*****
RAADETS DIREKTIV
af 22. juni 1987
om samordning af de ved lov eller administrativt fastsatte bestemmelser om retshaelpsforsikring
(87/344/EOEF)
RAADET FOR DE EUROPAEISKE
FAELLESSKABER HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det europaeiske oekonomiske Faellesskab, saerlig artikel 57, stk. 2,
under henvisning til forslag fra Kommissionen (1),
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet (2),
under henvisning til udtalelse fra Det oekonomiske og sociale Udvalg (3), og
ud fra foelgende betragtninger:
Ved Raadets direktiv 73/239/EOEF af 24. juli 1973 om samordning af de ved lov eller administrativt fastsatte bestemmelser om adgang til og udoevelse af direkte forsikringsvirksomhed bortset fra livsforsikring (4), senest aendret ved direktiv 87/343/EOEF (5), ophaeves visse forskelle mellem de nationale lovgivninger for at lette adgangen til og udoevelsen af den naevnte virksomhed;
det praeciseres imidlertid i artikel 7, stk. 2, litra c), i naevnte direktiv, at »indtil den senere samordning, der finder sted inden for en frist af fire aar efter meddelelsen af dette direktiv, kan Forbundsrepublikken Tyskland opretholde forbudet mod, at at sygeforsikring, kredit- og kautionsforsikring eller retshjaelpsforsikring udoeves sideloebende eller samtidig med andre klasser paa dens omraade«;
i naervaerende direktiv foretages den samordning af bestemmelserne vedroerende retshjaelpsforsikring, som er omhandlet i artikel 7, stk. 2, litra c), i direktiv 73/239/EOEF;
ud fra et oenske om at beskytte de sikrede boer man i videst muligt omfang undgaa enhver eventuel interessekonflikt mellem en retshjaelpssikret og hans forsikringsgiver som foelge af, at denne daekker den sikrede med hensyn til en anden af de klasser, der er anfoert i bilaget til direktiv 73/239/EOEF, eller daekker en anden sikret, og, saafremt en saadan konflikt maatte opstaa, muliggoere en loesning heraf;
som foelge af retshjaelpsforsikringens saerlige karakter boer den udelukkes fra direktivets anvendelsesomraade, naar den er knyttet til tvister eller risici hidroerende fra brugen af soegaaende fartoejer, eller som har forbindelse med saadan brug;
dette direktivs anvendelsesomraade boer heller ikke omfatte den virksomhed, der udoeves af en forsikringsgiver, som yder bistand eller daekker omkostningerne i forbindelse med en aftale om erstatningsansvar, for saa vidt denne virksomhed udoeves samtidig med varetagelsen af forsikrerens egne interesser i henhold til denne daekning;
medlemsstaterne boer fra direktivets anvendelsesomraade kunne udelukke den retshjaelpsvirksomhed, der ydes af assistanceforsikreren, naar denne virksomhed udoeves i en anden stat end den, hvor den sikrede har sit saedvanlige opholdssted, og naar den indgaar i en aftale, der kun vedroerer assistance til personer, der kommer i vanskeligheder under rejser eller fravaer fra bopaelen eller det faste opholdssted;
den lovpligtige specialiseringsordning, som paa nuvaerende tidspunkt praktiseres i en enkelt medlemsstat, nemlig i Forbundsrepublikken Tyskland, medfoerer, at de fleste af disse konflikter undgaas; det synes dog ikke noedvendigt for at naa dette resultat at indfoere denne ordning i hele Faellesskabet, saaledes at de virksomheder, der omfatter flere forsikringsklasser, maa opdeles;
det tilsigtede maal kan saaledes ogsaa naas ved, at de paagaeldende virksomheder dels faar pligt til for retshjaelpsforsikringens vedkommende at tegne en saerskilt police eller at udskille retshjaelpsforsikringen i et saerskilt kapitel i en enhedspolice, dels faar pligt til enten at etablere forvaltning af retshaelpsforsikringen eller at overlade skadesbehandlingen inden for retshjaelpsforsikringen til en i juridisk henseende selvstaendig virksomhed eller at give den retshjaelpssikrede ret til selv at vaelge sin advokat, saa snart forsikringsgiverens intervention kan paaberaabes;
uanset hvilken mulighed, der vaelges, skal de sikredes interesser vaere omfattet er aekvivalente garantier;
hensynet til den retshjaelpssikredes interesser indebaerer, at denne, naar der foreligger en interessekonflikt, selv kan vaelge sin advokat eller enhver anden person, som har de af den nationale lovgivning kraevede kvalifikationer for at kunne give moede under en sag behandlet retsligt eller administrativt;
medlemsstaterne boer have mulighed for at fritage virksomheder for pligten til at indroemme den sikrede naevnte adgang til frit at vaelge advokat, naar retshjaelpsforsikringen er begraenset til at daekke hold, der vedroerer brugen af vejkoeretoejer paa deres omraade, og naar andre begraensende betingelser er opfyldt;
hvis der opstaar en konflikt mellem forsikringsgiveren og den sikrede, er det vigtigt, at saadanne tilfaelde behandles paa den mest rimelige og hurtigst mulige maade; det er derfor hensigtsmaessigt, at der i retshjaelpsforsikringspolicerne indsaettes en bestemmelse om voldgift eller om en procedure, som giver tilsvarende garantier;
i bilaget til direktiv 73/239/EOEF bestemmes det under punkt C, andet afsnit, at de risici, der er omfattet af de under punkt A naevnte klasser 14 og 15, ikke kan betragtes som accessoriske risici til andre klasser; det boer undgaas, at en forsikringsvirksomhed daekker retshjaelp som en accessorisk risiko til en anden risiko uden at have opnaaet tilladelse til daekning af retshjaelpsrisikoen; medlemsstaterne boer dog have adgang til i saerlige tilfaelde at betragte klasse 17 som accessorisk risiko til klasse 18; punkt C i naevnte bilag boer derfor aendres i overensstemmelse hermed -
UDSTEDT FOELGENDE DIREKTIV:
Artikel 1
Formaalet med dette direktiv er at samordne de ved lov eller administrativt fastsatte bestemmelser om retshjaelpsforsikring som omhandlet under punkt A, nr. 17, i bilaget til direktiv 73/239/EOEF, for herved at lette den faktiske udoevelse af etableringsfriheden og i videst muligt omfang undgaa enhver interessekonflikt blandt andet som foelge af, at forsikringsgiveren daekker en anden sikret eller daekker sikrede baade med hensyn til resthjaelp og med hensyn til en anden af de klasser, der er omhandlet i dette bilag, og saafremt en saadan konflikt maatte opstaa, mulliggoere en loesning heraf.
Artikel 2
1. Dette direktiv gaelder for retshjaelpsforsikring. Denne bestaar i mod praemiebetaling at forpligte sig til at daekke omkostninger ved retssager og at praestere andre tjenesteydelser, der foelger af forsikringsdaekningen, blandt andet med henblik paa:
- at opnaa erstatning for den skade, som den sikrede har lidt, enten ved forlig eller under en civilretlig sag eller en straffesag,
- at forsvare eller repraesentere den sikrede under en civilsag, en straffesag eller en sag behandlet administrativt eller paa lignende maade, eller i anledning af en klage, som er indgivet mod ham.
2. Dette direktiv finder dog ikke anvendelse:
- paa retshjaelpsforsikring, der er knyttet til tvister eller risici hidroerende fra brugen af soegaaende fartoejer, eller som har forbindelse med saadan brug,
- paa den virksomhed, der udoeves af en ansvarsforsikrer i forbindelse med den sikredes forsvar eller repraesentation i en hvilken som helst sag behandlet retsligt eller administrativt, for saa vidt denne virksomhed udoeves samtidig med varetagelsen af forsikrerens egne interesser i henhold til denne daekning,
- saafremt en medlemsstat oensker det, paa den retshjaelpsvirksomhed, der ydes af en assistanceforsikrer, naar denne virksomhed udoeves i en anden stat end den, hvor den sikrede har sit saedvanlige opholdssted, og naar den indgaar i en aftale, der kun vedroerer asistance til personer, der kommer i vanskeligheder under rejser eller fravaer fra bopaelen eller det faste opholdssted. I dette tilfaelde skal det af aftalen klart fremgaa, at den paagaeldende daekning er begraenset til de i foerste punktum omhandlede forhold og er accessorisk i forhold til assistancen.
Artikel 3
1. Retshjaelpsgarantien skal vaere omfattet af en i forhold til de oevrige forsikringsklasser saerskilt aftale eller af et saerskilt kapitel i en enhedspolice med angivelse af omfanget af retshjaelpsgarantien, og, hvis medlemsstaten kraever det, af den dertil svarende praemie.
2. Hver medlemsstat traeffer de noedvendige foranstaltninger for at sikre, at de virksomheder, der er etableret paa dens omraade, efter den mulighed, som medlemsstaten paalaegger, eller efter eget valg, hvis medlemsstaten giver sit samtykke hertil, vedtager mindst en af foelgende alternative loesninger:
a) virksomheden skal drage omsorg for, at ingen medarbejder, der beskaeftiger sig med behandlingen af skader under retshjaelpsforsikring eller med juridisk raadgivning i forbindelse med denne behandling, samtidig udoever en lignende aktivitet:
- hvis virksomheden omfatter flere forsikringsklasser: inden for en anden klasse omfattet af samme virksomhed,
- hvad enten virksomheden omfatter flere klasser eller er specialiseret: i en anden virksomhed som har finansiel forretningsmaessig eller administrativ tilkytning til foerstnaevnte, og som omfatter en eller flere andre klasser henhoerende under direktiv 73/239/EOEF;
b) virksomheden skal overlade behandlingen af skadessager under klassen for retshjaelpsforsikring til en i juridisk henseende selvstaendig virksomhed. Denne virksomhed skal angives i den saerskilte aftale eller det saerskilte kapitel, der er naevnt i stk. 1. Hvis denne i juridisk henseende selvstaendige virksomhed er knyttet til en anden virksomhed, som driver forsikring i en eller flere af de andre klasser, der er anfoert under punkt A i bilaget til direktiv 73/329/EOEF, maa de medarbejdere i sidstnaevnte virksomhed, der beskaeftiger sig med behandling af skadessager eller med juridisk raadgivning i forbindelse med denne behandling, ikke samtidig udoeve den samme eller en lignede aktivitet i den anden virksomhed. Medlemsstaterne kan endvidere bestemme, at dette krav ogsaa skal gaelde for medlemmerne af ledelsesorganet;
c) virksomheden skal i aftalen give den sikrede ret til, saa snart forsikringsgiverens intervention kan paaberaabes, at overdrage forsvaret af sine interesser til en advokat efter eget valg, eller, for saa vidt den nationale lovgivning tillader dette, til enhver anden behoerigt kvalificeret person.
3. Uanset hvilken mulighed der vaelges, anses de retshjaelpssikredes interesser for at vaere omfattet af aekvivalente garantier i henhold til dette direktiv.
Artikel 4
1. Af enhver forsikringsaftale om retshjaelp skal det udtrykkeligt fremgaa:
a) at den sikrede frit kan vaelge sin advokat eller enhver anden person, som er behoerigt kvalificeret i henhold til den nationale lovgivning, naar det er paakraevet for at forsvare, repraesentere eller varetage hans interesser i en sag behandlet retsligt eller administrativt;
b) at den sikrede selv kan vaelge sin advokat eller, hvis han foretraekker det og for saa vidt den nationale lovgivning tillader dette, enhver anden behoerigt kvalificeret person til at varetage sine interesser, naar der foreligger en interessekonflikt.
2. Ved advokat forstaas enhver person, der har ret til at udoeve virksomhed under en af de betegnelser, der er anfoert i direktiv 77/249/EOEF af 22. marts 1977 om lettelser med henblik paa den faktiske gennemfoerelse af advokaters fri udveksling af tjenesteydelser (1).
Artikel 5
1. De enkelte medlemsstater kan undtage retshjaelpsforsikring fra anvendelsen af artikel 4, stk. 1, hvis samtlige nedenstaaende betingelser er opfyldt:
a) forsikringen vedroerer udelukkende sager, der skyldes brug af vejkoeretoejer paa den paagaeldende medlemsstats omraade,
b) forsikringen er knyttet til en aftale om ydelse af assistance i tilfaelde af ulykke eller uheld, hvor et vejkoeretoej er impliceret,
c) hverken retshjaelpforsikreren eller assistanceforsikreren daekker ansvarsklasser,
d) der er truffet forholdsregler, for at den juridiske raadgivning og hver parts repraesentation i en tvist varetages af helt uafhaengige advokater, naar disse parter er retshjaelpssikrede hos den samme forsikringsgiver.
2. Den undtagelse, som en medlemsstat indroemmer en virksomhed i medfoer af stk. 1, beroerer ikke anvendelsen af artikel 3, stk. 2.
Artikel 6
Medlemsstaterne traeffer de noedvendige foranstaltninger til, at der, med forbehold af enhver ret til at indbringe en sag for en retsintstans i henhold til den nationale lovgivning, fastsaettes bestemmelser om voldgift eller en anden procedure, som giver tilsvarende sikkerhed for objektivitet, og som goer det muligt, i tilfaelde af uoverensstemmelse mellem retshjaelpsforsikreren og den sikrede, at traeffe afgoerelse om, hvorledes tvisten kan bilaegges.
Det skal i forsikringsaftalen anfoeres, at den sikrede har ret til at bringe en saadan procedure i anvendelse.
Artikel 7
Naar der opstaar en interessekonflikt, eller hvis der er uenighed med hensyn til tvistens bilaeggelse, skal retshjaelpsforsikreren eller i givet fald det organ, der behandler skadessagerne, underrette den sikrede om:
- den i artikel 4 omhandlede ret,
- muligheden for at anvende den i artikel 6 naevnte procedure.
Artikel 8
Medlemsstaterne ophaever enhver bestemmelse om forbud mod paa deres omraade samtidig at udoeve retshjaelpsforsikring og forsikring i andre klasser.
Artikel 9
Andet afsnit i punkt C i bilaget til direktiv 73/239/EOEF affattes saaledes:
»De risici, der er omfattet af de under punkt A naevnte klasser 14, 15 og 17, kan dog ikke betragtes som accessoriske risici til andre klasser.
Den risiko, der er omfattet af klasse 17 (retshjaelpsforsikring), kan dog betragtes som accessorisk risiko til klasse 18, naar betingelserne i foerste afsnit er opfyldt, og naar hovedrisikoen kun vedroerer assistance til personer, der kommer i vanskeligheder under rejser eller fravaer fra bopaelen eller det faste opholdssted.
Retshjaelpsforsikring kan ligeledes betragtes som accessorisk risiko paa de i foerste afsnit omhandlede betingelser, naar den er knyttet til tvister eller risici, som skyldes brug af soefartoejer, eller som kan henfoeres til saadan brug.«
Artikel 10
Medlemsstaterne traeffer inden den 1. januar 1990 de noedvendige foranstaltninger for at efterkomme dette direktiv. De underretter straks Kommissionen herom.
De anvender disse foranstaltninger senest pr. den 1. juli 1990.
Artikel 11
Efter meddelelsen (1) af dette direktiv fremsender medlemsstaterne til Kommissionen teksten til de vigtigste nationale retsforskrifter, som de udsteder paa det omraade, der er omfattet af dette direktiv.
Artikel 12
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.
Udfaerdiget i Luxembourg, den 22. juni 1987.
NEUVOSTON DIREKTIIVI,
annettu 22 päivänä kesäkuuta 1987,
oikeusturvavakuutusta koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta (87/344/ETY)
EUROOPAN YHTEISÖJEN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 57 artiklan 2 kohdan,
ottaa huomioon komission ehdotuksen (1),
ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon (2),
ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (3),
sekä katsoo, että
muun ensivakuutusliikkeen kuin henkivakuutusliikkeen aloittamista ja harjoittamista koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta 24 päivänä heinäkuuta 1973 annetulla neuvoston direktiivillä 73/239/ETY (4), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 87/343/ETY (5), on poistettu tiettyjä kansallisten lainsäädäntöjen välillä vallitsevia eroja tällaisen toiminnan aloittamisen ja harjoittamisen helpottamiseksi,
direktiivin 73/239/ETY 7 artiklan 2 kohdan c alakohdassa säädetään kuitenkin, että "kunnes neljän vuoden kuluessa tämän direktiivin tiedoksi antamisesta enempi yhteensovittaminen on toteutettu, Saksan liittotasavalta voi pitää voimassa säännöksen, jolla kielletään harjoittamasta sen alueella samanaikaisesti sairausvakuutusta, luotto- ja takausvakuutusta sekä oikeusturvavakuutusta, yhdessä tai toisiin luokkiin yhdistettynä",
tämä direktiivi ottaa huomioon direktiivin 73/239/ETY 7 artiklan 2 kohdan c alakohdassa ennakoidun oikeusturvavakuutuksen yhteensovittamisen,
vakuutettujen henkilöiden suojaamiseksi olisi toteutettava toimenpiteet, jotta estettäisiin mahdollisuuksien mukaan henkilön, jolla on oikeusturvavakuutus, ja hänen vakuutuksenantajansa välillä kaikki ne eturistiriidat, joita saattaa syntyä siitä, että jälkimmäinen vakuuttaa hänet mihin tahansa muuhun direktiivin 73/239/ETY liitteessä tarkoitettuun vakuutusluokkaan nähden tai vakuuttaa toisen henkilön, ja jotta mahdollisen ristiriidan syntyessä se kyettäisiin ratkaisemaan,
tämän direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle pitäisi jättää merenkulussa käytettävien alusten käytöstä johtuviin tai niiden käytön yhteydessä syntyviin riitoihin tai riskeihin liittyvä oikeusturvavakuutustoiminta ottaen huomioon sen erityisluonne,
sellaisen vakuutuksenantajan toiminta, joka tarjoaa palveluja tai maksaa vakuutetun henkilön oikeusapukustannukset vastuuvakuutussopimuksen yhteydessä, olisi myöskin jätettävä tämän direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle, jos tuota toimintaa harjoitetaan samanaikaisesti sellaisen turvan alaisena vakuutuksenantajan omaksi eduksi,
jäsenvaltioiden pitäisi saada valita, jättävätkö ne avustamistoimintaa harjoittavan vakuutuksenantajan oikeusturvavakuutustoiminnan tämän direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle, jos tätä toimintaa harjoitetaan muussa jäsenvaltiossa kuin siinä, missä vakuutettu henkilö tavallisesti asuu, ja jos se muodostaa osan sopimusta, joka kattaa ainoastaan matkalla vaikeuksiin joutuneille henkilöille annetun avun näiden ollessa poissa kotoaan tai vakituiselta asuinpaikaltaan,
yhden jäsenvaltion, nimittäin Saksan liittotasavallan tällä hetkellä noudattama pakollinen erikoistuminen estää useimmat riidat; tämän tuloksen saavuttamiseksi ei kuitenkaan näytä välttämättömältä ulottaa tuota järjestelmää koko yhteisöön, koska se merkitsisi yhdistelmäyritysten hajoittamista,
toivottuun tulokseen voidaan myös päästä vaatimalla yrityksiä tarjoamaan erillissopimusta tai erillistä osastoa yksittäisessä vakuutuskirjassa oikeusturvavakuutusta varten ja velvoittamalla niitä pitämään oikeusturvavakuutuksen hallinto erillisenä, tai uskomalla oikeusturvavakuutukseen liittyvän korvaustoiminnan hoito yritykselle, joka on erillinen oikeushenkilö, tai antamalla henkilölle, jolla on oikeusturvavakuutus, oikeus valita oma asianajajansa siitä hetkestä lähtien, jolloin hänellä on oikeus vaatia korvausta vakuutuksenantajaltaan,
riippumatta siitä, kumpi ratkaisu valitaan, oikeusturvavakuutuksen omaavien henkilöiden eduille on taattava yhtäläinen turva,
sellaisten henkilöiden edut, joilla on oikeusturvavakuutus, edellyttävät, että vakuutetun henkilön on kyettävä valitsemaan asianajaja tai joku muu kansallisen lainsäädännön mukaan asianmukaisesti pätevä henkilö kaikessa oikeudenkäynti- ja hallintomenettelyssä sekä kaikkien eturistiriitojen ilmetessä,
jäsenvaltioiden pitäisi saada valita, vapauttavatko ne yritykset velvollisuudesta antaa vakuutetulle henkilölle vapaus valita asianajaja, jos oikeusturvavakuutus rajoittuu tapauksiin, jotka johtuvat maantieajoneuvojen käytöstä niiden alueella ja jos muut rajoittavat ehdot täyttyvät,
jos vakuutuksenantajan ja -ottajan välille syntyy riita, on tärkeää, että se sovitaan mahdollisimman oikeudenmukaisesti ja nopeasti; sen vuoksi on asianmukaista, että oikeusturvavakuutuskirjoihin otetaan välimiesmenettelyä tai vastaavat takuut tarjoavaa menettelyä koskeva ehto, ja
direktiivin 73/239/ETY liitteessä olevan C kohdan toisessa kohdassa säädetään, että A kohdan 14 ja 15 luokkiin kuuluvia riskejä ei saa pitää muiden luokkien liitännäisriskeinä; vakuutusyritykselle ei saisi olla mahdollista kattaa oikeudenkäyntikuluja toisen riskin liitännäisriskeinä ilman, että sillä on toimilupa oikeusturvavakuutukseen; jäsenvaltioille pitäisi kuitenkin antaa vapaus pitää tietyissä tapauksissa 17 luokkaa 18 luokan liitännäisriskinä; sen vuoksi mainitussa liitteessä oleva C kohta olisi muutettava vastaavasti,
ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:
1 artikla
Tällä direktiivillä on tarkoitus sovittaa yhteen lakiin, asetukseen ja hallinnollisiin määräyksiin sisältyvät säännökset, jotka koskevat neuvoston direktiivin 73/239/ETY liitteessä olevan A kohdan 17 kohdassa tarkoitettua oikeusturvavakuutusta, sijoittautumisvapauden tehokkaan käyttämisen helpottamiseksi ja mahdollisuuksien mukaan sellaisten eturistiriitojen estämiseksi, joita syntyy varsinkin siitä syystä, että vakuutuksenantaja turvaa toisen henkilön tai turvaa henkilön sekä oikeudenkäyntikuluihin että mihin tahansa muuhun tuossa liitteessä mainittuun vakuutusluokkaan nähden, ja tällaisen ristiriidan ratkaisemisen mahdollistamiseksi sen syntyessä.
2 artikla
1. Tätä direktiiviä sovelletaan oikeusturvavakuutukseen. Tämä käsittää oikeudenkäyntikulujen korvaamisen vakuutusmaksun suorittamista vastaan ja muiden vakuutussuojaan suoraan liittyvien palvelujen tarjoamisen, ottaen erityisesti huomioon seuraavan:
- korvauksen turvaaminen vakuutetun henkilön kärsimästä tappiosta, vahingosta tai vammasta sovinnolla ilman oikeudenkäyntiä taikka siviili- tai rikosoikeudenkäynnin avulla,
- vakuutetun henkilön puolustaminen tai edustaminen siviili-, rikos- ja hallinto-oikeudenkäynneissä tai muissa oikeudenkäynneissä tai minkä hyvänsä häntä vastaan esitetyn vaateen yhteydessä.
2. Tätä direktiiviä ei kuitenkaan sovelleta:
- oikeusturvavakuutuksiin, jos tällainen vakuutus koskee merenkulkualusten käytöstä johtuvia tai niiden käyttöön liittyviä riitoja tai riskejä,
- sellaisen vakuutuksenantajan harjoittamaan liiketoimintaan, joka myöntää vastuuvakuutuksia vakuutetun henkilön puolustamiseksi tai edustamiseksi kaikessa oikeudenkäynti- ja hallintomenettelyssä, jos tuota toimintaa harjoitetaan samanaikaisesti vakuutuksenantajan omaksi eduksi tällaisen vakuutuksen perusteella,
- jäsenvaltion valinnan mukaan, avustamistoimintaa harjoittavan vakuutuksenantajan oikeusturvavakuutustoimintaa, jos tällaista toimintaa harjoitetaan muussa jäsenvaltiossa kuin missä vakuutettu henkilö tavallisesti asuu, kun se muodostaa osan sopimusta, joka kattaa yksinomaan sellaisille henkilöille annetun avun, jotka joutuvat vaikeuksiin ollessaan matkalla, poissa kotoaan tai poissa vakituisesta asuinpaikastaan. Tässä tapauksessa sopimuksessa on ilmoitettava selvästi, että kyseinen turva rajoittuu edellä olevassa virkkeessä tarkoitettuihin oloihin ja liittyy annettavaan apuun.
3 artikla
1. Oikeusturvavakuutuksen on sisällyttävä eri sopimukseen kuin muut vakuutusluokat tai sitä on käsiteltävä yksittäisen vakuutuskirjan erillisessä osassa, jossa määritellään oikeusturvavakuutuksen laatu ja, jos jäsenvaltio niin vaatii, kyseisen vakuutusmaksun määrä.
2. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarpeelliset toimenpiteet sen varmistamiseksi, että sen alueelle sijoittautuneet yritykset noudattavat jäsenvaltion määräämän valintamahdollisuuden mukaisesti tai oman valintansa mukaisesti, jos jäsenvaltio siihen suostuu, vähintään yhtä seuraavista, vaihtoehtoisista ratkaisuista:
a) yrityksen on varmistuttava siitä, ettei kukaan sen henkilökunnan jäsenistä, jolle kuuluu oikeudenkäyntikulujen korvausvaatimusten hoito tai siihen liittyvä oikeudellinen neuvonta, harjoita samanaikaisesti vastaavaa toimintaa,
- jos on kyse yhdistelmäyrityksestä, toiseen yrityksen harjoittamaan vakuutusluokkaan liittyen,
- riippumatta siitä, onko yritys yhdistelmäyritys vai erikoistunut yritys, toisessa yrityksessä, jolla on taloudellisia, kaupallisia tai hallinnollisia yhteyksiä ensimmäisen yrityksen kanssa ja joka harjoittaa yhtä tai useampaa direktiivissä 73/239/ETY määriteltyä muuta vakuutusluokkaa;
b) yrityksen on annettava oikeusturvavakuutukseen liittyvien korvausten hoito sellaiselle yritykselle, joka on erillinen oikeushenkilö. Tuo yritys on mainittava erillisessä sopimuksessa tai 1 kohdassa tarkoitetussa erillisessä osassa. Jos yrityksellä, joka on erillinen oikeushenkilö, on yhteyksiä sellaiseen yritykseen, joka harjoittaa yhtä tai useampaa direktiivin 73/239/ETY liitteessä olevassa A kohdassa tarkoitettua vakuutusluokkaa, ne yrityksen henkilökunnan jäsenet, jotka hoitavat korvausten käsittelyä tai siihen liittyvää oikeudellista neuvontaa, eivät saa samanaikaisesti harjoittaa samaa tai samanlaista toimintaa toisessa yrityksessä. Jäsenvaltiot voivat asettaa samat vaatimukset yrityksen johtamisesta vastaavan toimielimen jäsenille;
c) yrityksen on sopimuksessa myönnettävä vakuutetulle henkilölle oikeus antaa etujensa puolustaminen valitsemalleen asianajajalle siitä hetkestä lähtien, kun hänellä on oikeus esittää vakuutuskirjan mukainen vaatimus vakuutuksenantajalleen, tai, kansallisen lainsäädännön niin salliessa, kenelle tahansa asianmukaisesti pätevälle henkilölle.
3. Kaikissa ratkaisuissa on niiden henkilöiden etua, joilla on oikeusturvavakuutus, pidettävä yhtäläisesti turvattuna tämän direktiivin mukaisesti.
4 artikla
1. Kaikissa oikeusturvavakuutusta koskevissa sopimuksissa on hyväksyttävä nimenomaan, että:
a) jos turvaudutaan asianajajaan tai johonkin muuhun kansallisen lainsäädännön mukaan asianmukaisesti pätevään henkilöön vakuutetun henkilön etujen puolustamiseksi, edustamiseksi tai hoitamiseksi missä tahansa oikeudenkäynti- ja hallintomenettelyssä, vakuutetulla henkilöllä on vapaus valita sellainen asianajaja tai muu henkilö;
b) vakuutetulla henkilöllä on vapaus valita asianajaja tai halutessaan, jos se sallitaan kansallisessa lainsäädännössä, joku muu asianmukaisesti pätevä henkilö hoitamaan etujaan eturistiriitojen syntyessä.
2. Asianajajalla tarkoitetaan kaikkia henkilöitä, joilla on oikeus harjoittaa ammattitoimintaa jollakin nimikkeellä, joka on määritelty asianajajien palvelujen tarjoamisen vapauden tehokkaan käyttämisen helpottamisesta 22 päivänä maaliskuuta 1977 annetussa neuvoston direktiivissä 77/249/ETY (6).
5 artikla
1. Jäsenvaltiot voivat säätää poikkeuksen 4 artiklan 1 kohdan soveltamisesta oikeusturvavakuutukseen, jos kaikki seuraavat edellytykset ovat olemassa:
a) vakuutus rajoittuu tapauksiin, jotka aiheuttavat maantieajoneuvojen käytöstä kyseisen jäsenvaltion alueella;
b) vakuutus liittyy sopimukseen avun antamisesta maantieajoneuvoa kohdanneen vahingon tai konevian sattuessa;
c) oikeusturvavakuutuksen vakuutuksenantaja ja avustamistoiminnan vakuutuksenantaja eivät harjoita mitään vastuuvakuutuksen luokkaa;
d) toimenpiteet toteutetaan siten, että oikeudellinen neuvonta ja riidan kummankin osapuolen edustaminen on täysin itsenäisten asianajajien tehtävänä, silloin kun sama vakuutuksenantaja on myöntänyt näille osapuolille oikeusturvavakuutuksen.
2. Jäsenvaltion jollekin yritykselle 1 kohdan mukaisesti myöntämä poikkeus ei vaikuta 3 artiklan 2 kohdan soveltamiseen.
6 artikla
Jäsenvaltioiden on toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että välimiesmenettelyssä tai muussa vastaavassa puolueettomuuden takeet tarjoavassa menettelyssä voidaan oikeusturvavakuutuksen vakuutuksenantajan ja hänen vakuuttamansa henkilön välillä syntyvissä erimielisyyksissä päättää riidan selvittämiseksi omaksuttavasta kannasta, edellä sanotun kuitenkaan rajoittamatta kansallisen säännösten mukaista oikeutta saattaa asia tuomioistuimen käsiteltäväksi.
Vakuutuskirjassa on mainittava vakuutetun henkilön oikeudesta turvautua tällaiseen menettelyyn.
7 artikla
Jos syntyy eturistiriitoja tai riidan sovittelusta on erimielisyyttä, oikeusturvavakuutuksen vakuutuksenantajan tai tarvittaessa korvausvaatimuksia selvittävän yrityksen on ilmoitettava vakuutetulle henkilölle
- 4 artiklassa mainitusta oikeudesta,
- mahdollisuudesta turvautua 6 artiklassa mainittuun menettelyyn.
8 artikla
Jäsenvaltioiden on kumottava kaikki säännökset, joilla kielletään vakuutuksenantajaa harjoittamasta alueellaan oikeusturvavakuutustoimintaa ja muihin vakuutusluokkiin liittyvää toimintaa samanaikaisesti.
9 artikla
Muutetaan direktiivin 73/239/ETY liitteessä olevan C kohdan toinen alakohta seuraavasti:
"A kohdan 14, 15 ja 17 luokkiin sisältyviä riskejä ei kuitenkaan saa pitää muiden luokkien liitännäisriskeinä.
Kuitenkin voidaan 17 luokkaan (oikeusturvavakuutus) sisältyvää riskiä pitää 18 luokan liitännäisriskinä, jos ensimmäisessä alakohdassa määritellyt edellytykset täyttyvät, jos pääriski liittyy yksinomaan sellaisille henkilöille annettuun apuun, jotka joutuvat vaikeuksiin ollessaan matkalla, poissa kotoaan tai ollessaan poissa vakinaisesta asuinpaikastaan.
Oikeusturvavakuutusta voidaan myös pitää liitännäisriskinä ensimmäisessä alakohdassa esitetyin edellytyksin, kun se koskee riitoja tai riskejä, jotka aiheutuvat merialusten käytöstä tai liittyvät niiden käyttöön."
10 artikla
Jäsenvaltioiden on toteutettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät toimenpiteet 1 päivään tammikuuta 1990 mennessä. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä.
Näitä toimenpiteitä sovelletaan viimeistään 1 päivästä heinäkuuta 1990 alkaen.
11 artikla
Kun tämä direktiivi on annettu tiedoksi (7), jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa keskeiset kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle.
12 artikla
Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.
Tehty Luxemburgissa 22 päivänä kesäkuuta 1987.