RÅDETS FORORDNING (EF) Nr. 2201/96 af 28. oktober 1996 om den fælles markedsordning for forarbejdede frugter og grøntsager
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 42 og 43,
under henvisning til forslag fra Kommissionen (1),
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet (2),
under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg (3), og
ud fra følgende betragtninger:
(1) Frugt- og grøntsagssektoren som helhed er udsat for en række påvirkninger, der medfører ændringer i sektoren; Fællesskabet bør tage hensyn til dette og give grundreglerne for sine markedsordninger et andet sigte; for bestemte forarbejdede frugter og grøntsager bør der endvidere tages hensyn til situationen på de internationale markeder; da den fælles markedsordning for forarbejdede frugter og grøntsager er blevet ændret gentagne gange, siden den oprindelig blev vedtaget, bør der for klarheds skyld vedtages en ny forordning;
(2) en række forarbejdede produkter er af særlig betydning i Fællesskabets Middelhavsområde, hvor produktionspriserne er mærkbart højere end tredjelandenes priser; den hidtidige ordning med produktionsstøtte baseret på kontrakter, som skal sikre industrien en regelmæssig forsyning, mod at der betales producenterne en minimumspris, har bevist sin egnethed, og den bør derfor videreføres; ligesom det er tilfældet for friske produkter, bør producentorganisationernes rolle dog styrkes for at sikre et mere samlet udbud og en mere rationel forvaltning af dette, og for at lette kontrollen med overholdelsen af minimumspriserne til producenterne;
(3) på grund af den forbindelse, der er mellem priserne for produkter, der er bestemt til konsum i frisk tilstand, og priserne for produkter, der er bestemt til forarbejdning, bør det fastsættes, at minimumsprisen til producenterne bestemmes under hensyntagen til, hvorledes markedspriserne for frugter og grøntsager udvikler sig, og til, at der må opretholdes en rimelig ligevægt i afsætningen af friske varer til de forskellige anvendelsesformål;
(4) støtten skal udligne forskellen mellem de priser, der betales producenterne i Fællesskabet, og de priser, der betales i tredjelande; der bør derfor fastlægges en beregningsmetode, hvorved der navnlig tages hensyn til denne forskel og til virkningen af minimumsprisens udvikling, dog således at der i beregningen også kan inddrages visse tekniske faktorer;
(5) på grund af de betydelige mængder råvarer og forarbejdningskapacitetens elasticitet kan produktionsstøtten i nogle tilfælde medføre, at produktionen øges væsentligt; for at dette ikke skal føre til afsætningsvanskeligheder, bør der fastsættes begrænsninger for støtten i form af en garantitærskel eller en kvoteordning, alt efter produktet;
(6) erfaringen med forarbejdede tomatprodukter viser, at der bør indføres en smidig ordning, som kan stimulere virksomhedernes foretagsomhed og forbedre fællesskabsindustriens konkurrenceevne; kvoterne for hver enkelt produktgruppe og hver enkelt medlemsstat bør for de første to år efter den nye ordnings ikrafttræden fastsættes som faste kvoter; støttebeløbet for tomatkoncentrat og heraf afledte produkter bør nedsættes for at udligne den forøgelse af udgifterne, der er en følge af forhøjelsen af kvoterne for tomatkoncentrat og andre produkter i forhold til den tidligere ordning;
(7) på grund af de særlige forhold, der gør sig gældende for tørrede druer, er der blevet anvendt en ordning med støtte for det areal, der dyrkes med specialiserede kulturer; denne ordning og ordningen med et maksimalt garantiareal, der skal hindre, at dyrkningen af druer til tørring udvides for stærkt, bør opretholdes som tidligere, og de to ordninger bør være indeholdt i samme forordning;
(8) der ydes en vedvarende indsats for genbeplantning med henblik på bekæmpelse af phylloxera; for at undgå, at denne indsats afbrydes på et tidspunkt, hvor der er betydelige arealer, som endnu ikke er genbeplantet, bør der fortsat ydes støtte til producenter, som genbeplanter deres vindyrkningsarealer for at bekæmpe phylloxera;
(9) for at lette afsætningen af de forarbejdede produkter og sikre en produktkvalitet, der svarer bedre til markedskravene, bør der åbnes mulighed for at fastsætte normer;
(10) for tørrede druer og figner bør ordningen med oplagring ved produktionsårets slutning opretholdes; ordningen, der er begrænset til en vis mængde for tørrede druers vedkommende, bør dog kunne tilpasses på en række punkter; der bør fastsættes særskilte opkøbspriser for hvert af de to produkter, da de har specifikke kendetegn;
(11) der bør åbnes mulighed for at iværksætte særforanstaltninger til fordel for bestemte sektorer, som er af stor lokal eller regional betydning, men som er udsat for international konkurrence; foranstaltningerne bør omfatte strukturforbedringer, der skal styrke konkurrenceevnen og fremme anvendelsen af de pågældende produkter; der bør i en overgangsfase indføres en fast støtte til arealer, hvor der dyrkes asparges bestemt til forarbejdning, under hensyn til situationen i denne sektor;
(12) ved forordning (EF) nr. 3290/94 (4) fastsættes de tilpasninger og overgangsforanstaltninger, der er nødvendige inden for landbrugssektoren med henblik på gennemførelsen af de aftaler, som er indgået som led i de multilaterale handelsforhandlinger under Uruguay-runden, herunder er ny ordning for samhandelen med tredjelande med forarbejdede frugter og grøntsager; bestemmelserne i bilag XIV til forordning (EF) nr. 3290/94 medtages i nærværende forordning; med henblik på forenkling bør det dog overdrages Kommissionen at træffe bestemte tekniske foranstaltninger i tilfælde af knaphed på sukker;
(13) det indre marked kan ikke fungere korrekt, hvis visse former for støtte ydes; de bestemmelser i traktaten, der gør det muligt at vurdere medlemsstaternes støtteforanstaltninger og forbyde de støtteforanstaltninger, som er uforenelige med det fælles marked, bør derfor anvendes inden for den sektor, der er omfattet af denne forordning;
(14) bestemmelserne i Rådets forordning (EF) nr. 2200/96 af 28. oktober 1996 om den fælles markedsordning for frugt og grøntsager (5) bør gælde for forarbejdede frugter og grøntsager, således at overlapning undgås med hensyn til normer og kontrolorganer; der må ligeledes fastlægges sanktioner for at sikre en ensartet gennemførelse af den nye ordning i hele Fællesskabet;
(15) i forbindelse med den fælles markedsordning for forarbejdede frugter og grøntsager bør der på passende måde tages hensyn til både de i traktatens artikel 39 og 110 nævnte mål;
(16) for at lette iværksættelsen af foranstaltningerne i denne forordning bør der fastlægges en procedure for et snævert samarbejde mellem medlemsstaterne og Kommissionen inden for en forvaltningskomité -
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:
Artikel 1
1. Ved denne forordning oprettes en fælles markedsordning for forarbejdede frugter og grøntsager.
2. Markedsordningen gælder for følgende produkter:
TABELPOSITION
3. Produktionsårene for de i stk. 2 nævnte produkter fastsættes om nødvendigt efter proceduren i artikel 29.
AFSNIT I Støtteordning
Artikel 2
1. Der anvendes en ordning med produktionsstøtte for de i bilag I opførte produkter, som er fremstillet af frugt og grøntsager høstet i Fællesskabet.
2. Produktionsstøtten ydes til forarbejdningsvirksomheder, som for råvaren har betalt producenten en pris, der mindst er lig med minimumsprisen i henhold til kontrakter mellem på den ene side anerkendte eller foreløbigt anerkendte producentorganisationer, jf. forordning (EF) nr. 2200/96, og på den anden side forarbejdningsvirksomheder.
I de fem produktionsår, der følger efter denne forordnings ikrafttræden, kan kontrakterne imidlertid ligeledes indgås mellem forarbejdningsvirksomheder og individuelle producenter for en mængde, som for hvert af produktionsårene ikke overstiger henholdsvis 75 %, 65 %, 55 %, 40 % og 25 % af den mængde, der giver ret til produktionsstøtte.
Producentorganisationerne drager omsorg for, at bestemmelserne i denne artikel også får virkning for landbrugere, som ikke er medlem af nogen af de i forordning (EF) nr. 2200/96 omhandlede organisationer, men som forpligter sig til at afsætte hele deres produktion bestemt til fremstilling af de i bilag I nævnte produkter gennem disse organisationer, og som betaler et bidrag til de samlede udgifter til organisationens forvaltning af ordningen.
Kontrakterne skal underskrives inden hvert produktionsårs begyndelse.
Artikel 3
1. Den minimumspris, der skal betales producenten, fastsættes på grundlag af:
a) minimumsprisen i det foregående produktionsår
b) udviklingen i markedspriserne inden for frugt- og grøntsagssektoren
c) nødvendigheden af at sikre en normal afsætning af den friske råvare til de forskellige anvendelsesformål, herunder forsyning af forarbejdningsindustrien.
2. Minimumsprisen fastsættes inden hvert produktionsårs begyndelse.
3. Minimumsprisen samt gennemførelsesbestemmelserne til denne artikel fastsættes efter proceduren i artikel 29.
Artikel 4
1. Produktionsstøtten kan ikke være større end forskellen mellem den minimumspris, der betales producenten i Fællesskabet, og prisen på råvaren i de vigtigste producerende og eksporterende tredjelande.
2. Produktionsstøttebeløbet fastsættes således, at det bliver muligt at afsætte fællesskabsproduktionen inden for den grænse, der er fastsat i stk. 1. Ved fastlæggelsen af dette beløb tages der hensyn til bl.a. følgende faktorer, jf. i øvrigt artikel 5:
a) forskellen mellem råvareomkostningerne i henholdsvis Fællesskabet og de vigtigste konkurrerende tredjelande
b) det støttebeløb, der for det foregående produktionsår er fastsat eller beregnet inden nedsættelsen efter artikel 10, såfremt den finder anvendelse
c) hvis fællesskabsproduktionen af det pågældende produkt udgør en væsentlig andel af markedet, udviklingen i samhandelen med tredjelande og i priserne, når sidstnævnte kriterium fører til en nedsættelse af støttebeløbet.
3. Produktionsstøtten fastsættes på grundlag af nettovægten af det forarbejdede produkt. Koefficienterne for forholdet mellem vægten af den anvendte råvare og nettovægten af det forarbejdede produkt fastsættes skønsmæssigt. De ajourføres regelmæssigt på grundlag af erfaringerne.
4. Forarbejdningsvirksomhederne modtager kun produktionsstøtte for forarbejdede produkter, der:
a) er fremstillet af en råvare, som er høstet i Fællesskabet, og for hvilken den pågældende forarbejdningsvirksomhed mindst har betalt den i artikel 3 omhandlede minimumspris
b) er i overensstemmelse med minimumskvalitetskravene.
5. Råvareprisen i de vigtigste konkurrerende tredjelande bestemmes især på grundlag af de priser, der faktisk opnås af landbrugsbedrift for friske produkter af tilsvarende kvalitet til forarbejdning, vægtet i forhold til de mængder færdigvarer, som disse tredjelande eksporterer.
6. Hvis fællesskabsproduktionen af det pågældende produkt udgør mindst 50 % af forbruget i Fællesskabet, vurderes udviklingen i priserne og i import- og eksportmængderne på grundlag af tallene for kalenderåret forud for begyndelsen af produktionsåret sammenholdt med tallene for det foregående kalenderår.
7. For så vidt angår forarbejdede tomater, beregnes produktionsstøtten for:
a) tomatkoncentrat henhørende under KN-kode 2002 90
b) hele flåede tomater fremstillet af sorten San Marzano eller lignende sorter henhørende under KN-kode 2002 10
c) hele flåede tomater fremstillet af sorten Roma eller lignende sorter henhørende under KN-kode 2002 10
d) tomatsaft henhørende under KN-kode 2009 50.
8. Produktionsstøtten for de øvrige produkter, der er fremstillet af tomater, afledes, alt efter tilfældet, enten af den støtte, der er fastsat for tomatkoncentrat, navnlig under hensyntagen til tørstofindholdet i de pågældende produkter, eller af den støtte, der er fastsat for hele flåede tomater fremstillet af sorten Roma eller lignende sorter, navnlig under hensyntagen til de pågældende sorters handelsegenskaber.
9. Kommissionen fastsætter produktionsstøttebeløbet inden begyndelsen af hvert produktionsår, efter proceduren i artikel 29. Efter samme procedure fastsætter den de i stk. 3 nævnte koefficienter, minimumskvalitetskravene samt de øvrige gennemførelsesbestemmelser til nærværende artikel.
10. For forarbejdede tomater må de samlede udgifter for hvert produktionsår ikke overstige det beløb, der ville svare til følgende franske og portugisiske kvoter for tomatkoncentrat for produktionsåret 1997/98:
TABELPOSITION
Det produktionsstøttebeløb, der er fastsat for tomatkoncentrat og heraf afledte produkter i henhold til stk. 9, nedsættes derfor med 5,37 %. Et tillægsbeløb udbetales eventuelt efter produktionsåret, hvis forhøjelsen af de franske og portugisiske kvoter ikke er udnyttet fuldt ud.
Artikel 5
1. For hvert produktionsår fastsættes der en garantitærskel for Fællesskabet, som gælder for nedennævnte produkter, og hvis overskridelse medfører en nedsættelse af produktionsstøtten. Tærsklen er:
a) for ferskner i sukkerlage og/eller i naturlig frugtsaft: 582 000 tons udtrykt i nettovægt
b) for Williams- og Rochapærer i sukkerlage og/eller i naturlig frugtsaft: 102 805 tons udtrykt i nettovægt.
2. Overskridelsen af de i stk. 1 nævnte tærskler beregnes på grundlag af den gennemsnitlige produktionsmængde i de tre produktionsår, der går forud for det produktionsår, som produktionsstøtten skal fastsættes for. Overskrides tærsklen, reduceres støtten for det følgende produktionsår i forhold til den konstaterede overskridelse for det pågældende produkt.
Artikel 6
1. Der indføres en kvoteordning for ydelse af produktionsstøtte for forarbejdede tomater. Støtten begrænses til en forarbejdet produktmængde svarende til 6 836 262 tons friske tomater.
2. Den i stk. 1 angivne mængde fordeles hvert femte år på tre produktgrupper, tomatkoncentrat, konserverede hele flåede tomater og øvrige produkter, på grundlag af de gennemsnitlige mængder, som er produceret og afsat til minimumsprisen i de fem produktionsår, der går forud for det produktionsår, med henblik på hvilket fordelingen foretages.
Den første fordeling, som gælder for produktionsåret 1997/98 og de fire følgende produktionsår, foretages dog på følgende måde:
- tomatkoncentrat:
4 585 253 tons
- konserverede hele flåede tomater:
1 336 119 tons
- øvrige produkter:
914 890 tons.
3. Den mængde friske tomater, som fastsættes for hver produktgruppe i overensstemmelse med stk. 2, fordeles hvert år mellem medlemsstaterne på grundlag af den gennemsnitlige mængde, der er produceret og afsat til minimumsprisen i de tre produktionsår, der går forud for det produktionsår, med henblik på hvilket fordelingen foretages.
Fordelingen for produktionsårene 1997/98 og 1998/99 er dog som anført i bilag III til denne forordning.
For produktionsåret 1999/2000 foretages fordelingen på grundlag af den gennemsnitlige mængde, der er produceret og afsat til minimumsprisen i produktionsårene 1997/98 og 1998/99.
Fra produktionsåret 1999/2000 kan ingen fordeling i henhold til dette stykke føre til en ændring pr. medlemsstat og pr. produktgruppe på over 10 % af de mængder, der var tildelt for det foregående produktionsår. Når der foretages en fordeling i henhold til stk. 2, beregnes dette loft i forhold til mængderne for det foregående produktionsår, multipliceret med den ændringskoefficient, der fremkommer for hver enkelt produktgruppe ved denne fordeling.
4. Medlemsstaterne fordeler de tildelte mængder mellem de forarbejdningsvirksomheder, der er etableret på deres område, på grundlag af den gennemsnitlige mængde, der er produceret og afsat til minimumsprisen i de tre produktionsår, der går forud for det produktionsår, for hvilket fordelingen foretages, med undtagelse af produktionsåret 1996/97, som ikke tages i betragtning.
Fordelingen for de første tre produktionsår, 1997/98, 1998/99 og 1999/2000, foretages dog på grundlag af de mængder, der faktisk er produceret i produktionsårene 1993/94, 1994/95 og 1995/96.
5. Den i stk. 2 og 3 nævnte fordeling foretages fra og med produktionsåret 1999/2000 efter proceduren i artikel 29. Gennemførelsesbestemmelserne til nærværende artikel fastsættes efter samme procedure. De omfatter bl.a. reglerne for virksomheder, der har påbegyndt deres aktiviteter for mindre end tre år siden, og for nye virksomheder samt de regler, der skal anvendes i tilfælde af virksomhedsfusion eller -afståelse.
Artikel 7
1. Der ydes støtte til dyrkning af druer bestemt til produktion af tørrede druer af sultanas- og Moscatel-sorterne og af korender.
Støttebeløbet fastsættes pr. hektar høstet areal med specialiserede afgrøder under hensyntagen til arealernes gennemsnitlige hektarudbytte. Det fastsættes endvidere under hensyn til:
a) nødvendigheden af at bevare de arealer, der traditionelt er blevet anvendt til nævnte afgrøder
b) afsætningsmulighederne for tørrede druer.
Støtten kan gradueres efter, hvilken druesort der er tale om, og under hensyntagen til andre faktorer, der kan indvirke på udbyttet.
2. For hvert produktionsår fastsættes et maksimalt EF-garantiareal svarende til gennemsnittet af de arealer, der blev anvendt til de i stk. 1 nævnte afgrøder i produktionsårene 1987/88, 1988/89 og 1989/90. Hvis de arealer, der anvendes til produktion af tørrede druer, overstiger det maksimale garantiareal, nedsættes støtten for det følgende produktionsår i forhold til den konstaterede overskridelse.
3. Støtten udbetales, når de pågældende arealer er høstet, og produkterne er tørret med henblik på forarbejdning.
4. Producenter, der genbeplanter deres vindyrkningsarealer med henblik på bekæmpelse af phylloxera, og som ikke modtager støtte i henhold til de strukturaktioner til bekæmpelse af denne sygdom, som EUGFL, Udviklingssektionen, afholder udgifterne til, har i tre produktionsår ret til en støtte, som fastsættes under hensyntagen til størrelsen af den i stk. 1 nævnte støtte samt den støtte, der ydes i henhold til nævnte strukturaktioner. I så fald finder stk. 3 ikke anvendelse.
5. Kommissionen fastsætter inden begyndelsen af hvert produktionsår støttebeløbet efter proceduren i artikel 29. Efter samme procedure fastsætter den gennemførelsesbestemmelserne til nærværende artikel og konstaterer en eventuel overskridelse af det maksimale garantiareal og fastsætter den deraf følgende nedsættelse af støttebeløbet.
Artikel 8
Der kan efter proceduren i artikel 29 fastsættes fælles normer for de i artikel 7, stk. 1, og bilag I nævnte produkter, der er bestemt til konsum i Fællesskabet eller til udførsel til tredjelande.
Artikel 9
1. De organer, som er godkendt af de pågældende medlemsstater, herefter benævnt »oplagringsorganerne«, opkøber i løbet af produktionsårets sidste to måneder de mængder sultanas og korender samt tørrede figner, der er produceret i Fællesskabet i det pågældende produktionsår, såfremt produkterne opfylder visse nærmere bestemte kvalitetskrav.
Mængden af sultanas og korender, der opkøbes i henhold til stk. 2, må ikke overstige 27 370 tons.
2. Oplagringsorganerne opkøber:
a) tørrede figner til den minimumspris, der gælder for den laveste kvalitetsklasse, nedsat med 5 %
b) sultanas og korender til den for produktionsåret 1994/95 gældende opkøbspris, som hvert år tilpasses i overensstemmelse med udviklingen i den i artikel 13 nævnte minimumsimportpris eller fra år 2000 i verdenspriserne.
3. Afsætningen af de af oplagringsorganerne opkøbte produkter skal ske på sådanne vilkår, at markedets ligevægt ikke bringes i fare, og således at der er lige adgang til de produkter, som skal sælges, og der ikke sker forskelsbehandling af køberne.
For produkter, som ikke kan afsættes på normale betingelser, kan der træffes særforanstaltninger. Der kan i så fald kræves en særlig sikkerhed for overholdelsen af indgåede forpligtelser navnlig vedrørende produktets anvendelse. Denne sikkerhed fortabes helt eller delvis, hvis forpligtelserne misligholdes helt eller delvis.
4. Der ydes oplagringsstøtte til oplagringsorganerne for de mængder produkter, de har opkøbt, og for den faktiske oplagringsperiode for disse produkter. Der kan dog højst ydes støtte i en periode på 18 måneder efter udgangen af det produktionsår, hvor produkterne blev opkøbt.
5. Oplagringsorganet modtager et udligningsbeløb svarende til forskellen mellem den opkøbspris, det har betalt, og salgsprisen. Udligningsbeløbet nedsættes med den eventuelle fortjeneste svarende til forskellen mellem opkøbsprisen og salgsprisen.
6. Med henblik på anvendelsen af stk. 1 godkender medlemsstaterne de oplagringsorganer, som frembyder passende sikkerhed både med hensyn til de tekniske betingelser for oplagringen og med hensyn til forvaltningen af de opkøbte produkter.
Oplagringsorganerne er navnlig forpligtet til at oplagre de opkøbte produkter i særskilte lokaler og til at føre særskilte regnskaber for produkterne.
7. De i henhold til stk. 1 opkøbte produkter sælges ved licitation eller til forud fastsatte priser.
Buddene tages kun i betragtning, hvis der er stillet sikkerhed.
8. Den i stk. 2 nævnte opkøbspris samt gennemførelsesbestemmelserne til denne artikel, navnlig vedrørende oplagringsstøtten, det finansielle udligningsbeløb samt oplagringsorganernes opkøb og salg af produkter, fastsættes efter proceduren i artikel 29.
Artikel 10
1. For de i artikel 1, stk. 2, nævnte produkter, som har stor økonomisk eller økologisk, lokal eller regional betydning, og som især er udsat for stærk international konkurrence, kan der efter proceduren i artikel 29 vedtages særlige foranstaltninger til forbedring af produkternes konkurrenceevne og til fremme af salget af dem.
Disse foranstaltninger kan bl.a. omfatte:
a) forbedring af de høstede produkters egnethed til forarbejdning og tilpasning af produkternes egenskaber til forarbejdningsindustriens behov
b) videnskabelig og teknisk udformning af nye metoder med henblik på at forbedre kvaliteten og/eller reducere produktionsomkostningerne i forbindelse med de forarbejdede produkter
c) udvikling af nye produkter og/eller nye anvendelsesmuligheder for de forarbejdede produkter
d) gennemførelse af økonomiske undersøgelser og markedsundersøgelser
e) fremme af forbruget og af anvendelsen af de pågældende produkter.
2. De i stk. 1 fastsatte foranstaltninger gennemføres af anerkendte producentorganisationer eller sammenslutninger heraf, jf. forordning (EF) nr. 2200/96, i samarbejde med organisationer, der repræsenterer erhvervsdrivende, som forarbejder og/eller markedsfører det pågældende produkt eller de pågældende produkter.
3. For at lette gennemførelsen af de i stk. 1 omhandlede særlige foranstaltninger til forbedring af konkurrenceevnen for asparges bestemt til forarbejdning ydes der i henhold til denne artikel en fast støtte på 500 ECU/hektar for maksimalt 9 000 hektar i de tre år, der følger efter iværksættelsen af disse foranstaltninger.
4. Gennemførelsesbestemmelserne til denne artikel, navnlig de nærmere bestemmelser, der skal sikre foranstaltningernes komplementaritet og forenelighed med dels de foranstaltninger, der vedtages i henhold til artikel 17 i forordning (EF) nr. 2200/96, dels de foranstaltninger, der finansieres i henhold til artikel 2, 5 og 8 i forordning (EØF) nr. 4256/88 (6), vedtages efter proceduren i artikel 29.
AFSNIT II Samhandel med tredjelande
Artikel 11
1. Ved indførsel til eller udførsel fra Fællesskabet af de i artikel 1, stk. 2, nævnte produkter kan der kræves fremlagt en import- eller eksportlicens.
Import- eller eksportlicensen udstedes af medlemsstaterne til enhver, der anmoder herom, uanset hvor i Fællesskabet han er etableret, uden at dette i øvrigt berører anvendelsen af artikel 15-18.
Import- eller eksportlicensen gælder for hele Fællesskabet. Licensudstedelsen kan gøres betinget af, at der stilles sikkerhed for opfyldelsen af forpligtelsen til at gennemføre indførslen eller udførslen inden for licensens gyldighedsperiode; sikkerheden fortabes helt eller delvis, hvis transaktionen ikke eller kun delvis har fundet sted inden for nævnte frist, undtagen i tilfælde af force majeure.
2. Import- og eksportlicensernes gyldighedsperiode og de øvrige gennemførelsesbestemmelser til denne artikel fastsættes efter proceduren i artikel 29.
Artikel 12
1. Medmindre andet er fastsat i denne forordning, anvendes toldsatserne i den fælles toldtarif for de i artikel 1, stk. 2, nævnte produkter.
2. Gennemførelsesbestemmelserne til denne artikel fastsættes efter proceduren i artikel 29.
Artikel 13
1. Der anvendes for produktionsårene 1997/98, 1998/99 og 1999/2000 en minimumsimportpris for de i bilag II opførte produkter. Denne pris beregnes især under hensyntagen til:
- prisen franko grænse ved import til Fællesskabet
- priserne på verdensmarkedet
- situationen på Fællesskabets interne marked
- udviklingen i samhandelen med tredjelande.
Overholdes minimumsimportprisen ikke, opkræves foruden tolden en udligningsafgift, der beregnes på grundlag af de priser, der anvendes af de vigtigste leverandørtredjelande.
2. Minimumsimportprisen for tørrede druer fastsættes inden produktionsårets begyndelse.
Der skal fastsættes en minimumsimportpris for korender og for andre tørrede druer. For hver af de to produktgrupper kan minimumsimportprisen fastsættes for produkter i detailsalgsemballage med en nettovægt, der skal fastlægges nærmere, og for produkter i detailsalgsemballage med en større nettovægt.
3. Minimumsimportprisen for forarbejdede kirsebær fastsættes inden produktionsårets begyndelse. Prisen kan fastsættes for produkter i detailsalgsemballage med en nærmere fastlagt nettovægt.
4. Den minimumsimportpris, som skal overholdes for tørrede druer, er den, der gælder på importdagen. Den udligningsafgift, der i givet fald skal opkræves, er den, der gælder samme dag.
5. Den minimumsimportpris, der skal overholdes for forarbejdede kirsebær, er den pris, der gælder på datoen for antagelsen af angivelsen om overgang til fri omsætning.
6. Udligningsafgifterne for tørrede druer fastsættes i forhold til en skala af importpriser. Forskellen mellem minimumsimportprisen og hvert trin på skalaen er på:
- 1 % af minimumsprisen for første trin
- 3 %, 6 % og 9 % af minimumsprisen for henholdsvis andet, tredje og fjerde trin.
Skalaens femte trin omfatter alle de tilfælde, hvor importprisen er lavere end den, der gælder for fjerde trin.
Den maksimale udligningsafgift, der skal fastsættes for tørrede druer, må ikke overstige forskellen mellem minimumsprisen og et beløb, som fastlægges på grundlag af de mest fordelagtige priser, der for signifikante mængder anvendes på verdensmarkedet af de mest repræsentative tredjelande.
7. Når importprisen for forarbejdede kirsebær er lavere end minimumsprisen for de pågældende produkter, opkræves der en udligningsafgift, der er lig med forskellen mellem disse to priser.
8. Minimumsimportprisen, størrelsen af udligningsafgiften og de øvrige gennemførelsesbestemmelser til denne artikel fastsættes efter proceduren i artikel 29.
Artikel 14
1. For at undgå eller afhjælpe skadelige virkninger, for Fællesskabets marked af indførsel af nogle af de i artikel 1, stk. 2, nævnte produkter, pålægges indførsel til satsen i den fælles toldtarif af et eller flere af disse produkter en tillægsimporttold, hvis betingelserne i artikel 5 i den aftale om landbrug (7), der er indgået som led i de multilaterale handelsforhandlinger under Uruguay-runden, er opfyldt, undtagen i tilfælde hvor der ikke er risiko for, at importen skaber forstyrrelser på Fællesskabets marked, eller virkningerne ikke står i forhold til det mål, der søges opnået.
2. De udløsningspriser, under hvilke der kan pålægges en tillægsimporttold, er dem, som Fællesskabet meddeler Verdenshandelsorganisationen i overensstemmelse med det tilbud, det afgav som led i de multilaterale handelsforhandlinger under Uruguay-runden.
De mængder, der skal overskrides, for at der pålægges en tillægsimporttold, fastlægges navnlig på grundlag af indførslen til Fællesskabet i de tre år, der går forud for det år, hvor de i stk. 1 nævnte skadelige virkninger opstår eller vil kunne opstå.
3. De importpriser, der tages i betragtning ved pålæggelse af en tillægsimporttold, fastlægges på grundlag af cif-importpriserne for den pågældende sending.
Med henblik herpå kontrolleres cif-importpriserne på grundlag af de repræsentative priser for det pågældende produkt på verdensmarkedet eller Fællesskabets importmarked.
4. Gennemførelsesbestemmelserne til denne artikel vedtages efter proceduren i artikel 29. De omfatter navnlig:
a) de produkter, for hvilke der kan anvendes tillægsimporttold i henhold til artikel 5 i den landbrugsaftale, der er nævnt i stk. 1 i nærværende artikel
b) de øvrige kriterier, som er nødvendige for at sikre, at stk. 1 anvendes i overensstemmelse med artikel 5 i nævnte aftale.
Artikel 15
1. De toldkontingenter for de i artikel 1, stk. 2, nævnte produkter, der følger af de aftaler, der er indgået som led i de multilaterale handelsforhandlinger under Uruguay-runden, åbnes og forvaltes efter bestemmelser, der vedtages efter proceduren i artikel 29.
2. Forvaltningen af kontingenterne kan gennemføres efter en af følgende metoder eller ved en kombination af disse metoder:
a) en metode, der er baseret på den kronologiske rækkefølge af indgivelsen af ansøgninger (efter »først til mølle«-princippet)
b) en metode, der går ud på fordeling i forhold til de mængder, der er indgivet ansøgning for (efter den såkaldte metode med »samtidig behandling«)
c) en metode, hvor der tages hensyn til de traditionelle handelsstrømme (efter den såkaldte metode med »traditionelle/nye mønstre«).
Der kan fastsættes andre metoder. De må ikke medføre forskelsbehandling af de berørte erhvervsdrivende.
3. Forvaltningsmetoden skal, når det er relevant, tage hensyn til forsyningsbehovene på Fællesskabets marked og nødvendigheden af at sikre ligevægten på dette marked, idet der dog kan tages udgangspunkt i metoder, der tidligere er blevet anvendt til forvaltning af kontingenter svarende til dem, der er omhandlet i stk. 1, jf. dog de rettigheder, der følger af de aftaler, der er indgået som led i handelsforhandlingerne under Uruguay-runden.
4. De i stk. 1 omhandlede bestemmelser fastsætter åbning af årlige kontingenter, fastlægger med en hensigtsmæssig tidsfordeling den forvaltningsmetode, der skal anvendes, og omfatter, hvis dette er relevant:
a) bestemmelser, der giver sikkerhed for produktets art, afsendelsessted og oprindelse
b) bestemmelser om anerkendelse af det dokument, der muliggør kontrol af garantierne med henblik på den i litra a) nævnte sikkerhed, og
c) betingelserne for udstedelse af importlicenser og licensernes gyldighedsperiode.
Artikel 16
1. For at muliggøre udførsel af:
a) økonomisk set betydelige mængder af de i artikel 1, stk. 2, nævnte produkter uden tilsætning af sukker
b) hvidt sukker og råsukker, henhørende under KN-kode 1701
- glucose og glucosesirup, henhørende under KN-kode 1702 30 51, 1702 30 59, 1702 30 91, 1702 30 99 og 1702 40 90
- isoglucose, henhørende under KN-kode 1702 30 10, 1702 40 10, 1702 60 10 og 1702 90 30, samt
- sirup af sukkerroer og sukkerrør, henhørende under KN-kode ex 1702 90 99
som er indeholdt i de produkter, der er nævnt i artikel 1, stk. 2, litra b),
på grundlag af priserne for disse produkter i den internationale handel og inden for de grænser, der følger af aftaler, som er indgået i overensstemmelse med traktatens artikel 228, kan forskellen mellem disse priser og priserne i Fællesskabet i fornødent omfang udlignes ved en eksportrestitution.
2. For tildeling af de mængder, der kan udføres med restitution, skal den fremgangsmåde, der fastlægges, være:
a) den, der passer bedst til produktets art og til situationen på det pågældende marked, således at de disponible ressourcer udnyttes så effektivt som muligt, under hensyn til fællesskabseksportens effektivitet og struktur, uden at dette dog må føre til forskelsbehandling mellem små og store erhvervsdrivende
b) den, der administrativt set er mindst byrdefuld for de erhvervsdrivende under hensyn til de forvaltningsmæssige krav
c) af en sådan art, at der ikke sker nogen form for forskelsbehandling mellem de berørte erhvervsdrivende.
3. Restitutionen er ens for hele Fællesskabet.
Når situationen i den internationale handel eller særlige krav på visse markeder gør det nødvendigt, kan restitutionen for et bestemt produkt differentieres efter det pågældende produkts destination.
Restitutionerne fastsættes efter proceduren i artikel 29. Fastsættelsen sker med regelmæssige mellemrum.
Restitutioner, der fastsættes med regelmæssige mellemrum, kan om fornødent ændres af Kommissionen i løbet af en mellemliggende periode på begæring af en medlemsstat eller på Kommissionens eget initiativ.
4. Restitutionen ydes kun på begæring og mod fremlæggelse af den pågældende eksportlicens.
5. Det restitutionsbeløb, der skal anvendes, er det, der gælder på dagen for licensansøgningen, og, hvis der er tale om en differentieret restitution, som samme dag gælder:
a) for den i licensen angivne destination, eller
b) for den faktiske destination, hvis denne afviger fra den destination, der er anført i licensen. I så fald må beløbet ikke overstige det beløb, der gælder for den i licensen angivne destination.
For at undgå misbrug af fleksibiliteten i dette stykke kan der træffes passende foranstaltninger.
6. Stk. 4 og 5 kan efter proceduren i artikel 29 fraviges for produkter, for hvilke der ydes restitutioner i forbindelse med fødevarehjælp.
7. Overholdelse af de mængdemæssige begrænsninger, der er en følge af de aftaler, der er indgået i henhold til traktatens artikel 228, sikres på grundlag af de eksportlicenser, der udstedes for de deri fastsatte referenceperioder, og som gælder for de pågældende produkter.
For så vidt angår overholdelsen af de forpligtelser, der følger af de aftaler, der er indgået som led i handelsforhandlingerne under Uruguay-runden, berøres licensernes gyldighed ikke af referenceperiodens udløb.
8. Gennemførelsesbestemmelserne til denne artikel, herunder bestemmelser vedrørende genfordeling af de ikke tildelte eller ikke opbrugte mængder, der kan eksporteres, vedtages efter proceduren i artikel 29.
Artikel 17
1. Denne artikel finder anvendelse på den restitution, der er omhandlet i artikel 16, stk. 1, litra a).
2. Restitutionen fastsættes under hensyntagen til følgende faktorer:
a) situationen og den forventede udvikling med hensyn til:
- priserne på forarbejdede frugter og grøntsager på Fællesskabets marked og de disponible mængder
- priserne i den internationale handel
b) de laveste omkostninger i forbindelse med afsætning og transport fra Fællesskabets markeder til Fællesskabets havne eller øvrige eksportsteder samt omkostningerne i forbindelse med transport mv. til bestemmelseslandet
c) det økonomiske aspekt i forbindelse med den påtænkte udførsel
d) de begrænsninger, der følger af aftaler indgået i henhold til traktatens artikel 228.
3. De gældende priser på Fællesskabets marked for de produkter, der er omhandlet i artikel 16, stk. 1, litra a), fastsættes under hensyn til de priser, som med henblik på udførsel viser sig at være de gunstigste.
De gældende priser i den internationale handel fastsættes under hensyn til:
a) noteringerne på tredjelandes markeder
b) de gunstigste importpriser i de tredjelande, der er bestemmelseslande, ved indførsel fra andre tredjelande
c) de i de eksporterende tredjelande konstaterede producentpriser
d) tilbudspriserne ved Fællesskabets grænse.
4. Restitutionen betales, når det godtgøres, at produkterne:
- er udført fra Fællesskabet
- har oprindelse i Fællesskabet, og
- hvis der er tale om en differentieret restitution, har nået den destination, der er anført i licensen, eller en anden destination, for hvilken der har været fastsat en restitution, uden at dette berører artikel 16, stk. 5, litra b). Undtagelser fra denne bestemmelse kan dog fastsættes efter proceduren i artikel 29, såfremt der fastlægges betingelser, der frembyder tilsvarende garantier.
5. Gennemførelsesbestemmelserne til denne artikel vedtages efter proceduren i artikel 29.
Artikel 18
1. Denne artikel finder anvendelse på den restitution, der er omhandlet i artikel 16, stk. 1, litra b).
2. Restitutionsbeløbet svarer:
- for råsukker, hvidt sukker og sirup af sukkerroer og sukkerrør til det restitutionsbeløb, der i henhold til artikel 17 i Rådets forordning (EØF) nr. 1785/81 af 30. juni 1981 om den fælles markedsordning for sukker (8) og gennemførelsesbestemmelserne hertil er fastlagt for udførsel af disse produkter i uforandret stand
- for isoglucose til det restitutionsbeløb, der i henhold til artikel 17 i forordning (EØF) nr. 1785/81 og gennemførelsesbestemmelserne hertil er fastlagt for udførsel af dette produkt i uforandret stand
- for glucose og glucosesirup til det restitutionsbeløb, der i henhold til artikel 13 i Rådets forordning (EØF) nr. 1766/92 af 30. juni 1992 om den fælles markedsordning for korn (9) og gennemførelsesbestemmelserne hertil er fastlagt for udførsel af disse produkter i uforandret stand.
3. Forarbejdede produkter skal, for at restitutionen kan ydes, ved udførsel ledsages af en erklæring fra ansøgeren med angivelse af de mængder råsukker, hvidt sukker, sirup af sukkerroer og sukkerrør, isoglucose, glucose og glucosesirup, der er anvendt ved fremstillingen.
De kompetente myndigheder i den pågældende medlemsstat fører kontrol med nøjagtigheden af den i første afsnit nævnte erklæring.
4. Hvis restitutionen ikke er tilstrækkelig til at muliggøre udførsel af de i artikel 1, stk. 2, litra b), nævnte produkter, anvendes bestemmelserne for den restitution, der er nævnt i artikel 16, stk. 1, litra a), for disse produkter i stedet for bestemmelserne i stk. 1, litra b).
5. Restitutionen ydes ved udførsel af produkter, som:
a) har oprindelse i Fællesskabet
b) er indført fra tredjelande, og som ved indførslen er blevet pålagt den i artikel 12 omhandlede importafgift, såfremt eksportøren godtgør:
- at det indførte produkt og det produkt, der skal udføres, er den samme vare, og
- at der er blevet opkrævet importafgift ved indførslen af dette produkt
I det i første afsnit, litra b), nævnte tilfælde svarer restitutionen for hvert enkelt produkt til den ved indførslen opkrævede importafgift, såfremt denne er lavere end den gældende restitution; er den ved indførslen opkrævede importafgift højere end restitutionen, anvendes denne.
6. Restitutionen betales, når det er godtgjort, at produkterne:
- opfylder en af de i stk. 5 nævnte betingelser
- er blevet udført fra Fællesskabet, og
- hvis der er tale om en differentieret restitution, har nået den destination, der er anført i licensen, eller en anden destination, for hvilken der har været fastsat en restitution, uden at dette berører artikel 16, stk. 5, litra b). Undtagelser fra denne bestemmelse kan dog fastsættes efter proceduren i artikel 29, såfremt der fastlægges betingelser, der frembyder tilsvarende garantier.
7. Gennemførelsesbestemmelserne til denne artikel vedtages efter proceduren i artikel 29.
Artikel 19
1. I det omfang det er nødvendigt for, at de fælles markedsordninger for korn, for sukker og for frugt og grøntsager kan fungere efter hensigten, kan Rådet på forslag af Kommissionen efter afstemningsproceduren i traktatens artikel 43, stk. 2, i særlige tilfælde helt eller delvis udelukke anvendelsen af proceduren for aktiv forædling for følgende produkter:
- de i artikel 16, stk. 1, litra b), nævnte produkter, og
- frugt og grøntsager, som er bestemt til fremstilling af de i artikel 1, stk. 2, nævnte produkter.
2. Uanset stk. 1 træffer Kommissionen, hvis den dér omhandlede situation kræver særlig hastende indgreb, og Fællesskabets marked er udsat for forstyrrelse eller truet af forstyrrelse på grund af ordningen for aktiv forædling, på begæring af en medlemsstat eller på eget initiativ de nødvendige foranstaltninger, som meddeles Rådet og medlemsstaterne; de pågældende foranstaltninger kan ikke anvendes i mere end seks måneder, og de gælder umiddelbart. Har Kommissionen fået forelagt en begæring fra en medlemsstat, træffer den afgørelse herom senest en uge efter begæringens modtagelse.
3. Enhver medlemsstat kan senest en uge efter meddelelsesdagen indbringe Kommissionens afgørelse for Rådet. Rådet kan med kvalificeret flertal bekræfte, ændre eller annullere Kommissionens afgørelse. Har Rådet ikke truffet afgørelse inden for en frist på tre måneder, betragtes Kommissionens foranstaltning som annulleret.
Artikel 20
1. Når der i medfør af artikel 20 i forordning (EØF) nr. 1785/91 ved udførsel af hvidt sukker opkræves en eksportafgift på over 5 ECU pr. 100 kg, kan der efter proceduren i artikel 29 træffes beslutning om opkrævning af en eksportafgift for de i artikel 1, stk. 2, i nærværende forordning nævnte produkter, som indeholder mindst 35 % tilsat sukker.
2. Eksportafgiftens størrelse fastsættes under hensyntagen til:
- arten af det produkt, der er forarbejdet på basis af frugt og grøntsager med tilsætning af sukker
- indholdet af tilsat sukker i det pågældende produkt
- prisen på hvidt sukker i Fællesskabet og prisen på verdensmarkedet
- eksportafgiften for hvidt sukker
- de økonomiske aspekter ved anvendelsen af denne afgift.
3. Gennemførelsesbestemmelserne til denne artikel vedtages efter proceduren i artikel 29.
Artikel 21
1. De almindelige regler for fortolkningen af den kombinerede nomenklatur og de særlige regler for dens anvendelse gælder ved tariferingen af de produkter, der er omfattet af denne forordning; den toldnomenklatur, der følger af anvendelsen af denne forordning, optages i den fælles toldtarif.
2. Medmindre andet er afsat i denne forordning eller vedtaget i henhold til en af dens bestemmelser, er følgende forbudt ved indførsel fra tredjelande:
- opkrævning af afgifter med en virkning svarende til told
- anvendelse af kvantitative restriktioner eller foranstaltninger med tilsvarende virkning.
Artikel 22
1. Bliver Fællesskabets marked for et eller flere af de i artikel 1, stk. 2, nævnte produkter på grund af indførslen eller udførslen udsat for eller truet af alvorlige forstyrrelser, som kan bringe virkeliggørelsen af de i traktatens artikel 39 nævnte mål i fare, kan der anvendes egnede foranstaltninger i samhandelen med tredjelande, indtil forstyrrelsen eller truslen herom er opført.
Rådet, der træffer afgørelse på forslag af Kommissionen efter afstemningsproceduren i traktatens artikel 43, stk. 2, vedtager de almindelige gennemførelsesbestemmelser til dette stykke og fastsætter de tilfælde, hvor medlemsstaterne kan træffe beskyttelsesforanstaltninger samt grænserne herfor.
2. Indtræder den i stk. 1 nævnte situation, træffer Kommissionen på begæring af en medlemsstat eller på eget initiativ bestemmelse om de nødvendige foranstaltninger, som meddeles medlemsstaterne og straks finder anvendelse. Har Kommissionen fået forelagt en begæring fra en medlemsstat, træffer den afgørelse herom senest tre arbejdsdage efter begæringens modtagelse.
3. Enhver medlemsstat kan inden for en frist på tre arbejdsdage efter meddelelsesdagen indbringe den af Kommissionen trufne afgørelse for Rådet. Rådet træder da straks sammen. Det kan med kvalificeret flertal bekræfte, ændre eller annullere den pågældende foranstaltning.
4. Bestemmelserne i denne artikel anvendes under iagttagelse af de forpligtelser, der følger af de internationale aftaler, som er indgået i overensstemmelse med traktatens artikel 228, stk. 2.
AFSNIT III Almindelige bestemmelser
Artikel 23
Traktatens artikel 92, 93 og 94 finder anvendelse på produktionen af og handelen med de i artikel 1, stk. 2, nævnte produkter.
Artikel 24
Bestemmelserne i afsnit VI om national og fællesskabskontrol i forordning (EF) nr. 2200/96 finder anvendelse på kontrollen af, om fællesskabsforskrifterne for markedet for forarbejdede frugter og grøntsager overholdes.
Artikel 25
Administrative, finansielle eller ikke-finansielle sanktioner fastlægges efter proceduren i artikel 29 på baggrund af sektorens særlige behov.
Artikel 26
Hvis det viser sig nødvendigt at træffe foranstaltninger for at lette overgangen fra den tidligere ordning til den, der vedtages ved denne forordning, vedtages de efter proceduren i artikel 29.
Artikel 27
1. Medlemsstaterne og Kommissionen udveksler de oplysninger, der er nødvendige for anvendelsen af denne forordning. Det fastlægges efter proceduren i artikel 29, hvilke oplysninger der skal udveksles. Efter samme procedure vedtages de nærmere bestemmelser vedrørende meddelelse og udbredelse af disse oplysninger.
2. Medlemsstaterne underretter Kommissionen om de love og administrative bestemmelser, som de vedtager med henblik på anvendelse af eller i henhold til denne forordning, samt om ændringer af disse bestemmelser senest en måned efter deres vedtagelse.
3. Medlemsstaterne træffer passende foranstaltninger til at straffe overtrædelser af denne forordning og forebygge og bekæmpe svig.
Artikel 28
Der nedsættes en forvaltningskomité for forarbejdede frugter og grøntsager, i det følgende benævnt »komitéen«, som består af repræsentanter for medlemsstaterne og har en repræsentant for Kommissionen som formand.
Artikel 29
1. Når der henvises til proceduren i denne artikel, indbringer formanden sagen for komitéen, enten på eget initiativ eller efter anmodning fra en medlemsstats repræsentant.
2. Kommissionens repræsentant forelægger komitéen et udkast til de foranstaltninger, der skal træffes. Komitéen afgiver udtalelse om dette udkast inden for en frist, som formanden kan fastsætte under hensyn til, hvor meget det pågældende spørgsmål haster. Den udtaler sig med det flertal, der er fastsat i traktatens artikel 148, stk. 2, for vedtagelse af de afgørelser, som Rådet skal træffe på forslag af Kommissionen. Under afstemninger i komitéen tillægges de stemmer, der afgives af repræsentanterne for medlemsstaterne, den vægt, der er fastlagt i nævnte artikel. Formanden deltager ikke i afstemningen.
3. a) Kommissionen vedtager foranstaltninger, der straks finder anvendelse.
b) Hvis de ikke er i overensstemmelse med den af komitéen afgivne udtalelse, underrettes Rådet dog straks af Kommissionen om disse foranstaltninger. Kommissionen kan i så fald udsætte gennemførelsen af de foranstaltninger, den har truffet afgørelse om, i et tidsrum på højst en måned regnet fra datoen for denne underretning.
Rådet kan med kvalificeret flertal træffe en anden afgørelse inden for en frist på en måned.
Artikel 30
Komitéen kan undersøge ethvert andet spørgsmål, som formanden forelægger den enten på eget initiativ eller på begæring af en medlemsstats repræsentant.
Artikel 31
De udgifter, der afholdes i henhold til artikel 2 og 7, artikel 9, stk. 4 og 5, og artikel 10, stk. 3, betragtes som interventioner til regulering af landbrugsmarkederne efter artikel 1, stk. 2, litra b), i Rådets forordning (EØF) nr. 729/70 af 21. april 1970 om finansiering af den fælles landbrugspolitik (10).
Artikel 32
Ved anvendelsen af denne forordning skal der på passende måde tages hensyn til både de i traktatens artikel 39 og 110 nævnte mål.
Artikel 33
1. Denne forordning træder i kraft på dagen for offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende.
Den anvendes fra den 1. januar 1997. Afsnit I finder dog først anvendelse for hvert af de berørte produkter fra begyndelsen af produktionsåret 1997/98.
2. Følgende forordninger ophæves med virkning fra tidspunktet for nærværende forordnings iværksættelse:
- Rådets forordning (EØF) nr. 426/86 af 24. februar 1986 om den fælles markedsordning for produkter forarbejdet på basis af frugt og grøntsager (11)
- Rådets forordning (EØF) nr. 2245/88 af 19. juli 1988 om indførelse af den garantitærskelordning for ferskner og pærer i sukkerlage og/eller i naturlig frugtsaft (12)
- Rådets forordning (EØF) nr. 1206/90 af 7. maj 1990 om almindelige bestemmelser for producentstøtteordningen i sektoren for forarbejdede frugter og grøntsager (13)
- Rådets forordning (EØF) nr. 668/93 af 17. marts 1993 om begrænset ydelse af producentstøtte for produkter forarbejdet på basis af tomater (14).
Henvisninger til de ophævede forordninger gælder som henvisninger til nærværende forordning og læses i overensstemmelse med sammenligningstabellen i bilag IV.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Luxembourg, den 28. oktober 1996.
NEUVOSTON ASETUS (EY) N:o 2201/96,
annettu 28 päivänä lokakuuta 1996,
hedelmä- ja vihannesjalostealan yhteisestä markkinajärjestelystä
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 42 ja 43 artiklan,
ottaa huomioon komission ehdotuksen (1),
ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon (2),
ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (3),
sekä katsoo, että
1) hedelmä- ja vihannesalaan yleensä vaikuttavat useat erilaiset muutostekijät, jotka yhteisön on otettava huomioon muuttamalla markkinajärjestelyjään koskevia perussääntöjä; tiettyjen jalosteiden osalta olisi lisäksi otettava huomioon tilanne kansainvälisillä markkinoilla; hedelmä- ja vihannesjalostealan yhteiseen markkinajärjestelyyn sen käyttöönoton jälkeen tehtyjen lukuisten muutosten johdosta olisi selkeyden vuoksi annettava uusi asetus,
2) tietyt jalosteet ovat erityisen tärkeitä yhteisön Välimeren alueilla, joilla tuotantohinnat ovat merkittävästi korkeammat kuin kolmansissa maissa; sellaisten sopimusten tekemiseen, joilla taataan jalostusteollisuuden säännöllinen tuotteiden saanti tuottajille maksettavan vähimmäishinnan maksamista vastaan, perustuva tuotantotukijärjestelmä, sellaisena kuin sitä on aiemmin sovellettu, on vakiintunut ja on suotavaa jatkaa sen soveltamista; samoin kuin tuoretuotteiden osalta myös jalostusalalla tuottajaorganisaatioiden asemaa olisi kuitenkin lujitettava, jotta voitaisiin taata tarjonnan keskittyminen entisestään, hallita tarjontaa järkevämmällä tavalla ja helpottaa tuottajille maksettavan vähimmäishinnan noudattamisen valvontaa,
3) tuoreina kulutettaviksi tarkoitettujen ja jalostettaviksi tarkoitettujen tuotteiden hintojen välisen yhteyden vuoksi olisi säädettävä, että tuottajalle maksettava vähimmäishinta määritetään ottaen huomioon hedelmä- ja vihannesalan markkinahintojen kehitys sekä tarve säilyttää tuoretuotteen eri käyttötapojen välinen riittävä tasapaino,
4) tuen on korvattava yhteisössä tuottajille maksettavien hintojen ja kolmansien maiden hintojen välinen erotus; tästä syystä olisi säädettävä laskentatavasta, jossa otetaan erityisesti huomioon kyseinen erotus sekä vähimmäishinnan muuttumisen vaikutus, sanotun kuitenkaan rajoittamatta tiettyjen teknisten osatekijöiden soveltamista,
5) käytettävissä olevien raaka-aineiden suurien määrien ja jalostusmahdollisuuksien joustavuuden vuoksi tuotantotuen myöntäminen voi tietyissä tapauksissa aiheuttaa tuotannon huomattavaa kasvamista; tästä mahdollisesti seuraavien menekkivaikeuksien välttämiseksi olisi säädettävä tuen myöntämisen rajoista tuotekohtaisesti joko takuukynnysjärjestelmän tai kiintiöjärjestelmän muodossa,
6) tomaattijalosteiden osalta saadun kokemuksen perusteella päädyttiin ottamaan käyttöön joustavampi järjestelmä, jonka tarkoituksena on lisätä yritysten elinvoimaisuutta ja yhteisön teollisuuden kilpailukykyä; tuoteryhmäkohtaiset ja jäsenvaltiokohtaiset kiintiöt olisi vahvistettava kiinteästi uuden järjestelmän kahdelle ensimmäiselle soveltamisvuodelle; tiivisteitä ja niistä valmistettuja tuotteita koskevaa tukea olisi vähennettävä sen kustannuskasvun vastapainoksi, joka aiheutuu tomaattitiivisteitä ja muita tuotteita koskevan kiintiön nostamisesta aikaisempaan järjestelmään verrattuna,
7) kuivattujen viinirypäleiden alan erityisluonteen vuoksi päädyttiin soveltamaan erikoisviljelyalaan perustuvaa tukijärjestelmää; tämä järjestelmä sekä yhteisön takaamaan enimmäisviljelyalaan perustuva järjestelmä, jolla pyritään välttämään kuivattaviksi tarkoitettujen viinirypäleiden viljelyn kohtuuton lisääntyminen, on säilytettävä samassa asetuksessa kuten aiemminkin,
8) uudelleenistutustoimet viinikirvan torjumiseksi jatkuvat; tämän toiminnan jatkumisen turvaamiseksi, koska suuria aloja on vielä istutettava uudelleen, olisi säilytettävä tukijärjestelmä, jolla tuetaan niitä tuottajia, jotka istuttavat viiniviljelyksensä uudelleen viinikirvan torjumiseksi,
9) jalosteiden menekin edistämiseksi ja niiden laadun mukauttamiseksi paremmin markkinoiden tarpeisiin olisi säädettävä mahdollisuudesta vahvistaa asiaa koskevat vaatimukset,
10) kuivattujen viinirypäleiden ja kuivattujen viikunoiden aloilla markkinointivuoden lopulla tapahtuva, tiettyyn määrään kuivattuja viinirypäleitä rajoitettava varastoimisjärjestely olisi säilytettävä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta tiettyjen mukautusten tekemistä; näille molemmille tuotteille olisi vahvistettava ostohintataso ottaen huomioon kummankin erityispiirteet,
11) olisi säädettävä mahdollisuudesta toteuttaa erityistoimenpiteitä tietyillä kansainväliseen kilpailuun joutuvilla aloilla, joiden tuotannolla on hyvin suuri paikallinen tai alueellinen merkitys; näihin toimenpiteisiin olisi sisällyttävä rakenteellisia parannuksia, joilla pyritään lisäämään kyseisten tuotteiden kilpailukykyä ja edistämään niiden käyttöä; olisi säädettävä väliaikaisesti kiinteästä tuesta jalostettavaksi tarkoitetun parsan nykyisille viljelypinta-aloille alalla vallitsevan tilanteen vuoksi,
12) asetuksessa (EY) N:o 3290/94 (4) vahvistettiin Uruguayn kierroksen monenvälisten kauppaneuvottelujen osana tehtyjen sopimusten täytäntöönpanemiseksi maatalousalalla tarvittavat mukautukset ja siirtymätoimenpiteet sekä erityisesti kolmansien maiden kanssa käytävän hedelmä- ja vihannesjalostealan kaupan uusi järjestely; asetuksen (EY) N:o 3290/94 liitteessä XIV olevat määräykset otetaan tähän asetukseen; yksinkertaisuuden vuoksi komissiolle olisi kuitenkin annettava toimivalta tiettyjen teknisten, sokerin mahdollista hyvin vähäistä tarjontaa koskevien säännösten täytäntöönpanon osalta,
13) tiettyjen tukien myöntäminen saattaa vaarantaa yhteismarkkinoiden toiminnan; tämän vuoksi tässä asetuksessa tarkoitetulla alalla olisi sovellettava niitä perustamissopimuksen määräyksiä, joiden perusteella voidaan arvioida jäsenvaltioiden myöntämää tukea ja kieltää tuki, joka ei sovellu yhteismarkkinoille,
14) hedelmä- ja vihannesalan yhteisestä markkinajärjestelystä 28 päivänä lokakuuta 1996 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2200/96 (5) säännöksiä olisi sovellettava hedelmä- ja vihannesjalostealalla asiaa koskevien vaatimusten ja tarkastusjärjestelmien päällekkäisyyksien välttämiseksi; on tarpeen säätää myös seuraamuksista, jotta voidaan varmistaa uuden järjestelmän yhdenmukainen soveltaminen kaikkialla yhteisössä,
15) hedelmä- ja vihannesjalostealan yhteisessä markkinajärjestelyssä on otettava samanaikaisesti ja tarkoituksenmukaisella tavalla huomioon perustamissopimuksen 39 ja 110 artiklassa määrätyt tavoitteet, ja
16) tämän asetuksen säännösten täytäntöönpanon helpottamiseksi olisi säädettävä menettelystä, jolla toteutetaan jäsenvaltioiden ja komission välinen tiivis yhteistyö hallintokomiteassa,
ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN:
1 artikla
1. Tällä asetuksella perustetaan hedelmä- ja vihannesjalostealan yhteinen markkinajärjestely.
2. Yhteinen järjestely koskee seuraavia tuotteita:
TAULUKON PAIKKA
3. Edellä 2 kohdassa tarkoitettujen tuotteiden markkinointivuodet vahvistetaan tarvittaessa 29 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen.
I OSASTO Tukijärjestelmä
2 artikla
1. Tuotantotukijärjestelmää sovelletaan liitteessä I lueteltuihin tuotteisiin, jotka on valmistettu yhteisössä korjatuista hedelmistä ja vihanneksista.
2. Tuotantotukea myönnetään jalostajalle, joka on maksanut tuottajalle raaka-aineesta vähintään asetuksen (EY) N:o 2200/96 nojalla hyväksyttyjen tai esihyväksyttyjen tuottajaorganisaatioiden ja jalostajien välillä tehtyjen sopimusten mukaista vähimmäishintaa vastaavan hinnan.
Tämän asetuksen täytäntöönpanosta seuraavien viiden markkinointivuoden aikana sopimukset voidaan kuitenkin tehdä myös jalostajien ja yksittäisten tuottajien välisiksi sellaisen määrän osalta, joka eri markkinointivuosien aikana on enintään 75, 65, 55, 40 tai 25 prosenttia tuotantotukeen oikeuttavasta määrästä.
Edellä tarkoitetut tuottajaorganisaatiot saattavat tämän artiklan säännösten tarjoamat edut koskemaan niitä viljelijöitä, jotka eivät kuulu mihinkään asetuksessa (EY) N:o 2200/96 säädettyyn kollektiiviseen rakenteeseen, mutta jotka sitoutuvat pitämään liitteessä I esitettyjen tuotteiden valmistamiseen tarkoitetun koko tuotantonsa kaupan tuottajaorganisaation välityksellä ja osallistuvat tämän järjestelmän hallinnosta organisaatiolle aiheutuviin kokonaiskustannuksiin.
Sopimukset on allekirjoitettava ennen kunkin markkinointivuoden alkua.
3 artikla
1. Tuottajalle maksettava vähimmäishinta määritetään seuraavien tekijöiden perusteella:
a) edeltävän markkinointivuoden vähimmäishinta,
b) hedelmä- ja vihannesalan markkinahintojen kehitys,
c) tarve turvata eri käyttötarkoituksiin tarkoitettujen perustuoretuotteiden tavanomainen menekki, mukaan lukien tuotteiden toimittaminen jalostusteollisuudelle.
2. Vähimmäishinta vahvistetaan ennen kunkin markkinointivuoden alkua.
3. Vähimmäishinta ja tämän artiklan soveltamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt annetaan 29 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen.
4 artikla
1. Tuotantotuki ei saa olla suurempi kuin tuottajalle yhteisössä maksettavan vähimmäishinnan ja tärkeimmissä yhteisön ulkopuolisissa tuottaja- ja viejämaissa maksetun raaka-aineen hinnan välinen erotus.
2. Tuotantotuki vahvistetaan siten, että yhteisössä valmistettu tuote saadaan myydyksi 1 kohdassa säädetyt rajoitukset huomioon ottaen. Tuen vahvistamisessa otetaan 5 artiklan mukaisesti huomioon erityisesti:
a) yhteisössä maksettujen raaka-ainekustannusten ja tärkeimpien kilpailevien kolmansien maiden raaka-ainekustannusten välinen erotus,
b) edeltävälle markkinavuodelle vahvistettu tai ennen 10 kohdassa säädettyä mahdollista vähennystä laskettu tuki,
c) niiden tuotteiden osalta, joiden markkinoista on yhteisössä tuotetuilla tuotteilla huomattava markkinaosuus, ulkomaan kaupan määrän ja tuotteiden hinnan kehitys, jos jälkimmäisen arviointiperusteen vuoksi tukea vähennetään, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 5 artiklan soveltamista.
3. Tuotantotuki vahvistetaan jalostetun tuotteen nettopainon perusteella. Käytetyn raaka-aineen ja jalostetun tuotteen nettopainon välisen suhteen ilmaisevat kertoimet määritetään kiinteiksi. Ne päivitetään säännöllisesti saatujen tietojen perusteella.
4. Jalostajille myönnetään tuotantotukea ainoastaan jalostetuista tuotteista, jotka:
a) on valmistettu yhteisössä korjatuista raaka-aineesta, josta asianomainen jalostaja on maksanut vähintään 3 artiklassa tarkoitetun vähimmäishinnan;
b) ovat vähimmäislaatuvaatimusten mukaisia.
5. Tärkeimpien kilpailevien kolmansien maiden raaka-aineen hinta määritetään sellaisten tuoretuotteiden kohdalla, joiden laatu on verrattavissa jalostukseen käytettyjen tuotteiden laatuun, lähinnä tosiasiallisesti käytettyjen tilahintojen perusteella, jotka painotetaan näiden kolmansien maiden maailmanmarkkinoille viemän lopputuotteiden määrän mukaan.
6. Niiden tuotteiden osalta, joiden yhteisössä tapahtuvasta kulutuksesta yhteisön oma tuotanto on vähintään 50 prosenttia, tuonti- ja vientihintojen ja -määrien kehitystä arvioidaan vertaamalla markkinointivuoden alkua edeltäneen kalenterivuoden tietoja sitä edeltävän kalenterivuoden tietoihin.
7. Tomaattijalosteiden osalta tuotantotuki lasketaan:
a) CN-koodiin 2002 90 kuuluville tomaattitiivisteille,
b) CN-koodiin 2002 10 kuuluville San Marzano-lajikkeesta tai vastaavista lajikkeista saaduille kokonaisille kuorituille tomaateille,
c) CN-koodiin 2002 10 kuuluville Roma-lajikkeesta tai vastaavista lajikkeista saaduille kokonaisille kuorituille tomaateille,
d) CN-koodiin 2009 50 kuuluville tomaattimehuille.
8. Muiden tomaattijalosteiden tuotantotuki saadaan tapauskohtaisesti joko tomaattitiivisteille vahvistetusta määrästä ottaen huomioon erityisesti tuotteiden kuiva-ainepitoisuus tai Roma- lajikkeesta tai vastaavista lajikkeista saaduille kokonaisille kuorituille tomaateille vahvistetusta määrästä ottaen huomioon erityisesti tuotteiden kaupalliset ominaisuudet.
9. Komissio vahvistaa tuotantotuen 29 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen ennen kunkin markkinointivuoden alkua.
Komissio vahvistaa 3 kohdassa tarkoitetut kertoimet, vähimmäislaatuvaatimukset ja muut tämän artiklan soveltamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt saman menettelyn mukaisesti.
10. Tomaattijalosteiden kohdalla kokonaiskustannukset eivät saa ylittää minkään markkinointivuoden aikana sitä määrää, joka olisi saavutettu, jos Ranskan ja Portugalin markkinointivuotta 1997/1998 koskevat tiivisteiden kiintiöt olisi vahvistettu seuraavasti:
TAULUKON PAIKKA
Tämän vuoksi 9 kohdan mukaisesti tomaattitiivisteille ja niistä valmistetuille tuotteille vahvistettua tukea alennetaan 5,37 prosentilla. Markkinointivuoden jälkeen voidaan mahdollisesti maksaa täydennystä, jos Ranskan ja Portugalin lisättyä kiintiötä ei ole täysin käytetty.
5 artikla
1. Otetaan jokaiseksi markkinointivuodeksi ja jäljempänä lueteltujen tuotteiden osalta käyttöön yhteisössä takuukynnys, jonka ylittäminen johtaa tuotantotuen vähenemiseen. Takuukynnys vahvistetaan:
a) sokeriliemeen ja/tai omaan mehuunsa säilötyille persikoille 582 000 tonnin määrälle nettopainona ilmoitettuna,
b) sokeriliemeen ja/tai omaan mehuunsa säilötyille Williams- ja Rocha-päärynöille 102 805 tonnin määrälle nettopainona ilmoitettuna.
2. Edellä 1 kohdassa tarkoitettujen takuukynnysten ylitys lasketaan sitä markkinointivuotta, jolle tuki on vahvistettava, edeltävien kolmen markkinointivuoden aikana keskimäärin tuotettujen määrien perusteella. Jos takuukynnys ylitetään, seuraavan markkinointivuoden tukea vähennetään kyseisen tuotteen osalta todetun ylityksen mukaisesti.
6 artikla
1. Otetaan käyttöön kiintiöjärjestelmä tomaattijalosteiden tuotantotuen myöntämiseksi. Tuotantotuki rajoitetaan sellaiseen jalosteiden määrään, joka vastaa 6 836 262 tonnia tuoreita tomaatteja.
2. Edellä 1 kohdassa esitetty määrä jaetaan joka viides vuosi kolmen tuoteryhmän eli tomaattitiivisteiden, säilöttyjen kuorittujen kokonaisten tomaattien ja muiden tomaatista peräisin olevien tuotteiden kesken sitä markkinointivuotta, jolle jako tehdään, edeltävien viiden markkinointivuoden aikana vähimmäishinnoilla tuotettujen keskimääräisten määrien perusteella.
Ensimmäinen, markkinointivuotta 1997/1998 koskeva jako, ja neljän sitä seuraavan markkinointivuoden jako tehdään kuitenkin seuraavasti:
- tomaattitiivisteet:
4 585 253 tonnia,
- säilötyt kuoritut kokonaiset tomaatit:
1 336 119 tonnia,
- muut tuotteet:
914 890 tonnia.
3. Jäsenvaltiot jakavat vuosittain 2 kohdan mukaisesti kullekin tuoteryhmälle vahvistettavan tuoreiden tomaattien määrän keskenään sitä markkinointivuotta, jolle jako tehdään, edeltävien kolmen markkinointivuoden aikana vähimmäishinnoilla tuotettujen keskimääräisten määrien perusteella.
Markkinointivuosiksi 1997/1998 ja 1998/1999 tehtävä jako on kuitenkin esitetty tämän asetuksen liitteessä III.
Markkinointivuodelle 1999/2000 jako tehdään niiden keskimääräisten tuotantomäärien perusteella, joiden osalta on noudatettu vähimmäishintaa markkinointivuosina 1997/1998 ja 1998/1999.
Markkinointivuodesta 1999/2000 alkaen yhdessäkään tämän kohdan mukaisesti tehtävässä jaossa muutos ei saa olla jäsenvaltion ja tuoteryhmän osalta enempää kuin 10 prosenttia edelliselle markkinointivuodelle myönnettyihin määriin verrattuna. Jos 2 kohdan mukaisesti tehdään jako, tämä prosenttiluku lasketaan suhteessa edellisen markkinointivuoden määriin, joihin sovelletaan edellä mainitun kunkin tuoteryhmän jaon perusteella saatavia muutoskertoimia.
4. Jäsenvaltiot jakavat niille myönnetyt määrät alueelleen sijoittautuneiden jalostusyritysten kesken sitä markkinointivuotta, jolle jako tehdään, edeltävien kolmen markkinointivuoden aikana vähimmäishinnoilla tuotettujen keskimääräisten määrien perusteella, lukuun ottamatta markkinointivuotta 1996/1997, jota ei oteta huomioon.
Kolmessa ensimmäisessä jaossa, markkinointivuosina 1997/1998, 1998/1999 ja 1999/2000, on kuitenkin otettava huomioon markkinointivuosina 1993/1994, 1994/1995 ja 1995/1996 tosiasiallisesti tuotetut määrät.
5. Edellä 2 ja 3 kohdassa tarkoitetut jaot tehdään markkinointivuodesta 1999/2000 alkaen 26 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen. Yksityiskohtaiset säännöt tämän artiklan soveltamisesta annetaan samaa menettelyä noudattaen. Näihin sääntöihin sisältyy erityisesti niihin yrityksiin, jotka ovat aloittaneet toimintansa enintään kolme vuotta aiemmin, uusiin yrityksiin sekä yritysten fuusioiden tai omistajanvaihdosten yhteydessä sovellettavia sääntöjä.
7 artikla
1. Kuivattaviksi tarkoitettujen, sultana- ja Moscatel-lajikkeisiin kuuluvien viinirypäleiden ja kuivattujen korinttien viljelylle myönnetään tukea.
Tuki vahvistetaan korjattua erikoisviljelyalan hehtaaria kohti näiden alojen keskimääräisen hehtaarisadon perusteella. Tuki vahvistetaan ottaen huomioon lisäksi:
a) tarve varmistaa mainittuihin viljelyksiin entuudestaan käytettyjen alojen säilyminen,
b) kuivattujen viinirypäleiden menekkimahdollisuudet.
Tuki voi vaihdella viinirypälelajikkeiden sekä satoon vaikuttavien muiden tekijöiden mukaan.
2. Otetaan käyttöön jokaiseksi markkinointivuodeksi 1 kohdassa tarkoitetussa viljelyssä markkinointivuosina 1987/1988, 1988/1989 ja 1989/1990 ollutta keskimääräistä alaa vastaava yhteisön takaama enimmäisviljelyala. Jos kuivattavaksi tarkoitettujen viinirypäleiden tuotantoon tarkoitettu erikoisviljelyala on suurempi kuin yhteisön takaama enimmäisviljelyala, seuraavan markkinointivuoden tukea vähennetään todetun ylityksen mukaisesti.
3. Tukea maksetaan, kun alalta on korjattu sato ja kun tuotteet on kuivattu jalostettaviksi.
4. Tuottajat, jotka istuttavat viiniviljelyksensä uudelleen viinikirvan torjumiseksi ja jotka eivät saa EMOTR:n ohjausosastosta rahoitettavissa, viinikirvan torjumiseen tarkoitetuissa rakenteellisissa tukitoimenpiteissä määrättyjä tukia, saavat kolmen markkinointivuoden ajan tukea, joka vahvistetaan ottaen huomioon 1 kohdassa tarkoitetun tuen määrä sekä mainittujen rakenteellisten tukitoimenpiteiden mukaisesti myönnetyn tuen määrä. Tässä tapauksessa 3 kohdan säännöstä ei sovelleta.
5. Komissio vahvistaa tuen 26 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen ennen kunkin markkinointivuoden alkua. Komissio antaa samaa menettelyä noudattaen myös yksityiskohtaiset säännöt tämän artiklan soveltamisesta ja toteaa tarvittaessa yhteisön takaaman enimmäisviljelyalan ylityksen ja määrittää siitä seuraavan tuen alenemisen.
8 artikla
Edellä 7 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuille ja liitteessä I luetelluille, yhteisössä kulutettaviksi tai kolmansiin maihin vietäviksi tarkoitetuille tuotteille voidaan vahvistaa yhteiset vaatimukset 29 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen.
9 artikla
1. Asianomaisten jäsenvaltioiden hyväksymät elimet, jäljempänä `varastointielimet`, ostavat markkinointivuoden kahden viimeisen kuukauden aikana yhteisössä kuluvan markkinointivuoden aikana tuotetut sultanarusinat, kuivatut korintit ja kuivatut viikunat siinä määrin kuin tuotteet vastaavat määritettäviä laatuvaatimuksia.
Sultanarusinoiden ja korinttien kohdalla 2 kohdan mukaiset ostot eivät saa ylittää 27 370 tonnia.
2. Ostohinta, jolla varastointielimet ostavat 1 kohdassa tarkoitettuja tuotteita, on yhtä suuri kuin:
a) kuivattujen viikunoiden osalta alimpaan laatuluokkaan kuuluvien viikunoiden vähimmäishinta, josta on vähennetty 5 prosenttia,
b) sultanarusinoiden ja kuivattujen korinttien osalta markkinointivuoden 1994/1995 aikana voimassa ollut sultanarusinoiden ja kuivattujen korinttien ostohinta, jota mukautetaan vuosittain 13 artiklassa tarkoitetun vähimmäistuontihinnan kehityksen mukaisesti tai vuodesta 2000 alkaen maailmanmarkkinahintojen perusteella.
3. Varastointielinten ostamien tuotteiden myynti tapahtuu sellaisin edellytyksin, että markkinoiden tasapaino ei vaarannu ja että myytävien tuotteiden tasapuolinen saanti ja ostajien tasapuolinen kohtelu taataan.
Niiden tuotteiden osalta, joita ei voida myydä tavanomaisin edellytyksin, voidaan toteuttaa erityistoimenpiteitä. Tässä tapauksessa voidaan vaatia erityistä vakuutta tehtyjen, erityisesti tuotteen käyttötarkoitusta koskevien sitoumusten noudattamiseksi. Vakuus menetetään kokonaan tai osittain, jos sitoumuksia ei noudateta tai niitä noudatetaan vain osittain.
4. Varastointielimille myönnetään varastointitukea niiden ostamille tuotteille tuotteiden varastoinnin tosiasiallisen keston ajan. Tukea ei kuitenkaan makseta enää niiden 18 kuukauden jälkeen, jotka seuraavat sen markkinointivuoden päättymistä, jona tuote ostettiin.
5. Varastointielimelle myönnetään varastointielinten maksaman ostohinnan ja myyntihinnan välisen erotuksen suuruinen rahallinen korvaus. Korvauksesta vähennetään osto- ja myyntihinnan välisestä erotuksesta mahdollisesti saatava etu.
6. Edellä 1 kohdan soveltamiseksi jäsenvaltiot hyväksyvät varastointielimet, jotka antavat aiheelliset takuut varastoinnin moitteettomien teknisten edellytysten varmistamisesta ja varastoon ostettujen tuotteiden tyydyttävän hallinnoimisen toteuttamisesta.
Näillä elimillä on erityisesti velvollisuus varastoida ostetut tuotteet erillisiin tiloihin ja pitää erillistä kirjanpitoa näistä tuotteista.
7. Edellä 1 kohdan mukaisesti ostetut tuotteet on saatettava myyntiin joko tarjouskilpailulla tai ennalta vahvistetuilla myyntihinnoilla.
Tarjoukset otetaan huomioon ainoastaan vakuuden antamista vastaan.
8. Edellä 2 kohdassa tarkoitettu ostohinta sekä yksityiskohtaiset säännöt tämän artiklan soveltamisesta erityisesti varastointituen, rahallisen korvauksen ja varastointielimien suorittamien tuotteiden ostamisen ja myymisen osalta annetaan 29 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen.
10 artikla
1. Edellä 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen tuotteiden osalta, joilla on suuri taloudellinen tai ekologinen merkitys tietylle alueelle tai paikkakunnalle ja joihin erityisesti kohdistuu voimakasta kansainvälistä kilpailua, voidaan vahvistaa 29 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen erityiset toimenpiteet niiden kilpailukyvyn parantamiseksi ja niiden menekin edistämiseksi.
Näitä toimenpiteitä ovat erityisesti:
a) toimet, joilla pyritään parantamaan korjattujen tuotteiden soveltuvuutta jalostukseen sekä kehittämään niiden ominaisuuksia jalostusteollisuuden tarpeisiin,
b) toimet, joilla pyritään tieteellisesti tai teknisesti kehittämään uusia toimintatapoja tai menetelmiä laadun parantamiseksi ja/tai jalosteiden tuotantokustannusten alentamiseksi,
c) uusien tuotteiden ja/tai jalosteiden uusien käyttötapojen kehittämistä koskevat toimet,
d) taloudellisten tutkimusten ja markkinatutkimuksien tekeminen,
e) toimet, joilla pyritään edistämään kyseisten tuotteiden kulutusta ja käyttöä.
2. Asetuksen (EY) N:o 2200/96 nojalla hyväksytyt tuottajaorganisaatiot tai niiden liitot toteuttavat 1 kohdassa säädetyt toimenpiteet yhdessä muiden kyseisen alan tuotteen tai tuotteiden jalostamistoimintaa ja/tai kaupan pitämistä harjoittavia toimijoita edustavien organisaatioiden kanssa.
3. Edellä 1 kohdassa tarkoitettujen, kilpailukykyä parantavien erityistoimenpiteiden käyttöön ottamisen helpottamiseksi jalostettavaksi tarkoitetulle parsalle myönnetään osalta tämän artiklan mukaisesti 500 ecun suuruinen kiinteä hehtaarituki enintään 9 000 hehtaarille kyseisten toimenpiteiden käyttöön ottamista seuraavien kolmen ensimmäisen vuoden aikana.
4. Yksityiskohtaiset säännöt tämän artiklan soveltamisesta ja erityisesti ne säännöt, joilla voidaan taata, että säädetyt toimenpiteet ovat täydentäviä ja yhdenmukaisia toisaalta asetuksen (EY) N:o 2200/96 17 artiklan nojalla vahvistetut ja toisaalta asetuksen (ETY) N:o 4256/88 (6) 2, 5 ja 8 artiklan nojalla rahoitettuihin toimenpiteisiin nähden, annetaan 29 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen.
II OSASTO Kolmansien maiden kanssa käytävä kauppa
11 artikla
1. Edellä 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen tuotteiden yhteisöön suuntautuvaan tuontiin tai yhteisöstä tapahtuvaan vientiin vaaditaan tuonti- tai vientitodistuksen esittämistä.
Jäsenvaltiot myöntävät tällaisen todistuksen hakemuksesta jokaiselle riippumatta siitä, mihin hakija on sijoittautunut yhteisössä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 15, 16, 17 ja 18 artiklan soveltamiseksi vahvistettuja säännöksiä.
Tuonti- ja vientitodistukset ovat voimassa kaikkialla yhteisössä. Näiden todistusten myöntämisen edellytyksenä voi olla vakuuden antaminen, jolla taataan, että tuonti ja vienti tapahtuvat todistuksen voimassaoloaikana; ylivoimaista estettä lukuun ottamatta vakuus menetetään kokonaan tai osittain, jos toimintaa ei toteuteta tässä määräajassa tai se toteutetaan ainoastaan osittain.
2. Tuonti- ja vientitodistusten voimassaoloaika ja muut yksityiskohtaiset säännöt tämän artiklan soveltamisesta vahvistetaan 29 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen.
12 artikla
1. Edellä 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuihin tuotteisiin sovelletaan yhteisen tullitariffin tulleja, jollei tässä asetuksessa toisin säädetä.
2. Yksityiskohtaiset säännöt tämän artiklan soveltamisesta annetaan 29 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen.
13 artikla
1. Liitteessä II luetelluille tuotteille vahvistetaan vähimmäistuontihinta markkinointivuosiksi 1997/1998, 1998/1999 ja 1999/2000. Vähimmäistuontihinnan määräämisessä otetaan huomioon erityisesti:
- hinta vapaasti rajalla yhteisöön tuotaessa,
- maailmanmarkkinahinnat,
- tilanne yhteisön sisämarkkinoilla,
- kolmansien maiden kanssa käytävän kaupan kehitys.
Jos vähimmäistuontihintaa ei noudateta tullin lisäksi, sovelletaan tärkeimpien kolmansien maiden tavarantoimittajien noudattamien hintojen perusteella laskettavaa tasausmaksua.
2. Kuivattujen viinirypäleiden vähimmäistuontihinta vahvistetaan ennen markkinointivuoden alkua.
Kuivatuille korinteille ja muille kuivatuille viinirypäleille on vahvistettava vähimmäistuontihinta. Kummankin ryhmän osalta vähimmäistuontihinta voidaan vahvistaa tuotteille, joiden yksittäisen pakkauksen nettopaino määritellään, ja tuotteille, joiden yksittäisen pakkauksen nettopaino on suurempi kuin tämä määriteltävä paino.
3. Jalostettujen kirsikoiden vähimmäistuontihinta vahvistetaan ennen markkinointivuoden alkua. Hinta voidaan vahvistaa tuotteille, joiden yksittäisen pakkauksen nettopaino on määritelty.
4. Kuivattujen viinirypäleiden tuonnissa noudatettava vähimmäishinta on tuontipäivänä sovellettava hinta. Tarvittaessa perittävä tasausmaksu on samana päivänä sovellettava tasausmaksu.
5. Jalostettujen kirsikoiden tuonnissa noudatettava vähimmäishinta on vapaaseen liikkeeseen luovuttamista koskevan ilmoituksen hyväksymispäivänä sovellettava hinta.
6. Kuivattujen viinirypäleiden tasausmaksut vahvistetaan tuontihinta-asteikon perusteella. Vähimmäistuontihinnan ja asteikon kunkin tason välinen ero on:
- 1 prosentti vähimmäishinnasta ensimmäisellä tasolla,
- 3 prosenttia toisella, 6 prosenttia kolmannella ja 9 prosenttia neljännellä tasolla.
Viides taso kattaa kaikki tapaukset, joissa tuontihinta on alempi kuin neljänteen tasoon sovellettava hinta.
Kuivatuille viinirypäleille vahvistettava korkein tasausmaksu ei saa olla suurempi kuin erotus, joka saadaan aikaan vähentämällä vähimmäishinnasta määrä, joka saadaan maailmanmarkkinoilla edustavimmissa kolmansissa maissa edustavien määrien kohdalla käytettyjen edullisimpien hintojen perusteella.
7. Jos jalostettujen kirsikoiden tuontihinta on alempi kuin kyseisten tuotteiden vähimmäishinta, peritään näiden hintojen erotuksen suuruinen tasausmaksu.
8. Vähimmäistuontihinta, tasausmaksu ja muut yksityiskohtaiset säännöt tämän artiklan soveltamisesta annetaan 29 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen.
14 artikla
1. Sellaisten yhteisön markkinoille haitallisten vaikutusten välttämiseksi tai poistamiseksi, jotka voivat johtua tiettyjen 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen tuotteiden tuonnista, yhden tai useamman tällaisen tuotteen tuonti, josta kannetaan yhteisen tullitariffin mukainen tulli, edellyttää lisätullin maksamista, jos Uruguayn kierroksen monenvälisten kauppaneuvottelujen osana maataloudesta tehdyn sopimuksen (7) 5 artiklasta johtuvat edellytykset täyttyvät, paitsi jos tuonti ei uhkaa aiheuttaa häiriötä yhteisön markkinoille tai jos vaikutukset olisivat suhteettomat verrattuna asetettuun tavoitteeseen.
2. Yhteisö ilmoittaa maailman kauppajärjestölle Uruguayn kierroksen monenvälisten kauppaneuvottelujen osana tehdyn tarjouksensa mukaisesti laukeamishinnat, joiden alapuolella lisätulli voidaan ottaa käyttöön.
Laukeamismäärät, jotka on ylitettävä lisätullin käyttöön ottamiseksi tuonnissa, määritellään erityisesti sitä vuotta, jona 1 kohdassa tarkoitetut haitalliset vaikutukset ilmenevät tai ovat vaarassa ilmetä, edeltävien kolmen vuoden aikana yhteisöön suuntautuneen tuonnin perusteella.
3. Lisätullia määrättäessä huomioon otettavat tuontihinnat määritellään kyseisen lähetyksen cif-tuontihintojen perusteella.
Cif-tuontihinnat tarkistetaan tätä varten kyseisen tuotteen osalta maailmanmarkkinoilla tai yhteisön tuontimarkkinoilla todettujen edustavien hintojen perusteella.
4. Yksityiskohtaiset säännöt tämän artiklan soveltamisesta annetaan 29 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen. Nämä yksityiskohtaiset säännöt koskevat erityisesti:
a) tuotteita, joihin sovelletaan lisätulleja maataloudesta tehdyn sopimuksen 5 artiklan mukaisesti,
b) muita sen varmistamiseksi tarvittavia arviointiperusteita, että 1 kohtaa sovelletaan tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitetun sopimuksen 5 artiklan mukaisesti.
15 artikla
1. Uruguayn kierroksen monenvälisten kauppaneuvottelujen osana tehtyihin sopimuksiin perustuvat, edellä 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen tuotteiden tariffikiintiöt avataan ja niitä hallinnoidaan 29 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen annettujen yksityiskohtaisten sääntöjen mukaisesti.
2. Kiintiöitä voidaan hallinnoida soveltamalla yhtä tai useampaa seuraavista menetelmistä:
a) tehtyjen hakemusten saapumisjärjestykseen perustuva menetelmä (periaatteen "ensiksi tullut hakemus käsitellään ensin" mukaisesti),
b) tehdyissä hakemuksissa haettujen määrien mukaiseen jakoon perustuva menetelmä (niin kutsutun "haettujen määrien samanaikainen tarkastelu" -menetelmän mukaisesti),
c) perinteisten suuntausten huomioon ottamiseen perustuva menetelmä (niin kutsutun "vanhat/uudet tulokkaat" -menetelmän mukaisesti).
Muita asianmukaisia menetelmiä voidaan laatia. Niissä on pyrittävä välttämään kaikkea kyseisten toimijoiden välistä syrjintää.
3. Hallinnoimiseen käytettävässä menetelmässä otetaan tarvittaessa huomioon yhteisön markkinoiden hankintatarpeet ja tarve säilyttää näiden markkinoiden tasapaino, mutta samalla voidaan omaksua piirteitä 1 kohdassa tarkoitettuja kiintiöitä vastaaviin kiintiöihin aiemmin sovelletuista menetelmistä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta Uruguayn kierroksen monenvälisten kauppaneuvottelujen osana tehtyihin sopimuksiin perustuvien tullien soveltamista.
4. Edellä 1 kohdassa tarkoitetuissa yksityiskohtaisissa säännöissä määrätään kiintiöiden avaamisesta vuosittain tarvittaessa tarkoituksenmukaisen asteikon mukaisesti ja määritellään hallinnoimisessa käytettävä menetelmä, ja näihin sääntöihin sisältyvät tarvittaessa:
a) säännökset, joilla varmistetaan tuotteen luonne, lähtömaa ja alkuperä,
b) asiakirjan hyväksymistä koskevat säännökset, joilla voidaan tarkistaa a alakohdassa tarkoitetut seikat, ja
c) tuontitodistusten myöntämisedellytykset ja voimassaoloaika.
16 artikla
1. Jotta yhteisöstä voitaisiin viedä:
a) taloudellisesti merkittäviä määriä edellä 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja lisättyä sokeria sisältämättömiä tuotteita,
b) CN-koodiin 1701 kuuluvaa valkoista sokeria ja raakasokeria:
- CN-koodeihin 1702 30 51, 1702 30 59, 1702 30 91, 1702 30 99 ja 1702 40 90 kuuluvaa glukoosia ja glukoosisiirappia,
- CN-koodeihin 1702 30 10, 1702 40 10, 1702 60 10 ja 1702 90 30 kuuluvaa isoglukoosia ja
- CN-koodiin 1702 90 99 kuuluvia juurikas- ja sokeriruokosiirappeja,
joita käytetään 1 artiklan 2 kohdan b alakohdassa luetelluissa tuotteissa, näiden tuotteiden kansainvälisessä kaupassa käytettävien hintojen perusteella ja perustamissopimuksen 228 artiklan mukaisesti tehdyistä sopimuksista johtuvin rajoituksin, näiden hintojen ja yhteisössä käytettävien hintojen välinen erotus voidaan kattaa vientituella.
2. Niiden määrien myöntämisen osalta, jotka voidaan viedä vientituella, vahvistetaan menetelmä:
a) joka sopii parhaiten tuotteen luonteeseen ja kyseiseen markkinatilanteeseen ja jolla voidaan hyödyntää käytettävissä olevia voimavaroja tehokkaimmalla mahdollisella tavalla ja jossa otetaan huomioon yhteisön viennin tehokkuus ja rakenne ilman, että se aiheuttaa syrjintää pienten ja suurten toimijoiden välillä,
b) joka on toimijoille hallinnollisesti kevein ottaen huomioon hallinnoimisen vaatimukset,
c) jolla voidaan välttää asianosaisten toimijoiden välistä syrjintää.
3. Vientituki on samansuuruinen kaikkialla yhteisössä.
Vientituki voi määrätyn tuotteen osalta vaihdella kyseisen tuotteen määräpaikan mukaisesti, jos kansainvälisen kaupan tilanne tai tiettyjen markkinoiden erityisvaatimukset sitä edellyttävät.
Vientituki vahvistetaan 29 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen. Vahvistaminen tapahtuu määräajoin.
Tarvittaessa komissio voi jäsenvaltion pyynnöstä tai omasta aloitteestaan muuttaa määräajoin vahvistettua vientitukea muuna ajankohtana.
4. Vientituki myönnetään ainoastaan hakemuksesta ja se edellyttää siihen liittyvän vientitodistuksen esittämistä.
5. Tuen määrä on todistuksen hakemispäivänä voimassa oleva määrä ja eriytetyn tuen osalta määrä, jota samana päivänä sovelletaan:
a) todistuksessa esitettyyn määräpaikkaan, tai
b) tosiasialliseen määräpaikkaan, jos se on eri kuin todistuksessa esitetty määräpaikka. Tässä tapauksessa sovellettava määrä ei saa olla suurempi kuin todistuksessa esitettyyn määräpaikkaan sovellettava määrä.
Tässä kohdassa säädetyn jouston väärinkäytön välttämiseksi voidaan toteuttaa asianmukaisia toimenpiteitä.
6. Siitä, mitä 4 ja 5 kohdassa säädetään, voidaan poiketa elintarvikeaputoimien yhteydessä vientitukea saavien tuotteiden osalta 29 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen.
7. Perustamissopimuksen 228 artiklan mukaisesti tehdyistä sopimuksista johtuvien määrällisten rajoitusten noudattaminen on taattava kyseisiin tuotteisiin sovellettavilla, näissä sopimuksissa määrättyjen viiteajanjaksojen mukaisesti myönnettävillä vientitodistuksilla.
Uruguayn kierroksen monenvälisten kauppaneuvottelujen osana tehdyistä sopimuksista johtuvien velvoitteiden noudattamisen osalta viiteajanjakson päättyminen ei saa vaikuttaa vientitodistusten voimassaoloon.
8. Yksityiskohtaiset säännöt tämän artiklan soveltamisesta, mukaan lukien myöntämättömien tai käyttämättömien, vientiin tarkoitettujen määrien uudelleen jakamista koskevat säännökset, annetaan 29 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen.
17 artikla
1. Tätä artiklaa sovelletaan 16 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettuun vientitukeen.
2. Vientituen vahvistamisessa on otettava huomioon seuraavat osatekijät:
a) tilanne ja kehitysnäkymät:
- hedelmä- ja vihannesjalosteiden hinnat yhteisön markkinoilla ja niiden saatavuus,
- kansainvälisessä kaupassa käytetyt hinnat,
b) kaupan pitämisen ja kuljetuksen vähimmäiskustannukset yhteisön markkinoilta satamiin tai muihin yhteisön vientipaikkoihin sekä kuljetuskustannukset määrämaihin,
c) suunnitellun viennin taloudelliset näkymät,
d) perustamissopimuksen 228 artiklan mukaisesti tehdyistä sopimuksista johtuvat rajoitukset.
3. Edellä 16 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettujen tuotteiden hinnat yhteisön markkinoilla vahvistetaan ottaen huomioon viennin kannalta edullisimmiksi osoittautuvat hinnat.
Kansainvälisessä kaupassa käytettävät hinnat vahvistetaan ottaen huomioon:
a) kolmansien maiden markkinoilla todetut hinnat,
b) kolmansissa määrämaissa käytetyt, kolmansista maista tulevan tuonnin edullisimmat tuontihinnat,
c) kolmansissa viejämaissa todetut tuottajahinnat,
d) tarjoushinta yhteisön rajalla.
4. Vientituki maksetaan, kun esitetään todistus siitä, että tuotteet:
- on viety yhteisön ulkopuolelle,
- ovat peräisin yhteisöstä, ja
- eriytetyn vientituen osalta ovat saapuneet todistuksessa esitettyyn määräpaikkaan tai muuhun määräpaikkaan, jolle on vahvistettu vientituki, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 16 artiklan 5 kohdan b alakohdan soveltamista. Tästä säännöstä voidaan kuitenkin poiketa 29 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen vastaavien takuiden tarjoamiseksi, jollei määritettävistä edellytyksistä muuta johdu.
5. Yksityiskohtaiset säännöt tämän artiklan soveltamisesta annetaan 29 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen.
18 artikla
1. Tätä artiklaa sovelletaan 16 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettuun vientitukeen.
2. Vientituki on:
- raakasokerille, valkoiselle sokerille ja juurikas- ja sokeriruokosiirapeille samansuuruinen kuin näiden sellaisenaan vientiin tarkoitettujen tuotteiden vientituki, joka vahvistetaan sokerialan yhteisestä markkinajärjestelystä 30 päivänä kesäkuuta 1981 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1785/81 (8) 17 artiklan ja sen soveltamiseksi annettujen säännöksien mukaisesti,
- isoglukoosille samansuuruinen kuin tämän sellaisenaan vientiin tarkoitetun tuotteen vientituki, joka vahvistetaan asetuksen (ETY) N:o 1785/81 17 artiklan ja sen soveltamiseksi annettujen säännöksien mukaisesti,
- glukoosille ja glukoosisiirapille samansuuruinen kuin näiden sellaisenaan vientiin tarkoitettujen tuotteiden vientituki, joka vahvistetaan näille kummallekin tuotteelle vilja-alan yhteisestä markkinajärjestelystä 30 päivänä kesäkuuta 1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1766/92 (9) 13 artiklan ja sen soveltamiseksi annettujen säännösten mukaisesti.
3. Vientituen myöntämiseksi jalosteille niiden mukana on niitä vietäessä oltava hakijan ilmoitus valmistuksessa käytettyjen raakasokerin, valkoisen sokerin ja juurikas- ja sokeriruokosiirappien, isoglukoosin, glukoosin ja glukoosisiirapin määristä.
Kyseisen jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten on tarkastettava ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetun ilmoituksen oikeellisuus.
4. Jos vientituki ei riitä mahdollistamaan 1 artiklan 2 kohdan b alakohdassa lueteltujen tuotteiden vientiä, näihin tuotteisiin sovelletaan 16 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettua vientitukea koskevia säännöksiä mainitun kohdan b alakohdan säännösten asemesta.
5. Vientitukea myönnetään vietäessä tuotteita:
a) jotka ovat peräisin yhteisöstä,
b) jotka on tuotu kolmansista maista ja joista on tuotaessa maksettu 12 artiklassa tarkoitettu tuontitulli, edellyttäen että viejä osoittaa, että:
- vietävä tuote on sama kuin aiemmin tuotu tuote ja
- tästä tuotteesta on tuotaessa maksettu tuontitulli.
Ensimmäisen alakohdan b alakohdan tapauksessa vientituki on jokaiselle tuotteelle samansuuruinen kuin tuotaessa peritty tulli, jos tulli on alempi kuin sovellettava vientituki; jos tuotaessa peritty tulli on suurempi kuin vientituki, sovelletaan vientitukea.
6. Vientituki maksetaan, kun esitetään todistus siitä, että tuotteet:
- täyttävät jomman kumman 5 kohdassa tarkoitetuista edellytyksistä,
- on viety yhteisön ulkopuolelle ja
- eriytetyn vientituen osalta ovat saapuneet todistuksessa esitettyyn määräpaikkaan tai muuhun määräpaikkaan, jolle on vahvistettu vientituki, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 16 artiklan 5 kohdan b alakohdan soveltamista. Tästä säännöstä voidaan kuitenkin poiketa 29 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen vastaavien takuiden tarjoamiseksi, jollei määritettävistä edellytyksistä muuta johdu.
7. Yksityiskohtaiset säännöt tämän artiklan soveltamisesta annetaan 29 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen.
19 artikla
1. Siinä määrin kuin on tarpeen vilja-, sokeri-, hedelmä- ja vihannesalojen yhteisten markkinajärjestelyjen moitteettoman toiminnan kannalta, neuvosto voi komission ehdotuksesta perustamissopimuksen 43 artiklan 2 kohdassa määrättyä äänestysmenettelyä noudattaen erityistapauksissa estää kokonaan tai osittain sisäisen jalostusmenettelyn käytön
- 16 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettujen tuotteiden ja
- tämän asetuksen 1 artiklan 2 kohdassa lueteltujen tuotteiden valmistukseen tarkoitettujen hedelmien ja vihannesten osalta.
2. Poiketen siitä, mitä 1 kohdassa säädetään, jos 1 kohdassa tarkoitettu tilanne on poikkeuksellisen kiireinen ja jos yhteisön markkinat häiriintyvät tai jos ne ovat vaarassa häiriintyä sisäisen jalostusmenettelyn vuoksi, komissio päättää jäsenvaltion pyynnöstä tai omasta aloitteestaan tarvittavista toimenpiteistä, jotka annetaan tiedoksi neuvostolle ja jäsenvaltioille, joiden voimassaoloaika ei ylitä kuutta kuukautta ja joita sovelletaan välittömästi. Jos asia on tullut komission käsiteltäväksi jäsenvaltion pyynnöstä, komissio tekee päätöksen siitä yhden viikon kuluessa pyynnön vastaanottamisesta.
3. Jäsenvaltiot voivat saattaa neuvoston käsiteltäväksi komission päätöksen viikon kuluessa sen tiedoksi antamisesta. Neuvosto voi määräenemmistöllä vahvistaa, muuttaa tai kumota komission päätöksen. Jos neuvosto ei kolmen kuukauden aikana ole päättänyt asiasta, komission päätös katsotaan kumotuksi.
20 artikla
1. Jos asetuksen (ETY) N:o 1785/81 20 artiklan mukaisesti valkoisen sokerin 100 kilogrammaa kohden peritään yli 5 ecun suuruinen vientimaksu, 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen, vähintään 35 prosenttia lisättyä sokeria sisältävien tuotteiden vientimaksun perimisestä voidaan päättää 29 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen.
2. Vientimaksu vahvistetaan ottaen huomioon:
- lisättyä sokeria sisältävän hedelmä- ja vihannesjalosteen luonne,
- kyseisen tuotteen sisältämän lisätyn sokerin määrä,
- yhteisössä ja maailmanmarkkinoilla käytetty valkoisen sokerin hinta,
- valkoiseen sokeriin sovellettava vientimaksu,
- tämän maksun soveltamisen taloudelliset näkökohdat.
3. Yksityiskohtaiset säännöt tämän artiklan soveltamisesta annetaan 29 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen.
21 artikla
1. Yhdistetyn nimikkeistön yleisiä tulkintasääntöjä ja erityisiä sääntöjä sen soveltamisesta sovelletaan tämän asetuksen piiriin kuuluvien tuotteiden luokitteluun; tämän asetuksen soveltamisen pohjalta saatu tullinimikkeistö liitetään yhteiseen tullitariffiin.
2. Jollei tässä asetuksessa tai jonkin sen säännöksen mukaisesti annetuissa säännöksissä toisin säädetä, kolmansista maista tulevassa tuonnissa kielletään:
- kaikkien vaikutukseltaan tullia vastaavien maksujen periminen,
- kaikkien määrällisten rajoitusten tai vaikutukseltaan vastaavien toimenpiteiden soveltaminen.
22 artikla
1. Jos tuonnin tai viennin seurauksena yhden tai useamman 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun tuotteen markkinat yhteisössä ovat häiriintyneet tai ovat vaarassa häiriintyä vakavasti siten, että perustamissopimuksen 39 artiklan tavoitteiden saavuttaminen vaarantuu, kolmansien maiden kanssa käytävässä kaupassa voidaan toteuttaa aiheellisia toimenpiteitä, kunnes häiriö tai häiriön uhka on väistynyt.
Neuvosto antaa komission ehdotuksesta perustamissopimuksen 43 artiklan 2 kohdassa määrätyn äänestysmenettelyn mukaisesti yleiset säännöt tämän kohdan soveltamisesta ja määrittelee tapaukset ja rajat, joissa jäsenvaltiot voivat toteuttaa suojatoimenpiteitä.
2. Jos 1 kohdassa tarkoitettu tilanne ilmenee, komissio päättää jäsenvaltion pyynnöstä tai omasta aloitteestaan tarpeellisista toimenpiteistä, jotka annetaan tiedoksi jäsenvaltioille ja joita sovelletaan välittömästi. Jos komissio saa jäsenvaltiolta tällaisen pyynnön, se tekee asiasta päätöksen kolmen työpäivän kuluessa pyynnön vastaanottamisesta.
3. Jokainen jäsenvaltio voi saattaa komission toteuttaman toimenpiteen neuvoston käsiteltäväksi kolmen työpäivän kuluessa sen tiedoksi antamisesta. Neuvosto kokoontuu viipymättä. Se voi määräenemmistöllä vahvistaa, muuttaa tai kumota kyseisen toimenpiteen.
4. Tämän artiklan säännöksiä sovelletaan perustamissopimuksen 228 artiklan 2 kohdan mukaisesti tehdyistä kansainvälisistä sopimuksista aiheutuvia velvoitteita noudattaen.
III OSASTO Yleiset säännökset
23 artikla
Perustamissopimuksen 92, 93 ja 94 artiklaa sovelletaan tämän asetuksen 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen tuotteiden tuotantoon ja kauppaan.
24 artikla
Asetuksen (EY) N:o 2200/96 kansallisia ja yhteisön tarkastuksia koskevan VI osaston säännöksiä sovelletaan hedelmä- ja vihannesjalostealan markkinoita koskevan yhteisön sääntelyn noudattamisen valvontaan.
25 artikla
Hedelmä- ja vihannesalalla voidaan määrätä hallinnollisia seuraamuksia, jotka voivat olla luonteeltaan taloudellisia tai muita, alan omien tarpeiden mukaisesti 29 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen.
26 artikla
Jos siirtyminen aiemmasta markkinajärjestelystä tällä asetuksella perustettuun järjestelyyn edellyttää siirtymistä helpottavia toimenpiteitä, niistä päätetään 29 artiklassa säädetyn menettelyn mukaisesti.
27 artikla
1. Jäsenvaltioiden ja komission on annettava toisilleen tiedoksi tämän asetuksen soveltamisen kannalta tarpeelliset tiedot. Toimitettavat tiedot vahvistetaan 29 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen. Yksityiskohtaiset säännöt tällaisten tietojen toimittamisesta ja jakelusta annetaan samaa menettelyä noudattaen.
2. Jäsenvaltioiden on annettava komissiolle tiedoksi tämän asetuksen noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset sekä niihin tehdyt muutokset viimeistään kuukauden kuluttua niiden voimaantulosta.
3. Jäsenvaltioiden on toteutettava kaikki aiheelliset toimenpiteet tämän asetuksen säännöksiä koskevista rikkomuksista rankaisemiseksi sekä petosten torjumiseksi.
28 artikla
Perustetaan hedelmä- ja vihannesjalosteiden hallintokomitea, jäljempänä `komitea`, joka muodostuu jäsenvaltioiden edustajista ja jonka puheenjohtajana on komission edustaja.
29 artikla
1. Jos tässä artiklassa säädettyä menettelyä on noudatettava, asian saattaa komitean käsiteltäväksi komitean puheenjohtaja omasta aloitteestaan tai jäsenvaltion edustajan pyynnöstä.
2. Komission edustaja tekee komitealle ehdotuksen tarvittavista toimenpiteistä. Komitea antaa lausuntonsa ehdotuksesta määräajassa, jonka puheenjohtaja voi asettaa asian kiireellisyyden mukaan. Lausunto annetaan perustamissopimuksen 148 artiklan 2 kohdassa niiden päätösten edellytykseksi määrätyllä enemmistöllä, jotka neuvosto tekee komission ehdotuksesta. Komiteaan kuuluvien jäsenvaltioiden edustajien äänet painotetaan mainitussa artiklassa määrätyllä tavalla. Puheenjohtaja ei osallistu äänestykseen.
3. a) Komissio päättää toimenpiteistä, joita sovelletaan välittömästi.
b) Jos toimenpiteet eivät kuitenkaan ole komitean lausunnon mukaisia, komissio ilmoittaa niistä viipymättä neuvostolle. Siinä tapauksessa komissio voi lykätä päättämiensä toimenpiteiden soveltamista enintään yhdellä kuukaudella ilmoituksen tekopäivästä.
Neuvosto voi määräenemmistöllä päättää asiasta toisin yhden kuukauden kuluessa.
30 artikla
Komitea voi käsitellä muitakin kysymyksiä, jotka puheenjohtaja saattaa sen käsiteltäviksi omasta aloitteestaan tai jäsenvaltion edustajan pyynnöstä.
31 artikla
Edellä 2 ja 7 artiklan sekä 9 artiklan 4 ja 5 kohdan ja 10 artiklan 3 kohdan soveltamisesta aiheutuvia menoja pidetään yhteisen maatalouspolitiikan rahoittamisesta 21 päivänä huhtikuuta 1970 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 729/70 (10) 1 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettuina interventiotoimenpiteinä, joiden tarkoituksena on säädellä maatalousmarkkinoita.
32 artikla
Tätä asetusta on sovellettava siten, että otetaan samanaikaisesti ja aiheellisella tavalla huomioon perustamissopimuksen 39 ja 110 artiklassa määrätyt tavoitteet.
33 artikla
1. Tämä asetus tulee voimaan päivänä, jona se julkaistaan Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä.
Sitä sovelletaan 1 päivästä tammikuuta 1997. Kuitenkin I osastoa sovelletaan kunkin kyseisen tuotteen osalta vasta markkinointivuoden 1997/1998 alusta.
2. Kumotaan seuraavat asetukset tämän asetuksen vastaavien säännösten täytäntöönpanopäivästä:
- Neuvoston asetus (ETY) N:o 426/86, annettu 24 päivänä helmikuuta 1986, hedelmä- ja vihannesjalostealan yhteisestä markkinajärjestelystä (11)
- Neuvoston asetus (ETY) N:o 2245/88, annettu 19 päivänä heinäkuuta 1988, takuukynnysjärjestelmän käyttöönotosta sokeriliemeen säilötyille persikoille (12)
- Neuvoston asetus (ETY) N:o 1206/90, annettu 7 päivänä toukokuuta 1990, hedelmä- ja vihannesjalostealan tuotantotukijärjestelmän yleisistä säännöistä (13)
- Neuvoston asetus (ETY) N:o 668/93, annettu 17 päivänä maaliskuuta 1993, tomaattijalosteiden tuotantotuelle asetettavasta rajasta (14)
Viittauksia kumottuihin asetuksiin pidetään viittauksina tähän asetukseen liitteessä IV olevan vastaavuustaulukon mukaisesti.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Luxemburgissa 28 päivänä lokakuuta 1996.