisen.
(36) Valituksen tehnyt yhteisön tuotannonala ei kuitenkaan toimittanut uusia tietoja tai uutta näyttöä siitä, että väitetty valtion puuttuminen mahdollistaisi käyttöönotettujen toimenpiteiden kiertämisen, minkä vuoksi väite on hylättävä. Näin ollen väliaikaisen asetuksen johdanto-osan 132 kappaleessa esitetyt päätelmät vahvistetaan.
Jalostuskorvaussopimusten mukaisesti tapahtuva myynti
(37) Kuten väliaikaisen asetuksen johdanto-osan 133-135 kappaleessa esitetään, kolme ukrainalaista yritystä oli mukana jalostuskorvaussopimuksissa. Tässä yhteydessä muistutetaan, että Ukrainan lain mukaan valmiin tuotteen omistaa raaka-aineen toimittaja eikä jalostuksen suorittava yritys saa siihen omistusoikeutta.
(38) Tutkimuksessa ilmeni, ettei yhtä niistä yrityksistä, joille oli myönnetty markkinatalousasema, voitu sinänsä pitää tarkasteltavana olevan tuotteen vientiä harjoittavana tuottajana. Yrityksellä oli pitkäaikainen liikesuhde erääseen kolmanteen maahan sijoittautuneeseen toiseen yritykseen. Liikesuhteen mukaisesti viimeksi mainittu yritys oli käytännöllisesti katsoen ainoa jalostuskorvaussopimuksen mukainen pääraaka-aineen toimittaja (ja sen omistaja koko tuotantoprosessin ajan). Kyseinen yritys oli myös tarkasteltavana olevan tuotteen aktiivinen viejä. Nämä seikat osoittavat selvästi mainittujen yritysten välisen suhteen olevan enemmän kuin tavanomainen ostajan ja myyjän suhde.
(39) Koska yritykseen yhteydessä oleva kaasuntoimittaja ei toiminut yhteistyössä, ei valmistuksen kokonaiskustannuksia eikä maksettuja tai maksettavia vientihintoja voitu määrittää eikä tarkistaa. On myös syytä panna merkille, että vaikka ensimmäiselle riippumattomalle ostajalle suuntautuneen viennin hinnoista olikin käytettävissä joitain tietoja, ne eivät olleet todennettavissa eikä niitä näin ollen voitu käyttää polkumyyntimarginaalin määrittämisessä. Koska yritykseen yhteydessä oleva kaasuntoimittaja (eli pääraaka-aineen ja valmiin tuotteen laillinen omistaja) ei toiminut yhteistyössä, ei asianomaisen ukrainalaisen yrityksen normaaliarvoa eikä vientihintaa voitu määrittää luotettavasti. Tämän vuoksi kyseiselle yritykselle ei voitu määrittää yksilöllistä polkumyyntimarginaalia.
(40) Eräs toinen ukrainalainen yritys, jolle ei myönnetty markkinatalouskohtelua eikä yksilöllistä kohtelua, toteutti kaiken vientinsä jalostuskorvaussopimusten mukaisesti. Koska sen kaasuntoimittaja ei toiminut yhteistyössä eikä käytettävissä ollut ensimmäiselle riippumattomalle ostajalle suuntautuneen viennin todennettavissa olevia hintoja, koko maata koskevaa polkumyyntimarginaalia arvioitaessa määritettiin hinnat kyseisten liiketoimien osalta johdanto-osan 66 kappaleessa esitetyllä tavalla.
(41) Myös osa erään kolmannen yrityksen kotimarkkinamyynnistä ja viennistä tapahtui jalostuskorvaussopimusten mukaisesti. Koska tämänkään yrityksen tavarantoimittajat eivät toimineet yhteistyössä eikä käytettävissä ollut ensimmäiselle riippumattomalle ostajalle suuntautuneen myynnin todennettavissa olevia hintoja, yhteisön toimielinten oli jätettävä kyseisten sopimusten mukaisesti tapahtunut myynti kokonaisuudessaan huomioonottamatta. Jäljelle jäävä osa kotimarkkinamyynnistä oli kuitenkin edustava, kuten väliaikaisen asetuksen johdanto-osan 138 kappaleessa todetaan.
(42) Kaksi muuta ukrainalaista yritystä, joilla myös oli jalostuskorvaussopimuksiin perustuvaa myyntiä ja joiden kaasuntoimittajat myös kieltäytyivät toimimasta yhteistyössä, väittivät kuitenkin, että toimitetut myyntitiedot olivat tarkkoja ja luotettavia ja että ne olivat toimittaneet riittävästi näyttöä, jotta kyseiset liiketoimet olisi voitu ottaa huomioon normaaliarvoa ja vientihintaa määritettäessä.
(43) Tarkastuskäynnin yhteydessä todettiin, ettei kyseisten yritysten kirjanpitotietoihin ollut merkitty kauppalaskun mukaisia hintoja eikä ureasta saatuja maksuja. Koska kaasuntoimittajat, joiden kirjanpitoon kyseiset tiedot tavallisesti merkitään, eivät toimineet yhteistyössä eikä asianomaisiin liiketoimiin tosiasiallisesti liittyvistä maksuista ollut näyttöä, tietoja ei voitu tarkastaa eikä niitä näin ollen voitu hyväksyä.
Normaaliarvo
i) Vertailumaa
(44) Kolme vientiä harjoittavaa ukrainalaistuottajaa oli sitä mieltä, ettei niille lasketun normaaliarvon olisi pitänyt perustua vertailumaan kotimarkkinahintoihin ja kustannuksiin. Sen sijaan olisi pitänyt käyttää markkinatalousaseman saaneen, vientiä harjoittavan ukrainalaistuottajan kotimarkkinamyyntiin perustuvaa normaaliarvoa.
(45) Yhteisön toimielinten johdonmukaisena käytäntönä on perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan b alakohdan mukaisesti määrittää normaaliarvo perusasetuksen 2 artiklan 1-6 kohdan perusteella ainoastaan sellaisille tuottajille, jotka pystyvät osoittamaan toimivansa markkinatalousolosuhteissa. Kaikille muille saman maan tuottajille normaaliarvo määritetään 2 artiklan 7 kohdan a alakohdan perusteella, eli markkinataloutta toteuttavassa kolmannessa maassa käytettävän hinnan tai laskennallisen arvon perusteella, tai muulla 2 artiklan 7 kohdan a alakohdassa tarkoitetulla hyväksytyllä perusteella. Siten alustavia päätelmiä ei tältä osin ole syytä muuttaa.
(46) Vientiä harjoittava valkovenäläistuottaja, kolme vientiä harjoittavaa ukrainalaistuottajaa, Valko-Venäjän ja Ukrainan hallitukset sekä eräs tuojajärjestö vastustivat Yhdysvaltain valintaa vertailumaaksi ja väittivät, että Liettua olisi vertailumaaksi huomattavasti sopivampi markkinataloutta toteuttava kolmas maa.
(47) Kyseiset osapuolet väittivät, Yhdysvallat ei ollut sopiva valinta, koska kaasukustannukset maassa ovat korkeat ja johtaisivat siten urean hintavääristymiin, koska maan talouden kehitystaso on kovin erilainen Valko-Venäjään ja Ukrainaan verrattuna ja markkinoiden kokoerojen takia. Se tosiasia, että ainoastaan yksi yhdysvaltalaistuottaja toimi yhteistyössä, nähtiin myös perusteena olla käyttämättä Yhdysvaltoja markkinataloutta toteuttavana kolmantena maana. Osapuolet esittivät edelleen, että Liettua olisi kaikkein sopivin vertailumaa. Väitettiin, että Liettuassa tuotetun urean määrä oli edustava verrattuna Ukrainasta ja Valko-Venäjältä yhteisöön tutkimusajanjaksolla vietyyn urean määrään. Lisäksi väitettiin, että Liettuan markkinat ovat avoimet ja kilpailukykyiset, että maassa ei kanneta tuontitulleja ja että maakaasun saantimahdollisuudet ja tuotantomenetelmät ovat samanlaiset kuin Valko-Venäjällä ja Ukrainassa. Se tosiasia, että Liettuassa on ainoastaan yksi urean tuottaja, oli osapuolten mielestä merkityksetön, koska Liettuaa ja muita sellaisia maita, joissa on ainoastaan yksi tarkasteltavana olevan tuotteen tuottaja, on aiemminkin käytetty samaan tuoteryhmään kuuluvia tuotteita koskevissa tutkimuksissa.
(48) Yhteisön toimielimet ovat tarkastelleet edellä esitettyjä väitteitä perinpohjaisesti ja tehneet seuraavat päätelmät:
(49) Yhdysvaltain markkinoilla on yli kymmenen urean tuottajaa verrattuna vähintään viiteen tuottajaan Ukrainassa, mutta Liettuassa tuottajia on vain yksi. Siitä huolimatta, että Yhdysvalloissa on käytössä polkumyyntitulli entisen Neuvostoliiton maista peräisin olevan urean tuonnissa, ureaa tuotiin huomattavia määriä (yli miljoona tonnia) useista muista kolmansista maista. Vaikka jatkotutkimuksessa ilmeni, ettei urean tuontiin Liettuassa sovelleta tuontitulleja, tuonti on siitä huolimatta hyvin vähäistä. Yhdysvaltojen ureamarkkinat ovat valtaisat (yli 10 miljoonaa tonnia vuodessa), kun taas Liettuassa ureamarkkinat ovat lähes olemattomat. Niinpä urean myynti Liettuan markkinoilla oli tutkimusajanjaksolla hyvin vähäistä, eikä se liettualaistuottajan toimittamien tietojen mukaan tapahtunut tavanomaisessa kaupankäynnissä. Näin ollen pääteltiin, että Yhdysvaltain ureamarkkinat ovat erittäin kilpailukykyiset, toisin kuin vastaavat markkinat Liettuassa. Sitä paitsi Yhdysvaltain kotimarkkinamyynti - toisin kuin Liettuan kotimarkkinamyynti - on edustavaa verrattuna Valko-Venäjän ja Ukrainan yhteisöön suuntautuvaan vientiin.
(50) Se tosiasia, että ainoastaan yksi yhdysvaltalaistuottaja toimi tutkimuksessa yhteistyössä, ei mitätöi edellä esitettyjä päätelmiä. Itse asiassa kyseisen tuottajan hinnat, joita käytettiin normaaliarvon määrittämiseen, ovat edellä kuvatun kilpailun alaisia. Kyseisen tuottajan yksinään myymät määrät olivat sitä paitsi edustavia verrattuna Valko-Venäjältä ja Ukrainasta yhteisöön vietyihin kokonaismääriin.
(51) Maakaasun, joka on ureantuotannon pääasiallinen raaka-aine, samankaltaisten saantimahdollisuuksien osalta tehtiin sen toimitusta urean tuottajille koskeva analyysi. Analyysissä vahvistui, että siinä missä yhdysvaltalaistuottajan käyttämä maakaasu tuli Ukrainan tapaan useammalta toimittajalta, liettualaistuottajalla oli vain yksi toimittaja, eikä sillä ollut mahdollisia vaihtoehtoisia toimittajia. Lisäksi Yhdysvallat on Ukrainan tapaan sekä maakaasun tuottaja että sen tuoja, kun taas Liettualla ei ole omia maakaasuvaroja.
(52) Komissio vertasi myös Yhdysvalloissa, Valko-Venäjällä ja Ukrainassa käytössä olevia tuotantomenetelmiä ja päätteli, että yhdysvaltalaistuottajan käyttämä tekniikka oli vähintään yhtä tehokas kuin valkovenäläis- ja ukrainalaistuottajien käyttämä tekniikka.
(53) Esitettiin myös, että Liettuaa pitäisi käyttää vertailumaana, koska se oli saman tutkimuksen kohteena.
(54) Komissio huomauttaa, että perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan mukaan tarvittaessa valitaan saman tutkimuksen kohteena oleva kolmas maa, joka on markkinatalousmaa. Johdanto-osan 49-51 kappaleessa esitetyistä syistä Liettuaa ei kuitenkaan voitu tässä tutkimuksessa katsoa sopivaksi vertailumaaksi.
(55) Kuten väliaikaisen asetuksen johdanto-osan 107 kappaleessa todetaan, Yhdysvalloissa tutkimusajanjaksolla vallinneiden korkeiden maakaasukustannusten osalta tehtiin oikaisu. Maakaasusta aiheutuvat korkeat kustannukset johtuivat Yhdysvalloissa tutkimusajanjaksolla vallinneesta markkinatilanteesta. Oikaisulla kaasusta aiheutuneet kustannukset saatiin alenemaan tasolle, joka oli verrannollinen muiden samassa menettelyssä yhteistyössä toimineiden yritysten kustannusten kanssa.
(56) Yhteisön tuotannonala tuki Yhdysvaltojen valintaa vertailumaaksi. Yhteisön tuotannonala väitti kuitenkin, että kaasun hinnat nousivat Yhdysvalloissa vain vähän ja että tästä syystä sen osalta ei olisi pitänyt tehdä oikaisua. Vaikka pitääkin paikkansa, että jyrkin nousu kaasuhinnoissa tapahtui vasta vuoden 2000 jälkipuoliskolla eli tutkimusajanjakson jälkeen, todettiin, että tutkimusajanjakson jälkipuoliskolla maakaasukustannuksissa oli jo epätavanomaista ja erityistä nousua. Tästä syystä oikaisu katsottiin perustelluksi.
(57) Kaikkien edellä esitettyjen seikkojen perusteella päätellään, että Yhdysvallat on sopiva markkinatalousvertailumaa ja että se oli valittu hyväksyttävällä tavalla. Yhdysvaltojen tavanomaisessa kaupankäynnissä tapahtuvaan kotimarkkinamyyntiin perustuva normaaliarvo, johon sisältyy kohtuullinen voittomarginaali, vastaa näin ollen täysin perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan a alakohdan vaatimuksia.
ii) Markkinatalousaseman saaneiden yritysten normaaliarvo
(58) Ukrainalaisyritys, jonka lähes koko myynti tapahtui jalostuskorvaussopimusten puitteissa, väitti, että sen kotimarkkinamyyntiä pitäisi käyttää perustana sen normaaliarvoa määritettäessä. Vaihtoehtoisesti yritys ehdotti, että komissio käyttäisi markkinatalousaseman saaneen, vientiä harjoittavan ukrainalaistuottajan normaaliarvoa tai laskisi normaaliarvon yrityksen omien tietojen perusteella.
(59) Koska yhtiösuhteessa oleva kaasuntoimittaja kieltäytyi yhteistyöstä, pääteltiin, ettei kyseistä ukrainalaisyritystä voitu yksinään katsoa vientiä harjoittavaksi urean tuottajaksi (katso johdanto-osan 38 ja 39 kappaleet). Tämän johdosta normaaliarvoa ei määritetty.
(60) Väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 138 kappaleessa sanotun mukaisesti tarkasteltiin edelleen, oliko tarpeen oikaista kyseisen vientiä harjoittavan ukrainalaistuottajan, jonka normaaliarvo perustui sen omiin tietoihin, osalta muita kustannustekijöitä, erityisesti poistoja.
(61) Vertailtaessa vertailumaassa yhteistyössä toimivan tuottajan eri tuotantolaitosten tuotantokustannuksiin sisältyviä poistoista aiheutuvia kustannuksia ukrainalaistuottajalle poistoista aiheutuviin kustannuksiin niissä ilmeni tiettyjä eroja. Erot voivat kuitenkin selittyä useilla eri tekijöillä, ja ne olivat joka tapauksessa sellaisia, etteivät ne oikeuttaneet tekemään oikaisua ukrainalaistuottajan kustannuksiin. Lisäksi kyseisen ukrainalaistuottajan normaaliarvo perustui kotimarkkinamyyntiin, joten kustannusten muuttumisella olisi ollut vain vähäistä tai ei lainkaan merkitystä. Näin ollen oikaisuja ei tehty.
Vientihinta
(62) Kaksi ukrainalaisyritystä, joiden vientimyynti tapahtui jalostuskorvaussopimusten puitteissa ja jotka siksi jätettiin polkumyyntiä koskevien laskelmien ulkopuolelle, esittivät, että niiden vientihinta pitäisi muodostaa niiden vientiasiakkailta laskuttaman jalostusmaksun perusteella ja lisätä siihen joko niiden itsensä tai toisen vientiä harjoittavan ukrainalaistuottajan maksamat kaasukustannukset sekä kohtuullinen voitto.
(63) Näistä yrityksistä toisen vientimyyntihinnat eivät olleet todennettavissa, eikä sitä voitu yksinään katsoa vientiä harjoittavaksi urean tuottajaksi; tämä johtui siitä, että siihen yhtiösuhteessa oleva kaasuntoimittaja kieltäytyi yhteistyöstä (katso johdanto-osan 38 ja 39 kappaleet). Näin ollen sille ei ole määritetty yksittäistä polkumyyntimarginaalia.
(64) Toisen yrityksen osalta ehdotettu menetelmä on ristiriidassa perusasetuksen 2 artiklan 9 kohdan kanssa. Kyseisen artiklan tarkoituksena ei ole ehdottaa vaihtoehtoisia menetelmiä vientihintojen määrittämiseksi yhteistyöstä kieltäydyttäessä vaan ottaa huomioon vientiä harjoittavaan tuottajaan etuyhteydessä tai yhtiösuhteessa olevan yhteisön tuojan osallistuminen vientimyyntiin. Ukrainalaisyritysten ehdottama tapa ei perusasetuksen 2 artiklan 9 kohdassa säädetyn vastaisesti perustu mihinkään riippumattomalle osapuolelle myytyyn hintaan. Lähtökohtana siinä on sen sijaan valmistuskustannukset (menetelmä, jota käytetään normaaliarvon, ei vientihintojen määrittämiseen). Tämän vuoksi vaatimus hylättiin.
(65) Kolmas ukrainalaisyritys, jonka koko myynti tapahtui sekin jalostuskorvaussopimusten puitteissa, väitti, että alhaisimman vientihinnan sijasta olisi pitänyt käyttää muiden vientiä harjoittavien ukrainalaistuottajien keskimääräistä vientihintaa.
(66) Ei ollut kuitenkaan syytä uskoa, että muiden vientiä harjoittavien ukrainalaistuottajien keskimääräinen vientihinta olisi oikeampi. Yhteisön toimielinten käytäntönä on yhteistyöstä kieltäydyttäessä käyttää niiden liiketoimien keskimääräistä painotettua vientihintaa, joiden vientihinnat ovat alhaisimmat, mikä samalla vastaa huomattavaa osuutta sen viennin määrästä, jonka hinnat ovat todennettavissa.
Vertailu
(67) Kaksi ukrainalaisyritystä ja yksi valkovenäläisyritys olivat sitä mieltä, että komission pitäisi antaa niille perustietoja, jotta ne voisivat vaatia luontaisia suhteellisia etuja.
(68) Koska ainoastaan yksi yhdysvaltalaisyritys toimi menettelyssä yhteistyössä, kyseisen yrityksen tuotannosta ja myynnistä ei voitu julkistaa yksityiskohtaisia tietoja rikkomatta luottamuksellisuutta koskevia sääntöjä. Muut perustiedot (maantieteellinen sijainti, raaka-aineiden saanti jne.) ovat julkisesti saatavilla. Yhteisön toimielimet ovat analysoineet saatavilla olevat tiedot ja tehneet omasta aloitteestaan tarvittavia oikaisuja. Palautetaan mieliin, että tutkimusajanjaksolla maakaasukustannusten havaittiin olevan Yhdysvalloissa epätavallisen korkeat ja että sen johdosta yhteistyössä toimineelle yhdysvaltalaisyritykselle aiheutuneisiin kaasukustannuksiin tehtiin oikaisu; tämä saattoi kaasukustannukset tasolle, joka on verrannollinen muiden samassa menettelyssä yhteistyössä toimineiden yritysten vastaavien kustannusten kanssa.
(69) Kolme ukrainalaisyritystä ja yksi valkovenäläisyritys vastustivat sitä, että komissio teki sisämaaliikenteen osalta vientihintaan oikaisun, joka perustui vertailumaan rautatieliikenteen tariffeihin. Esitettiin, että pitäisi käyttää Ukrainan tai vaihtoehtoisesti Liettuan tariffeja.
(70) Ukrainassa ja Valko-Venäjällä, jotka eivät vielä toimi markkinatalousolosuhteissa, valtio määrää rautatieliikenteen tariffit, joten niiden ei voida katsoa vastaavan normaaleja markkinahintoja. Yhteisön toimielinten pitkään harjoittamana käytäntönä on ollut oikaisujen tekeminen tämäntyyppisen sisämaaliikenteen ja perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdassa tarkoitettujen maiden osalta vertailumaasta saatavilla ja todennettavissa olevien tietojen perusteella. Samoin eräille asianomaisille ukrainalaisyrityksille kerrottiin markkinatalousasemaa myönnettäessä nimenomaisesti, että tiettyjä kustannustekijöitä voidaan tarkistaa niiden saattamiseksi normaalia markkina-arvoa vastaaviksi. Näin ollen alustavien päätelmien muuttamiseksi ei ole perusteita.
(71) Edelleen esitettiin, että pitäisi soveltaa matalampia tariffeja, koska vientiä harjoittavat ukrainalaistuottajat käyttivät suuriin tavaraeriin omia rautatievaunuja ja koska samaiset vaunut joutuivat palaamaan tyhjinä.
(72) Vertailumaan tuottajalta saaduista tiedoista kävi ilmi, että omien vaunujen käytön osalta oli perusteltua tehdä oikaisu. Niinpä laskelmia tarkistettiin tämän mukaisesti.
(73) Ukrainalaiset ja valkovenäläiset yritykset väittivät, että vertailumaan kotimarkkinoilla myydyn rakeisen urean sekä Ukrainan ja Valko-Venäjän viemän mikrorakeisen urean välisten fyysisten erojen johdosta tehdyn oikaisun olisi pitänyt perustua Euroopan markkinoilla vallitseviin hintaeroihin.
(74) Koska tarkoituksena on kuitenkin määritellä mikrorakeisen urean normaaliarvo vertailumaan markkinoilla, oikaisun on perustuttava kyseisillä markkinoilla vallitseviin hintaeroihin. Näin ollen tehty oikaisu on perustunut Yhdysvaltain markkinoilla vallitseviin hintaeroihin. Yhteisön markkinoiden käyttäminen ei vaikuta tarkoituksenmukaiselta, koska kaiken todennäköisyyden mukaan polkumyynnillä on vaikutusta kyseisillä markkinoilla vallitseviin hintaeroihin. Pyyntöön ei näin ollen suostuttu.
(75) Kaksi ukrainalaisyritystä ja valkovenäläisyritys vaativat oikaisua myös kaupan portaan osalta, koska ne väittivät myyvänsä ainoastaan kaupan alan toimijoille.
(76) Vientiä harjoittavat ukrainalais- ja valkovenäläistuottajat veivät tarkasteltavana olevaa tuotetta kaupan alan toimijoille. Myös yhteistyössä toimiva vertailumaan tuottaja myi tuotetta kaupan alan toimijoille. Osa vertailumaan tuottajan kotimarkkinamyynnistä meni alan sekoitusyrityksille. Toimintojen ja hintojen perusteellinen analyysi osoitti, ettei pyyntö ollut perusteltu.
3. Tutkittujen yritysten polkumyyntimarginaali
Perusasetuksen 18 artiklan soveltaminen
(77) Väliaikaisten tullien käyttöönoton jälkeen komissio tutki edelleen, pitivätkö vientiä harjoittavan liettualaistuottajan ilmoittamat mutta tuojien maksamat rahtikulut paikkansa. Kävi ilmi, että kyseiset kulut olivat yliarvioituja tuojilta kerättyihin tietoihin ja samoja reittejä koskeviin julkisesti saatavilla oleviin hintoihin verrattuina. Rahtikuluja on näin ollen tarkistettu, ja menettelyssä käytettiin tosiasiallisia kustannuksia.
(78) Vientiä harjoittavan virolaistuottajan huomautuksen johdosta komissio selvitti asiaa perusteellisemmin ja päätti tarkistaa käytettyä menetelmää; huomautus koski ilmoittamattoman myynnin cif-arvoon, jota käytetään ilmoittamaan tällaisen myynnin polkumyyntimarginaalia, väliaikaisessa vaiheessa tehdyn oikaisun perusteettomuutta. Väliaikaisessa vaiheessa tehty oikaisu on sittemmin peruttu. Koska yritys ei kuitenkaan toimittanut luotettavia tietoja, komissio päätti perustaa päätelmänsä Eurostatilta saatuihin tietoihin, koska ne ovat saatavilla olevista tiedoista kaikkein luotettavimmat.
(79) Komissio teki väliaikaisen oikaisun vientiä harjoittavan valkovenäläistuottajan cif-arvoon, jota käytettiin polkumyyntimarginaalin laskemiseen. Koska oikaisu tehtiin virheellisesti, se peruttiin.
Polkumyyntimarginaalit
(80) Lopulliset polkumyyntimarginaalit ilmaistuina prosentteina cif-tuontihinnasta yhteisön rajalla ovat seuraavat:
Valko-Venäjä
TAULUKON PAIKKA
Bulgaria
TAULUKON PAIKKA
Kroatia
TAULUKON PAIKKA
Viro
TAULUKON PAIKKA
Libya
TAULUKON PAIKKA
Liettua
TAULUKON PAIKKA
Romania
TAULUKON PAIKKA
Ukraina
TAULUKON PAIKKA
E VAHINKO
1. Yhteisön tuotannonalan määritelmä
(81) Useat asianomaiset osapuolet toistivat näkemyksensä, jonka mukaan menettelyn kohteena olevista maista ureaa hankkineet ja tuoneet yhteisön tuottajat pitäisi jättää yhteisön tuotannonalan määritelmän ulkopuolelle.
(82) Väliaikaisen asetuksen johdanto-osan 156 kappaleen mukaisesti kyseiset hankinnat olivat määrältään pääasiassa pieniä ja ne tehtiin huoltotöistä johtuvien tuotantovajeiden kattamiseksi. Yrityksistä se, joka teki mittavampia hankintoja, jotka vastasivat noin 20 prosenttia sen omasta tutkimusajanjakson tuotannosta, toimi niin tuotevalikoimansa täydentämiseksi. Tutkimuksessa kävi ilmi, että kyseinen yritys on ensisijaisesti urean tuottaja, ei sen tuoja, ja että tästä syystä ei ole hyviä perusteita sen jättämiseksi yhteisön tuotannonalan määritelmän ulkopuolelle. Ja vaikka jätettäisiinkin, se ei vaikuttaisi merkittävästi tapausta koskeviin päätelmiin eikä käyttöön otettujen tullien tasoon.
(83) Näin ollen vahvistetaan väliaikaisen asetuksen johdanto-osan 157 kappaleessa olevat päätelmät.
2. Yhteisön kulutus
(84) Koska esille ei ole tullut uusia tietoja, vahvistetaan väliaikaisen asetuksen johdanto-osan 158 ja 159 kappaleessa esitetyt yhteisön kulutusta koskevat päätelmät.
3. Tuonti asianomaisista maista
Tarkasteltavana olevan tuonnin vaikutusten kumulatiivinen arviointi
(85) Esitettiin, että Romaniasta peräisin olevan urean tuontia ei pitäisi kumuloida muista tämän menettelyn kohteena olevista maista peräisin olevan tuonnin kanssa. Vaatimus perustui siihen, että tuonnin määrä ja markkinaosuudet kehittyivät tarkastelujaksolla eri tavalla.
(86) Väliaikaisen asetuksen johdanto-osan 162 kappaleen mukaan todettiin, että
- tuonnin määrät kaikista asianomaisista maista olivat merkittäviä ja ylittivät selvästi perusasetuksen 5 artiklan 7 kohdassa säädetyt tasot;
- kaikkien polkumyyntimarginaalien todettiin olevan vähimmäistason yläpuolella ja kaikki vientiä harjoittavat tuottajat alittivat yhteisön tuotannonalan myyntihinnat;
- sekä tuodun että yhteisössä tuotetun urean hinnat laskivat tarkastelujaksolla merkittävästi.
(87) Romaniasta tuodun urean määrä noudatti urean hintakehitystä yhteisön markkinoilla, joten Romaniasta peräisin olevan tuonnin määrien ja hintojen välillä oli tarkastelujaksolla tietty yhteys. Hintojen ollessa alhaisimmillaan vuonna 1999 tuonti Romaniasta oli olematonta. Tämä on osoitus hintojen avoimuudesta yhteisön ureamarkkinoilla. Se kertoo myös sen, että romanialaiset viejät vetäytyvät markkinoilta, kun hinnat putoavat liian alhaisiksi. Hintojen elvyttyä osittain vuoden 1999 ja tutkimusajanjakson välillä (johdanto-osan 164 kappale) tuonti Romaniasta lisääntyi kuitenkin merkittävästi niin, että tutkimusajanjaksolla romanialaistuonnin markkinaosuus oli 2,3 prosenttia. Tutkimusajanjaksolla Romania oli tarkasteltavina olevista maista neljänneksi suurin yhteisöön viejä.
(88) Tämä tuontia koskeva suuntaus ei ollut ominainen ainoastaan Romanialle. Tuonti useista muista tarkasteltavina olevista maista noudatti hämmästyttävän samantyyppistä kaavaa, eli tuonti laski vuosien 1996-1999 välillä ja nousi taas merkittävästi tutkimusajanjaksolla suuntautuen yhteisön markkinoille. Tässä yhteydessä on syytä muistaa, että tarkasteltavina olevista maista peräisin olevan tuonnin kokonaismäärä kasvoi tarkastelujaksolla vuosi toisensa jälkeen. Ainoa muutos oli tuonnin jakaantumisessa tarkasteltavina olevien maiden kesken suhteessa hintoihin. Tämä on yksi osoitus lisää tuontituotteiden välisestä kilpailusta, eikä se ole peruste olla soveltamatta kumulaatiota Romaniasta tai mistään muustakaan tarkasteltavana olevasta maasta peräisin olevan tuontiin.
(89) Kaikki edellä esitetyt syyt huomioon ottaen päätellään, että perusasetuksen 3 artiklan 4 kohdassa esitetyt vaatimukset on täytetty. Näin ollen väliaikaisen asetuksen johdanto-osan 162 kappaleessa olevat päätelmät vahvistetaan.
Tarkasteltavana olevan tuonnin määrä, markkinaosuudet ja hinnat
(90) Koska esille ei ole tullut uusia tarkasteltavina olevista maista peräisin olevan tuonnin määrää ja hintoja koskevia tietoja, vahvistetaan alustavat päätelmät.
Hinnan alittavuus
(91) Alustavia tutkimuksia varten hinnan alittavuus laskettiin vertaamalla viejien yhteisön rajalla -hintoja toimitettuna laiturilla (tullattuna) yhteisön tuottajien todennettuihin vapaasti lähettäjältä -hintoihin. Vertailu tehtiin vertaamalla mikrorakeisia, rakeisia, irtotavara- ja eri pakkauslaatuja keskenään.
(92) Monet asianomaiset, myös useat vientiä harjoittavat tuottajat, väittivät, että hinnan alittavuuden vertailussa käytettävien yhteisön tuottajien hintojen pitäisi olla yhteisön tuotannonalan painotettuja keskihintoja eikä yksittäisten tuottajien hintoja. Väitteen mukaan kyseinen menetelmä kasvattaa marginaalia keinotekoisesti nollaamalla sen yhteisön tuottajatasolla.
(93) Alkuun on syytä panna merkille, että hinnan alittavuuden selvittäminen tai hintojen vertailu toimii vahingon osoittimena; perusasetuksen 3 artiklan 3 kohdan mukaan tavoitteena on selvittää "onko polkumyynnillä tapahtuvan tuonnin osalta esiintynyt huomattavaa alihinnoittelua suhteessa yhteisön tuotannonalan samankaltaisen tuotteen hintaan tai onko tällaisen tuonnin vaikutuksesta muutoin ilmennyt merkittävää hintojen alenemista".
(94) On totta, ettei kaikki tarkasteltavina olevista maista peräisin oleva tuonti alita jokaisen yhteisön tuottajan hintoja. Merkittävä määrä vientimyynnistä tapahtui kuitenkin yhteisön tuotannonalan hintoja alhaisemmilla hinnoilla. Samoin on syytä panna merkille, että yhteisön ureamarkkinat ovat sekä erittäin avoimet että hyvin alttiit hintamuutoksille.
(95) Lisäselvitysten perusteella todettiin, että tarkasteltavina olevien maiden yrityskohtainen tuontiosuus, joka alitti yhteisön tuotannonalan hinnat, vaihteli 0:sta 56 prosenttiin, koko tuontia koskevan keskiarvon olleessa 46 prosenttia. Hinnan alittavuuden taso oli korkeimmillaan 17 prosenttia. Tässä analyysissa nollausta ei käytetty. Koska yhteistyössä vientiä harjoittavan valkovenäläistuottajan (väliaikaisen asetuksen johdanto-osan 113 kappale) ja virolaistuottajan (väliaikaisen asetuksen johdanto-osan 58 kappale) kanssa oli ongelmia, hintavertailua ei ollut mahdollista tehdä näiden yritysten osalta. Ei ole kuitenkaan mitään syytä uskoa, että tulokset olisivat olleet millään tavalla erilaiset.
(96) Lisäksi on syytä huomauttaa, että yhteisön tuotannonala teki tutkimusajanjaksolla tappiota (väliaikaisen asetuksen johdanto-osan 175 kappale), toisin sanoen yhteisön tuotannonalan hinnat olivat painuneet alas. Lisäksi sen yrityksen, jonka hinnat eivät alittuneet, havaittiin harjoittavan alihinnoittelua.
(97) Näin ollen voidaan lopullisesti vahvistaa, että tarkasteltavina olevien maiden vientiä harjoittavat tuottajat alittivat hintoja merkittävästi ja että yhteisön markkinoilla hinnat painuivat tutkimusajanjaksolla alas.
(98) Vahingon korjauslaskelmista esitettiin useita väitteitä. Niitä käsitellään yksityiskohtaisesti jäljempänä johdanto-osan 114-116 ja 121-123 kappaleissa. Silloin, kun oikaisuihin suostuttiin, ne otettiin huomioon myös hinnan alittavuuden tarkastelussa.
4. Yhteisön tuotannonalan tilanne
(99) Kahta yhteisön tuottajaa koskevan lisätarkastuksen johdosta eräät vahingon osoittimet muuttuivat absoluuttisesti mitattuna. Muutokset eivät kuitenkaan olleet niin merkittäviä, että ne olisivat vaikuttaneet olennaisesti vahingon osoittimien kehittymiseen tarkastelujaksolla tai muuttaneet alustavia päätelmiä. Edellä todettujen seikkojen perusteella vahvistetaan alustavat päätelmät yhteisön tuotannonalalle aiheutuneesta merkittävästä vahingosta.
F SYY-YHTEYS
(100) Useat asianomaiset osapuolet toistivat väitteensä, jonka mukaan yhteisön tuotannonalan kärsimän vahingon syynä ei ollut polkumyynnillä tapahtunut tuonti vaan urean ylitarjonta maailmanmarkkinoilla. Tämä on kytköksissä joidenkin osapuolten esittämään väitteeseen, jonka mukaan yhteisön tuotannonalan kärsimä vahinko johtuu tuotannonalan vientimyynnin laskemisesta, mikä on puolestaan vaikuttanut sen myyntiin yhteisön markkinoilla.
(101) Tässä yhteydessä on syytä panna merkille, että yhteisön tuotannonalan tilanteen arvio perustui tarkasteltavana olevan tuotteen myyntiä yhteisön markkinoilla koskeviin tietoihin. Tästä syystä vähentyneen vientimyynnin negatiiviset vaikutukset eivät sisälly edellä esitettyyn vahinkoanalyysiin.
(102) Lisäksi yhteisön tuotannonalan vientimyynti laski tarkastelujaksolla 337000 tonnia, kun taas sen myynti yhteisön markkinoilla kasvoi 172000 tonnia. Näin ollen yhteisön tuotannonala pystyi vaikean vientitilanteen vallitessa ohjaamaan puolet menettämästään vientimyynnistä yhteisön markkinoille.
(103) Samanaikaisesti yhteisön kulutus nousi 1,25 miljoonaa tonnia, halpatuonti polkumyynnillä lisääntyi 867000 tonnilla (väliaikaisen asetuksen johdanto-osan 163 kappale) ja yhteisön tuotannonala menetti 10,3 prosenttia yhteisön markkinoista (väliaikaisen asetuksen johdanto-osan 173 kappale). Yhteisön tuotannonalan kyvyttömyys hyötyä laajentuvista kotimarkkinoista vientimyynnin laskiessa ei ole niinkään syy vaan pikemminkin osoitus polkumyynnillä tapahtunen tuonnin aiheuttamasta vahingosta.
(104) Näin ollen ylitarjonnalla ja vientimyynnin vähentymisellä onkin voinut olla vaikutusta ainoastaan yhteisön tuotannonalalle (suurtuotannon etujen rajallisena menetyksenä), koska polkumyynnillä tapahtunut tuonti esti yhteisön tuotannonalaa hyödyntämästä täysimääräisesti yhteisön markkinoiden laajentumista. Tästä syystä päätellään, että yhteisön tuotannonalan vientimyynnissä tapahtuneen laskun vaikutus sekä väitetty ylitarjonta eivät erikseen tarkasteltuina riittäneet katkaisemaan polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin ja yhteisön tuotannonalan kärsimän vahingon välistä syy-yhteyttä. Väliaikaisen asetuksen johdanto-osan 197 ja 198 kappaleessa esitetyt päätelmät siis vahvistetaan.
G YHTEISÖN ETU
1. Tuojat/kaupan alan toimijat
(105) Yksikään yhteistyössä toiminut tuoja ei esittänyt huomautuksia väliaikaisen asetuksen julkaisemisen johdosta. Sen sijaan yksi tuojajärjestö oli sitä mieltä, että polkumyyntitoimenpiteiden käyttöönotto oli urean tuojien edun vastaista ja että tuojien kannalta on tärkeää, että maataloudella menee hyvin.
(106) Kuten väliaikaisen asetuksen johdanto-osan 206 kappaleessa todettiin, tuonnille on jatkuva tarve. Vaikka tullit otettaisiin käyttöön täysimääräisinä, maanviljelijöiden kustannukset nousisivat enintään 0,6 prosenttia. Vaikka tällainen kustannusten nousu voikin johtaa joihinkin muutoksiin siinä, mistä maanviljelijät hankkivat ureansa, ei ole näyttöä väliaikaisen asetuksen johdanto-osan 206 kappaleessa esitettyjen päätelmien kyseenalaistamiseksi.
2. Käyttäjät
Maanviljelijät
(107) Maanviljelijöiden järjestöt Itävallassa, Italiassa, Espanjassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa esittivät huomautuksia väliaikaisen asetuksen julkaisemisen johdosta. Yksikään kyseisistä osapuolista ei kyseenalaistanut alustavaa päätelmää, jonka mukaan tullit johtaisivat pahimmassa tapauksessa 0,6 prosentin lisäykseen maanviljelijöiden kustannuksissa. Sen sijaan ne vastustivat toimenpiteiden käyttöönottoa sekä päätelmää, jonka mukaan hinnannousut eivät välittyisi täysimääräisinä.
(108) Maanviljelijöiden osuuskunnan tiloihin tehdyn tarkastuskäynnin johdosta vahvistetaan ehdotettujen toimenpiteiden kustannusvaikutuksia koskeva päätelmä. Se, ettei toimenpiteiden vaikutusta siirretä täysimääräisenä perustuu monista muista polkumyyntimenettelyistä saatuihin kokemuksiin. Ei ole näyttöä sen tukemiseksi, ettei näin olisi tässä kyseisessä menettelyssä.
(109) Vaikka maanviljelijöiden vaikea tilanne tunnustetaankin, ei ole mahdollista päätellä, että tullien vaikutus olisi sitä luokkaa, että toimenpiteiden käyttöönotto olisi yhteisön edun vastaista.
Tuotetta käyttävä teollisuus
(110) Yhdeltäkään yhteistyössä toimivalta urean teolliselta käyttäjältä ei saatu suoraan ensimmäistäkään kirjallista huomautusta. Tämä osoittaa, että toimenpiteillä ei olisi kovinkaan suurta vaikutusta asianomaisiin urean käyttäjiin.
(111) Yksi urean teollinen käyttäjä, joka myös tuo ja myy ureaa, esitti huomautuksia tuojajärjestön välityksellä. Kyseinen yritys antoi ymmärtää, että toimenpiteiden käyttöönotto saattaa pakottaa sen sulkemaan tuotantolaitoksensa ja irtisanomaan sen 380 työntekijää. Koska yritys ei kuitenkaan esittänyt väitettä suoraan ja koska sen tueksi ei ole mitään näyttöä, väite hylättiin.
3. Yhteisön etua koskeva päätelmä
(112) Koska esille ei ole tullut uusia yhteisön etua koskevia tietoja, vahvistetaan väliaikaisen asetuksen johdanto-osan 219 kappaleessa esitetyt päätelmät.
H LOPULLISET POLKUMYYNTITOIMENPITEET
1. Vahingon korjaava taso
(113) Alustavia päätelmiä varten alihinnoittelu laskettiin vertaamalla viejien yhteisön rajalla, toimitettuna laiturilla ja tullattuna -hintoja (DEQ-) yhteisön tuottajien tarkistettuihin vapaasti lähettäjältä tavoitehintoihin. Hintavertailut tehtiin yrityskohtaisesti vertailemalla mikrorakeisia, rakeisia, irtotavara- ja eri pakkauslaatuja keskenään.
(114) Monet vientiä harjoittavat tuottajat väittivät, että DEQ-hintojen määrittämiseksi lastin purkamiskustannusten osalta tehty oikaisu ei ollut riittävä. Samoin väitettiin, että mukaan olisi laskettava tuojien (lähinnä kaupan alan toimijoiden) marginaali, kuten muissakin äskettäisissä lannoitteita koskeneissa menettelyissä.
(115) Tosiasiallisista lastin purkamiskustannuksista on saatu lisänäyttöä useista lähteistä, muun muassa vientiä harjoittavilta tuottajilta, yhteisön tuotannonalalta ja riippumattomilta tuojilta. Näiden tietojen perusteella purkamiskustannuksiin on tehty asianmukainen oikaisu.
(116) Kysymystä oikaisun myöntämisestä tuojien marginaalin ottamiseksi huomioon tarkasteltiin tämän nimenomaisen tutkimuksen olennaisten tekijöiden valossa. Todettiin, että vientiä harjoittavat tuottajat myivät ureaa yhteisön markkinoille useiden eri kanavien kautta, myös suoraan loppukäyttäjälle. Siitä, että hinnat vaihtelisivat käytetyn myyntikanavan mukaan, ei saatu näyttöä. Sen sijaan todettiin, että yleensä myyntihinnat eivät riippuneet asiakastyypistä. Myöskään yhteisön tuotannonalan ja vientiä harjoittavien tuottajien käyttämien myyntikanavien välillä ei havaittu huomattavia eroja. Näin ollen vaatimus tuojien marginaalia koskevan oikaisun tekemiseksi hylättiin.
(117) Monet osapuolet, mukaan luettuna useimmat vientiä harjoittavista tuottajista, väittivät, että alihinnoittelun laskemisessa käytettyjen yhteisön tuottajien hintojen pitäisi olla yhteisön tuotannonalan hintojen painotettu keskiarvo eikä yksittäisten tuottajien veloittama hinta. Tällaisen laskutavan väitettiin korottavan marginaalia keinotekoisesti, koska siinä ei oteta huomioon kielteistä alihinnoittelua yhteisön tuottajien tasolla. Lisäksi väitettiin, että polkumyyntitullien määrittäminen nollaamiseen johtavan laskutavan perusteella on vastoin äskettäistä WTO:n päätöstä(3).
(118) On syytä huomata, että alihinnoittelun laskemisella pyritään tarkastelemaan, missä määrin polkumyynnillä tapahtunut tuonti on aiheuttanut vahinkoa yhteisön tuotannonalalle. Todenmukaisen kuvan antamiseksi hintavertailun olisi vastattava taloudellista todellisuutta. Tutkimus osoitti, että yhteisön markkinoilla kilpailua käydään kaikkien yksittäisten vientiä harjoittavien tuottajien ja kaikkien yhteisön tuotannonalaan kuuluvien yksittäisten tuottajien välillä. Tältä osin todetaan muun muassa, että hintojen erot ovat huomattavat ja että yhteisön tuottajien sijainnissa on merkittäviä eroja. Näin ollen vientiä harjoittavan tuottajan harjoittaman polkumyynnin yhteisön tuotannonalalle aiheuttaman vahingon laajuutta olisi arvioitava tosiasiallisen markkinatilanteen ja kunkin yrityksen osalta tarkistettujen tietojen perusteella.
(119) Hintojen vertaaminen yrityskohtaisesti johtaa tarkkaan arvioon yhteisön tuotannonalan kärsimän haitallisen polkumyynnin täysimääräisestä vaikutuksesta eikä nosta keinotekoisesti alihinnoittelun tasoa tarkasteltavana olevassa tapauksessa. Tämän vuoksi väite hylätään.
(120) Yhteisön tuotannonala väitti, että osa yhteisöön tuodusta ureasta oli itse asiassa mikrorakeista hiukan suurempirakeista ("fat" prill), minkä vuoksi sitä olisi käsiteltävä erillisenä ureatyyppinä. Lisäksi väitettiin, että alihinnoittelun laskemisessa tämän ureatyypin hintaa olisi verrattava yhteisön tuottaman mikrorakeista hiukan suurempirakeisen urean hintaan.
(121) Tutkimuksessa todettiin, että yhteisön tuotannonala todellakin tuottaa tällaista läpimitaltaan suurempaa mikrorakeista ureaa ja että sitä viedään yhteisöön joistakin tarkasteltavana olevista maista. Ainoa ero tavalliseen mikrorakeiseen ureaan on kuitenkin suurempi läpimitta. Ei ole mitään näyttöä siitä, että tämän suurempirakeisen urean tuotantokustannukset olisivat korkeammat tai että sitä olisi myyty korkeammalla hinnalla tutkimusajanjaksolla. Näin ollen pääteltiin, ettei tavallista mikrorakeista ureaa hiukan suurempirakeista ureaa ole syytä pitää erillisenä tuotetyyppinä.
(122) Jotkin vientiä harjoittavat tuottajat toistivat vaatimuksensa oikaisun tekemiseksi niiden tuotteen laadun mukaan. Ne eivät kuitenkaan toimittaneet tätä tukevaa näyttöä. Markkinoilla ei myöskään todettu käsitystä, jonka mukaan romanialaiseen ureaan liittyisi laatuongelmia. Siksi tämä vaatimus hylättiin.
(123) Olisi huomattava, että vahinkoa aiheuttamattoman hinnan laskemiseksi väliaikaisesti käytettiin 8 prosentin voittomarginaalia kustannuksista eikä liikevaihdosta, kuten väliaikaisen asetuksen johdanto-osan 222 kappaleessa todettiin. Eräät yhteistyössä toimineet osapuolet väittivät, että voittomarginaali olisi rajattava 5 prosenttiin kuten aiemmissa nitraattilannoitteita koskeneissa polkumyynnin vastaisissa menettelyissä sekä Venäjältä tulevaa ureaa koskevassa menettelyssä(4). Yhteisön tuotannonala puolestaan toisti väitteensä, jonka mukaan 15 prosentin voittomarginaali sijoitetun pääoman tuotolle olisi asianmukaisempi.
(124) Tässä menettelyssä käytettävän voittomarginaalin määrittäminen perustuu arvioon siitä voittomarginaalista, jonka yhteisön tuotannonala olisi kohtuudella voinut odottaa saavansa tavanomaisessa kilpailutilanteessa ilman polkumyynnillä tapahtunutta tuontia. Näin ollen se perustuu arvioon tähän asiaan liittyvistä tosiseikoista eikä arvioon muita tuotteita ja/tai tutkimusajanjaksoja koskevien, muiden menettelyjen tosiseikoista.
(125) Väliaikaisen asetuksen johdanto-osan 223 kappaleessa selostettujen syiden vuoksi vaatimusta kannattavuuden perustamisesta sijoitetun pääoman tuottoon ei hyväksytä.
(126) Edellä todettu huomioon ottaen ja koska ei ole esitetty näyttöä siitä, että 8 prosentin voittomarginaalin käyttäminen olisi virheellistä, vahvistetaan väliaikaisen asetuksen johdanto-osan 221-227 kappaleen päätelmät.
(127) Väliaikaisen asetuksen julkaisemisen jälkeen saadut ja tarkistetut tiedot, kahdelta muulta yhteisön tuottajalta saadut tiedot mukaan luettuina, on sisällytetty laskelmiin tarvittaessa.
2. Tullien taso ja muoto
(128) Edellä todetun perusteella katsotaan, että lopulliset polkumyyntitullit Bulgariasta, Kroatiasta, Libyasta, Liettuasta, Romaniasta, Ukrainasta, Valko-Venäjältä ja Virosta peräisin olevan urean tuonnissa olisi otettava käyttöön perusasetuksen 9 artiklan 4 kohdan mukaisesti joko todettujen vahinkomarginaalien tai polkumyyntimarginaalien suuruisina sen mukaan, kummat näistä ovat alhaisemmat.
(129) Yhteistyöhön osallistumattomiin vientiä harjoittaviin tuottajiin sovellettava jäännöstulli vahvistettiin yhteistyössä toimineille vientiä harjoittaville tuottajille kussakin maassa määritetyn korkeimman tullin perusteella.
(130) Yksi vientiä harjoittava tuottaja väitti, että jotta oltaisiin johdonmukaisia erään aiemman menettelyn kanssa, tullien pitäisi muodostua vähimmäistuontihinnasta kuten Venäjältä tulevan urean kohdalla.
(131) Kuten väliaikaisen asetuksen johdanto-osan 231 kappaleessa todettiin, toimenpiteiden tehokkuuden varmistamiseksi ja eräissä aiemmissa tutkimuksissa saman tuoteluokan eli lannoitteiden osalta havaitun hintakeinottelun torjumiseksi lopulliset tullit otetaan käyttöön paljouden perusteella eli tonnikohtaisesti kannettavina määrinä. Näin ollen vaatimusta ei voida hyväksyä.
(132) Edellä esitetyn perusteella lopullisten tullien määrät ovat seuraavat:
TAULUKON PAIKKA
(133) Tässä asetuksessa yrityksille vahvistetut yksilölliset polkumyyntitullit määritettiin tämän tutkimuksen päätelmien perusteella. Näin ollen ne kuvastavat kyseisten yritysten senhetkistä tilannetta. Näitä tulleja voidaan siten soveltaa (toisin kuin koko maata koskevia, "kaikkiin muihin yrityksiin" sovellettavia tulleja) yksinomaan tarkasteltavana olevasta maasta peräisin olevien, erikseen mainittujen yritysten eli tarkoin määrättyjen oikeussubjektien tuottamien tuotteiden tuontiin. Jos yrityksen nimeä ja osoitetta ei ole erikseen mainittu tämän asetuksen artiklaosassa (mukaan lukien erikseen mainittuihin yrityksiin etuyhteydessä olevat yritykset), sen tuottamiin tuontituotteisiin ei voida soveltaa näitä tulleja, vaan niihin on sovellettava "kaikkiin muihin yrityksiin" sovellettavaa tullia.
(134) Kaikki näiden yritysten yksilöllisten polkumyyntitullien soveltamiseen liittyvät vaatimukset (esimerkiksi yrityksen nimenmuutoksen tai uusien tuotanto- tai myyntiyksiköiden perustamisen johdosta tehdyt) on toimitettava viipymättä komissiolle(5) ja mukaan on liitettävä kaikki asian kannalta oleelliset tiedot ja erityisesti ne, jotka koskevat esimerkiksi kyseiseen nimenmuutokseen tai kyseisiin uusiin tuotanto- tai myyntiyksiköihin mahdollisesti liittyviä yrityksen tuotantotoiminnan sekä kotimarkkinamyynnin ja viennin muutoksia. Komissio muuttaa tarvittaessa tätä asetusta neuvoa-antavaa komiteaa kuultuaan saattamalla yksilöllisten tullien soveltamisalaan kuuluvien yritysten luettelon ajan tasalle.
3. Väliaikaisten tullien kantaminen
(135) Todettujen polkumyyntimarginaalien suuruuden ja yhteisön tuotannonalalle aiheutuneen vahingon vuoksi katsotaan tarpeelliseksi kantaa lopullisesti väliaikaisen asetuksen mukaisten väliaikaisten polkumyyntitullien vakuutena olevat määrät lopullisesti käyttöön otettujen tullien suuruisina. Jos lopulliset tullit ovat korkeammat kuin väliaikaiset tullit, vain väliaikaisia tulleja vastaavat vakuutena olevat määrät olisi kannettava lopullisesti.
4. Hintasitoumukset
(136) Väliaikaisten toimenpiteiden käyttöönoton jälkeen kroatialaiset, libyalaiset, romanialaiset, ukrainalaiset ja valkovenäläiset vientiä harjoittavat tuottajat tarjosivat hintasitoumuksia perusasetuksen 8 artiklan 1 kohdan mukaisesti. Liettualaiset ja virolaiset vientiä harjoittavat tuottajat uusivat hintasitoumukset, joita ne olivat tarjonneet jo menettelyn väliaikaisessa vaiheessa mutta jotka oli hylätty väliaikaisen asetuksen johdanto-osan 236 ja 237 kappaleessa esitettyjen syiden vuoksi.
(137) Tässä yhteydessä muistutetaan, että komissio hyväksyi jo menettelyn väliaikaisessa vaiheessa bulgarialaisen vientiä harjoittavan tuottajan hintasitoumuksen (ks. väliaikaisen asetuksen johdanto-osan 236 kappale). Kuten johdanto-osan 128 kappaleessa mainittiin, uusien tietojen ottaminen huomioon lopullisen vahinkomarginaalin laskemisessa vaikutti määritettyyn vahingon korjaavaan tasoon. Hintasitoumuksen vähimmäishintaa mukautettiin näin ollen vastaavasti.
(138) Alustavien päätelmien julkistamisen jälkeen valituksen tehnyt yhteisön tuotannonala esitti vastalauseensa komission päätöksestä hyväksyä bulgarialaisen vientiä harjoittavan tuottajan hintasitoumus. Tältä osin väitettiin, että asianomainen yritys on etuyhteydessä muihin Bulgariassa, Ukrainassa ja Valko-Venäjällä sijaitseviin typpilannoitteiden, urea mukaan luettuna, viejiin ja/tai tuottajiin tai että sillä on niihin läheisiä teknisiä ja teollisia suhteita, mikä tarjoaisi hyvät mahdollisuudet hyvitysjärjestelyihin. Lisäksi yhteisön tuotannonala ilmaisi huolensa kyseisen vientiä harjoittavan tuottajan kyvystä täyttää hintasitoumuksen velvoitteet.
(139) Yleisemmin ottaen yhteisön tuotannonala väitti, että hintasitoumukset eli siis vähimmäishinnat eivät ole tarkoituksenmukainen väline typpilannoitteiden (urea mukaan luettuna) kohdalla.
(140) On huomattava, että yhteisön tuotannonala ei kyennyt esittämään riittävää näyttöä bulgarialaista vientiä harjoittavaa tuottajaa koskevien väitteidensä tueksi. Komission tekemä tutkimus ei myöskään vahvistanut näitä väitteitä, joten ne oli hylättävä. Hintasitoumusten tarkoituksenmukaisuudesta olisi todettava, että arviointi on kohdistuttava ensisijaisesti yrityskohtaisiin tilanteisiin. Tutkimuksessa todettiin, että asianomainen yritys tuottaa ja vie ainoastaan ureaa ja että tässä tapauksessa hintasitoumuksen noudattamisen tosiasiallinen valvonta on hyvin todennäköistä.
(141) Joka tapauksessa, jos hintasitoumusta epäillään rikottavan, sitä rikotaan tai se peruutetaan, polkumyyntitulli voidaan ottaa käyttöön perusasetuksen 8 artiklan 9 ja 10 kohdan mukaisesti.
(142) Kaikki muut tarjoukset hintasitoumuksiksi tutkittiin yksityiskohtaisesti. Nämä tutkimukset osoittivat hyväksynnälle seuraavat kaksi estettä:
(143) Liettualaiset, romanialaiset, kroatialaiset, ukrainalaiset ja libyalaiset vientiä harjoittavat tuottajat tuottavat useita tyyppejä lannoitteita ja/tai muita kemiallisia tuotteita ja ovat vastaavasti menneisyydessä vieneet näitä tuotteita Yhteisössä oleville tavallisille asiakkaille (enimmäkseen välittäjille). Tästä käytännöstä seuraa vakava vaara ristiinkompensoinnista, toisin sanoen hintasitoumuksen mukaisia hintoja sopimuksen mukaisille tuotteille noudatetaan, mutta hintasitoumuksen ulkopuolisten tuotteiden hintoja alennettaisiin. Kaikki tämä mahdollistaisi ureasta sovittujen minimihintojen helpon kiertämisen ja tekisi sopimuksen tehokkaan valvonnan äärimmäisen hankalaksi.
(144) Lisäksi tietyt tuottajat (Ukrainasta, Valko-Venäjältä ja Virosta) väittivät, ettei heillä ollut mitään mahdollisuuksia valvoa tai edes tietää urea vientinsä määränpäitä tai myyntiehtoja vaikka viralliset tilastot osoittivat tarkastelujakson aikana tuotteiden menneen vientiin Yhteisöön suuressa määrin. Muistutetaan, että koska nämä yhtiöt eivät antaneet riittävää tietoa tässä suhteessa komissiolla ei ollut perusasetuksen artiklan 18 mukaisesti muuta mahdollisuutta kuin käyttää saatavilla olevia tosiasioita vientihintojen laskemiseksi. Lisäksi tietyt viejät (Libyasta ja Virosta) osoittivat riittämätöntä yhteistyötä tutkimuksen aikana. Katsottiin, että näiden tosiasioiden perusteella riski hyväksyä hintasitoumuksia oli kohtuuttoman suuri ja että takuut varmistaa sopiva valvonta olivat epätyydyttävät.
(145) Edellä esitettyjen syiden vuoksi päätettiin, ettei yhtään ilmoituksen jälkeen tehdyistä tarjouksista hintasitoumuksiksi hyväksytä.
(146) Asianomaisia osapuolia tiedotettiin asian johdosta ja asianosaisille viejille selvitettiin asiakohtaisilla ilmoituksilla, miksi ehdotettuja hintasitoumuksia ei voitu hyväksyä. Neuvoa antavaa komiteaa on asiasta kuultu,
ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN:
1 artikla
1. Otetaan käyttöön lopullinen polkumyyntitulli Bulgariasta, Kroatiasta, Libyasta, Liettuasta, Romaniasta, Ukrainasta, Valko-Venäjältä ja Virosta peräisin olevan, CN-koodeihin 3102 10 10 ja 3102 10 90 kuuluvan, myös vesiliuoksena olevan virtsa-aineen (urean) tuonnissa.
2. Edellä 1 kohdassa kuvatun tuotteen vapaasti yhteisön rajalla tullaamattomana -nettohintaan sovellettava lopullinen polkumyyntitulli on seuraava:
TAULUKON PAIKKA
3. Jos tavarat ovat vahingoittuneet ennen niiden luovutusta vapaaseen liikkeeseen, mistä syystä niistä tosiasiallisesti maksettua tai maksettavaa hintaa on suhteutettu tullausarvon määrittämiseksi tietyistä yhteisen tullikoodeksista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 soveltamista koskevista säännöksistä 2 päivänä heinäkuuta 1993 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 2454/93(6) 145 artiklan mukaisesti, polkumyyntitullia, joka lasketaan 2 kohdan perusteella, alennetaan prosenttimäärällä, joka vastaa tosiasiallisesti maksetun tai maksettavan hinnan suhteutusta.
4. Jollei toisin säädetä, sovelletaan voimassa olevia tulleja koskevia säännöksiä ja määräyksiä.
2 artikla
1. Tuonti vapautetaan 1 artiklan mukaisesti käyttöön otetusta polkumyyntitullista edellyttäen, että tuotteita tuottavat ja vievät suoraan (eli kuljettavat ja laskuttavat) ensimmäiselle tuojana toimivalle riippumattomalle asiakkaalle yhteisössä jäljempänä luetellut yritykset, jotka ovat tarjonneet komission hyväksymät hintasitoumukset, jos kyseinen tuonti on 2 kohdan mukaista.
TAULUKON PAIKKA
2. a) Hintasitoumukseen perustuvan vapaaseen liikkeeseen luovutusta koskevan ilmoituksen yhteydessä on mahdollista saada vapautus tullista ainoastaan esittämällä asianomaisen jäsenvaltion tulliviranomaisille 1 kohdassa mainittujen yritysten antamat pätevät hintasitoumuslaskut.
b) Hintasitoumuslaskun on oltava komission hyväksymässä hintasitoumuksessa vahvistettujen tällaisia laskuja koskevien edellytysten, joiden keskeiset osat esitetään liitteessä, mukainen.
c) Tullista vapauttamisen edellytyksenä on lisäksi, että tullille tulliselvitystä varten esitettävät tavarat vastaavat tarkoin hintasitoumuslaskussa esitettyä kuvausta.
3. Tällaisella hintasitoumuslaskulla tapahtuvaa tuontia tulliselvitettäväksi ilmoitettaessa on käytettävä 1 kohdassa esitettyjä Taric-lisäkoodia.
3 artikla
Kannetaan lopullisesti asetuksen (EY) N:o 1497/2001 mukaisesti käyttöön otettujen väliaikaisten polkumyyntitullien vakuutena olevat määrät lopullisesti käyttöön otettujen tullien suuruisina Bulgariasta, Kroatiasta, Libyasta, Liettuasta, Romaniasta, Ukrainasta, Valko-Venäjältä ja Virosta peräisin olevan, CN-koodeihin 3102 10 10 ja 3102 10 90 kuuluvan, myös vesiliuoksena olevan virtsa-aineen (urean) tuonnissa.
Lopullisen polkumyyntitullin ylittävät vakuutena olevat määrät vapautetaan.
4 artikla
Tämä asetus tulee voimaan sitä päivää seuraavana päivänä, jona se julkaistaan Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Brysselissä 17 päivänä tammikuuta 2002.