KOMMISSIONENS FORORDNING (EF) Nr. 1034/2008
af 21. oktober 2008
om ændring af forordning (EF) nr. 885/2006 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 1290/2005 for så vidt angår godkendelse af betalingsorganer og andre organer og regnskabsafslutning for EGFL og ELFUL
KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,
under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 1290/2005 af 21. juni 2005 om finansiering af den fælles landbrugspolitik (1), særlig artikel 42, og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
I henhold til artikel 9, stk. 1, litra a), nr. iii), i forordning (EF) nr. 1290/2005 skal medlemsstaterne inddrive beløb, der er udbetalt med urette på grund af uregelmæssigheder eller forsømmelser. Efter forordningens artikel 32, stk. 6, og artikel 33, stk. 7, kan medlemsstaterne dog beslutte ikke at fortsætte inddrivelsen, hvis afholdte og forventede udgifter tilsammen er større end det beløb, der skal inddrives. For at sikre en effektiv og korrekt anvendelse af disse bestemmelser bør der fastlægges en vis tærskel, under hvilken medlemsstaterne ikke skal fortsætte inddrivelsen. Tærsklen bør sættes til 100 EUR ekskl. renter, da inddrivelsessager til beløb under denne tærskel tegner sig for langt under 0,1 % af det samlede beløb af de uberettigede betalinger, som medlemsstaterne indberetter til Kommissionen i henhold til artikel 6, litra h), i Kommissionens forordning (EF) nr. 885/2006 (2). En tærskel af denne størrelse bør dog ikke hindre medlemsstaterne i at anvende ovennævnte bestemmelser i sager til beløb af over 100 EUR, hvis det er ret og rimeligt.
(2)
De minimis-bestemmelserne i denne forordning bør ikke gælde for de nedsættelser og udelukkelser, som medlemsstaterne pålægger modtagerne inden for krydsoverensstemmelse på grundlag af artikel 6, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 1782/2003 (3) om fastlæggelse af fælles regler for den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte og om fastlæggelse af visse støtteordninger for landbrugere, da der i forordningens artikel 6, stk. 3, er fastsat en særlig ordning for ikke-anvendelse af nedsættelser og udelukkelser til et beløb af 100 EUR og derunder.
(3)
Medlemsstaternes forpligtelse til at inddrive uberettiget udbetalte beløb over 100 EUR kan gennemføres på forskellige måder. Uden at dette berører eventuelle andre håndhævelsesforanstaltninger i den nationale lovgivning, vil en omkostningseffektiv metode være at modregne eventuelle udestående beløb i fremtidige betalinger til debitor, så snart gælden er blevet fastslået i overensstemmelse med den nationale lovgivning. Medlemsstaterne bør derfor obligatorisk anvende denne metode.
(4)
Forordning (EF) nr. 885/2006 bør derfor ændres.
(5)
Foranstaltningerne i denne forordning er i overensstemmelse med udtalelse fra Komitéen for Landbrugsfondene -
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:
Artikel 1
I forordning (EF) nr. 885/2006 indsættes som kapitel 1a:
»KAPITEL 1a
INDDRIVELSE AF GÆLD
Artikel 5a
De minimis
Uanset artikel 6, stk. 3, første afsnit, i Rådets forordning (EF) nr. 1782/2003 (4) anses betingelserne i artikel 32, stk. 6, litra a), og artikel 33, stk. 7, i forordning (EF) nr. 1290/2005 for at være opfyldt, hvis det beløb ekskl. renter, der skal inddrives fra en modtager i forbindelse med en individuel betaling for en støtteordning, ikke overstiger 100 EUR.
Artikel 5b
Inddrivelsesmetode
Uanset eventuelle andre nationale håndhævelsesforanstaltninger modregner medlemsstaterne en eventuel fortsat udestående gæld for en modtager, der er fastslået i overensstemmelse med den nationale lovgivning, i en eventuel fremtidig betaling, som skal foretages af det betalingsorgan, der er ansvarlig for inddrivelsen af gæld fra den samme modtager.
Artikel 2
Denne forordning træder i kraft på syvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 21. oktober 2008.
KOMISSION ASETUS (EY) N:o 1034/2008,
annettu 21 päivänä lokakuuta 2008,
neuvoston asetuksen (EY) N:o 1290/2005 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä maksajavirastojen ja muiden elinten hyväksymisen sekä maataloustukirahaston ja maaseuturahaston tilien tarkastamisen ja hyväksymisen osalta annetun asetuksen (EY) N:o 885/2006 muuttamisesta
EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,
ottaa huomioon yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta 21 päivänä kesäkuuta 2005 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1290/2005 (1) ja erityisesti sen 42 artiklan,
sekä katsoo seuraavaa:
(1)
Jäsenvaltioiden on asetuksen (EY) N:o 1290/2005 9 artiklan 1 kohdan a alakohdan iii alakohdan mukaisesti perittävä takaisin väärinkäytösten tai laiminlyöntien vuoksi menetetyt varat. Saman asetuksen 32 artiklan 6 kohdan ja 33 artiklan 7 kohdan nojalla jäsenvaltiot voivat kuitenkin jättää takaisinperinnän suorittamatta, jos takaisinperinnästä aiheutuneet ja ennakoitavat kustannukset ovat yhteensä suuremmat kuin takaisin perittävä määrä. Kyseisten säännösten tehokkaan ja asianmukaisen soveltamisen varmistamiseksi on aiheellista vahvistaa tietty raja-arvo, jonka alittuessa jäsenvaltioiden ei edellytetä suorittavan takaisinperintää. Kyseiseksi raja-arvoksi olisi vahvistettava 100 euroa ilman korkoja, sillä tätä raja-arvoa pienempiä määriä koskevien perintätapausten osuus on selvästi alle 0,1 prosenttia kaikista aiheettomasti maksetuista määristä, jotka jäsenvaltiot ovat ilmoittaneet komissiolle komission asetuksen (EY) N:o 885/2006 (2) 6 artiklan h alakohdan nojalla. Raja-arvon vahvistamisen ei pitäisi estää jäsenvaltioita soveltamasta edellä tarkoitettuja säännöksiä yli 100 euron suuruisiin tapauksiin, jos ne on asianmukaisesti perusteltu.
(2)
Tässä asetuksessa vahvistettua de minimis -sääntöä ei pitäisi soveltaa tuen vähennyksiin ja tuen ulkopuolelle jättämisiin, joita jäsenvaltiot määräävät tuensaajille täydentävien ehtojen alalla yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä 29 päivänä syyskuuta 2003 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1782/2003 (3) 6 artiklan 1 kohdan perusteella, koska kyseisen asetuksen 6 artiklan 3 kohdassa säädetään erityisjärjestelystä, jonka mukaan alle 100 euron suuruisia vähennyksiä tai tuen ulkopuolelle jättämisiä ei sovelleta.
(3)
Jäsenvaltioiden velvollisuus periä takaisin yli 100 euron suuruiset aiheettomasti maksetut määrät voidaan panna täytäntöön eri tavoin. Toimiva ja kustannustehokas keino on vähentää saatavat velalliselle tulevaisuudessa suoritettavista maksuista, kun velka on todettu kansallisen lainsäädännön mukaan, sanotun kuitenkaan rajoittamatta muiden kansallisessa lainsäädännössä säädettyjen täytäntöönpanotoimien soveltamista. Tämän menettelyn soveltaminen olisi sen vuoksi tehtävä jäsenvaltioille pakolliseksi.
(4)
Sen vuoksi asetusta (EY) N:o 885/2006 olisi muutettava.
(5)
Tässä asetuksessa säädetyt toimenpiteet ovat maatalousrahastojen komitean lausunnon mukaiset,
ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN:
1 artikla
Lisätään asetukseen (EY) N:o 885/2006 1 a luku seuraavasti:
”1 a LUKU
SAATAVIEN PERINTÄ
5 a artikla
De minimis -sääntö
Asetuksen (EY) N:o 1290/2005 32 artiklan 6 kohdan a alakohdan ja 33 artiklan 7 kohdan edellytysten katsotaan täyttyvän, jos tuensaajalta takaisin perittävä määrä on tukijärjestelmässä myönnetyn yksittäisen tuen osalta ja ilman korkoja alle 100 euroa, sanotun kuitenkaan rajoittamatta neuvoston asetuksen (EY) N:o 1782/2003 (4) 6 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan soveltamista.
5 b artikla
Perintämenetelmä
Jäsenvaltioiden on vähennettävä tuensaajan vielä maksamatta oleva, kansallisen lainsäädännön mukaisesti todettu velka sen takaisin perinnästä vastuussa olevan maksajaviraston samalle tuensaajalle tulevaisuudessa suorittamista maksuista, sanotun kuitenkaan rajoittamatta muiden kansallisessa lainsäädännössä säädettyjen täytäntöönpanotoimien soveltamista.
2 artikla
Tämä asetus tulee voimaan seitsemäntenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Brysselissä 21 päivänä lokakuuta 2008.