Rådets beslutning
af 25. marts 2002
om bemyndigelse af Frankrig til i overensstemmelse med artikel 8, stk. 4, i direktiv 92/81/EØF at anvende en differentieret punktafgiftssats på biobrændstoffer
(2002/266/EF)
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,
under henvisning til Rådets direktiv 92/81/EØF af 19. oktober 1992 om harmonisering af punktafgiftsstrukturen for mineralolier(1), særlig artikel 8, stk. 4,
under henvisning til forslag fra Kommissionen, og
ud fra følgende betragtninger:
(1) Frankrig har ved brev af 17. november 2000 anmodet om bemyndigelse til at anvende en differentieret punktafgiftssats på methylestere af vegetabilske olier, der iblandes fyrings- og dieselolie, og ethylalkoholderivater, hvis alkoholbestanddel er af landbrugsoprindelse, og som iblandes superbenzin eller almindelig benzin. I sidstnævnte tilfælde er der navnlig tale om ethanolbenzin (ETBE), en oxygenforbindelse, der består af alkohol af landbrugsoprindelse og isobuten, der er et olieraffineringsprodukt.
(2) Efter Kommissionen havde udbedt sig yderligere oplysninger, fremlagde Frankrig i breve af 18. januar og 21. februar 2001 de nødvendige oplysninger til belysning af sagen.
(3) De øvrige medlemsstater er blevet informeret om anmodningen.
(4) Kommissionen anmodede ved brev af 19. april 2001 Rådet om at behandle sagen i henhold til bestemmelserne i artikel 8, stk. 4, tredje afsnit, i direktiv 92/81/EØF.
(5) Kommissionen og Rådet har siden 1985 opfordret til at fremme anvendelsen af vedvarende energi, herunder navnlig biobrændstoffer. I Rådets direktiv 85/536/EØF af 8. december 1985 om råoliebesparelse ved anvendelse af erstatningsbrændstofkomponenter(2) understreges det, at biobrændstofferne kan medvirke til at mindske medlemsstaternes afhængighed af olieimport, og det tillader, at der iblandes benzin op til 5 % ethanol og ethanolbenzin op til 15 % ethanol. Desuden vedtoges ved Rådets beslutning 93/500/EØF(3) og 98/352/EF(4) og Europa-Parlamentets og Rådets beslutning nr. 646/2000/EF(5) Altener-programmet til fremme af vedvarende energikilder i Fællesskabet med henblik på at sikre, at biobrændstofferne ville komme til at udgøre 5 % af motorkøretøjernes samlede brændstofforbrug i 2005. Endvidere anbefaler hvidbogen fra 1997 om vedvarende energikilder at opstille en målsætning om produktion af 18 mio. tons flydende biobrændstoffer i 2010 inden for rammerne af en overordnet målsætning om at fordoble den vedvarende energis andel i energiforbruget frem til 2010. I Kommissionens grønbog om energiforsyningssikkerhed i EU understreges endvidere nødvendigheden af at anvende afgiftsmæssige incitamenter for at opfylde denne målsætning ved at reducere forskellen i produktionsprisen mellem biobrændstoffer og konkurrerende produkter. Den 12. marts 1997 fremlagde Kommissionen et forslag til direktiv om omstrukturering af fællesskabsrammerne for beskatning af energiprodukter, hvori muligheden for afgiftsfritagelse for biobrændstoffer uden for rammerne af et pilotprojekt, som defineret i artikel 8, stk. 2, litra d), i direktiv 92/81/EØF, overvejes. Endelig vedtog Kommissionen den 7. november 2001 en handlingsplan og to direktivforslag med henblik på at opmuntre til anvendelsen af erstatningsbrændstoffer inden for transportsektoren i første omgang gennem lovgivnings- og skattemæssige tiltag til fremme af biobrændstoffer.
(6) Den franske anmodning falder dermed godt i tråd med Fællesskabets bestræbelser på at fremme anvendelsen af biobrændstoffer bl.a. med henblik på at sikre miljøbeskyttelsen og garantere energiforsyningssikkerheden.
(7) Den franske lovgivning er baseret på artikel 25 i den berigtigede finanslov fra 1997, på dekret nr. 98-309 af 22. april 1998 om betingelserne for at kunne deltage i indkaldelser af ansøgninger om markedsføring af biobrændstoffer i Frankrig, der involverer punktafgiftsnedsættelser, samt anordning af 22. april 1998 om nedsættelse af en kommission til gennemgang af ansøgninger om godkendelse af biobrændstofproduktionsenheder.
(8) Denne lovgivning, der har været gældende siden den 1. november 1997, blev gennemført på baggrund af Kommissionens beslutning af 9. april 1997 (herefter benævnt "beslutningen af 9. april 1997"), hvori det fastsloges, at punktafgiftsnedsættelsen på methylestere af vegetabilske olier og ETBE udgjorde en form for statsstøtte, der var forenelig med det indre marked. Beslutningen fra 1997 præciserede, at den pågældende ordning havde karakter af et pilotprojekt.
(9) Den franske punktafgiftsdifferentieringslovgivning fra 1997 (herefter benævnt "1997-loven") er ikke tidsbegrænset. Den indbefatter, at de franske myndigheder udsteder en godkendelse, der efterfølgende giver en godkendt oplagshaver, der forestår blandingen af biobrændstoffer og mineralolier, mulighed for at få nedslag i punktafgiften. Disse godkendelser har en gyldighedsperiode på enten tre eller ni år, som løber fra udstedelsesdatoen.
(10) Detaljer fra 1997-loven findes i nedenstående skema:
TABELPOSITION
(11) 1997-loven respekterer mindstesatserne i artikel 3, 4 og 5 i Rådets direktiv 92/82/EØF af 19. oktober 1992 om indbyrdes tilnærmelse af punktafgiftssatserne for mineralolier(6), sådan som det fremgår af nedenstående skema:
TABELPOSITION
(12) Når biobrændstoffer ankommer til olieanlæg under toldkontrol (oplagrings- eller produktionsafgiftsoplag), hvor de indarbejdes i olieprodukter, udleveres der til den pågældende producent et fritagelsesbevis på et beløb, der svarer til den modtagne mængde ganget fritagelsessatsen. Disse beviser overføres herefter til angivelserne om overgang til fri omsætning for olieprodukter.
(13) Når blandingen foretages i en anden medlemsstat end Frankrig, er det anført i produktets ledsagedokument, hvilket biobrændstof det pågældende olieprodukt indeholder. Når punktafgiften opkræves i Frankrig, udleveres der et fritagelsesbevis for et beløb svarende til den mængde biobrændstof, der er indeholdt i olieproduktet ganget med fritagelsessatsen.
(14) Den undtagelsesforanstaltning, der anmodes om tilladelse til at anvende i medfør af artikel 8, stk. 4, i direktiv 92/81/EØF, har samme indhold som loven fra 1997. Den vil imidlertid blive ændret, så der tages hensyn til denne beslutning såvel som Kommissionens definitive beslutning vedrørende statsstøttens overensstemmelse med reglerne.
(15) På grund af de specifikke og helt enestående omstændigheder ved denne sag vil denne beslutning helt ekstraordinært få virkning fra den 1. november 1997 og også omfatte de undtagelsesbestemmelser, der er givet siden 1997-loven trådte i kraft.
(16) I henhold til beslutningen af 9. april 1997 udgjorde punktafgiftsnedsættelserne for estere af vegetabilske olier og ETBE en form for statsstøtte, der var forenelig med det fælles marked. I beslutningen understregedes det, at den pågældende ordning havde karakter af et pilotprojekt og derfor var omfattet af artikel 8, stk. 2, litra d), i direktiv 92/81/EØF, som giver mulighed for, at medlemsstaterne kan anvende afgiftsfritagelse eller -lempelse for mineralolier i forbindelse med pilotprojekter vedrørende teknologisk udvikling af mindre forurenende produkter, navnlig i forbindelse med brændsel fremstillet ud fra fornyelige ressourcer. Man anså det derfor ikke for nødvendigt specifikt at træffe beslutning om tilladelse til punktafgiftsdifferentiering med udgangspunkt i artikel 8, stk. 4, i direktiv 92/81/EØF. De økonomiske aktører, der har opnået punktafgiftsnedsættelse i henhold til 1997-loven kan derfor med udgangspunkt i de nationale og fællesskabsmæssige bestemmelser, nævnt under femte betragtning, anses for at have handlet i god tro.
(17) Ved dom af 27. september 2000 i sag T-184/97, BP Chemicals mod Kommissionen(7), annullerede Retten i Første Instans delvist beslutningen af 9. april 1997 hvad angår ETBE.
(18) Sagen vedrørte en anmodning om annullering af beslutningen af 9. april 1997, som BP Chemicals, der er den førende europæiske producent af syntetisk ethanol, havde indgivet. Domstolen afviste kæremålet mod 1997-beslutningen for den del, der vedrørte estere. Domstolen konkluderede, at foranstaltningerne vedrørende estere ikke medførte en gennemgribende ændring af sagsøgerens juridiske stilling og dermed ikke påvirkede virksomhedens interesser. Hvad angår foranstaltningerne vedrørende ETBE, anførte Domstolen, at Kommissionen havde overtrådt artikel 8, stk. 2, litra d), i direktiv 92/81/EØF ved at træffe beslutning om at den omstridte ordning kunne betragtes som et pilotprojekt i nævnte bestemmelses forstand. Domstolen konkluderede, at Kommissionen ved at overtræde artikel 8, stk. 2, litra d), i direktiv 92/81/EØF havde overskredet de beføjelser, som traktatens artikel 93, stk. 3, udstyrer den med.
(19) I præmis 78 præciserer Retten i Første Instans, at der ikke er noget i vejen for, at ordninger om afgiftslempelse, der har til formål at sikre, at biobrændstoffer får større udbredelse på markedet, kan vedtages af Rådet i medfør af artikel 8, stk. 4, i direktiv 92/81/EØF. Domstolen mente således ikke, at fritagelsen var ulovlig af substansmæssige årsager, men at det ville være nødvendigt at benytte proceduren i artikel 8, stk. 4, i ovennævnte direktiv i forbindelse med gennemførelsen.
(20) Annulleringen af beslutningen af 9. april 1997, hvad ETBE-delen angår, medfører således, at man for denne del af sagen, juridisk set er tilbage til tidspunktet før vedtagelsen af den annullerede beslutning, dvs. i 1997.
(21) Selv om Rettens dom af 20. september ikke vedrører estere, fordi denne del af klagemålet måtte afvises, er det ikke desto mindre en logisk konsekvens af ovennævnte dom, at foranstaltningerne vedrørende estere ikke kan betragtes som værende en del af et pilotprojekt, som defineret i artikel 8, stk. 2, litra d), i direktiv 92/81/EØF. De franske myndigheders anmodning er derfor en logisk konsekvens af den delvise annullering af Kommissionens beslutning af 9. april 1997 for så vidt som den udstyrer fritagelsen med de korrekte proceduremæssige rammer.
(22) Som følge af Rettens dom, indledte Kommissionen proceduren under artikel 88, stk. 2, i traktaten vedrørende støtten C 64/2000 i sagen om biobrændstoffers anvendelse i Frankrig(8) den 29. november 2000 vedrørende ETBE-delen. Den i den forbindelse foretagne undersøgelse vedrører den franske lovgivning på området siden dennes ikrafttræden den 1. november 1997.
(23) Der kan ikke gives tilladelse til fritagelsesforanstaltninger, der ikke er tidsbegrænsede. Endvidere er en periode på seks år i det foreliggende tilfælde hvad de økonomiske betingelser angår tilstrækkeligt til, at der kan udarbejdes investeringsplaner inden for området. Endvidere må en periode på maksimalt seks år for de individuelle fritagelsesbestemmelser at regne fra udstedelsesdatoen anses for at være passende for biobrændstofproduktionsenhederne. De franske myndigheder skal have udstedt godkendelse til biobrændstofproducentenhederne senest den 31. december 2003.
(24) Konkurrenceforvridningen bør begrænses, og produktionen og distributionen af biobrændstoffer bør stimuleres gennem nedsættelse af kostprisen, bl.a. ved at iværksætte ordninger for punktafgiftslempelser, der er tilpasset udviklingen i råvarepriserne.
(25) Kommissionen gennemgår med regelmæssige mellemrum fritagelser og lempelser med henblik på at sikre, at de ikke virker konkurrenceforvridende, at de ikke hæmmer det indre marked, og at de fortsat er forenelige med Fællesskabets miljø-, energi- og transportpolitik -
VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:
Artikel 1
1. Frankrig bemyndiges til at udstede godkendelser for anvendelse af differentierede punktafgiftssatser for brændstofblandingen "benzin/ethylalkoholderivater, hvis alkoholbestanddel er af landbrugsoprindelse".
2. Frankrig bemyndiges til at udstede godkendelser for anvendelse af differentierede punktafgiftssatser for brændstofblandingen "dieselolie/methylestere af vegetabilske olier".
3. For at gennemføre en nedsættelse af punktafgiften for blandinger indeholdende methylestere af vegetabilske olier og ethylalkoholderivater, der anvendes som brændstof i medfør af direktiv 92/81/EØF, skal de franske myndigheder udstede godkendelser til de berørte producenter senest den 31. december 2003.
Disse godkendelser har en gyldighedsperiode på maksimalt seks år, som løber fra udstedelsesdatoen.
Den godkendte nedsættelse kan finde anvendelse efter den 31. december 2003 og indtil godkendelsens udløb. Den kan ikke forlænges.
4. Punktafgiftsnedsættelserne må ikke overstige 35,06 EUR/hl eller 396,64 EUR/ton hvad angår methylestere af vegetabilske olier og 50,23 EUR/hl eller 297,35 EUR/ton hvad angår ethylalkoholderivater, der anvendes i de blandinger, der er nævnt i stk. 1.
5. Punktafgiftssatserne for de i stk. 1 nævnte blandinger skal overholde bestemmelserne i direktiv 92/82/EØF, navnlig minimumssatserne i artikel 4 og 5.
Artikel 2
1. Frankrig bemyndiges til at udstede godkendelser for anvendelse af differentierede punktafgiftssatser for brændstofblandingen "fyringsolie/methylestere af vegetabilske olier".
2. For at gennemføre en nedsættelse af punktafgiften for blandinger indeholdende methylestere af vegetabilske olier der anvendes som brændstof i medfør af direktiv 92/81/EØF, skal de franske myndigheder udstede godkendelser til de berørte biobrændstofproducenter senest den 31. december 2003.
Disse godkendelser har en gyldighedsperiode på maksimalt seks år, som løber fra udstedelsesdatoen.
Den godkendte nedsættelse kan finde anvendelse efter den 31. december 2003 og indtil godkendelsens udløb, men uden mulighed for forlængelse.
3. Punktafgiftsnedsættelserne må ikke overstige 35,06 EUR/hl eller 396,64 EUR/ton for methylestere af vegetabilske olier, der anvendes i de blandinger, der er defineret i stk. 1.
4. Punktafgiftssatserne for de i stk. 1 nævnte blandinger skal overholde bestemmelserne i direktiv 92/82/EØF, særlig minimumssatserne i artikel 3.
Artikel 3
Punktafgiftsnedsættelserne tilpasses udviklingen i råvarepriserne, således at nedsættelserne ikke medfører en overkompensation for de meromkostninger, der er forbundet med produktionen af biobrændstoffer.
Artikel 4
Beslutningen har virkning fra den 1. november 1997.
Den udløber den 31. december 2003.
Artikel 5
Denne beslutning er rettet til Den Franske Republik.
Udfærdiget i Bruxelles, den 25. marts 2002.
Neuvoston päätös,
tehty 25 päivänä maaliskuuta 2002,
luvan antamisesta Ranskalle soveltaa eriytettyä valmisteverokantaa biopolttoaineisiin direktiivin 92/81/ETY 8 artiklan 4 kohdan mukaisesti
(2002/266/EY)
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,
ottaa huomioon kivennäisöljyjen valmisteverojen rakenteiden yhdenmukaistamisesta 19 päivänä lokakuuta 1992 annetun neuvoston direktiivin 92/81/ETY(1) ja erityisesti sen 8 artiklan 4 kohdan,
ottaa huomioon komission ehdotuksen,
sekä katsoo seuraavaa:
(1) Ranska pyysi 17 päivänä marraskuuta 2000 päivätyssä kirjeessä lupaa soveltaa eriytettyä valmisteverokantaa kotimaiseen polttoöljyyn ja kaasuöljyyn lisättyihin kasvisöljyjen metyyliestereihin (KME) sekä korkeaoktaanisiin polttoaineisiin ja bensiineihin lisättyihin maatalousperäisestä alkoholista valmistettuihin etyylialkoholijohdannaisiin (EAJ). Jälkimmäinen pyyntö koskee ensisijaisesti etyyli-tert-butyylieetteriä (ETBE), happiyhdistettä, joka koostuu maatalousperäisestä alkoholista ja maaöljystä jalostetusta isobuteenista.
(2) Ranska toimitti komission pyytämät asian käsittelyn edellyttämät lisätiedot 18 päivänä tammikuuta 2001 ja 21 päivänä helmikuuta 2001 päivätyissä kirjeissä.
(3) Pyynnöstä ilmoitettiin muille jäsenvaltioille.
(4) Komission oli pyydettävä neuvostoa ottamaan asia käsiteltäväksi direktiivin 92/81/ETY 8 artiklan 4 kohdan kolmannen alakohdan mukaisesti 19 päivänä huhtikuuta 2001 päivätyllä kirjeellä.
(5) Komissio ja neuvosto ovat tukeneet uusiutuvien energianlähteiden ja erityisesti biopolttoaineiden kehittämistä vuodesta 1985 alkaen. Korvaavien polttoaineen osien bensiinissä käytöllä saatavasta raakaöljyn säästöstä 8 päivänä joulukuuta 1985 annetussa neuvoston direktiivissä 85/536/ETY(2) korostetaan biopolttoaineiden merkitystä keinona vähentää jäsenvaltioiden riippuvuutta maaöljyn tuonnista ja sallitaan etanolin sekä etyyli-tert-butyylieetterin lisääminen bensiiniin: edellistä saa direktiivin mukaan olla bensiinissä enintään 5 tilavuusprosenttia ja jälkimmäistä 15 tilavuusprosenttia. Lisäksi on hyväksytty neuvoston päätöksellä 93/500/ETY(3) ja neuvoston päätöksellä 98/352/EY(4) sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston päätöksellä N:o 646/2000/EY(5) Altener-ohjelma uusiutuvien energialähteiden käytön edistämiseksi yhteisössä. Ohjelman tavoitteena on nostaa biopolttoaineiden markkinaosuudeksi 5 prosenttia moottoriajoneuvojen polttoaineen kokonaiskulutuksesta vuoteen 2005 mennessä. Myös vuonna 1997 annetussa uusiutuvia energialähteitä käsittelevässä valkoisessa kirjassa suositellaan, että osana uusiutuvien energialähteiden yleistavoitetta, joka on niiden käytön kaksinkertaistaminen vuoteen 2010 mennessä, nestemäisten biopolttoaineiden tuotantotavoitteeksi asetetaan 18 miljoonaa tonnia vuonna 2010. Komission julkistamassa vihreässä kirjassa Euroopan unionin energiahuoltostrategiasta korostetaan verotuksellisten keinojen keskeistä merkitystä näiden tavoitteiden saavuttamisessa, koska niillä voidaan pienentää biopolttoaineiden ja kilpailevien tuotteiden jälleenmyyntihintojen välisiä eroja. Komissio teki 12 päivänä maaliskuuta 1997 ehdotuksen direktiiviksi energiatuotteiden verotusta koskevan yhteisön kehyksen uudistamisesta, jonka mukaan myös direktiivin 92/81/ETY 8 artiklan 2 kohdan d alakohdassa tarkoitettujen kokeiluhankkeiden ulkopuolella käytettäville biopolttoaineille olisi mahdollista myöntää verovapautuksia. Komissio hyväksyi lisäksi 7 päivänä marraskuuta 2001 toimintasuunnitelman ja kaksi direktiiviehdotusta korvaavien polttoaineiden käytön edistämiseksi liikenteen alalla. Ehdotetuista keinoista ensimmäisiä ovat lainsäädännölliset ja verotukselliset toimenpiteet biopolttoaineiden käytön edistämiseksi.
(6) Ranskan viranomaisten poikkeuslupapyyntö on siis yhteisön biopolttoaineita koskevan erityisesti ympäristön suojelemiseen ja energiansaannin turvaamiseen tähtäävän lähestymistavan mukainen.
(7) Ranskan asiaa koskeva lainsäädännöllinen järjestely perustuu vuoden 1997 talousarviosta annetun lain 25 artiklaan, 22 päivänä huhtikuuta 1998 annettuun asetukseen N:o 98-309 edellytyksistä hakemuksen jättämiseksi Ranskan alueella kulutukseen saatettaviin biopolttoaineisiin sovellettavan öljytuotteiden sisäisen kulutusveron alentamiseksi ja 22 päivänä huhtikuuta 1998 annettuun päätökseen biopolttoaineiden valmistuslaitosten lupapyyntöjä käsittelevän tutkimuslautakunnan perustamisesta.
(8) Tämä 1 päivästä marraskuuta 1997 voimassa ollut järjestely otettiin käyttöön komission tehtyä 9 päivänä huhtikuuta 1997 päätöksen, jäljempänä "huhtikuun 9 päivänä 1997 tehty päätös", jonka mukaan kasvisöljyjen metyyliestereitä ja etyyli-tertio-butyylieetteriä koskevan öljytuotteiden sisäisen kulutusveron alentamisesta muodostuvat valtiontuet ovat yhteensopivia yhteismarkkinoiden kanssa. Kyseisessä vuoden 1997 päätöksessä todettiin, että menettely oli kokeiluhankkeen luonteinen.
(9) Ranskan eriytettyä valmisteverokantaa koskevan lainsäädännön, jäljempänä "vuoden 1997 järjestely", voimassaoloaika on rajoittamaton. Sen perusteella Ranskan viranomaiset voivat myöntää tietyt edellytykset täyttävälle biopolttoaineiden ja kivennäisöljyjen seoksia varastoivalle yritykselle valmisteveron alennukseen oikeuttavan luvan. Lupa myönnetään kolmeksi tai yhdeksäksi vuodeksi myöntämispäivästä lukien.
(10) Vuoden 1997 järjestelyn pääkohdat ovat seuraavat:
TAULUKON PAIKKA
(11) Kuten seuraava taulukko osoittaa, vuoden 1997 järjestelyn valmisteverokannat eivät alita kivennäisöljyjen valmisteverojen määrien lähentämisestä 19 päivänä lokakuuta 1992 annetun direktiivin 92/82/ETY(6) 3, 4 ja 5 artiklassa säädettyjä valmisteveron vähimmäismääriä.
TAULUKON PAIKKA
(12) Kun öljytuotteille tarkoitettuun, tullin valvonnan alaiseen laitokseen (verottomaan säilytys- tai tuotantovarastoon) toimitetaan öljytuotteisiin lisättävä biopolttoaine-erä, lisäystoiminnon suorittajalle luovutetaan vapautustodistus, jonka arvo vastaa vastaanotettua biopolttoainemäärää kerrottuna vapautuskertoimella. Nämä todistukset puolestaan liitetään öljytuotteiden kulutukseenluovutusilmoituksiin.
(13) Jos polttoainesekoitus on valmistettu muussa jäsenvaltiossa kuin Ranskassa, tuotteen saateasiakirjassa ilmoitetaan sen sisältämä biopolttoaineen laji. Ranskalaisen valmisteveron kantamisen yhteydessä laaditaan vapautustodistus, jonka arvo vastaa öljytuotteen sisältämää biopolttoainemäärää kerrottuna vapautuskertoimella.
(14) Direktiivin 92/81/ETY 8 artiklan 4 kohdan mukaisesti tehty poikkeuslupapyyntö koskee vuoden 1997 järjestelyn jatkamista kuitenkin siten, että sitä muutetaan tämän päätöksen ja biopolttoaineiden valtion tukien soveltuvuutta yhteismarkkinoille koskevan komission lopullisen päätöksen edellyttämällä tavalla.
(15) Asiaan liittyvien poikkeuksellisten ja ainutkertaisten tekijöiden vuoksi tätä päätöstä on sovellettava 1 päivästä marraskuuta 1997 ja sitä on sovellettava myös vuoden 1997 järjestelyn voimaantulon jälkeen myönnettyihin poikkeuslupiin.
(16) Huhtikuun 9 päivänä 1997 tehdyn päätöksen mukaan kasvisöljyjen metyyliestereitä ja etyyli-tert-butyylieetteriä koskevan öljytuotteiden sisäisen kulutusveron alentamisesta muodostuvat valtiontuet soveltuivat yhteismarkkinoille. Päätöksessä todettiin, että menettely oli kokeiluhankkeen luonteinen ja että siihen voitiin tästä syystä soveltaa direktiivin 92/81/ETY 8 artiklan 2 kohdan d alakohtaa, jonka mukaan jäsenvaltiot voivat vapauttaa kivennäisöljyn valmisteverosta tai alentaa kyseistä veroa, jos öljy käytetään kokeiluhankkeissa, joiden tarkoituksena on vähemmän saastuttavien tuotteiden, erityisesti uusiutuvista luonnonvaroista saatavien polttoaineiden, teknologinen kehittäminen. Erityistä valmisteveron eriyttämistä koskevaa direktiivin 92/81/ETY 8 artiklan 4 kohdan edellyttämää hyväksymispäätöstä ei siis katsottu tarpeelliseksi. Näin ollen vuoden 1997 järjestelyn mukaisista sisäisistä kulutusveron alennuksista hyötyneiden talouden toimijoiden voidaan katsoa toimineen vilpittömässä mielessä, kun asiaa tarkastellaan sääntelykehyksen ja johdanto-osan 5 kappaleessa mieleen palautetun yhteisön lainsäädäntöpolitiikan kannalta.
(17) Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kumosi huhtikuun 9 päivänä 1997 tehdyn päätöksen asiasta T-184/97 (BP Chemicals vastaan komissio)(7) 27 päivänä syyskuuta 2000 antamallaan tuomiolla siltä osin kuin se koski etyyli-tert-butyylieetteriä.
(18) Asia koski BP Chemicals -yhtiön tekemää pyyntöä vuoden 1997 päätöksen kumoamiseksi. BP Chemicals on Euroopan suurin synteettisen etanolin valmistaja. Tuomioistuin ei ottanut kumoamispyyntöä käsiteltäväksi siltä osin kuin se kohdistui vuoden 1997 päätöksessä mainittua estereiden ryhmää koskeviin toimenpiteisiin. Sen mukaan estereitä koskevat toimenpiteet eivät vaikuta olennaisesti pyynnön esittäjän oikeudelliseen asemaan eivätkä siten myöskään tämän etuihin. Tuomioistuimen tuomion mukaan komissio oli kuitenkin rikkonut direktiivin 92/81/ETY 8 artiklan 2 kohdan d alakohtaa etyyli-tert-butyylieetterien osalta päättäessään, että tarkasteltavana ollutta asiaa voitiin pitää kyseisen kohdan mukaisena kokeiluhankkeena. Tuomioistuin katsoi, että komissio on ylittänyt perustamissopimuksen 93 artiklan 3 kohdassa määritellyt valtuutensa rikkoessaan direktiivin 92/81/ETY 8 artiklan 2 kohdan d alakohtaa.
(19) Tuomioistuin tähdentää tuomionsa perusteluosan 78 kohdassa, että mikään ei estä neuvostoa tekemästä direktiivin 92/81/ETY 8 artiklan 4 kohtaan perustuvia päätöksiä biopolttoaineiden markkinoille saattamista edistävistä veroalennustoimista. Tuomioistuin ei siis pitänyt vapauttamista sinänsä laittomana mutta katsoi, että sitä ei voinut pitää kyseisen direktiivin 8 artiklan 2 kohdan d alakohdassa tarkoitettuna kokeiluhankkeena vaan että se olisi tehtävä 8 artiklan 4 kohdassa säädetyn menettelyn mukaisesti.
(20) Huhtikuun 9 päivänä 1997 tehdyn päätöksen etyyli-tert-butyylieetteriä koskevan osan kumoaminen palauttaa asian vastaavan osan lainsäädännöllisesti kumottua päätöstä edeltävään eli vuonna 1997 vallinneeseen tilanteeseen.
(21) Vaikka tuomioistuimen tuomio ei koskekaan estereitä, koska pyynnön niitä koskevaa osaa ei otettu käsiteltäväksi, voidaan tuomiosta loogisesti johtaa päätelmänä se, että myöskään estereitä koskevat toimenpiteet eivät siten olisi direktiivin 92/81/ETY 8 artiklan 2 kohdan d alakohdan mukaisia kokeiluhankkeita. Ranskan viranomaisten nyt esittämä pyyntö onkin looginen seuraus komission 9 päivänä huhtikuuta 1997 tekemän päätöksen kumoamisesta, ja sillä pyritään vahvistamaan jo sovelletulle verovapautuskäytännölle asianmukaiset menettelykehykset.
(22) Tuomioistuimen antaman tuomion seurauksena komissio aloitti 29 päivänä marraskuuta 2000 perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdan mukaisen etyyli-tert-butyylieetterialan tukea C 64/2000 koskevan menettelyn "biopolttoaineet - Ranska"(8). Siihen sisältyy selvitys Ranskan asiaa koskevasta lainsäädännöllisestä järjestelystä sen voimaantulosta 1 päivänä marraskuuta 1997 alkaen.
(23) Ajallisesti rajoittamattomia poikkeuslupia ei ole mahdollista sallia. Tässä tapauksessa kuuden vuoden määräaika on taloudellisesta näkökulmasta riittävä tyydyttämään toimialan investointihankkeiden suunnittelun asettamat tarpeet. Biopolttoaineiden tuotantolaitoksille voitaisiinkin myöntää myöntämispäivästä lukien kuuden vuoden pituisia poikkeuslupia. Ranskan viranomaisten olisi myönnettävä nämä luvat asianomaisille tuotantolaitoksille viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2003.
(24) On pyrittävä ehkäisemään kilpailun vääristymistä ja kannustamaan biopolttoaineiden valmistajia ja jakelijoita alentamaan omakustannushintoja erityisesti luomalla valmisteverojen alennusmekanismi, joka ottaa huomioon raaka-aineiden hintojen muutokset.
(25) Komissio tarkastelee määräajoin alennuksia ja vapautuksia varmistaakseen, että ne eivät vääristä kilpailua millään tavoin eivätkä haittaa sisämarkkinoiden toimintaa ja että ne ovat jatkuvasti yhteisön ympäristönsuojelu-, energia- ja liikennepolitiikan mukaisia,
ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
1 artikla
1. Ranska voi myöntää lupia eriytetyn valmisteverokannan soveltamiseksi polttoaineena käytettäviin bensiinin ja maatalousperäisestä alkoholista valmistettujen etyylialkoholijohdannaisten (EAJ) seoksiin.
2. Ranska voi myöntää lupia eriytetyn valmisteverokannan soveltamiseksi polttoaineena käytettäviin kaasuöljyn ja kasvisöljyjen metyyliesterien (KME) seoksiin.
3. Alennettua valmisteverokantaa voivat soveltaa vain sellaiset direktiivin 92/81/ETY mukaisesti polttoaineina käytettävien kasvisöljyjen metyyliesteri- ja etyylialkoholijohdannaisseoksia valmistavat biopolttoaineiden tuotantolaitokset, joille Ranskan viranomaiset myöntävät luvan viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2003.
Lupa on voimassa enintään kuusi vuotta myöntämispäivästä.
Luvassa määriteltyä veronalennusta voidaan soveltaa 31 päivän joulukuuta 2003 jälkeen luvan päättymispäivään asti. Sitä ei voida myöntää uudelleen.
4. Myönnettävät valmisteveron alennukset voivat olla enintään 35,06 euroa hehtolitralta tai 396,64 euroa tonnilta kasvisöljyjen metyyliestereille ja 50,23 euroa hehtolitralta tai 297,35 euroa tonnilta etyylialkoholijohdannaisille, joita käytetään 1 kohdassa määritellyissä seoksissa.
5. Edellä 1 kohdassa mainittuihin seoksiin sovellettavien valmisteverokantojen on täytettävä direktiivissä 92/82/ETY asetetut vaatimukset, ja niissä on erityisesti otettava huomioon 4 ja 5 artiklassa säädetyt valmisteveron vähimmäismäärät.
2 artikla
1. Ranska voi myöntää lupia eriytetyn valmisteverokannan soveltamiseksi polttoaineena käytettäviin kotimaisen polttoöljyn ja kasvisöljyjen metyyliesterien seoksiin.
2. Jotta direktiivin 92/81/ETY mukaisesti polttoaineina käytettäviä kasvisöljyjen metyyliesteriseoksia valmistavat biopolttoaineiden tuotantolaitokset voivat soveltaa alennettua valmisteverokantaa, Ranskan viranomaisten on annettava niille lupa 31 päivään joulukuuta 2003 mennessä.
Lupa on voimassa enintään kuusi vuotta myöntämispäivästä.
Luvassa määriteltyä veronalennusta voidaan soveltaa 31 päivän joulukuuta 2003 jälkeen luvan päättymispäivään asti, eikä sitä voida myöntää uudelleen.
3. Myönnettävät valmisteveron alennukset voivat olla enintään 35,06 euroa hehtolitralta tai 396,64 euroa tonnilta kasvisöljyjen metyyliestereille, joita käytetään 1 kohdassa määritellyissä seoksissa.
4. Edellä 1 kohdassa mainittuihin seoksiin sovellettavien valmisteverokantojen on täytettävä direktiivissä 92/82/ETY asetetut vaatimukset, ja niissä on erityisesti otettava huomioon 3 artiklassa säädetyt valmisteveron vähimmäismäärät.
3 artikla
Valmisteverojen alennuksia on muutettava raaka-aineiden hinnanmuutosten mukaisesti varmistamalla, etteivät alennukset ole suurempia kuin biopolttoaineiden valmistuksesta aiheutuvat lisäkulut.
4 artikla
Tätä päätöstä sovelletaan 1 päivästä marraskuuta 1997.
Tämän päätöksen voimassaolo päättyy 31 päivänä joulukuuta 2003.
5 artikla
Tämä päätös on osoitettu Ranskan tasavallalle.
Tehty Brysselissä 25 päivänä maaliskuuta 2002.