KOMMISSIONENS FORORDNING (EF) Nr. 1580/2007
af 21. december 2007
om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 2200/96, (EF) nr. 2201/96 og (EF) nr. 1182/2007 vedrørende frugt og grøntsager
KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,
under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 2200/96 af 28. oktober 1996 om den fælles markedsordning for frugt og grøntsager (1), særlig artikel 1, stk. 3,
under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 2201/96 af 28. oktober 1996 om den fælles markedsordning for forarbejdede frugter og grøntsager (2), særlig artikel 1, stk. 3,
under hensyntagen til Rådets forordning (EF) nr. 1182/2007 af 26. september 2007 om særlige regler for frugt og grøntsager og om ændring af direktiv 2001/112/EF og 2001/113/EF og forordning (EØF) nr. 827/68, (EF) nr. 2200/96, (EF) nr. 2201/96, (EF) nr. 2826/2000, (EF) nr. 1782/2003 og (EF) nr. 318/2006 og ophævelse af forordning (EF) nr. 2202/96 (3), særlig artikel 42, og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Forordning (EF) nr. 1182/2007 har ændret den tidligere ordning for frugt og grøntsager som fastlagt i forordning (EF) nr. 2200/96, forordning (EF) nr. 2201/96 og Rådets forordning (EF) nr. 2202/96 af 28. oktober 1996 om en støtteordning for producenter af visse citrusfrugter (4).
(2)
De nuværende gennemførelsesbestemmelser for frugt og grøntsager står i en lang række forordninger, hvoraf mange er blevet ændret mange gange. Disse gennemførelsesbestemmelser bør ændres som følge af de ændringer af frugt- og grøntsagsordningen, der er sket ved forordning (EF) nr. 1182/2007, samt på baggrund af erfaringerne. Ændringernes omfang gør det af klarhedshensyn nødvendigt at indarbejde alle disse gennemførelsesbestemmelser i en ny særskilt forordning.
(3)
Følgende kommissionsforordninger bør derfor ophæves:
-
forordning (EF) nr. 3223/94 af 21. december 1994 om gennemførelsesbestemmelser til importordningen for frugt og grøntsager (5)
-
forordning (EF) nr. 1555/96 af 30. juli 1996 om gennemførelsesbestemmelser til ordningen for anvendelse af tillægsimporttold for frugt og grøntsager (6)
-
forordning (EF) nr. 961/1999 af 6. maj 1999 om gennemførelsesbestemmelser for udvidelse af anvendelsesområdet for regler fastsat af producentorganisationer for frugt og grøntsager (7)
-
forordning (EF) nr. 544/2001 af 20. marts 2001 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 2200/96 for så vidt angår ekstra finansiel støtte til driftsfonde (8)
-
forordning (EF) nr. 1148/2001 af 12. juni 2001 om kontrol af overensstemmelse med handelsnormerne for friske frugter og grøntsager (9)
-
forordning (EF) nr. 2590/2001 af 21. december 2001 om godkendelse af den kontrol af overensstemmelse med handelsnormerne for friske frugter og grøntsager, som Schweiz foretager inden importen til Det Europæiske Fællesskab (10)
-
forordning (EF) nr. 1791/2002 af 9. oktober 2002 om godkendelse af den kontrol af overensstemmelse med handelsnormerne for friske frugter og grøntsager, som Marokko foretager inden importen til Det Europæiske Fællesskab (11)
-
forordning (EF) nr. 2103/2002 af 28. november 2002 om godkendelse af den kontrol af overensstemmelse med handelsnormerne for friske frugter og grøntsager, som Sydafrika foretager inden importen til Det Europæiske Fællesskab (12)
-
forordning (EF) nr. 48/2003 af 10. januar 2003 om bestemmelser for blandinger af friske frugter og grøntsager af forskellige arter i samme salgspakning (13)
-
forordning (EF) nr. 606/2003 af 2. april 2003 om godkendelse af den kontrol af overensstemmelse med handelsnormerne for friske frugter og grøntsager, som Israel foretager inden importen til Det Europæiske Fællesskab (14)
-
forordning (EF) nr. 761/2003 af 30. april 2003 om godkendelse af den kontrol af overensstemmelse med handelsnormerne for friske frugter og grøntsager, som Indien foretager inden importen til Det Europæiske Fællesskab (15)
-
forordning (EF) nr. 1432/2003 af 11. august 2003 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 2200/96 for så vidt angår anerkendelse af producentorganisationer og foreløbig anerkendelse af producentsammenslutninger (16)
-
forordning (EF) nr. 1433/2003 af 11. august 2003 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 2200/96 for så vidt angår ekstra driftsfonde, driftsprogrammer og finansiel støtte (17)
-
forordning (EF) nr. 1943/2003 af 3. november 2003 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 2200/96 for så vidt angår støtte til foreløbigt anerkendte producentsammenslutninger (18)
-
forordning (EF) nr. 103/2004 af 21. januar 2004 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 2200/96 for så vidt angår interventionsordningen for frugt og grøntsager og tilbagekøb fra markedet (19)
-
forordning (EF) nr. 1557/2004 af 1. september 2004 om godkendelse af den kontrol af overensstemmelse med handelsnormerne for friske frugter, som New Zealand foretager inden importen til EF (20)
-
forordning (EF) nr. 179/2006 af 1. februar 2006 om en importlicensordning for æbler fra tredjelande (21)
-
forordning (EF) nr. 430/2006 af 15. marts 2006 om godkendelse af den kontrol af overensstemmelse med handelsnormerne for friske frugter og grøntsager, som Senegal foretager inden importen til Det Europæiske Fællesskab (22)
-
forordning (EF) nr. 431/2006 af 15. marts 2006 om godkendelse af den kontrol af overensstemmelse med handelsnormerne for friske frugter og grøntsager, som Kenya foretager inden importen til Det Europæiske Fællesskab (23)
-
forordning (EF) nr. 1790/2006 af 5. december 2006 om godkendelse af den kontrol af overensstemmelse med handelsnormerne for friske frugter og grøntsager, som Tyrkiet foretager inden importen til Det Europæiske Fællesskab (24).
(4)
Der bør vedtages detaljerede bestemmelser for gennemførelsen af forordning (EF) nr. 1182/2007.
(5)
Der bør fastsættes produktionsår for frugt og grøntsager. Eftersom ingen støtteordninger i sektoren længere følger de pågældende produkters høstcyklus, kan alle produktionsår harmoniseres til at følge kalenderåret.
(6)
Med forordning (EF) nr. 1182/2007 får Kommissionen tilladelse til at indføre handelsnormer for frugt og grøntsager, og ifølge artikel 2, stk. 7, skal de eksisterende enkeltstående forordninger vedrørende sådanne normer fortsat finde anvendelse, indtil der er vedtaget nye normer.
(7)
Der skal åbnes mulighed for undtagelser og fritagelser fra anvendelse af handelsnormer i tilfælde af bestemte operationer, som enten er meget marginale og/eller specielle eller finder sted i begyndelsen af distributionskæden, eller når der er tale om produkter til forarbejdning.
(8)
De angivelser, som kræves efter handelsnormerne, skal klart fremgå af emballagen/etiketten.
(9)
Pakninger med forskellige arter af friske frugter og grøntsager finder stadigt større udbredelse på markedet for at imødekomme efterspørgslen fra nogle forbrugere. I henhold til god forretningsskik er friske frugter og grøntsager, der sælges i samme pakning, af samme kvalitet. For produkter, der ikke er fastsat normer for i EU, kan dette sikres ved anvendelse af generiske bestemmelser. Der bør vedtages mærkningsbestemmelser for blandinger af frugt og grøntsager af forskellige arter i pakninger. De bør være forenklede i forhold til bestemmelserne i handelsnormerne for navnlig at tage hensyn til den disponible plads på etiketten.
(10)
Hver medlemsstat bør udpege kontrolorganer, som skal være ansvarlige for, at der foretages overensstemmelseskontrol i alle handelsled. Et af disse organer skal være ansvarligt for kontakt til og koordination mellem alle øvrige udpegede organer.
(11)
Information om de erhvervsdrivende og om de grundlæggende træk ved deres virksomhed er en uundværlig hjælp for medlemsstaterne i deres analyser, og hver medlemsstat bør derfor oprette en database med oplysninger om erhvervsdrivende i sektoren for friske frugter og grøntsager.
(12)
Overensstemmelseskontrollen bør foregå ved hjælp af stikprøver og koncentreres om erhvervsdrivende, hos hvem risikoen for at finde varer, som ikke overholder normerne, er størst. Under hensyntagen til de nationale markeders særpræg bør medlemsstaterne fastsætte regler, som gør det muligt for dem at målrette deres kontrol mod bestemte kategorier erhvervsdrivende. For at sikre åbenhed bør disse regler meddeles Kommissionen.
(13)
Medlemsstaterne bør sikre, at eksport af friske frugter og grøntsager til tredjelande er i overensstemmelse med handelsnormerne og attestere dette, jf. den Genève-protokol om fastsættelse af normer for friske frugter og grøntsager samt tørrede produkter, der er indgået inden for rammerne af De Forenede Nationers Økonomiske Kommission for Europa, og OECD-ordningen for anvendelse af internationale normer for frugt og grøntsager.
(14)
Friske frugter og grøntsager, der importeres fra tredjelande, bør være i overensstemmelse med handelsnormerne eller tilsvarende normer. Der bør derfor foretages en overensstemmelseskontrol, inden disse varer føres ind på Fællesskabets toldområde, dog ikke af mindre partier, hvor kontrolmyndighederne/-organerne anser risikoen for manglende overensstemmelse for beskeden. I visse tredjelande, som på tilfredsstillende betingelser garanterer, at normerne overholdes, kan kontrolorganerne i de pågældende tredjelande foretage kontrol forud for eksporten. Udnyttes denne mulighed, bør medlemsstaterne regelmæssigt undersøge, hvorvidt den kontrol, som tredjelandenes kontrolorganer har gennemført forud for eksporten, er effektiv/pålidelig, og underrette Kommissionen om resultaterne af disse undersøgelser.
(15)
Det bør sikres, at produkter til industriel forarbejdning, der ikke er underlagt handelsnormer, ikke afsættes på markedet for produkter til forbrug i frisk tilstand. Disse produkter bør mærkes på en passende måde, og i visse tilfælde/når det er muligt ledsages af en attest om industriel anvendelse, som angiver produktets endelige anvendelsesformål og giver mulighed for at kontrollere dette.
(16)
Frugt og grøntsager, der er omfattet af overensstemmelseskontrollen, skal underkastes den samme form for kontrol i alle handelsled. Det vil i denne forbindelse være hensigtsmæssigt at anvende de kontrolbestemmelser, som er blevet anbefalet af De Forenede Nationers Økonomiske Kommission for Europa, og som svarer til OECD’s anbefalinger på området. Det er dog nødvendigt at fastsætte særlige regler for kontrol ved detailsalg.
(17)
Der bør kunne udstedes anerkendelse af producentorganisationer for de produkter, der er genstand for en ansøgning. Når der udelukkende ansøges om godkendelse for produkter til forarbejdning, bør det sikres, at de rent faktisk leveres til forarbejdning.
(18)
For at nå målene for frugt- og grøntsagsordningen og sikre, at producentorganisationerne gennemfører deres aktioner varigt og effektivt, er det nødvendigt at have en optimal stabilitet i producentorganisationen. Der bør derfor fastsættes en minimumsperiode for en producents medlemskab af en producentorganisation. Medlemsstaterne bør have mulighed for at fastsætte udmeldelsesfrister og tidspunkter, hvor et medlems udmeldelse får virkning.
(19)
En producentorganisations vigtigste og væsentligste aktiviteter skal være knyttet til koncentrationen af udbud og afsætning. En producentorganisations andre aktiviteter af handelsmæssig eller anden art bør dog være tilladt inden for visse grænser. Bl.a. bør samarbejde mellem producentorganisationer fremmes for at sikre, at markedsføringen af frugt og grøntsager, der udelukkende er købt hos en anden anerkendt producentorganisation, hverken tages i betragtning i beregningen af hovedaktiviteten eller i de øvrige aktiviteter. Det er hensigtsmæssigt at udvide mulighederne for tilvejebringelse af tekniske hjælpemidler til, at dette også kan ske via en producentorganisation.
(20)
Producentorganisationer kan besidde kapitalandele i filialer, der bidrager til at forøge værditilvæksten af deres medlemmers produktion. Der bør fastlægges regler for beregning af værdien af en sådan afsat produktion. Disse filialer skal have samme hovedaktiviteter som producentorganisationen med mulighed for en overgangsperiode med henblik på tilpasning.
(21)
Der bør fastlægges detaljerede regler for, hvilke funktioner sammenslutninger af producentorganisationer, tværnationale producentorganisationer og tværnationale sammenslutninger af producentorganisationer i henhold til i forordning (EF) nr. 1182/2007 skal have, samt for anerkendelse af dem. For konsekvensens skyld bør disse i videst muligt omfang afspejle bestemmelserne for producentorganisationer.
(22)
For at lette koncentrationen af udbuddet bør sammenlægning af bestående producentorganisationer fremmes for at skabe nye producentorganisationer gennem fastlæggelsen af regler for de sammenlagte producentorganisationers sammenlagte driftsprogrammer.
(23)
Samtidig med overholdelse af princippet om, at en producentorganisation skal oprettes på producenternes initiativ og kontrolleres af disse, bør der gives medlemsstaterne mulighed for at fastsætte betingelser, som andre fysiske eller juridiske personer skal opfylde for at blive accepteret som medlem af en producentorganisation og/eller en sammenslutning af producentorganisationer.
(24)
For at sikre, at producentorganisationerne rent faktisk repræsenterer et minimumsantal producenter, er det nødvendigt, at medlemsstaterne træffer foranstaltninger for at undgå, at et mindretal medlemmer, der eventuelt tegner sig for størstedelen af den pågældende producentorganisations produktion, majoriserer producentorganisationens forvaltning og drift.
(25)
For at tage hensyn til de forskellige situationer for produktion og markedsføring i Fællesskabet bør medlemsstaterne fastsætte betingelser for foreløbig anerkendelse af producentsammenslutninger, der forelægger en anerkendelsesplan.
(26)
For at fremme oprettelsen af stabile producentorganisationer, der kan bidrage til en varig opfyldelse af målene for den fælles markedsordning for frugt og grøntsager, bør en foreløbig anerkendelse kun indrømmes producentsammenslutninger, der kan godtgøre, at de har mulighed til at opfylde alle betingelserne for anerkendelse inden for et bestemt tidsrum.
(27)
Det bør fastlægges, hvilke oplysninger producentsammenslutningerne skal medtage i anerkendelsesplanen. For at producentsammenslutningerne bedre kan opfylde betingelserne for anerkendelse er det nødvendigt at tillade ændringer i anerkendelsesplanen. Med henblik herpå bør det fastsættes, at medlemsstaterne kan anmode en producentsammenslutning om korrigerende foranstaltninger for at sikre anerkendelsesplanens gennemførelse.
(28)
En producentsammenslutning har ret til at opfylde betingelserne inden afslutningen af anerkendelsesplanen. Der bør fastsættes bestemmelser for, at nævnte sammenslutninger kan indgive en anmodning om anerkendelse sammen med udkast til driftsprogrammer. For konsekvensens skyld bør en anerkendelse af en producentsammenslutning indebære afslutningen af dens anerkendelsesplan, og støtten bør afbrydes. For at tage hensyn til den flerårige finansiering af investeringer bør investeringer, hvortil der kan ydes investeringsstøtte, kunne indgå i driftsprogrammer.
(29)
For at lette den korrekte anvendelse af ordningen for støtte til dækning af udgifterne til oprettelse og administration af producentsammenslutninger, bør denne støtte ydes i form af et fast beløb. Der bør indføres et loft over dette faste beløb af hensyn til de budgetmæssige begrænsninger. For at tage hensyn til de forskellige økonomiske behov hos producentsammenslutninger af forskellig størrelse bør dette loft desuden tilpasses efter værdien af producentsammenslutningernes salgbare produktion.
(30)
For at sikre sammenhængen og en gnidningsløs overgang til status som anerkendt producentsammenslutning bør der gælde de samme regler for producentsammenslutninger som for producentorganisationer med hensyn til deres hovedaktiviteter og værdien af deres afsatte produktion.
(31)
I tilfælde af sammenlægninger bør der være mulighed for at yde støtte til de producentsammenslutninger, der opstår ved sammenlægningen, for at tage hensyn til de nye producentsammenslutningers finansielle behov og sikre, at støtteordningen anvendes korrekt.
(32)
For at lette anvendelsen af støtteordningen på driftsprogrammer bør producentorganisationernes afsatte produktion defineres nøjagtigt, herunder ved angivelse af hvilke produkter der kan tages hensyn til og det afsætningstrin, hvorpå produktionsværdien skal fastlægges. Andre metoder til beregning af den produktion, der kan afsættes, bør også kunne anvendes i tilfælde af årlige forskydninger eller utilstrækkelige data. For at undgå, at ordningen misbruges, bør producentorganisationerne som hovedregel ikke kunne ændre referenceperioder, mens programmet løber.
(33)
For at sikre, at støtten anvendes korrekt, bør der fastlægges så fleksible bestemmelser for forvaltningen af driftsfonde og medlemmernes finansielle bidrag som muligt på betingelse af, at alle producenter kan udnytte driftsfonden og kan deltage demokratisk i beslutningerne om dens anvendelse.
(34)
Der bør fastlægges bestemmelser for omfanget for og opbygningen af den nationale strategi for bæredygtige driftsprogrammer og for de nationale rammer for miljøforanstaltninger. Målet herfor er at optimere allokeringen af finansielle ressourcer og forbedre strategiens kvalitet.
(35)
Med henblik på at forvalte ordningen korrekt bør der fastlægges procedurer for indgivelse og godkendelse af driftsprogrammer, herunder tidsfrister, så myndighederne kan foretage en passende evaluering af oplysningerne om de foranstaltninger og aktiviteter, der skal indgå i eller udelukkes fra programmerne. Da programmerne forvaltes på årsbasis, bør det fastsættes, at programmer, der ikke godkendes inden en given dato, udsættes et år.
(36)
Der bør anvendes en procedure for en årlig ændring af driftsprogrammer for det følgende år, så de kan tilpasses for at tage hensyn til eventuelle nye betingelser, som ikke kunne forudses, da de oprindeligt blev forelagt. Det bør også være muligt at ændre foranstaltninger og driftsfondens beløb i løbet af det år, hvor et program gennemføres. Alle sådanne ændringer bør være underlagt visse grænser og betingelser, der fastlægges af medlemsstaterne, herunder obligatorisk meddelelse af ændringer til myndighederne for at sikre, at godkendte programmer bevarer de overordnede formål.
(37)
Af finansielle grunde og af hensyn til retssikkerheden bør der udarbejdes lister over foranstaltninger og udgifter, der ikke kan omfattes af driftsprogrammer.
(38)
I forbindelse med investeringer i individuelle bedrifter bør der for at undgå, at et medlem, der afbryder tilknytningen til organisationen i den nyttige periode af investeringen, opnår en urimelig berigelse, fastsættes bestemmelser om, at organisationen kan inddrive restværdien af investeringen, uanset om en sådan investering ejes af et medlem eller organisationen.
(39)
For at sikre, at ordningen anvendes korrekt, bør det fastlægges nærmere, hvilke oplysninger der skal anføres i støtteansøgningerne, og hvilke procedurer der skal gælde for støtteudbetalingen. For at undgå likviditetsproblemer bør producentorganisationerne kunne anvende en ordning med udbetaling af forskud, idet der skal stilles sikkerhed. Af de samme årsager bør der kunne anvendes en alternativ ordning til at refundere allerede afholdte udgifter.
(40)
Der bør fastlægges detaljerede bestemmelser om omfang og anvendelse af krisestyrings- og kriseforebyggelsesforanstaltninger. Så vidt muligt bør disse bestemmelser sikre fleksibilitet og hurtig anvendelse under kriser, og det bør derfor overlades til medlemsstater og producentorganisationer selv at tage beslutninger. Disse bestemmelser bør dog hindre misbrug og omfatte grænser for anvendelsen af bestemte foranstaltninger, herunder af økonomisk art. De bør også sikre, at krav til plantesundhed og miljø overholdes.
(41)
Der bør vedtages detaljerede bestemmelser for tilbagekøb fra markedet, hvor der tages hensyn til den pågældende foranstaltnings potentielle betydning. Der bør navnlig fastlægges bestemmelser om ordningen for øget støtte til tilbagekøbte frugter og grøntsager, som velgørende organisationer og andre foretagender og institutioner uddeler gratis som humanitær hjælp. Der bør desuden fastlægges maksimumlofter for støtte til tilbagekøb for at sikre, at disse ikke bliver en permanent alternativ afsætningsmulighed for produkter sammenholdt med at afsætte dem på markedet. For produkter, for hvilke der er fastsat et maksimumloft for EF-tilbagekøbsgodtgørelsen i bilag V til forordning (EF) nr. 2200/96, er det hensigtsmæssigt at bevare dette loft med forbehold af en vis stigning, som skal afspejle, at disse tilbagekøb nu samfinansieres. For andre produkter, hvor erfaringen endnu ikke har vist, at der består en risiko for overdrevne tilbagekøb, er det hensigtsmæssigt at tillade medlemsstaterne at fastsætte maksimale støtteniveauer. Af samme årsager er det dog i alle tilfælde hensigtsmæssigt at fastsætte en kvantitativ grænse for tilbagekøb pr. produkt pr. producentorganisation.
(42)
Der bør indføres detaljerede bestemmelser for den nationale finansielle støtte, som medlemsstater kan yde i områder af Fællesskabet, hvor producenterne kun er organiseret i ringe grad; bestemmelserne bør omfatte en definition af denne lave organiseringsgrad. Der bør også fastlægges procedurer for godkendelse af en sådan national støtte samt for godkendelse og omfang af Fællesskabets refusion af støtten og for refusionens andel, som bør afspejle de nugældende.
(43)
Der bør fastlægges detaljerede bestemmelser, navnlig de nødvendige proceduremæssige bestemmelser, for betingelserne for, hvornår regler fastsat af en producentorganisation for frugt og grøntsager eller en sammenslutning af sådanne organisationer kan udvides til at gælde for alle producenter i et bestemt økonomisk område. Hvor produkter sælges på træ eller busk, bør det også fastlægges, hvilke regler anvendelsesområdet udvides for til også at omfatte producent eller køber.
(44)
Fællesskabets æbleproducenter har i den seneste tid befundet sig i en vanskelig situation, der bl.a. skyldes en markant stigning i importen af æbler fra visse tredjelande på den sydlige halvkugle. Overvågningen af æbleimporten bør derfor forbedres. Med henblik herpå vil det være hensigtsmæssigt at indføre en ordning, hvorefter der udstedes importlicenser på betingelse af, at der stilles sikkerhed for, at de transaktioner, som importlicensen udstedes for, rent faktisk gennemføres. Kommissionens forordning (EF) nr. 1291/2000 om fælles gennemførelsesbestemmelser for ordningen med import- og eksportlicenser og forudfastsættelsesattester for landbrugsprodukter (25) og Kommissionens forordning (EØF) nr. 2220/85 om fælles gennemførelsesbestemmelser for ordningen for sikkerhedsstillelse for landbrugsprodukter (26) bør gælde.
(45)
Der bør fastlægges detaljerede bestemmelser for indgangsprisordningen for frugt og grøntsager. De letfordærvelige frugter og grøntsager, der er tale om, leveres under handelsordningen med levering i kommission, men denne ordning skaber særlige vanskeligheder ved bestemmelsen af værdien i disse produkter. Der bør fastsættes mulige metoder til beregning af den indgangspris, der skal danne grundlag for tariferingen af de indførte produkter i den fælles toldtarif. Navnlig bør der fastsættes faste importværdier på grundlag af det vægtede gennemsnit af produkternes gennemsnitspriser, og det er nødvendigt at fastsætte særlige bestemmelser, såfremt der ikke foreligger noteringer for produkter fra en given oprindelse. Der bør være mulighed for at stille en sikkerhed under visse omstændigheder for at sikre, at ordningen anvendes korrekt.
(46)
Der bør indføres detaljerede bestemmelser om den importtold, der kan pålægges bestemte produkter ud over den told, der er fastsat i den fælles toldtarif. Tillægstolden kan pålægges, hvis den indførte mængde af de pågældende produkter overskrider en udløsningsmængde, der er fastsat for produktet og anvendelsesperioden. Produkter, der er under transport til Fællesskabet, er fritaget for tillægstold, og der bør derfor vedtages særlige bestemmelser for dem.
(47)
Der fastlægges bestemmelser om, at såvel producentorganisationer som medlemsstater foretager passende overvågning og evaluering af igangværende programmer og ordninger for at vurdere deres effektivitet.
(48)
Der bør fastlægges foranstaltninger/bestemmelser for de meddelelser, der er nødvendige for at gennemføre denne forordning, dvs. deres art samt hvilket format de skal have, og hvordan de skal kommunikeres. Det kan bl.a. dreje sig om meddelelser fra producenter og producentorganisationer til medlemsstaterne og fra medlemsstaterne til Kommissionen samt sanktioner i tilfælde af for sen eller unøjagtig meddelelse.
(49)
Der bør fastlægges bestemmelser om, hvilke former for kontrol der er nødvendig for at sikre en korrekt anvendelse af denne forordning og forordning (EF) nr. 1182/2007 og passende sanktioner i tilfælde af, at der konstateres uregelmæssigheder. Disse foranstaltninger bør omfatte både specifikke kontrolforanstaltninger og sanktioner på EU-niveau og supplerende nationale kontrolforanstaltninger og sanktioner. Kontrolforanstaltningerne og sanktionerne bør være effektive, have en afskrækkende virkning og være forholdsmæssigt afpassede. Der bør være mulighed for at løse problemer i tilfælde af åbenlys fejl, force majeure og andre usædvanlige omstændigheder for at sikre, at producenterne får en rimelig behandling. Der bør indføres bestemmelser vedrørende kunstigt skabte situationer, så det undgås, at nogen drager fordel heraf.
(50)
Der bør vedtages bestemmelser for at sikre en gnidningsløs overgang fra den tidligere ordning til den nye ordning i henhold til denne forordning og gennemførelsen af overgangsbestemmelserne i artikel 55 i forordning (EF) nr. 1182/2007.
(51)
De i denne forordning fastsatte foranstaltninger er i overensstemmelse med udtalelsen fra Forvaltningskomitéen for Frugter og Grøntsager -
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:
AFSNIT I
INDLEDENDE BESTEMMELSER
Artikel 1
Anvendelsesområde og anvendelse af termer
1. Ved denne forordning fastsættes gennemførelsesbestemmelser til forordning (EF) nr. 2200/96, (EF) nr. 2201/96 og (EF) nr. 1182/2007.
2. Udtryk, som anvendes i de forordninger, der er anført i stk. 1, har samme betydning, når de bruges i denne forordning, medmindre andet er fastsat i denne forordning.
Artikel 2
Produktionsår
Produktionsårene for de produkter, der er anført i artikel 1, stk. 2, i forordning (EF) nr. 2200/96 og i artikel 1, stk. 2, i forordning (EF) nr. 2201/96, løber fra 1. januar til 31. december.
AFSNIT II
KLASSIFICERING AF PRODUKTERNE
KAPITEL I
Almindelige bestemmelser
Artikel 3
Undtagelser og fritagelser fra anvendelsen af handelsnormer
1. Uanset artikel 2, stk. 5, i forordning (EF) nr. 1182/2007 er følgende ikke undergivet handelsnormer:
a)
produkter, som sendes til forarbejdningsvirksomheder, hvor der ikke i henhold til denne forordning er fastsat minimumskrav til kvaliteten af produkter, som er bestemt til industriel forarbejdning
b)
produkter, som af producenten på hans bedrift overdrages til forbrugeren til dennes personlige brug
c)
efter en afgørelse, som Kommissionen på anmodning af en medlemsstat har truffet efter proceduren i artikel 46 i forordning (EF) nr. 2200/1996, produkter fra et bestemt område, som sælges i detailhandelen i dette område for at tilgodese en velkendt lokal forbrugstradition.
2. Uanset artikel 2, stk. 5, i forordning (EF) nr. 1182/2007 er følgende ikke undergivet handelsnormer inden for et bestemt dyrkningsområde:
a)
produkter, som af producenten sælges eller leveres til sorterings- og emballeringsvirksomheder eller til lagervirksomheder, eller som fra producentens bedrift sendes til disse virksomheder
b)
produkter, som fra lagervirksomheder sendes til sorterings- og emballeringsvirksomheder.
3. Uanset artikel 2, stk. 5, i forordning (EF) nr. 1182/2007 kan medlemsstaterne fritage følgende fra kravet om overholdelse af handelsnormerne eller nogle af bestemmelserne i handelsnormerne:
a)
produkter, der udstilles med henblik på salg, udbydes til salg, sælges, leveres eller i øvrigt af producenten bringes i handelen på engroshandelscentre, navnlig produktionsmarkeder, beliggende i dyrkningsområdet
b)
produkter, der fra disse engroshandelscentre sendes til sorterings-, emballerings- eller lagervirksomheder inden for samme dyrkningsområde.
Såfremt første afsnit bringes i anvendelse, underretter den pågældende medlemsstat Kommissionen om de foranstaltninger, den har truffet i så henseende.
4. Det godtgøres over for den kompetente myndighed i medlemsstaten, at de produkter, der er anført i stk. 1, litra a), og stk. 2, opfylder de fastlagte betingelser, navnlig med hensyn til deres anvendelse.
Artikel 4
Særlige angivelser
1. De angivelser, som efter handelsnormerne kræves med hensyn til mærkning i henhold til artikel 2 i forordning (EF) nr. 1182/2007, skal med letlæselig og synlig skrift være anbragt på en af emballagens sider, enten som et direkte påtryk på pakken, der ikke kan slettes, eller som en etiket, der indgår i selve pakningen eller er solidt fastgjort til denne.
2. For produkter, som afsendes uemballeret, løst læsset i et transportmiddel, skal de i stk. 1 omhandlede oplysninger være anført i et dokument, som ledsager varen, eller på en seddel, der er anbragt synligt i transportmidlet.
Artikel 5
Særlige angivelser i detailhandelen
Tilbydes produkterne i detailhandelen i emballage, skal de angivelser, som er fastsat med hensyn til mærkning i artikel 2 i forordning (EF) nr. 1182/2007, være anbragt tydeligt og letlæseligt.
For færdigpakkede produkter som anført i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/13/EF (27) skal nettovægten anføres foruden de angivelser, der er foreskrevet i handelsnormerne. For produkter, som normalt sælges stykvis, er der dog ikke pligt til at anføre nettovægten, når antallet af stykker klart kan ses og let kan tælles gennem indpakningen, eller når antallet er anført i mærkningen.
Produkterne kan tilbydes uden emballage, såfremt detailhandleren forsyner de til salg udbudte produkter med et skilt, som med meget tydelig og letlæselig skrift angiver de i handelsnormerne og i artikel 2, stk. 1, i forordning (EF) nr. 1182/2007 foreskrevne oplysninger vedrørende sort, produktets oprindelsesland og klasse.
Artikel 6
Salgspakninger
1. Salgspakninger med friske frugter og grøntsager af nettovægt på 3 kg og derunder kan indeholde blandinger af friske frugter og grøntsager af forskellige arter, såfremt:
a)
produkterne er af ensartet kvalitet, og hver art opfylder normerne, jf. stk. 2
b)
etiketten er forsynet med en passende mærkning, jf. stk. 3, og
c)
blandingen ikke vildleder køberne.
2. Produkterne i pakningerne som anført i stk. 1 skal være af samme handelstypekvalitet som nævnt i bilag 1.
Hvis blandinger indeholder frugter og grøntsager, der ikke er fastsat EF-handelsnormer for, skal produkterne kunne klassificeres i samme klasse ifølge bestemmelserne i bilag I.
3. Mærkningen af de i stk. 1 nævnte salgspakninger og/eller hver af de kasser, som de er pakket i, omfatter mindst følgende oplysninger:
a)
Pakkeriets og/eller afsenderens navn og adresse. Disse oplysninger kan erstattes med følgende:
i)
for alle emballager med undtagelse af færdigpakninger: den officielt udstedte og anerkendte kode for pakkeriet og/eller afsenderen efter betegnelsen »pakkeri og/eller afsender« (eller en tilsvarende forkortelse)
ii)
for færdigpakninger: navn og adresse på salgsvirksomheden med sæde i Fællesskabet efter anførslen »emballeret for:« eller tilsvarende. I dette tilfælde skal klæbemærket også omfatte koden for pakkeriet og/eller afsenderen. Salgsvirksomheden stiller al information, som kontrolmyndighederne skønner nødvendig, til rådighed om betydningen af den pågældende kode
b)
navn på hvert produkt/hver art, der findes i pakningen
c)
sortsnavn eller handelstype for hvert af de produkter, der indgår i blandingen, og som ifølge EF’s handelsnormer er påkrævet for ikke-blandede produkter
d)
oprindelsesland for hvert produkt i pakningen; oplysningen anføres i umiddelbar nærhed af navnet på de tilsvarende produkter
e)
kvalitetsklasse.
For frugter og grøntsager med EF-handelsnormer anføres disse oplysninger i stedet for oplysningerne i de pågældende handelsnormer.
KAPITEL II
Kontrol af overensstemmelse med handelsnormerne
Afdeling 1
Almindelige bestemmelser
Artikel 7
Anvendelsesområde
Dette kapitel indeholder bestemmelser for den overensstemmelseskontrol, medlemsstaterne foretager i alle handelsled for at fastslå, om produkterne er i overensstemmelse med handelsnormerne i henhold til artikel 2 i forordning (EF) nr. 1182/2007.
Artikel 8
Ansvarlige organer
1. Hver medlemsstat udpeger:
a)
en myndighed, i det følgende benævnt »koordineringsmyndigheden«, som er eneansvarlig for koordinering og kontakter på de områder, som er omfattet af dette kapitel, og
b)
et eller flere kontrolorganer, i det følgende benævnt »kontrolorganer«, som har ansvaret for anvendelsen af artikel 2, stk. 6, i forordning (EF) nr. 1182/2007.
2. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen:
a)
navn og postadresse samt elektronisk adresse på den koordineringsmyndighed, de har udpeget i medfør af stk. 1
b)
navn og postadresse samt elektronisk adresse på de kontrolorganer, de har udpeget i medfør af stk. 1
c)
den præcise fastlæggelse af de udpegede kontrolorganers kompetenceområde.
3. Koordineringsmyndigheden kan være kontrolorganet, et af kontrolorganerne eller et andet organ udpeget efter stk. 1.
4. Kommissionen offentliggør på en måde, den finder passende, en liste over de koordineringsmyndigheder, som medlemsstaterne har udpeget.
Artikel 9
Database med oplysninger om erhvervsdrivende
1. Medlemsstaterne opretter en database med oplysninger om de erhvervsdrivende i frugt- og grøntsagssektoren, der på de i denne artikel fastsatte betingelser rummer dataene om de erhvervsdrivende, der deltager i markedsføringen af friske frugter og grøntsager, som der er fastsat normer for i medfør af artikel 2 i forordning (EF) nr. 1182/2007.
I dette kapitel forstås ved »erhvervsdrivende« enhver fysisk eller juridisk person, der ligger inde med friske frugter og grøntsager, som er underlagt handelsnormer, for at udstille disse produkter med henblik på salg, udbyde dem til salg, sælge eller i øvrigt bringe dem i handelen på Fællesskabets område for egen regning eller for tredjemands regning og/eller med henblik på eksport til tredjelande.
2. Medlemsstaterne bestemmer, på hvilke betingelser følgende erhvervsdrivende enten optages eller ikke optages i databasen:
a)
erhvervsdrivende, hvis virksomhed er af en sådan art, at de i henhold til artikel 3 er fritaget for at overholde handelsnormerne
b)
fysiske eller juridiske personer, hvis aktivitet i frugt- og grøntsagssektoren er begrænset til transport af varer eller til detailsalg af ringe mængder frugt og grøntsager.
3. Består databasen af flere særskilte elementer, sørger koordineringsmyndigheden for, at databasen og dens forskellige elementer samt ajourføringerne heraf er ensartede. Kontrolorganerne foretager ajourføringerne bl.a. på grundlag af de oplysninger, de indhenter under kontrollen i alle handelsled.
4. Databasen indeholder for hver erhvervsdrivende registreringsnummer, navn, adresse, de nødvendige oplysninger til klassificering i en af de kategorier, som er nævnt i artikel 10, herunder den erhvervsdrivendes placering i handelskredsløbet, en angivelse af den erhvervsdrivendeshans virksomheds størrelse samt oplysninger om forhold, der er konstateret under tidligere kontroller hos denne erhvervsdrivende, samt al anden information, som anses for at være nødvendig for kontrollen.
5. De erhvervsdrivende har pligt til at give de oplysninger, som medlemsstaterne anser for nødvendige for oprettelse og ajourføring af databasen. Medlemsstaterne fastlægger betingelser for, hvordan de erhvervsdrivende, der ikke er etableret på deres område, men som opererer på deres område, skal figurere i deres database.
Afdeling 2
Kontroller på det indre marked
Artikel 10
Overensstemmelseskontrol på det indre marked
1. Medlemsstaterne indfører en kontrolordning, som giver mulighed for ved stikprøver i alle handelsled at efterprøve, om de produkter, som de erhvervsdrivende ligger inde med, er i overensstemmelse med handelsnormerne.
Som led i denne kontrolordning fastlægger medlemsstaterne ud fra en analyse af risikoen for, at en erhvervsdrivende markedsfører produkter, der ikke er i overensstemmelse med handelsnormerne, hvor ofte kontrolorganerne skal foretage kontrol. Der skal foretages kontroller tilstrækkeligt ofte til at sikre overholdelse af Fællesskabets bestemmelser for hver kategori af erhvervsdrivende, som medlemsstaterne forud har defineret.
Den pågældende risikoanalyse baseres på de erhvervsdrivendes størrelse, deres placering i handelskredsløbet, forhold, der blev konstateret under tidligere kontroller, samt eventuelt andre parametre, som fastlægges af medlemsstaterne.
Erhvervsdrivende, som klargør og pakker frugt og grøntsager, især i dyrkningsområdet, vil i denne forbindelse blive kontrolleret hyppigere end andre kategorier erhvervsdrivende. Kontrollen kan endvidere foretages under transporten.
Viser det sig ved kontrollen, at der er begået betydelige uregelmæssigheder, øger kontrolorganerne kontrolhyppigheden hos de berørte erhvervsdrivende.
2. De erhvervsdrivende har pligt til at give kontrolorganerne de oplysninger, som disse anser for nødvendige for kontrollens tilrettelæggelse og gennemførelse.
3. Medlemsstaterne kan for en periode på tre år, der kan fornyes, tillade, at hvert kolli, der sendes, påklæbes et klæbemærke som vist i bilag II, hvis de pågældende afsendere giver tilstrækkelig garanti for, at de frugter og grøntsager, som de sender, og som er underlagt handelsnormer, udviser en konstant og høj overensstemmelsesgrad. Tilladelsen gives for tre år og kan fornyes.
For at få adgang til denne mulighed skal de erhvervsdrivende desuden
a)
råde over kontrolpersoner, der har gennemgået en uddannelse, som medlemsstaten har godkendt
b)
råde over passende anlæg til klargøring og emballering af produkterne
c)
forpligte sig til at foretage en overensstemmelseskontrol af de varer, de forsender, og råde over et register med en oversigt over alle de kontroloperationer, de har foretaget.
Giver den erhvervsdrivende ikke længere tilstrækkelig garanti for en konstant og høj overensstemmelsesgrad, eller er en af betingelserne i andet afsnit ikke længere opfyldt, trækker medlemsstaten den erhvervsdrivendes tilladelse til på hvert sendt kolli at påsætte det klæbemærke, hvoraf der er vist en model i bilag II, tilbage.
4. Den koordinerende myndighed tilstiller Kommissionen bestemmelserne i kontrolordningen som anført i stk. 1. Denne meddelelse skal især indeholde oplysninger om de forskellige kategorier erhvervsdrivende, der er identificeret, og om den kontrolhyppighed, der er fastsat for hver kategori, samt eventuelt de nærmere betingelser for anvendelsen af stk. 3, de nærmere betingelser for anvendelsen af artikel 11, stk. 1, og minimumsomfanget af den kontrol, der skal foretages hos de forskellige berørte erhvervsdrivende. Alle senere ændringer af kontrolordningen skal straks meddeles til Kommissionen.
5. Kontrolorganerne i en medlemsstat, på hvis område det for et vareparti fra en anden medlemsstat konstateres, at varerne ikke er i overensstemmelse med normerne på grund af produktfejl eller -forringelser, der allerede kunne konstateres under pakningen, sørger for, at sådanne tilfælde af manglende overensstemmelse, der afdækkes til og med engrosleddet, herunder i distributionscentre, meddeles koordineringsmyndighederne i de medlemsstater, der kan være berørt.
Artikel 11
Overensstemmelseskontrol ved eksport
1. Inden produkterne til eksport til tredjelande forlader Fællesskabets toldområde, sikrer det ansvarlige kontrolorgan i eksportleddet ved en overensstemmelseskontrol, at disse produkter er i overensstemmelse med handelsnormerne.
Eksportørerne har pligt til at give kontrolorganerne de oplysninger, som disse anser for nødvendige for kontrollens tilrettelæggelse og gennemførelse.
2. Medlemsstaterne kan for hver berørt kategori erhvervsdrivende efter en risikoanalyse fastsætte den minimumsandel af forsendelser og mængder, som det ansvarlige kontrolorgan skal underkaste en overensstemmelseskontrol ved eksport. Denne andel skal være tilstrækkelig til at sikre, at EF-reglerne overholdes. Afslører kontrollen betydelige uregelmæssigheder, øger kontrolorganerne andelen af de forsendelser og mængder, der skal kontrolleres hos de pågældende erhvervsdrivende.
Medlemsstaterne kan anvende ordningen i henhold til andet første afsnit på erhvervsdrivende, der opfylder følgende betingelser:
a)
de giver tilstrækkelig garanti for, at de frugter og grøntsager, som de afsætter, udviser en konstant og høj overensstemmelsesgrad
b)
de har kontrolpersonale, der har gennemgået en uddannelse, som medlemsstaten har godkendt
c)
de forpligter sig til at foretage en overensstemmelseskontrol af de varer, som de afsætter
d)
de forpligter sig til at føre et register med en oversigt over alle de kontroller, de har foretaget.
3. Efter at have foretaget den i stk. 1 omhandlede kontrol udsteder kontrolorganet den i bilag III fastsatte overensstemmelsesattest for hvert parti til eksport, som det anser for at være i overensstemmelse med normerne. Hvis en eksportforsendelse består af flere partier, kan partiernes overensstemmelse med normerne bekræftes på en og samme attest, for så vidt de forskellige partier, som indgår i forsendelsen, anføres tydeligt hver for sig.
I tilfælde af at de partier, der er omfattet af overensstemmelsesattesten, jf. stk. 2, ikke er blevet kontrolleret af det ansvarlige kontrolorgan ved eksport, skal angivelsen »egenkontrol (artikel 11, stk. 2, i Kommissionens forordning (EF) nr. 0000/2007)« være anført i rubrik 13 (Bemærkninger) i attesten.
4. Den ansvarlige toldmyndighed kan kun antage udførselsangivelsen:
a)
hvis varerne ledsages af enten den attest, der er nævnt i stk. 3, eller af den, der er nævnt i artikel 19, stk. 2, eller
b)
hvis det ansvarlige kontrolorgan på passende måde har underrettet toldmyndigheden om, at der er udstedt en af de to nævnte attester for de pågældende partier.
Artikel 12
Overensstemmelseskontrol ved import
1. Inden produkter fra tredjelande overgår til fri omsætning, skal det kontrolleres, om de er i overensstemmelse med handelsnormerne.
Importørerne har pligt til at give kontrolorganerne de oplysninger, som disse anser for nødvendige for at tilrettelægge og gennemføre den kontrol, der er anført i stk. 2 og i artikel 16, stk. 1.
2. Uden at dette berører bestemmelserne i artikel 3, foretager det ansvarlige kontrolorgan en overensstemmelseskontrol ved import af hvert importeret parti og udsteder den i bilag III viste overensstemmelsesattest, hvis produkterne stemmer overens med normerne. Hvis en importforsendelse består af flere partier, kan partiernes overensstemmelse med normerne bekræftes på en og samme attest, for så vidt de forskellige partier, som indgår i forsendelsen, anføres tydeligt hver for sig.
3. Toldmyndigheden tillader kun overgang til fri omsætning:
a)
hvis varerne ledsages af enten den attest, der er nævnt i stk. 2, den, der er nævnt i artikel 14, stk. 1, eller den, der er nævnt i artikel 19, stk. 2, eller
b)
hvis det ansvarlige kontrolorgan på passende måde har underrettet toldmyndigheden om, at der er udstedt en af de to nævnte attester for de pågældende partier.
4. Uanset stk. 1, 2 og 3 kan kontrolorganet ved import beslutte ikke at kontrollere bestemte partier, hvis det anser risikoen for manglende overensstemmelse med normerne for beskeden for disse partier. Kontrolorganet meddeler dette til toldmyndigheden ved hjælp af en erklæring forsynet med organets stempel eller underretter toldmyndigheden herom på anden måde, så den kan foretage toldbehandlingen.
Med henblik på anvendelse af første afsnit fastsætter kontrolorganet på forhånd kriterierne for evalueringen af risikoen for manglende overensstemmelse og fastsætter efter en risikoanalyse for hver type import, det har fastlagt, den minimumsandel af forsendelser og mængder, som det ansvarlige kontrolorgan skal underkaste en overensstemmelseskontrol ved import. Under alle omstændigheder skal enhver andel, der fastsættes i henhold til dette stykke, være væsentligt større end andelene i henhold til artikel 16, stk. 1.
5. For at opnå en mere ensartet anvendelse af stk. 4 i medlemsstaterne fastlægger Kommissionen fælles retningslinjer for anvendelsen. Koordineringsmyndigheden giver straks Kommissionen meddelelse om reglerne for anvendelsen af stk. 4, herunder kriterierne og minimumsandelene i henhold til stk. 4, andet afsnit, og om enhver senere ændring af disse regler.
6. Hvis det for et vareparti ved import fra tredjelande konstateres, at varerne ikke er i overensstemmelse med normerne, underretter koordineringsmyndigheden i den berørte medlemsstat omgående Kommissionen og koordineringsmyndighederne i de medlemsstater, der kan være berørt, og disse sørger for, at meddelelsen formidles i fornødent omfang på deres område. Meddelelserne til Kommissionen sendes via det elektroniske system, som Kommissionen angiver.
Afdeling 3
Kontrol foretaget af tredjelande
Artikel 13
Godkendelse af den kontrol, som tredjelandene foretager inden import til Fællesskabet
1. På anmodning fra et tredjeland kan Kommissionen efter proceduren i artikel 46 i forordning (EF) nr. 2200/96 godkende den overensstemmelseskontrol, som tredjelandet foretager inden importen til Fællesskabet.
2. Den i stk. 1 nævnte godkendelse kan indrømmes tredjelande, der anmoder herom, og på hvis område EF-handelsnormerne eller normer, der mindst svarer hertil, overholdes for produkter, som eksporteres til Fællesskabet.
Ved godkendelsen fastsættes det, hvem der er den officielle myndighed i tredjelandet, på hvis ansvar den i stk. 1 omhandlede kontrol foretages. Denne kontaktperson er ansvarlig for kontakterne til Fællesskabet. Ved godkendelsen fastlægges endvidere de kontrolorganer, der varetager nævnte kontrol, i det følgende benævnt »kontrolorganerne«.
Godkendelsen kan kun gælde produkter med oprindelse i det pågældende tredjeland og kan begrænses til bestemte produkter.
3. Kontrolorganerne skal være officielle organer eller officielt anerkendt af den i stk. 2 nævnte kontaktperson og frembyde en tilstrækkelig garanti samt råde over personale, udstyr og anlæg i det omfang, det er nødvendigt for, at kontrollen kan gennemføres efter de i artikel 20, stk. 1, omhandlede metoder eller tilsvarende metoder.
4. Listen over lande, hvis overensstemmelseskontrol er blevet godkendt i henhold til denne artikel, og de berørte produkter er anført i del A i bilag IV. Nærmere oplysninger om deres officielle myndigheder og kontrolorganer er anført i del B i samme bilag, og modellerne til attester, jf. artikel 14, er anført i del C i samme bilag.
Artikel 14
Attester
1. Kontrolorganerne udsteder for hvert kontrolleret parti, inden det føres ind på Fællesskabets toldområde, den i bilag III viste overensstemmelsesattest eller enhver anden formular, som er aftalt mellem Kommissionen og det pågældende tredjeland. Hvis en importforsendelse består af flere partier, kan partiernes overensstemmelse med normerne bekræftes på en og samme attest, for så vidt de forskellige partier, som indgår i forsendelsen, anføres tydeligt hver for sig.
Modellerne til den formular, som de attester, der er fastsat i første afsnit, er udstedt på, fastlægges som led i den i artikel 13, stk. 1, nævnte godkendelse.
2. Attesterne kan kun udstedes i ét eksemplar, der markeres som »original«. Hvis det er nødvendigt at udstede yderligere eksemplarer, skal disse være markeret »kopi«. De kompetente myndigheder i Fællesskabet accepterer kun originaleksemplaret af attesten som gyldigt.
Formularens format er 210 × 297 mm med en maksimal længdetolerance på mellem - 5 og + 8 mm. Der skal anvendes hvidt, træfrit og skrivefast papir med en vægt på mindst 40 gram pr. kvadratmeter.
Formularerne skal trykkes og udfyldes på et af Fællesskabets officielle sprog.
Formularerne skal udfyldes ad mekanisk eller lignende vej.
På attesten må ikke forekomme raderinger eller overskrivninger. Foretages der ændringer, skal det gøres ved hjælp af overstregning og eventuelt ved tilføjelse af de ønskede oplysninger. Enhver rettelse af denne art skal godkendes af ophavsmanden hertil og påtegnes af udstedelsesmyndighederne.
På hver attest skal der af hensyn til identifikationen være påført et løbenummer, og attesten skal påføres udstedelsesmyndighedens stempel samt underskrives af den eller de personer, der er bemyndiget hertil.
Udstedelsesmyndigheden beholder en kopi af hver attest, den udsteder.
Artikel 15
Suspension af godkendelse
Godkendelsen kan suspenderes af Kommissionen, hvis det i et betydeligt antal partier og/eller mængder konstateres, at varerne ikke svarer til oplysningerne i de attester, som tredjelandenes kontrolorganer har udstedt, eller når der ikke er svaret tilfredsstillende på de anmodninger om efterfølgende kontrol som anført i artikel 16, stk. 2.
Artikel 16
Supplerende kontroller foretaget af medlemsstaterne
1. Medlemsstaterne kontrollerer fysisk ved import, om produkter, der importeres på de i nærværende afdeling nævnte vilkår, er i overensstemmelse med normerne ved for hvert berørt tredjeland at foretage overensstemmelseskontrol af en betydelig del af de på disse vilkår importerede forsendelser og mængder. Denne andel skal være tilstrækkelig til at kontrollere, om kontroltjenesterne overholder EF-reglerne. Medlemsstaterne sikrer sig, at foranstaltningerne i artikel 20, stk. 3, anvendes på de således kontrollerede partier, når disse ikke er i overensstemmelse med handelsnormerne.
Afslører kontrollen betydelige uregelmæssigheder, meddeler medlemsstaterne straks dette til Kommissionen, og kontrolorganerne øger andelen af de forsendelser og mængder, som skal kontrolleres efter bestemmelserne i denne artikel.
I tilfælde af at medlemsstaten opkræver et gebyr til dækning af omkostningerne ved overensstemmelseskontrollen i henhold til dette stykke, skal dette gebyr fastsættes på et sådant niveau, at det afspejler den mindre andel af kontrollerede forsendelser og mængder ved denne kontrol end ved kontrollen i henhold til artikel 12.
2. Hver gang der opstår begrundet tvivl om ægtheden af en attest som anført i artikel 14, stk. 1, første afsnit, eller om korrektheden af angivelserne herpå, foretages der en efterfølgende kontrol.
Den kompetente myndighed i Fællesskabet returnerer attesten eller kopien heraf til den officielle kontaktperson i tredjelandet, jf. artikel 13, stk. 2, andet afsnit, i givet fald med angivelse af de grunde, der kan berettige til en undersøgelse, og alle indhentede oplysninger, der tyder på, at attesten ikke er ægte, eller at angivelserne herpå ikke er rigtige. Kommissionen skal hurtigst muligt underrettes om anmodningerne om efterfølgende kontrol og om resultaterne af de enkelte kontroller.
Når der anmodes om en efterfølgende kontrol, kan importøren af de berørte varer anmode de kompetente kontrolorganer om at gennemføre den overensstemmelseskontrol, der er fastsat i artikel 12.
Artikel 17
Underretningsforpligtelser
1. Koordineringsmyndigheden giver for hvert kvartal inden udgangen af det kvartal, der følger efter det pågældende kvartal, for hvert tredjeland og hvert produkt Kommissionen meddelelse om det antal partier og de mængder, der er importeret på vilkårene i artikel 13, det antal partier og de mængder, som har været underkastet overensstemmelseskontrol efter artikel 16, stk. 1, samt i hvilke af disse partier varerne ifølge kontrolorganerne ikke var i overensstemmelse med dataene i de overensstemmelsesattester, som kontroltjenesten i tredjelandet har udstedt, sammen med oplysninger for hvert parti om, hvor stor en mængde det drejer sig om, og hvilken type fejl der er konstateret.
2. Toldmyndighederne arbejder tæt sammen med koordineringsmyndigheden og/eller kontrolorganerne, navnlig med hensyn til anvendelse af artikel 16, stk. 1 og 2, og giver dem alle nødvendige oplysninger.
Artikel 18
Administrativt samarbejde
1. Anvendelsen af bestemmelserne i denne afdeling sker under forudsætning af, at der indføres en procedure for administrativt samarbejde mellem Fællesskabet og hvert berørt tredjeland.
For at være berettiget til denne procedure skal de pågældende tredjelande tilsende Kommissionen alle relevante oplysninger om kontrolforanstaltningerne, herunder aftryk af de stempler, som kontrolorganerne i tredjelandene anvender, samt i givet fald straks enhver ændring af disse oplysninger. Kommissionen videresender disse oplysninger samt senere ændringer heraf til medlemsstaternes koordineringsmyndigheder, der derefter orienterer toldmyndighederne og andre kompetente myndigheder.
Når det administrative samarbejde er indført samt efter enhver væsentlig ændring af de oplysninger, som et tredjeland har fremsendt inden for rammerne af dette administrative samarbejde med hensyn til den officielle kontaktpersons og kontroltjenesternes navne og adresser, offentliggør Kommissionen en meddelelse herom på en måde, den finder passende.
2. Den i artikel 13, stk. 4, omhandlede godkendelse af tredjelande gælder fra den dato, hvor meddelelsen, jf. denne artikels stk. 1 vedrørende etablering af administrativt samarbejde mellem Fællesskabet og tredjelandet, offentliggøres af Kommissionen.
Afdeling 4
Produkter bestemt til industriel forarbejdning
Artikel 19
Produkter bestemt til industriel forarbejdning
1. I forbindelse med nærværende forordning er produkter til industriel forarbejdning frugt og grøntsager, der er underlagt handelsnormer, og som sendes til forarbejdningsvirksomhederne for dér at blive forarbejdet til produkter, hvis position i den kombinerede nomenklatur er forskellig fra det oprindelige friske produkts position.
2. De ansvarlige kontrolorganer udsteder den i bilag V viste attest om industriel anvendelse for produkter bestemt til eksport til tredjelande og for produkter importeret til Fællesskabet, hvis disse produkter er bestemt til industriel forarbejdning og derfor ifølge artikel 3, stk. 1, litra a), ikke behøver at være i overensstemmelse med handelsnormerne. De skal sikre sig, at de særlige mærkningsbestemmelser i denne artikels stk. 4 overholdes.
3. Ved import sender det ansvarlige kontrolorgan efter at have udstedt den i stk. 2 nævnte attest omgående koordineringsmyndigheden i den medlemsstat, hvor den industrielle forarbejdning skal finde sted, en kopi af den pågældende attest samt alle oplysninger, der er nødvendige for en eventuel kontrol af forarbejdningen. Efter forarbejdningen returnerer forarbejdningsvirksomheden attesten til det ansvarlige kontrolorgan, som sikrer sig, at produkterne rent faktisk har undergået en industriel forarbejdning.
4. Pakkeriet skal på synlig måde mærke emballagen på produkter til industriel forarbejdning med angivelsen »industriel anvendelse« eller en tilsvarende angivelse. I tilfælde af varer, der sendes i løs afladning, og som læsses direkte på et transportmiddel, skal denne angivelse anføres på en følgeseddel eller en seddel, der anbringes på et synligt sted inde i transportmidlet.
5. Medlemsstaterne træffer alle de hensigtsmæssige foranstaltninger, bl.a. med hensyn til samarbejde med de øvrige berørte medlemsstater, for at undgå, at varer, der er bestemt for friskvaremarkedet, sendes fra produktionsområdet som varer, der er bestemt til industriel forarbejdning.
Afdeling 5
Kontrolmetoder
Artikel 20
Kontrolmetoder
1. Bortset fra overensstemmelseskontrol ved detailsalg til den endelige forbruger foretages den i dette kapitel fastsatte overensstemmelseskontrol efter metoderne i bilag VI, medmindre andet er bestemt i nærværende forordning.
Medlemsstaterne fastsætter særlige regler for overensstemmelseskontrol ved detailsalg til den endelige forbruger.
2. Hvis det efter kontrol konkluderes, at varerne er i overensstemmelse med handelsnormerne, kan det ansvarlige kontrolorgan udstede den i bilag III viste overensstemmelsesattest. Denne attest skal under alle omstændigheder udstedes ved import og eksport.
3. I tilfælde af manglende overensstemmelse udsteder kontrolorganet en erklæring om manglende overensstemmelse til den erhvervsdrivende eller dennes repræsentant. Varer, for hvilke der er udstedt en erklæring om manglende overensstemmelse, må ikke flyttes uden tilladelse fra det kontrolorgan, som har udstedt denne erklæring. Denne tilladelse kan være afhængig af, at en række betingelser fastsat af det pågældende kontrolorgan, overholdes.
De erhvervsdrivende kan beslutte at bringe alle eller en del af varerne i overensstemmelse med normerne. Varer, der er bragt i overensstemmelse med normerne, må ikke markedsføres, før det ansvarlige kontrolorgan ved passende midler har sikret sig, at varerne er bragt i overensstemmelse med normerne. Kontrolorganet udsteder i givet fald først den i bilag III viste overensstemmelsesattest for partiet eller en del af partiet, når varerne er bragt i overensstemmelse med normerne.
Hvis et kontrolorgan imødekommer en erhvervsdrivendes anmodning om at bringe varerne i overensstemmelse med normerne i en anden medlemsstat end den, hvor det ved kontrollen er fastslået, at varerne ikke er i overensstemmelse med normerne, træffer de pågældende medlemsstater alle de foranstaltninger, de finder nødvendige, navnlig hvad angår indbyrdes samarbejde, til at efterprøve, at der er opnået overensstemmelse.
Når varerne hverken kan bringes i overensstemmelse med normerne eller gå til foder, industriel forarbejdning eller enhver anden nonfood-anvendelse, kan kontrolorganet, hvis det viser sig at være nødvendigt, anmode de erhvervsdrivende om at træffe de relevante foranstaltninger til at sikre, at de pågældende produkter ikke bringes i handelen.
De erhvervsdrivende forelægger de oplysninger, som medlemsstaterne finder nødvendige for anvendelsen af dette stykke.
4. Ved anvendelsen af dette kapitel skal fakturaer og ledsagedokumenter for produkter indeholde oplysninger om produkternes kvalitetsklasse, oprindelsesland og eventuelt den industrielle anvendelse. Dette krav gælder ikke ved detailsalg til den endelige forbruger.
AFSNIT III
PRODUCENTORGANISATIONER
KAPITEL I
Betingelser og anerkendelse
Afdeling 1
Definitioner
Artikel 21
Definitioner
1. I dette afsnit forstås ved:
a)
»producent«: en landbruger som omtalt i artikel 3, stk. 1, litra a), i forordning (EF) nr. 1182/2007
b)
»filial«: en virksomhed, hvor en eller flere producentorganisationer eller sammenslutninger heraf besidder en kapitalandel, og som bidrager til at opfylde producentorganisationens eller sammenslutningen af producentorganisationers mål
c)
»tværnational producentorganisation«: en organisation, hvor mindst en af producenternes bedrifter ligger i en anden medlemsstat end den, hvor producentorganisationen har sit hovedsæde
d)
»tværnational sammenslutning af producentorganisationer«: en sammenslutning af producentorganisationer, hvor mindst en af de tilsluttede producentorganisationer har sit hovedsæde i en anden medlemsstat end den, hvor sammenslutningen har sit hovedsæde
e)
»konvergensmål«: mål for foranstaltninger til fordel for de mindst udviklede medlemsstater og regioner i henhold til fællesskabslovgivningen vedrørende Den Europæiske Fond for Regionaludvikling (i det følgende benævnt EFRU), Den Europæiske Socialfond (i det følgende benævnt ESF) og Samhørighedsfonden for perioden fra 1. januar 2007 til 31. december 2013
f)
»foranstaltning«:
i)
aktioner, der sigter mod at planlægge produktionen, herunder erhvervelse af anlægsaktiver
ii)
aktioner, der sigter mod at forbedre eller fastholde produktkvaliteten, herunder erhvervelse af anlægsaktiver
iii)
aktioner, der sigter mod at forbedre afsætningen, herunder erhvervelse af anlægsaktiver, samt andre promotions- og kommunikationsaktiviteter end dem, der henhører under nr. vi)
iv)
forskning og forsøgsmæssig produktion, herunder erhvervelse af anlægsaktiver
v)
uddannelsesaktioner, der ikke henhører under nr. vi), og aktioner, der sigter mod at fremme adgangen til rådgivning
vi)
et af de seks kriseforebyggelses- og krisestyringsinstrumenter, der er anført i artikel 9, stk. 2, første afsnit, litra a) til litra f), i forordning (EF) nr. 1182/2007
vii)
miljøforanstaltninger, jf. artikel 9, stk. 3, i forordning (EF) nr. 1182/2007, herunder erhvervelse af anlægsaktiver
viii)
øvrige aktioner, herunder erhvervelse af andre anlægsaktiver end dem, der henhører under nr. i), ii), iii), iv) og vii), der opfylder et eller flere af målene i artikel 9, stk. 1, i forordning (EF) nr. 1182/2007
g)
»aktion«: en specifik aktivitet eller et specifikt instrument, der sigter mod at nå et bestemt operationelt mål, som kan bidrage til at nå et eller flere af de mål, der er anført i artikel 9, stk. 1, i forordning (EF) nr. 1182/2007
h)
»biprodukt«: et produkt, der fremkommer ved tilberedning og/eller forarbejdning af en frugt eller grøntsag, og som har en positiv økonomisk værdi, men ikke er det tilsigtede hovedresultat
i)
»første forarbejdning«: forarbejdning af en frugt eller grøntsag til et andet produkt som anført i bilag I til EF-traktaten. Vask, opskæring, beskæring, tørring og pakning af friske produkter med henblik på afsætning betragtes ikke som første forarbejdning
j)
»branchegrundlag«, jf. artikel 10, stk. 3, litra b), i forordning (EF) nr. 1182/2007: en eller flere af de aktiviteter, der er anført i artikel 20, litra c), i forordning (EF) nr. 1182/2007, og som er godkendt af medlemsstaten og forvaltes i fællesskab af en producentorganisation eller en sammenslutning af producentorganisationer og mindst én anden aktør i fødevareforarbejdnings- og/eller distributionskæden, og
k)
»udgangsindikator«: enhver indikator, som afspejler en tilstand eller en tendens, der er fremherskende ved starten af en programmeringsperiode, og som kan give nyttige oplysninger:
i)
ved analysen af udgangssituationen med henblik på at fastlægge en national strategi for bæredygtige driftsprogrammer eller et driftsprogram
ii)
som en reference, som resultater og virkninger af en national strategi eller et driftsprogram kan vurderes i forhold til, og/eller
iii)
ved fortolkning af resultater og virkninger af en national strategi eller et driftsprogram.
2. Medlemsstaterne definerer, hvilke juridiske personer der er berørt på deres område med henblik på artikel 3, stk. 1, og artikel 7, stk. 1, i forordning (EF) nr. 1182/2007, på baggrund af deres nationale juridiske og administrative strukturer. De fastsætter om nødvendigt også bestemmelser for en klar definition af dele af juridiske personer med hensyn til anvendelse af de pågældende artikler.
Afdeling 2
Betingelser for producentorganisationer
Artikel 22
Omfattede produkter
1. Medlemsstaterne anerkender producentorganisationer i henhold til artikel 4 i forordning (EF) nr. 1182/2007 med hensyn til det produkt eller den kategori af produkter, som specificeres nærmere i ansøgningen om anerkendelse, med forbehold af eventuelle beslutninger truffet i henhold til artikel 4, stk. 1, litra c), i forordningen.
2. Medlemsstaterne anerkender kun producentorganisationer med hensyn til produkter, der udelukkende er bestemt til forarbejdning, hvis de kan sikre, at de pågældende produkter leveres til forarbejdning, hvad enten det sker gennem leveringskontrakter eller på anden vis.
Artikel 23
Minimumsantal medlemmer
Ved fastlæggelsen af minimumsantallet af medlemmer for en producentorganisation i medfør af artikel 4, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 1182/2007 kan medlemsstaterne bestemme, at minimumsantallet af producenter kan beregnes på grundlag af antallet af producenter, der er tilknyttet hver af de juridiske personer eller klart definerede dele af juridiske personer, såfremt en ansøger om anerkendelse helt eller delvis består af medlemmer, der selv er juridiske personer eller klart definerede dele af juridiske personer bestående af producenter.
Artikel 24
Mindste medlemsperiode
1. En producent skal være tilsluttet en producentorganisation i mindst et år.
2. Opsigelse af medlemskabet skal meddeles organisationen skriftligt. Medlemsstaterne fastlægger opsigelsesperioder på højst seks måneder og bestemmer, på hvilke datoer udtrædelsen træder i kraft.
Artikel 25
Producentorganisationens strukturer og aktiviteter
Medlemsstaterne sikrer, at producentorganisationerne råder over det personale, den infrastruktur og det udstyr, der er påkrævet for at opfylde de krav, der er fastlagt i artikel 3, stk. 1, i forordning (EF) nr. 1182/2007, og for at varetage deres hovedopgaver, bl.a. med hensyn til:
a)
kendskab til medlemmernes produktion
b)
indsamling, sortering, oplagring og behandling af medlemmernes produktion
c)
forretningsmæssig og budgetmæssig forvaltning og
d)
centraliseret bogholderi og faktureringssystem.
Artikel 26
Værdi eller mængde af markedsegnet produktion
Med henblik på artikel 4, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 1182/2007 beregnes værdien eller mængden af markedsegnet produktion på samme grundlag som værdien af den afsatte produktion, jf. denne forordnings artikel 52 og 53.
Artikel 27
Tilvejebringelse af tekniske faciliteter
Hvis en producentorganisation er anerkendt med hensyn til et produkt, hvortil der kræves tekniske faciliteter, anses producentorganisationen i medfør af artikel 4, stk. 1, litra e), i forordning (EF) nr. 1182/2007 for at opfylde sin forpligtelse, såfremt den sørger for tekniske faciliteter på et passende niveau, enten selv eller via sine medlemmer, gennem filialer eller ved outsourcing.
Artikel 28
Producentorganisationernes hovedaktivitet
1. En producentorganisations hovedaktivitet er at koncentrere udbud og afsætning af medlemmernes produkter, som den er anerkendt for.
2. Værdien af en producentorganisations egne medlemmers og andre producentorganisationers medlemmers afsatte produktion, som den sælger, overstiger værdien af alle de øvrige afsatte produkter, den sælger.
Denne beregning er kun baseret på produkter, producentorganisationen er anerkendt for.
3. Hvis artikel 52, stk. 7, bringes i anvendelse, gælder stk. 2 tilsvarende for de berørte filialer fra den 1. januar 2012.
Artikel 29
Outsourcing
Outsourcing af en producentorganisations aktivitet betyder, at producentorganisationen indgår en kommerciel aftale med en anden enhed, herunder et af sine medlemmer eller en filial, med henblik på den pågældende aktivitet. Producentorganisationen forbliver dog ansvarlig for at sikre gennemførelsen af aktiviteten og bevarer den overordnede kontrol med og overvågningen af den kommercielle aftale om aktiviteten.
Stk. 1 gælder tilsvarende, hvis en sammenslutning af producentorganisationer outsourcer en aktivitet.
Artikel 30
Tværnationale producentorganisationer
1. En tværnational producentorganisation skal have sit hovedsæde i en medlemsstat, hvor producentorganisationen råder over betydelige driftsanlæg eller har et betydeligt antal medlemmer og/eller opnår en væsentlig del af den afsatte produktions værdi.
2. Den medlemsstat, hvor den tværnationale producentorganisation har sit hovedsæde, er ansvarlig for:
a)
anerkendelse af den tværnationale producentorganisation
b)
godkendelse af den tværnationale producentorganisations driftsprogram
c)
etablering af det nødvendige administrative samarbejde med de andre medlemsstater, hvor der er medlemmer, med hensyn til overholdelsen af betingelserne for anerkendelse og ordningen vedrørende kontrol og sanktioner. De andre medlemsstater er forpligtet til at yde al nødvendig bistand til den medlemsstat, hvor hovedsædet er beliggende, og
d)
formidling på anmodning af andre medlemsstater af al relevant dokumentation, herunder gældende lovgivning, til de øvrige medlemsstater, hvor der er medlemmer, oversat til de pågældende medlemsstaters officielle sprog.
Artikel 31
Sammenlægninger af producentorganisationer
1. Hvis producentorganisationer, der opstår ved en sammenlægning, forinden gennemførte forskellige driftsprogrammer, kan de sideløbende, men særskilt, videreføre disse programmer indtil den 1. januar i året efter sammenlægningen. I disse tilfælde indgiver producentorganisationerne anmodning om en sammenlægning af driftsprogrammerne ved en ændring i overensstemmelse med bestemmelserne i artikel 66. Ellers indgiver producentorganisationerne straks anmodning om en sammenlægning af driftsprogrammerne ved en ændring i overensstemmelse med bestemmelserne i artikel 67.
2. Medlemsstaterne kan uanset stk. 1 tillade producentorganisationer, der indgiver en velbegrundet anmodning herom, sideløbende at videreføre de forskellige driftsprogrammer særskilt indtil deres normale udløb.
Artikel 32
Medlemmer, der ikke er producenter
1. Medlemsstaterne kan beslutte, om og på hvilke betingelser en fysisk eller juridisk person, der ikke er producent, kan accepteres som medlem af en producentorganisation.
2. Ved beslutningen om de i stk. 1 omhandlede betingelser sørger medlemsstaterne for, at artikel 3, stk. 1, litra a), og stk. 4, litra c), i forordning (EF) nr. 1182/2007 overholdes.
3. De i stk. 1 omhandlede fysiske og juridiske personer må ikke:
a)
medregnes i forbindelse med anerkendelseskriterierne
b)
have direkte fordel af ordninger, der finansieres af Fællesskabet.
Medlemsstaterne kan begrænse eller forbyde deres stemmeret til beslutninger om driftsfonden under overholdelse af betingelserne i stk. 2.
Artikel 33
Demokratisk kontrol med producentorganisationerne
Medlemsstaterne træffer de foranstaltninger, de finder nødvendige for at undgå, at en eller flere producenter misbruger deres beføjelser eller indflydelse i forbindelse med en producentorganisations forvaltning og drift; foranstaltningerne omfatter stemmeret.
Afdeling 3
Sammenslutninger af producentorganisationer
Artikel 34
Anerkendelse af sammenslutninger af producentorganisationer
1. Medlemsstaterne anerkender alene sammenslutninger af producentorganisationer i henhold til artikel 5 i forordning (EF) nr. 1182/2007 med hensyn til aktiviteter vedrørende det eller de produkter, der er anført i ansøgningen om anerkendelse.
2. En sammenslutning af producentorganisationer kan anerkendes i henhold til artikel 5 i forordning (EF) nr. 1182/2007 og kan således gennemføre alle en producentorganisations aktiviteter, også selv om afsætningen af de pågældende produkter fortsat varetages af dens medlemmer.
Artikel 35
Sammenslutninger af producentorganisationers hovedaktivitet
Artikel 28, stk. 2 og 3, finder tilsvarende anvendelse på sammenslutninger af producentorganisationer.
Artikel 36
Medlemmer af sammenslutninger af producentorganisationer, der ikke er producentorganisationer
1. Medlemsstaterne kan beslutte, om og på hvilke betingelser en fysisk eller juridisk person, der ikke er en anerkendt producentorganisation, kan accepteres som medlem af en sammenslutning af producentorganisationer.
2. Medlemmer af en anerkendt sammenslutning af producentorganisationer, der ikke er anerkendte producentorganisationer, kan ikke:
a)
medregnes i forbindelse med anerkendelseskriterierne
b)
stemme om beslutninger vedrørende driftsfondene
c)
have direkte fordel af ordninger, der finansieres af Fællesskabet.
Artikel 37
Tværnational sammenslutning af producentorganisationer
1. En tværnational sammenslutning af producentorganisationer har sit hovedsæde i en medlemsstat, hvor sammenslutningen råder over et betydeligt antal tilsluttede producentorganisationer, og/eller de tilsluttede producentorganisationer opnår en væsentlig del af den afsatte produktions værdi.
2. Den medlemsstat, hvor den tværnationale sammenslutning af producentorganisationer har sit hovedsæde, er ansvarlig for:
a)
anerkendelse af sammenslutningen
b)
eventuelt godkendelse af sammenslutningens driftsprogram
c)
etablering af det nødvendige administrative samarbejde med de andre medlemsstater, hvor der er tilsluttede producentorganisationer, med hensyn til overholdelsen af betingelserne for anerkendelse og ordningen for kontrol og sanktioner. De andre medlemsstater er forpligtet til at yde al nødvendig bistand til den medlemsstat, hvor hovedsædet er beliggende, og
d)
formidling på anmodning af andre medlemsstater af al relevant dokumentation, herunder gældende lovgivning, til de øvrige medlemsstater, hvor der er medlemmer, oversat til de pågældende medlemsstaters officielle sprog.
Afdeling 4
Producentsammenslutninger
Artikel 38
Fremlæggelse af anerkendelsesplanen
1. En juridisk person eller en klart defineret del af en juridisk person fremlægger anerkendelsesplanen, jf. artikel 7, stk. 1, i forordning (EF) nr. 1182/2007, for den ansvarlige myndighed i den medlemsstat, hvor den juridiske person har sit hovedsæde.
2. Medlemsstaterne fastsætter:
a)
de minimumskriterier, som den juridiske person eller klart definerede del af en juridisk person skal opfylde for at kunne forelægge en anerkendelsesplan
b)
reglerne for anerkendelsesplanernes udarbejdelse, indhold og iværksættelse
c)
den periode, hvor et tidligere medlem af en producentorganisation skal være udelukket fra at tilslutte sig en producentsammenslutning efter at have forladt producentorganisationen for de produkter, som producentorganisationen var anerkendt for, og
d)
de administrative procedurer for godkendelse af, kontrol med og gennemførelse af anerkendelsesplaner.
Artikel 39
Anerkendelsesplanens indhold
Udkastet til anerkendelsesplan indeholder mindst følgende elementer:
a)
en beskrivelse af udgangssituationen, bl.a. med hensyn til antallet af deltagende producenter, med en fuldstændig oversigt over medlemmer, produktion, herunder værdien af den afsatte produktion, afsætning og infrastruktur, herunder infrastruktur, der ejes af de enkelte medlemmer af producentsammenslutningen, hvis den skal bruges af producentsammenslutningen selv
b)
den foreslåede startdato for gennemførelse af planen og dens varighed, der ikke må overstige fem år, og
c)
de aktiviteter, der skal gennemføres for at opnå anerkendelse.
Artikel 40
Godkendelse af anerkendelsesplanen
1. De nationale myndigheder træffer afgørelse om det forelagte udkast til anerkendelsesplan senest tre måneder efter, at de har modtaget planen med den fornødne dokumentation.
2. Efter den i artikel 113 omtalte kontrol skal den nationale myndighed enten:
a)
godkende planen og give en foreløbig anerkendelse
b)
anmode om ændringer i planen, eller
c)
afvise planen.
Eventuelt kan kun en plan, som indeholder de ændringer, der er anmodet om efter litra b), godkendes.
De nationale myndigheder underretter den juridiske person eller klart definerede del af en juridisk person om afgørelsen.
Artikel 41
Iværksættelse af anerkendelsesplanen
1. Anerkendelsesplanen iværksættes i årsperioder regnet fra den 1. januar. Medlemsstaterne kan give producentsammenslutninger tilladelse til at inddele disse årsperioder i halvårlige perioder.
Anerkendelsesplanen begynder i overensstemmelse med den foreslåede dato under artikel 39, litra b):
a)
den 1. januar efter datoen for de nationale myndigheders godkendelse af planen eller
b)
straks efter datoen for planens godkendelse.
2. Medlemsstaterne fastlægger betingelserne for, at producentsammenslutningerne kan anmode om ændringer af planerne i gennemførelsesperioden. Sådanne anmodninger skal vedlægges den fornødne dokumentation.
3. De nationale myndigheder træffer en beslutning om enhver ændring af planen senest tre måneder efter modtagelsen af ændringsanmodningen efter at have undersøgt den forelagte begrundelse og dokumentation. Alle ændringsansøgninger, der ikke træffes afgørelse om inden for nævnte frist, betragtes som afvist.
Artikel 42
Ansøgninger om anerkendelse som producentorganisation
Producentsammenslutninger, som iværksætter en anerkendelsesplan, kan når som helst indgive en anmodning om anerkendelse i henhold til artikel 4 i forordning (EF) nr. 1182/2007. Sådanne anmodninger skal under alle omstændigheder forelægges inden udgangen af overgangsperioden som anført i artikel 7 i forordning (EF) nr. 1182/2007.
Fra datoen for indgivelsen af denne anmodning kan sammenslutningen forelægge et udkast til et driftsprogram i henhold til artikel 64.
Artikel 43
Producentsammenslutningernes hovedaktivitet
Artikel 28 finder tilsvarende anvendelse på producentsammenslutninger.
Artikel 44
Værdien af den afsatte produktion
1. Artikel 52 finder tilsvarende anvendelse på producentsammenslutninger.
2. Hvis værdien af et produkt er blevet forringet af årsager, der er blevet behørigt begrundet over for en medlemsstat, og som producentsammenslutningen hverken kan kontrollere eller holdes ansvarlig for, udgør værdien af den afsatte produktion mindst 65 % af den værdi, der er anført og kontrolleret af medlemsstaten i den eller de tidligere ansøgninger om støtte for den seneste årsperiode, eller såfremt den ikke foreligger, af den værdi, som oprindelig blev anført i den godkendte anerkendelsesplan.
Artikel 45
Finansiering af anerkendelsesplaner
1. Støttesatserne i artikel 7, stk. 5, i forordning (EF) nr. 1182/2007 halveres i forhold til afsat produktion, der overstiger 1 000 000 EUR.
2. Støtten i artikel 7, stk. 3, litra a), i forordning (EF) nr. 1182/2007 kan højst beløbe sig til 100 000 EUR pr. årsperiode for hver producentsammenslutning.
3. Hvis en del af gennemførelsen ikke forløber i et fuldt kalenderår, reduceres de i stk. 2 omtalte lofter forholdsmæssigt.
4. Støtten i henhold til artikel 7, stk. 3, i forordning (EF) nr. 1182/2007 udbetales
a)
i årlige eller halvårlige rater ved afslutningen af hver årlig eller halvårlig periode for iværksættelse af anerkendelsesplanen eller
b)
i rater for en årlig periode, hvis planen starter i løbet af den årlige periode, eller hvis der inden afslutningen af en årlig periode meddeles anerkendelse i henhold til artikel 4 i forordning (EF) nr. 1182/2007.
Ved beregningen af raterne kan medlemsstaterne som afsat produktion anvende produktionen i en periode, der er forskellig fra den, for hvilken raten udbetales, hvis dette er påkrævet af hensyn til kontrollen. Forskellen mellem perioderne skal være mindre end længden den pågældende periode.
5. Vekselkursen for beløbene som anført i stk. 1 og 2 er den sidste vekselkurs, som Den Europæiske Centralbank offentliggør inden den første dag i den periode, som den pågældende støtte ydes for.
Artikel 46
Støtte til de til anerkendelsen nødvendige investeringer
For investeringer i tilknytning til gennemførelsen af anerkendelsesplanerne anført i denne forordnings artikel 39, litra c), som der er ydet støtte til i henhold til artikel 7, stk. 3, litra b), i forordning (EF) nr. 1182/2007, gælder følgende:
a)
investeringer, som kan skabe konkurrenceforvridning, når det gælder producentsammenslutningens øvrige erhvervsaktiviteter, er ikke omfattet, og
b)
investeringer, som direkte eller indirekte gavner sådanne øvrige erhvervsaktiviteter, finansieres i forhold til det omfang, hvori de er til gavn for de sektorer eller de produkter, som er omfattet af den foreløbige anerkendelse.
Artikel 47
Støtteansøgning
1. En producentsammenslutning indgiver en samlet ansøgning om den støtte, der er anført i artikel 7, stk. 3, litra a) og litra b), i forordning (EF) nr. 1182/2007, i løbet af de tre måneder, der følger efter udløbet af hver af de årlige eller halvårlige perioder, der er nævnt i denne forordnings artikel 45, stk. 4. Ansøgningen skal indeholde en erklæring om værdien af den afsatte produktion for den periode, hvortil der søges støtte.
2. Ansøgninger om støtte for halvårlige perioder kan alene indgives, hvis anerkendelsesplanen er opsplittet i halvårlige perioder, jf. artikel 41, stk. 1. Enhver ansøgning om støtte skal ledsages af en skriftlig erklæring fra producentsammenslutningen om:
a)
at den overholder og vil overholde bestemmelserne i forordning (EF) nr. 1182/2007 samt i nærværende forordning, og
b)
at den hverken direkte eller indirekte har modtaget, modtager eller vil modtage dobbelt finansiel EF-støtte eller national støtte til de aktioner under dens anerkendelsesplan, hvortil EF yder finansiel støtte i henhold til nærværende forordning.
3. Medlemsstaterne fastsætter fristen for betaling af støtten, der under alle omstændigheder ikke kan overstige seks måneder efter modtagelsen af anmodningen.
Artikel 48
Støtteberettigelse
Medlemsstaterne vurderer producentsammenslutningernes berettigelse til støtte i henhold til denne forordning med henblik på at fastslå, at ydelse af støtte er behørigt begrundet under hensyntagen til vilkårene og datoen for eventuel tidligere ydelse af offentlig støtte til de producentorganisationer eller -sammenslutninger, hvorfra medlemmerne af den pågældende producentsammenslutning kommer, samt til eventuelle medlemsbevægelser mellem producentorganisationer og -sammenslutninger.
Artikel 49
EF-bidrag
1. EF-bidraget til finansieringen af den støtte, der er anført i artikel 7, stk. 3, litra a), i forordning (EF) nr. 1182/2007, andrager:
a)
75 % af de støtteberettigede offentlige udgifter i regioner, der er berettiget til støtte under konvergensmålet, og
b)
50 % af de støtteberettigede offentlige udgifter i de øvrige regioner.
2. EF-bidraget til finansieringen af den støtte, der er anført i artikel 7, stk. 3, litra b), i forordning (EF) nr. 1182/2007, udtrykt i kapitaltilskud eller i støtteækvivalent i kapital, kan i forhold til de støtteberettigede investeringsudgifter højst udgøre:
a)
50 % i regioner, der er berettiget til støtte under konvergensmålet, og
b)
30 % i de øvrige regioner.
De berørte medlemsstater forpligter sig til at deltage i finansieringen af de støtteberettigede investeringsudgifter med mindst 5 %.
Modtagerne af støtten deltager i finansieringen af de støtteberettigede investeringsudgifter med mindst:
a)
25 % i regioner, der er berettiget til støtte under konvergensmålet
b)
45 % i de øvrige regioner.
Artikel 50
Sammenlægninger
1. Den i artikel 7, stk. 3, i forordning (EF) nr. 1182/2007 omhandlede støtte kan ydes eller fortsat ydes til producentsammenslutninger, der er meddelt foreløbig anerkendelse, og som er dannet ved sammenlægning af to eller flere foreløbigt anerkendte producentsammenslutninger.
2. Ved beregningen af størrelsen af den i stk. 1 omhandlede støtte træder den producentsammenslutning, der dannes ved sammenlægningen, i stedet for de sammenslutninger, der indgår i sammenlægningen.
3. Når to eller flere producentsammenslutninger bliver lagt sammen, påtager den nye enhed sig de rettigheder og forpligtelser, der gjaldt for den producentsammenslutning, som blev foreløbigt anerkendt først.
4. Såfremt en foreløbigt anerkendt producentsammenslutning bliver lagt sammen med en anerkendt producentorganisation, vil den enhed, der dannes ved sammenlægningen, ikke længere være berettiget til foreløbig anerkendelse som en producentsammenslutning og heller ikke til den i artikel 7, stk. 3, i forordning (EF) nr. 1182/2007 omhandlede støtte. Denne enhed skal fortsat behandles som den anerkendte producentorganisation, forudsat at den overholder de gældende krav. Om nødvendigt anmoder producentorganisationen om at få ændret sit driftsprogram, og her finder artikel 31 tilsvarende anvendelse.
Aktioner, producentsammenslutninger gennemførte før en sådan sammenlægning, er dog fortsat støtteberettigede på de i anerkendelsesplanen fastsatte betingelser.
Artikel 51
Anerkendelsens virkninger
1. Indrømmelse af anerkendelsen bevirker, at ydelsen af støtte i henhold til artikel 7, stk. 3, i forordning (EF) nr. 1182/2007 ophører.
2. Hvis der indgives et driftsprogram i overensstemmelse med denne forordning, sikrer medlemsstaten, at der ikke sker dobbeltfinansiering af de foranstaltninger, der er fastlagt i anerkendelsesplanen.
3. Investeringer, der opfylder betingelserne vedrørende støtte eller udgifter i artikel 7, stk. 3, litra b), i forordning (EF) nr. 1182/2007, vil kunne optages i driftsprogrammerne, forudsat at de er i overensstemmelse med denne forordning.
4. Medlemsstaterne fastsætter en periode, som begynder efter gennemførelse af anerkendelsesplanen, inden for hvilken producentsammenslutningen skal anerkendes som producentorganisation. Perioden må højst være på fire måneder.
KAPITEL II
Driftsfonde og driftsprogrammer
Afdeling 1
Værdien af den afsatte produktion
Artikel 52
Beregningsgrundlag
1. I forbindelse med dette kapitel beregnes værdien af den afsatte produktion for en producentorganisation på grundlag af producentorganisationernes medlemmers produktion, for hvilken producentorganisationen er anerkendt.
2. I værdien af den afsatte produktion medregnes de medlemmers produktion, der forlader eller tilslutter sig producentorganisationen. Medlemsstaterne fastlægger betingelser, der gør det muligt at undgå overlapning.
3. Medlemsstaterne kan tillade producentorganisationer at medtage biprodukternes værdi i værdien af den afsatte produktion.
4. I værdien af den afsatte produktion medregnes værdien af tilbagekøb fra markedet, der er afsat som foreskrevet i artikel 10, stk. 4, litra a) og b), i forordning (EF) nr. 1182/2007, anslået til gennemsnitsprisen for de produkter, producentorganisationen afsatte det foregående år.
5. Kun produktion fra producentorganisationens medlemmer, som producentorganisationen selv har afsat eller som er i overensstemmelse med artikel 3, stk. 3, litra b) og c), i forordning (EF) nr. 1182/2007, medregnes i værdien af den afsatte produktion.
6. Den afsatte produktion faktureres »ab producentorganisation«:
a)
i givet fald som emballeret eller klargjort produkt eller som et produkt, der har gennemgået en første forarbejdning
b)
eksklusive moms, og
c)
eksklusive interne transportudgifter i de tilfælde, hvor der er stor afstand mellem producentorganisationens opsamlings- eller emballeringscentral og producentorganisationens distributionssted. Medlemsstaterne fastsætter de nedsættelser, som skal anvendes på den fakturerede værdi af produkter, der er udstedt faktura for på forskellige stadier af forarbejdning eller levering/transport.
7. Beregningen af den afsatte produktions værdi kan også foretages »ab filial« på samme måde som i stk. 6, hvis mindst 90 % af den i filialen indskudte kapital ejes:
a)
af producentorganisationen eller sammenslutningen af producentorganisationer eller
b)
med forbehold af medlemsstatens godkendelse af medlemmer, der er kooperativer, af producentorganisationerne eller af sammenslutningerne af producentorganisationer, hvis dette bidrager til at opfylde målene i artikel 3, stk. 1, litra b) og c), i forordning (EF) nr. 1182/2007.
8. Hvis produktionen forringes som følge af vejrforhold, dyre- eller plantesygdomme eller skadedyrsangreb, kan skadesløsholdelse fra forsikringen i henhold til høstforsikringsordninger, jf. afdeling 6 i kapitel III, eller tilsvarende foranstaltninger, der forvaltes af producentorganisationen, medregnes i værdien af den afsatte produktion.
Artikel 53
Referenceperiode
1. Det årlige loft for støtte, der er anført i artikel 10, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1182/2007, beregnes hvert år på grundlag af værdien af den afsatte produktion i en tolvmåneders referenceperiode, der fastsættes af medlemsstaterne.
2. Referenceperioden fastsættes af medlemsstaterne for hver producentorganisation som:
a)
en tolvmåneders periode, der begynder tidligst den 1. januar tre år før det år, hvor driftsprogrammet gennemføres, og slutter senest den 1. august samme år, eller
b)
gennemsnitsværdien af tre på hinanden følgende tolvmånedersperioder, der begynder tidligst den 1. januar fem år før det år, hvor driftsprogrammet gennemføres, og slutter senest den 1. august samme år.
3. Tolvmånedersperioden skal være den berørte producentorganisations regnskabsperiode.
Referenceperioden må ikke variere i løbet af et driftsprogram, medmindre situationen berettiger hertil.
4. Hvis værdien af et produkt er blevet forringet af årsager, der er blevet tilfredsstillende begrundet over for en medlemsstat, og som producentorganisationen hverken kan kontrollere eller holdes ansvarlig for, udgør værdien af den afsatte produktion som anført i stk. 1 mindst 65 % af værdien af det berørte produkt i den forudgående referenceperiode.
De i første afsnit nævnte årsager skal begrundes.
5. Hvis nyligt oprettede anerkendte producentorganisationer ikke råder over tilstrækkelige historiske data om den afsatte produktion til anvendelse af stk. 2, kan værdien af den afsatte produktion anses for at være lig med værdien af den markedsegnede produktion, som producentorganisationen har forelagt med henblik på anerkendelse. Den beregnes som gennemsnitsværdien af den afsatte produktion for de tre foregående år for alle producenter, som er medlemmer af den producentorganisation, når ansøgningen om anerkendelse er indsendt.
6. Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til at indsamle oplysninger om værdien af den afsatte produktion for producentorganisationer, som ikke har forelagt driftsprogrammer.
7. Uanset stk. 1 og 6 beregnes værdien af den afsatte produktion for referenceperioden i henhold til den lovgivning, der var gældende i den pågældende referenceperiode.
Afdeling 2
Driftsfonde
Artikel 54
Forvaltning
Medlemsstaterne sikrer sig, at driftsfondene forvaltes på en sådan måde, at alle udgifter og indtægter i forbindelse med dem hvert år kan identificeres, kontrolleres og attesteres af eksterne revisorer.
Artikel 55
Finansiering af driftsfonde
Medlemmernes finansielle bidrag til driftsfonden, jf. artikel 8, stk. 1, i forordning (EF) nr. 1182/2007, fastsættes af producentorganisationen.
Udnyttelsen af driftsfonden skal kunne komme alle producenter til gode, og alle producenter skal kunne være med til på demokratisk vis at træffe beslutning om anvendelsen af producentorganisationens midler og om de finansielle bidrag til driftsfondene.
Artikel 56
Meddelelse af anslået beløb
Producentorganisationerne meddeler de anslåede beløb for Fællesskabets bidrag, medlemmernes bidrag samt producentorganisationens eget bidrag til driftsfondene for det følgende år til medlemsstaterne senest den 15. september sammen med driftsprogrammerne eller anmodningerne om godkendelse af ændringer.
Medlemsstaterne kan fastsætte en senere dato end den 15. september.
Driftsfondenes anslåede beløb beregnes på grundlag af driftsprogrammerne og værdien af den afsatte produktion. Beregningen opdeles på udgifter til kriseforebyggelses- og krisestyringsforanstaltninger samt andre foranstaltninger.
Afdeling 3
Driftsprogrammer
Artikel 57
National strategi
1. Den nationale strategis overordnede struktur og indhold som anført i artikel 12, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1182/2007 skal fra og med 1. januar 2009 fastlægges i overensstemmelse med retningslinjerne i bilag VII. Medlemsstaterne fastlægger dens overordnede strategi og indhold før denne dato. Den kan bestå af regionale elementer.
Den nationale strategi samler alle de beslutninger, medlemsstaterne træffer, og de bestemmelser, de indfører, i medfør af afsnit III i forordning (EF) nr. 1182/2007 og dette afsnit.
2. Den nationale strategi, herunder indarbejdelse af de nationale regler, jf. artikel 12, stk. 1, i forordning (EF) nr. 1182/2007, fastlægges, før udkastet til driftsprogrammer indleveres i et givet år. De nationale regler indarbejdes, efter at de er fremsendt til Kommissionen og eventuelt ændret i overensstemmelse med artikel 12, stk. 1, andet afsnit, i forordning (EF) nr. 1182/2007.
3. En analyse af udgangssituationen skal indgå i udformningen af den nationale strategi og udarbejdes på medlemsstatens ansvar. Analysen skal afdække, vurdere og prioritere de behov, der skal opfyldes, de mål, der skal nås gennem driftsprogrammerne for at opfylde disse prioriterede behov, de forventede resultater og de kvantificerede mål, der skal opfyldes i forhold til udgangssituationen, samt fastlægge de mest egnede instrumenter og foranstaltninger til at nå disse mål.
4. Medlemsstaterne sikrer også overvågning og evaluering af den nationale strategi samt gennemførelsen heraf gennem driftsprogrammerne.
Den nationale strategi kan ændres, især på baggrund af overvågningen og evalueringen. Disse ændringer skal foretages før indsendelsen af udkastet til driftsprogrammer i et givet år.
5. Medlemsstaterne fastsætter i den nationale strategi maksimale procentsatser for, hvor stor en del af fonden der kan bruges på en enkeltforanstaltning og/eller aktionstype og/eller udgift med henblik på at sikre en passende balance mellem de forskellige foranstaltninger.
Artikel 58
Nationale regler for miljøforanstaltninger
1. Ud over den i artikel 12, stk. 1, i forordning (EF) nr. 1182/2007 anførte meddelelse underretter medlemsstaterne også Kommissionen om eventuelle ændringer i de nationale regler, som er omfattet af proceduren i artikel 12, stk. 1, andet afsnit, i Rådets forordning (EF) nr. 1182/2007. Kommissionen stiller reglerne til rådighed for andre medlemsstater på den måde, den finder passende.
2. Reglerne omfatter en ikke-udtømmende liste over miljøforanstaltninger og de betingelser, der gælder herfor i medlemsstaten, jf. artikel 9, stk. 3, i forordning (EF) nr. 1182/2007, og for hver udvalgt miljøforanstaltning anføres:
a)
den eller de specifikke forpligtelser og
b)
begrundelse for foranstaltningen baseret på dens forventede miljøpåvirkning i forhold til de miljømæssige behov og prioriteringer.
Artikel 59
Supplerende medlemsstatsregler
Medlemsstaterne kan vedtage regler, der supplerer forordning (EF) nr. 1182/2007 og denne forordning vedrørende reglerne for tildeling af støtte til foranstaltninger, aktioner eller udgifter under driftsprogrammer.
Artikel 60
Forhold til programmer for udvikling af landdistrikter
1. Der ydes ikke støtte efter medlemsstatens landdistriktsudviklingsprogram eller -programmer under forordning (EF) nr. 1698/2005 til aktioner, der dækkes af foranstaltninger efter denne forordning, med forbehold af stk. 2.
2. Såfremt der undtagelsesvis er bevilget støtte efter forordning (EF) nr. 1698/2005 i overensstemmelse med artikel 5, stk. 6, i forordningen til foranstaltninger, der kunne være støtteberettigede efter nærværende forordning, sikrer medlemsstaterne, at en støttemodtager kun modtager støtte til en given aktion i henhold til én ordning.
Med henblik herpå skal medlemsstaterne, når de medtager foranstaltninger indeholdende sådanne undtagelser i deres programmer for udvikling af landdistrikterne, sikre, at den nationale strategi som anført i denne forordnings artikel 57 indeholder de kriterier og administrative regler, de vil anvende i landdistriktsudviklingsprogrammerne.
Med forbehold af bestemmelserne i artikel 10, stk. 1 og 3, samt artikel 11 i forordning (EF) nr. 1182/2007 må støtteniveauet for foranstaltninger, der er omfattet af denne forordning, hvor det er relevant, ikke overstige det niveau, der finder anvendelse på foranstaltningerne under programmet til udvikling af landdistrikter.
Støtte til miljøaktioner ud over erhvervelse af anlægsaktiver skal være begrænset til de maksimumbeløb, der er fastlagt i bilaget til forordning (EF) nr. 1698/2005 for betalinger til miljøvenligt landbrug. Disse beløb kan i særlige tilfælde hæves, så der tages hensyn til de specifikke forhold, som skal begrundes i den nationale strategi som anført i artikel 57 i denne forordning.
Artikel 61
Driftsprogrammernes indhold samt støtteberettigede udgifter
1. Driftsprogrammerne indeholder følgende:
a)
en beskrivelse af udgangssituationen, der, hvor det er relevant, er baseret på de udgangsindikatorer, som er anført i bilag XIV
b)
de mål, der er opstillet for driftsprogrammet, under hensyntagen til produktions- og afsætningsmulighederne, og en forklaring på, hvordan programmet bidrager til den nationale strategi, samt en bekræftelse af, at det er i overensstemmelse med den nationale strategi, herunder dennes balance mellem aktiviteterne. I beskrivelsen af målene skal der henvises til de mål, der er defineret i den nationale strategi, og der skal angives målelige mål for at lette overvågningen af de fremskridt, som gradvis sker i gennemførelsen af programmet
c)
en detaljeret beskrivelse af de foranstaltninger og enkeltaktioner, herunder foranstaltninger til kriseforebyggelse og -styring, der skal gennemføres, og de midler, der skal anvendes for at nå målene i hvert af de år, hvori programmet gennemføres. Det anføres i beskrivelsen, i hvor høj grad de forskellige foreslåede foranstaltninger:
i)
supplerer og er i overensstemmelse med andre foranstaltninger, herunder foranstaltninger, der finansieres eller er berettigede til støtte fra andre EF-fonde, og navnlig støtte til udvikling af landdistrikter. I den forbindelse skal der, hvis det er relevant, henvises til foranstaltninger, som er gennemført under tidligere driftsprogrammer
ii)
ikke medfører risiko for dobbeltfinansiering fra EF-fonde
d)
programmets varighed og
e)
de finansielle aspekter, nemlig:
i)
beregningsmetoden og størrelsen af de finansielle bidrag
ii)
proceduren for finansiering af driftsfonden
iii)
information, der er nødvendig for at begrunde forskellige niveauer for bidrag, og
iv)
budgettet og tidsplanen for gennemførelse af foranstaltningerne i hvert år, hvori programmet gennemføres.
2. Forskellige miljøaktioner kan kombineres, hvis de supplerer hinanden og er forenelige.
Kombineres miljøaktioner, skal der i støtteniveauet tages hensyn til de specifikke indkomsttab og supplerende omkostninger, der opstår som følge af kombinationen.
3. Investeringer, også i forbindelse med leasingkontrakter, hvor tilbagebetalingsperioden overstiger driftsprogrammets varighed, kan overføres til et efterfølgende driftsprogram, hvis det kan godtgøres, at det er økonomisk berettiget, og navnlig i tilfælde, hvor den skattemæssige afskrivningsperiode er på over fem år.
Såfremt investeringerne fornyes, skal restværdien af de fornyede investeringer:
a)
tilføres producentorganisationens driftsfond eller
b)
fratrækkes fornyelsesomkostningerne.
Der kan foretages investeringer i eller træffes foranstaltninger på producentorganisationens medlemmers individuelle bedrifter, hvis de bidrager til at realisere driftsprogrammets mål. Hvis medlemmet forlader organisationen, sørger medlemsstaterne for, at investeringen eller dens restværdi tilbagebetales, medmindre medlemsstaten træffer andre foranstaltninger.
4. Driftsprogrammer må ikke indeholde aktioner eller udgifter, der er anført på listen i bilag VIII.
5. Støtteberettigede udgifter under driftsprogrammerne skal begrænses til de faktisk påløbne omkostninger. Dog kan medlemsstaterne i stedet på forhånd fastsætte behørigt begrundede faste støttesatser i følgende tilfælde:
a)
hvis disse faste støttesatser er anført i bilag VIII
b)
for ekstra kilometeromkostninger til ekstern transport sammenlignet med omkostningerne til landevejstransport, ved brug af jernbane- og/eller skibstransport som en del af en miljøvenlig foranstaltning, og
c)
for ekstra omkostninger og indkomsttab, der er opstået som følge af miljøaktioner, beregnet i overensstemmelse med artikel 53, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1974/2006.
Medlemsstaterne reviderer disse satser mindst hvert femte år.
6. For at en aktion kan være støtteberettiget, skal over 50 % udtrykt i værdi af de produkter, der er berørt af den, være de produkter, for hvilke producentorganisation er anerkendt. For at kunne indgå i de 50 % skal produkterne komme fra producentorganisationens medlemmer eller medlemmer af en anden producentorganisation. De relevante bestemmelser i artikel 52 finder anvendelse på beregningen af værdien.
Artikel 62
Dokumenter, der skal forelægges
Driftsprogrammer ledsages bl.a. af:
a)
dokumentation for oprettelse af en driftsfond
b)
producentorganisationens skriftlige tilsagn om at ville overholde bestemmelserne i forordning (EF) nr. 1182/2007 og i denne forordning, og
c)
producentorganisationens skriftlige tilsagn om, at den hverken direkte eller indirekte har modtaget eller vil modtage anden EF-støtte eller national støtte til de foranstaltninger, der kan ydes EF-støtte til i henhold til denne forordning.
Artikel 63
Delvise driftsprogrammer
1. I medfør af artikel 5 i forordning (EF) nr. 1182/2007 kan en medlemsstat godkende, at en sammenslutning af producentorganisationer fremlægger sit eget delvise driftsprogram, der består af foranstaltninger, som er udpeget, men ikke gennemført, af to eller flere deltagende producentorganisationer i deres driftsprogrammer.
2. De samme regler gælder for delvise driftsprogrammer som for andre driftsprogrammer, og de gennemgås sammen med de deltagende producentorganisationers driftsprogrammer.
3. Medlemsstaterne sikrer sig, at:
a)
foranstaltninger finansieres fuldt ud med bidrag fra de deltagende producentorganisationer, der er betalt fra disse organisationers driftsfonde
b)
foranstaltningerne og den dermed forbundne finansielle deltagelse er opført i hver deltagende producentorganisations driftsprogram, og
c)
der ikke er risiko for dobbeltstøtte, og artikel 60 anvendes tilsvarende.
Artikel 64
Frist for forelæggelse
Producentorganisationen forelægger driftsprogrammerne til godkendelse for de kompetente myndigheder i den medlemsstat, hvor producentorganisationen er etableret, senest den 15. september året før det år, hvor de skal gennemføres.
Medlemsstaterne kan dog udsætte datoen.
Når en juridisk person eller en klart defineret del af en juridisk person, herunder en producentsammenslutning, indgiver en ansøgning om anerkendelse som producentorganisation, kan den samtidig indgive driftsprogrammet, jf. første afsnit, til godkendelse. Godkendelse af programmet er betinget af, at der opnås anerkendelse senest den sidste dato, der er fastsat i artikel 65, stk. 2.
Artikel 65
Beslutning
1. Medlemsstaternes myndigheder:
a)
godkender fondsbeløb og programmer, der opfylder betingelserne i forordning (EF) nr. 1182/2007 og i dette kapitel
b)
godkender programmer på den betingelse, at producentorganisationen accepterer visse ændringer, eller
c)
afviser programmer eller dele af programmer.
2. Medlemsstaternes myndigheder træffer beslutning om programmerne og fondene senest den 15. december i det år, hvor de blev forelagt.
Medlemsstaterne underretter producentorganisationerne om beslutningerne senest den 15. december.
Den kompetente nationale myndighed kan dog efter behørig begrundelse udskyde fristen for at træffe en beslutning om driftsprogrammer og driftsfonde til senest den førstkommende 20. januar efter anmodningens indgivelse. I godkendelsesbeslutningen kan det fastsættes, at udgifter kan være finansieringsberettigede fra den 1. januar i året efter anmodningen.
Artikel 66
Ændringer af driftsprogrammer for efterfølgende år
1. Producentorganisationerne kan hvert år senest den 15. september anmode om ændringer af driftsprogrammer, herunder om nødvendigt en forlængelse af dets varighed til i alt fem år, som så træder i kraft den 1. januar det følgende år.
Medlemsstaterne kan dog udsætte datoen for indgivelse af anmodninger.
2. Anmodninger om ændringer ledsages af dokumentation, der redegør for ændringerne og deres art og betydning.
3. Myndighederne træffer afgørelse om anmodninger om ændringer af driftsprogrammer senest den 15. december.
Medlemsstaterne kan dog efter behørig begrundelse udskyde fristen for at træffe en beslutning om anmodninger om ændring af et driftsprogram til den førstkommende 20. januar efter anmodningens indgivelse. I godkendelsesbeslutningen kan det fastsættes, at udgifter kan være finansieringsberettigede fra den 1. januar i året efter anmodningen.
Artikel 67
Ændringer af driftsprogrammer i årets løb
1. Medlemsstaterne kan på betingelser, de fastsætter, give tilladelse til ændringer af driftsprogrammer i årets løb.
2. Medlemsstaternes myndigheder kan give producentorganisationerne tilladelse til i årets løb:
a)
kun delvis at gennemføre deres driftsprogrammer
b)
at ændre indholdet af driftsprogrammet, herunder om nødvendigt at forlænge dets varighed til i alt højst fem år
c)
at øge beløbet for driftsfonden med højst 25 % og sænke det med en procentdel, der fastsættes af medlemsstaten, af det oprindeligt godkendte beløb, hvis de overordnede formål med driftsprogrammet fastholdes. Medlemsstaterne kan øge denne procentdel i tilfælde af sammenlægning af producentorganisationer som anført i artikel 31, stk. 1.
3. Medlemsstaterne fastsætter, på hvilke betingelser driftsprogrammet kan ændres i årets løb uden medlemsstaternes forhåndsgodkendelse.
Ændringer er kun støtteberettigede, hvis producentorganisationen straks meddeler dem til myndighederne.
Artikel 68
Driftsprogrammernes format
1. Driftsprogrammerne gennemføres i årlige perioder fra 1. januar til 31. december.
2. Driftsprogrammer, der godkendes senest den 15. december, gennemføres fra den 1. januar det følgende år.
Gennemførelsen af programmer, der godkendes efter den 15. december, udsættes et år.
Uanset første og andet afsnit i dette stykke påbegyndes iværksættelsen af driftsprogrammer, der er godkendt efter artikel 65, stk. 2, tredje afsnit, eller artikel 66, stk. 3, andet afsnit, senest den førstkommende 31. januar efter, at det er godkendt i overensstemmelse med disse regler.
Afdeling 4
Støtte
Artikel 69
Godkendt støttebeløb
Medlemsstaterne meddeler senest den 15. december producentorganisationer og sammenslutninger af producentorganisationer det godkendte støttebeløb som krævet i artikel 13, stk. 3, i forordning (EF) nr. 1182/2007.
Finder artikel 65, stk. 2, tredje afsnit, eller artikel 66, stk. 3, andet afsnit, i forordningen anvendelse, meddeler medlemsstaten senest den 20. januar det godkendte støttebeløb.
Artikel 70
Ansøgninger
1. Producentorganisationerne indgiver deres ansøgninger om støtte eller reststøtte til myndighederne for hvert driftsprogram, der ansøges om støtte for, senest den 15. februar i året efter det år, der ansøges om støtte for.
2. Ansøgningerne ledsages af dokumentation, der angiver:
a)
den støtte, der ansøges om
b)
værdien af den afsatte produktion
c)
de finansielle bidrag, der er erlagt af producentorganisationens medlemmer og af organisationen selv
d)
de udgifter, der er afholdt i forbindelse med driftsprogrammet
e)
udgifter til kriseforebyggelses- og krisestyringsforanstaltninger fordelt på foranstaltninger
f)
den andel af driftsfonden, der er anvendt til kriseforebyggelse og krisestyring fordelt på foranstaltninger
g)
overholdelse af artikel 9, stk. 2, artikel 9, stk. 3, litra a) eller b), og artikel 10 i forordning (EF) nr. 1182/2007
h)
et skriftligt tilsagn om, at producentorganisationen ikke samtidig vil modtage EF-støtte eller national støtte til de foranstaltninger og/eller aktioner, der kan ydes EF-støtte til i henhold til denne forordning, og
i)
bevis for, at den pågældende foranstaltning er blevet gennemført, hvis der ansøges om betaling på grundlag af en fast standardsats som omhandlet i artikel 61, stk. 4.
3. Ansøgningerne kan vedrøre planlagte, men endnu ikke afholdte programudgifter, hvis følgende kan dokumenteres:
a)
foranstaltningerne kunne ikke gennemføres senest den 31. december i året for driftsprogrammets gennemførelse af årsager, som ikke kan tilskrives den pågældende producentorganisation
b)
foranstaltningerne kan gennemføres senest den 30. april det følgende år, og
c)
der indgår til stadighed et tilsvarende bidrag fra producentorganisationen i driftsfonden.
Udbetaling af støtten og frigivelse af den sikkerhed, der er stillet i henhold til artikel 72, stk. 3, sker på betingelse af, at der forelægges dokumentation for afholdelse af de planlagte udgifter, der er nævnt i første afsnit, litra b), senest den 30. april året efter det år, som de pågældende udgifter var planlagt for, på grundlag af det fastslåede faktiske krav på støtte.
4. Hvis ansøgninger indgives senere end datoen i stk. 1, nedsættes støtten med 1 % for hver dag, at fristen overskrides.
I ekstraordinære og behørigt begrundede tilfælde kan myndighederne acceptere ansøgninger, der indgives senere end datoen i stk. 1, hvis den fornødne kontrol er udført, og betalingsfristen i artikel 71 er overholdt.
Artikel 71
Betaling af støtte
Medlemsstaterne udbetaler støtten senest den 15. oktober i året efter det år, hvor programmet gennemføres.
Artikel 72
Betaling af forskud
1. Medlemsstaterne kan give producentorganisationerne tilladelse til at ansøge om udbetaling af forskud på den andel af støtten, der svarer til de forventede udgifter i forbindelse med driftsprogrammet for den tre- eller firemåneders periode, der begynder i den måned, hvor forskudsansøgningen indgives.
2. Forskudsansøgninger indgives efter medlemsstatens beslutning enten hver tredje måned i januar, april, juli og oktober eller hver fjerde måned i januar, maj og september.
De samlede forskud for et givet år må ikke overstige 80 % af den oprindeligt godkendte støtte til driftsprogrammet.
3. Forskud udbetales mod, at der stilles en sikkerhed svarende til 110 % af forskuddet i overensstemmelse med forordning nr. 2220/85.
Medlemsstaterne fastsætter betingelser for at sikre, at de finansielle bidrag til driftsfonden er blevet opkrævet i overensstemmelse med artikel 54 og artikel 55 i denne forordning, og at tidligere forskud faktisk er brugt.
4. Ansøgninger om frigivelse af sikkerhed kan indgives i det indeværende programs løbetid og ledsages af den relevante dokumentation.
Den stillede sikkerhed frigives for op til 80 % af forskudsbeløbet.
5. Det i artikel 20 i forordning (EØF) nr. 2220/85 omhandlede primære krav er, at de foranstaltninger, der er anført i driftsprogrammerne, gennemføres under overholdelse af de forpligtelser, som er fastsat i artikel 62, litra b) og c), i nærværende forordning.
Hvis det primære krav ikke overholdes, eller hvis forpligtelserne i artikel 62, litra b) og c), misligholdes i alvorlig grad, inddrages sikkerheden, uden at dette indskrænker anvendelsen af andre sanktioner i henhold til kapitel V, afdeling 3.
Hvis andre krav ikke overholdes, inddrages sikkerheden i forhold til omfanget af den uregelmæssighed, der er konstateret.
6. Medlemsstaterne kan fastsætte et mindstebeløb og frister for udbetaling af forskud.
Artikel 73
Delvis betaling
Medlemsstaterne kan tillade, at producentorganisationerne ansøger om betaling af den andel af støtten, som svarer til udgifterne i forbindelse med driftsprogrammet.
Ansøgningerne kan indgives på et hvilket som helst tidspunkt, men højst tre gange i løbet af et givet år. De ledsages af passende dokumentation.
De samlede betalinger i forbindelse med ansøgninger om en andel af støtten må ikke overstige 80 % af den oprindeligt godkendte støtte til driftsprogrammet eller af de faktiske udgifter, idet det mindste beløb lægges til grund.
Medlemsstaterne kan fastsætte et mindstebeløb og frister for udbetaling af delvise betalinger.
KAPITEL III
Kriseforebyggelses- og krisestyringsforanstaltninger
Afdeling 1
Almindelige bestemmelser
Artikel 74
Udvælgelse af kriseforebyggelses- og krisestyringsforanstaltninger
Medlemsstaterne kan bestemme, at en eller flere af de foranstaltninger, der er anført i artikel 9, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1182/2007, ikke finder anvendelse på deres område.
Artikel 75
Lån til finansiering af kriseforebyggelses- og krisestyringsforanstaltninger
Lån, som i henhold til artikel 9, stk. 2, tredje afsnit, i forordning (EF) nr. 1182/2007 optages for at finansiere kriseforebyggelses- og krisestyringsforanstaltninger, og for hvilke tilbagebetalingsperioden overstiger driftsprogrammets varighed, kan overføres til et efterfølgende driftsprogram, hvis det godtgøres, at det er økonomisk berettiget.
Afdeling 2
Tilbagekøb fra markedet
Artikel 76
Definition
Denne afdeling indeholder bestemmelser for tilbagekøb fra markedet som anført i artikel 9, stk. 2, litra a), i forordning (EF) nr. 1182/2007. I dette kapitel forstås ved »produkter, der købes tilbage fra markedet«, »tilbagekøbte produkter« og »produkter, der ikke er udbudt til salg« produkter, der på denne måde er købt tilbage fra markedet.
Artikel 77
Handelsnormer
1. Er der fastsat handelsnormer for et bestemt produkt i henhold til artikel 2, stk. 2 og 7, i forordning (EF) nr. 1182/2007, skal det produkt, der købes tilbage fra markedet, opfylde disse normer undtagen bestemmelserne om præsentation og mærkning af produkter. Produkterne kan købes tilbage i bulk, alle størrelser samlet, såfremt mindstekravene til klasse II overholdes, navnlig for så vidt angår kvalitet og størrelse.
Miniatureprodukter som defineret i de pågældende normer skal dog være i overensstemmelse med de gældende handelsnormer, herunder bestemmelserne om præsentation og mærkning af produkter.
2. Er der ikke fastsat sådanne handelsnormer for et bestemt produkt, skal de produkter, der købes tilbage fra markedet, overholde mindstekravene i bilag IX. Medlemsstaterne kan ud over disse mindstekrav fastsætte supplerende bestemmelser.
Artikel 78
Treårigt gennemsnit for tilbagekøb af produkter til gratis uddeling
Den grænse på 5 % af den afsatte produktionsmængde, der henvises til i artikel 10, stk. 4, i forordning (EF) nr. 1182/2007, beregnes på grundlag af et aritmetisk gennemsnit af de samlede mængder produkter, som producentorganisationens anerkendelse omfatter, og som markedsføres af producentorganisationen i de tre foregående år.
For nyligt oprettede anerkendte producentorganisationer lægges følgende oplysninger for de produktionsår, der går forud for anerkendelsen, til grund:
a)
hvis organisationen var en producentsammenslutning, i givet fald de tilsvarende oplysninger for denne producentsammenslutning, eller
b)
den mængde, der anmodes om anerkendelse for.
Artikel 79
Forhåndsmeddelelse om tilbagekøb
1. Producentorganisationerne og sammenslutningerne af producentorganisationer giver forinden pr. telex, telefax eller e-mail de nationale myndigheder meddelelse om alle tilbagekøb, de påtænker at foretage. Meddelelsen skal bl.a. indeholde en liste over de produkter, der er omfattet af intervention, og deres vigtigste kendetegn ud fra de gældende handelsnormer, et skøn over den tilbagekøbte mængde af hvert produkt, deres forventede anvendelse og det sted, hvor de tilbagekøbte produkter kan blive kontrolleret i henhold til artikel 110. Meddelelserne skal indeholde en attest for, at de tilbagekøbte produkter er i overensstemmelse med gældende handelsnormer eller mindstekrav som anført i artikel 77.
2. Medlemsstaterne fastsætter nærmere regler for producentorganisationer, for så vidt angår meddelelser i henhold til stk. 1, navnlig med hensyn til fristerne.
3. Inden for de frister, der er nævnt i stk. 2:
a)
foretager medlemsstaten enten kontrollen i henhold til artikel 110, stk. 1, hvorefter den, hvis der ikke findes nogen uregelmæssigheder, godkender det tilbagekøb, som havde fundet sted på kontroltidspunktet, eller
b)
undlader medlemsstaten i de tilfælde, der er nævnt i artikel 110, stk. 3, at foretage kontrollen i henhold til artikel 110, stk. 1, og i så fald underretter den pr. telex, telefax eller e-mail producentorganisationen om, at den godkender det tilbagekøb, som der er givet meddelelse om.
Artikel 80
Støtte
1. Støtten for produkter, der købes tilbage fra markedet, hvilket omfatter både Fællesskabets bidrag og producentorganisationens bidrag, må højst udgøre de beløb, der fastsættes i bilag X, for produkter anført i dette bilag. For andre produkter fastsætter medlemsstaterne maksimale støttebeløb.
2. Tilbagekøb fra markedet må ikke overstige 5 % som andel af omfanget af den afsatte produktion af et givet produkt i en given producentorganisation.
Omfanget af den afsatte produktion beregnes som et gennemsnit af omfanget af den afsatte produktion i de foregående tre år. Hvis denne oplysning ikke foreligger, anvendes omfanget af afsat produktion, som producentorganisationen var anerkendt for.
Procentsatserne i første afsnit skal være årlige gennemsnit over en treårsperiode med en årlig fejlmargen på 3 %.
Artikel 81
De tilbagekøbte produkters anvendelser
1. Medlemsstaterne bestemmer, hvad de produkter, der købes tilbage fra markedet, må anvendes til. De vedtager bestemmelser for at forhindre, at de tilbagekøbte produkter eller deres anvendelse får negative følger for miljøet eller plantesundheden. Omkostninger, som producentorganisationerne afholder for at overholde disse bestemmelser, er støtteberettigede som en del af støtten til tilbagekøb fra markedet under driftsprogrammet.
2. De i denne artikel, stk. 1, nævnte anvendelser omfatter gratis uddeling, dvs. anvendelser som anført i artikel 10, stk. 4, litra a) og b) i forordning (EF) nr. 1182/2007 og tilsvarende anvendelser, som medlemsstaterne har godkendt.
Medlemsstaterne træffer alle nødvendige foranstaltninger for at fremme kontakter og samarbejde mellem producentorganisationerne og de modtagere, som de efter anmodning har godkendt med henblik på gratis uddeling.
3. Produkterne kan kun afhændes til forarbejdningsindustrien på betingelse af, at det ikke fører til konkurrencefordrejning for de pågældende industrier i Fællesskabet eller for indførte produkter.
Artikel 82
Transportomkostninger
1. Transportomkostningerne i forbindelse med gratis uddeling af alle produkter, der er tilbagekøbt fra markedet, kan godtgøres som led i driftsprogrammet på grundlag af faste beløb efter afstanden mellem afhentningsstedet og leveringsstedet, jf. bilag XI.
Ved søtransport fastsætter Kommissionen, hvilke transportomkostninger der kan godtgøres på grundlag af de reelle transportomkostninger og afstanden. Den således fastsatte godtgørelse må ikke overstige omkostningerne ved landtransport ad den korteste vej mellem indskibningsstedet og det hypotetiske udgangssted. De beløb, der er fastsat i bilag XI, multipliceres med en justeringskoefficient på 0,6.
2. Transportomkostningerne udbetales til den part, der reelt har afholdt omkostningerne ved den pågældende transport.
Godtgørelsen udbetales mod, at der fremlægges bilag til dokumentation af:
a)
modtagerorganisationernes navn
b)
den omhandlede produktmængde
c)
modtagerorganisationernes overtagelse af produkterne og de anvendte transportmidler og
d)
de reelt afholdte transportomkostninger.
Artikel 83
Sorterings- og emballeringsomkostninger
1. Omkostningerne ved sortering og emballering af tilbagekøbte friske frugter og grøntsager til gratis uddeling kan som led i driftsprogrammet godtgøres inden for et fast beløb på 132 EUR/t nettovægt for produkter i emballager på under 25 kg netto.
2. Emballager med produkter til gratis uddeling skal være forsynet med EF-symbolet og en eller flere af de angivelser, der er anført i bilag XII.
3. Sorterings- og emballeringsomkostningerne udbetales til den producentorganisation, der har forestået sorteringen og emballeringen.
Godtgørelsen udbetales mod, at der fremlægges bilag til dokumentation af:
a)
modtagerorganisationernes navn
b)
den omhandlede produktmængde og
c)
modtagerorganisationernes overtagelse af produkterne og produkternes præsentation.
Artikel 84
Betingelser for modtagere af tilbagekøbte produkter
1. De modtagere af tilbagekøbte produkter, der er anført i artikel 10, stk. 4, litra a) og b), i forordning (EF) nr. 1182/2007, forpligter sig til:
a)
at overholde bestemmelserne i denne forordning
b)
at føre et detaljeret lagerregnskab og finansregnskab
c)
at underkaste sig kontrol som fastsat i EF-reglerne og
d)
at fremlægge bilagene vedrørende de pågældende produkters endelige anvendelse i form af en overtagelsesattest (eller et tilsvarende dokument) for de produkter, der er afhentet af tredjemand med henblik på anvendelse til gratis uddeling.
Medlemsstaterne kan beslutte, at modtagerne ikke behøver at føre regnskaber som anført i første afsnit, litra b), hvis de kun modtager små mængder, og de anser risikoen for at være ubetydelig. Denne beslutning og begrundelsen herfor skal registreres.
2. Modtagerne af tilbagekøbte produkter til andre anvendelser forpligter sig til:
a)
at overholde bestemmelserne i denne forordning
b)
at føre et detaljeret lagerregnskab og finansregnskab, hvis medlemsstaten finder det hensigtsmæssigt, selv om produktet er blevet denatureret inden leveringen
c)
at underkaste sig kontrol som fastsat i EF-reglerne og
d)
ikke at anmode om supplerende støtte til den alkohol, der fremstilles af de pågældende produkter, når der er tale om tilbagekøbte produkter til destillation.
Afdeling 3
Grøn høst og undladt høst
Artikel 85
Definitioner af grøn høst og undladt høst
1. Ved grøn høst høstes samtlige uafsættelige produkter i et givet område, inden høsten normalt går i gang. De pågældende produkter må ikke være blevet beskadiget på grund af vejrforhold, sygdom eller andre årsager forud for den grønne høst.
2. Ved undladt høst foregår der ingen erhvervsmæssig produktion i det pågældende område som led i den normale produktionscyklus. Hvis produkter ødelægges på grund af vejrforhold eller sygdom, betragtes det dog ikke som undladt høst.
3. Grøn høst og undladt høst skal ses som et supplement og et alternativ til de almindelige dyrkningsmetoder.
Artikel 86
Betingelser for anvendelse af grøn høst og undladt høst
1. I forbindelse med foranstaltninger vedrørende grøn høst og undladt høst skal medlemsstaterne:
a)
træffe nærmere bestemmelser om gennemførelsen af foranstaltningerne, bl.a. om forhåndsmeddelelser om undladt høst og grøn høst, deres indhold og frister, om den godtgørelse, der skal ydes, og om anvendelsen af foranstaltningerne, og opstille en liste over de produkter, der er omfattet af foranstaltningerne
b)
træffe bestemmelser for at forhindre, at foranstaltningerne får negative følger for miljøet eller plantesundheden
c)
gøre det muligt at kontrollere, at foranstaltningerne gennemføres korrekt, og hvis det ikke er tilfældet, undlade at godkende, at foranstaltningerne anvendes
d)
iværksætte kontrol med henblik på at sikre, at foranstaltningerne gennemføres korrekt, bl.a. i forhold til bestemmelserne i litra a) og b).
2. Producentorganisationer og sammenslutninger af producentorganisationer giver forinden pr. telex, telefax eller e-mail de kompetente nationale myndigheder meddelelse om al undladt høst og grøn høst, de påtænker at foretage.
Første meddelelse i hvert år skal for et givet produkt indeholde en analyse baseret på den forventede markedssituation, som begrunder at anvende grøn høst som en kriseforebyggelsesforanstaltning.
3. Der må ikke både anvendes grøn høst og undladt høst for samme produkt og samme område i et givet år eller i to på hinanden følgende år.
4. Godtgørelsernes størrelse omfattende både Fællesskabets og producentorganisationens bidrag til grøn høst og undladt høst tager form af betalinger pr. hektar, som fastsættes af medlemsstaten i henhold til stk. 1, litra a):
a)
således at de kun dækker de ekstraomkostninger, der er forbundet med at anvende foranstaltningen, under hensyntagen til den miljø- og plantesundhedsmæssige forvaltning, som er nødvendig for at overholde de bestemmelser, der vedtages i medfør af stk.1, litra b), eller
b)
således at de ikke dækker mere end 90 % af det maksimale støtteniveau for tilbagekøb fra markedet som anført i artikel 80.
Afdeling 4
Salgsfremme og kommunikation
Artikel 87
Gennemførelse af salgsfremme- og kommunikationsforanstaltninger
1. Medlemsstaterne træffer nærmere bestemmelser om gennemførelse af salgsfremme- og kommunikationsforanstaltninger. Bestemmelserne skal gøre det muligt at træffe hurtige foranstaltninger, når der er behov for det.
2. Aktionerne inden for salgsfremme og kommunikation skal supplere eventuelle igangværende salgsfremme- og kommunikationsaktioner, som de pågældende producentorganisationer har iværksat.
Afdeling 5
Uddannelse
Artikel 88
Gennemførelse af uddannelsesforanstaltninger
Medlemsstaterne træffer nærmere bestemmelser om gennemførelse af disse uddannelsesforanstaltninger.
Afdeling 6
Høstforsikring
Artikel 89
Gennemførelse af høstforsikringsforanstaltninger
Høstforsikringerne forvaltes af en producentorganisation, der bidrager til at beskytte producenternes indtægter og dække markedstab, som afholdes af producentorganisationen og/eller dens medlemmer, når disse berøres af naturkatastrofer, vejrforhold eller eventuelle sygdomme eller skadedyrsangreb.
Artikel 90
Gennemførelse af høstforsikringsforanstaltninger
1. Medlemsstaterne træffer nærmere bestemmelser om gennemførelse af høstforsikringsforanstaltninger, herunder de bestemmelser, der er nødvendige for at sikre, at høstforsikringsforanstaltningerne ikke fordrejer konkurrencen på forsikringsmarkedet.
2. Medlemsstaterne kan bevilge supplerende nationale midler til de høstforsikringsforanstaltninger, der finansieres af driftsfonden. Den samlede offentlige støtte til høstforsikringer må dog højst svare til:
a)
80 % af producenternes udgifter til præmier for forsikring mod tab som følge af dårlige vejrforhold, som kan henregnes under naturkatastrofer
b)
50 % af producenternes udgifter til præmier for forsikring mod:
i)
tab som anført i litra a) og andre tab som følge af dårlige vejrforhold
ii)
tab som følge af dyre- eller plantesygdomme eller skadedyrsangreb.
Grænsen i første afsnit, litra b), finder også anvendelse i tilfælde, hvor den finansielle støtte fra Fællesskabet i henhold til artikel 10, stk. 3, i forordning (EF) nr. 1182/2007 ellers vil kunne dække 60 % af driftsfondens udgifter.
3. Høstforsikringsforanstaltninger gælder ikke for forsikringserstatninger, der dækker mere end 100 % af producenternes indkomsttab, idet der tages hensyn til eventuelle udbetalinger fra andre støtteordninger i forbindelse med den forsikrede risiko.
4. I denne artikel defineres »ugunstige vejrforhold, som kan henregnes under en naturkatastrofe« på samme måde som i artikel 2, nr. 8, i Kommissionens forordning (EF) nr. 1857/2006 (28).
Afdeling 7
Støtte til dækning af administrationsomkostningerne ved oprettelse af gensidige fonde
Artikel 91
Betingelser for støtte til dækning af administrationsomkostningerne ved oprettelse af gensidige fonde
1. Medlemsstaterne træffer nærmere bestemmelser om gennemførelse af den pågældende foranstaltning vedrørende støtte til dækning af administrationsomkostningerne ved oprettelse af gensidige fonde.
2. Støtten til dækning af administrationsomkostningerne ved oprettelse af gensidige fonde skal i den gensidige fonds første, andet og tredje driftsår udgøre følgende andel af det bidrag, som producentorganisationen yder til den gensidige fond i dennes første, andet og tredje driftsår:
a)
10 %, 8 % og 4 % i de medlemsstater, der tiltrådte Den Europæiske Union den 1. maj 2004 eller senere
b)
5 %, 4 % og 2 % i de øvrige medlemsstater.
3. Medlemsstaterne kan fastsætte lofter for de beløb, producentorganisationerne kan modtage i støtte til dækning af administrationsomkostningerne til oprettelse af gensidige fonde.
Afdeling 8
Statsstøtte til kriseforebyggelses- og krisestyringsforanstaltninger
Artikel 92
Nærmere bestemmelser i nationale strategier
Medlemsstater, der udbetaler statsstøtte i overensstemmelse med artikel 43, andet afsnit, litra c), i forordning (EF) nr. 1182/2007, træffer nærmere bestemmelser om gennemførelsen denne bestemmelse i deres nationale strategier.
KAPITEL IV
National finansiel støtte
Artikel 93
Producenternes organiseringsgrad
Med henblik på artikel 11, stk. 1, i forordning (EF) nr. 1182/2007 anses organiseringsgraden for producenterne i et område af en medlemsstat for at være ringe, hvis under 20 % af værdien af den gennemsnitlige frugt- og grøntsagsproduktion i de seneste tre år, for hvilke der foreligger oplysninger, er blevet afsat gennem producentorganisationer, sammenslutninger af producentorganisationer og producentsammenslutninger.
Artikel 94
Tilladelse til at yde national finansiel støtte
1. Medlemsstaterne indgiver en anmodning i henhold til artikel 11, stk. 1, første afsnit, i forordning (EF) nr. 1182/2007 Kommissionen om tilladelse til at yde national finansiel støtte senest den 15. januar i det pågældende kalenderår.
Anmodningen vedlægges dokumentation for, at producenterne i det omhandlede område ifølge definitionen i artikel 93 i denne forordning er organiseret i ringe grad, samt nærmere oplysninger om de pågældende producentorganisationer, den pågældende støtte og andelen af de finansielle bidrag, der ydes i henhold til artikel 8, stk. 1, litra a), i forordning (EF) nr. 1182/2007.
2. Kommissionen godkender eller afviser anmodningen senest tre måneder efter indgivelsen. Svarer Kommissionen ikke inden for denne periode, anses anmodningen for at være godkendt.
Artikel 95
Ansøgning om og udbetaling af national finansiel støtte
Producentorganisationerne ansøger om den nationale finansielle støtte, og medlemsstaterne udbetaler støtten i overensstemmelse med artikel 70-73.
Artikel 96
Maksimal national finansiel støtte, der kan refunderes af Fællesskabet
Fællesskabet kan refundere 60 % af den nationale finansielle støtte, der ydes til producentorganisationen.
Artikel 97
Refusion fra Fællesskabet af national finansiel støtte
1. Medlemsstaterne anmoder Fællesskabet om refusion af den godkendte nationale finansielle støtte, der reelt er udbetalt til producentorganisationerne, inden den 1. marts i året efter det, hvor driftsprogrammerne er iværksat.
Anmodningen vedlægges dokumentation for, at betingelserne i artikel 11, stk. 1, andet afsnit, i forordning (EF) nr. 1182/2007 er blevet overholdt i de tre foregående år, og nærmere oplysninger om de omhandlede producentorganisationer, den støtte, der reelt er betalt, og andelen af de finansielle bidrag, der faktisk er ydet i henhold til artikel 8, stk. 1, litra a), i forordning (EF) nr. 1182/2007.
2. Kommissionen træffer beslutning om at godkende eller afvise anmodningen.
3. Hvis Fællesskabet er indforstået med at refundere støtten, anmeldes de refusionsberettigede udgifter til Kommissionen efter proceduren i artikel 5 i Kommissionens forordning (EF) nr. 883/2006 (29).
KAPITEL V
Almindelige bestemmelser
Afdeling 1
Meddelelser
Artikel 98
Producentorganisationernes rapporter
1. Producentorganisationerne aflægger årlige rapporter, der ledsager støtteansøgningerne, om driftsprogrammernes gennemførelse.
Rapporterne vedrører følgende:
a)
driftsprogrammer, der blev gennemført det foregående år
b)
større ændringer af driftsprogrammer og
c)
forskelle mellem anslået støtte og den støtte, der er ansøgt om.
2. Den årlige rapport skal for hvert driftsprogram, der gennemføres:
a)
beskrive, hvilke mål og resultater der er opnået i forbindelse med driftsprogrammet, eventuelt baseret på de fælles output- og resultatindikatorer, der er fastsat i bilag XIV, og om nødvendigt de supplerende output- og resultatindikatorer, der er fastsat i den nationale strategi, og
b)
skitsere de største problemer, der er forbundet med at forvalte programmet, og de foranstaltninger, der måtte være truffet for at sikre kvalitet og effektivitet under programmets gennemførelse.
Hvor det er relevant, skal årsrapporten indeholde en specificering af de effektive foranstaltninger, der i henhold til den nationale strategi og i medfør af artikel 9, stk. 5, i forordning (EF) nr. 1182/2007 er truffet for at beskytte miljøet mod eventuelt øget pres på grund af investeringer, hvortil der er ydet støtte under driftsprogrammet.
3. En endelig rapport træder i stedet for den i stk. 1 nævnte rapport for det sidste år, hvori driftsprogrammet anvendes.
De endelige rapporter viser, i hvilket omfang programmålene er opfyldt. De redegør for ændringer i foranstaltninger og/eller metoder og fremhæver faktorer, der har haft betydning for, hvor godt det er lykkedes at gennemføre programmet, som er taget eller skal tages i betragtning ved udarbejdelse af efterfølgende driftsprogrammer eller ændring af igangværende driftsprogrammer.
4. Hvis en producentorganisation undlader at sende en meddelelse til medlemsstaten, som kræves i henhold til denne forordning eller forordning (EF) nr. 1182/2007, eller hvis meddelelsen ud fra de objektive kendsgerninger, som medlemsstaten er bekendt med, anses for urigtig, suspenderer medlemsstaten sin godkendelse af det relevante driftsprogram for det efterfølgende år, indtil der er fremsendt en korrekt meddelelse, jf. dog de særlige bestemmelser i denne forordning.
Medlemsstaten beretter om sådanne tilfælde i den årlige rapport, der er nævnt i artikel 99, stk. 3 i denne forordning.
Artikel 99
Krævede meddelelser fra medlemsstaterne
1. Medlemsstaterne udpeger en myndighed, der er eneansvarlig for medlemsstaternes meddelelser til Kommissionen om producentorganisationer, producentsammenslutninger og sammenslutninger af producentorganisationer. De underretter Kommissionen om, hvilken myndighed de har udpeget, og hvordan den kan kontaktes.
2. Medlemsstaterne meddeler senest den 31. januar Kommissionen den samlede størrelse af den driftsfond, der er godkendt for samtlige driftsprogrammer i indeværende år. Driftsfondens samlede størrelse og den samlede fællesskabsfinansiering af denne driftsfond skal fremgå klart af denne meddelelse. Beløbene fordeles endvidere på kriseforebyggelses- og krisestyringsforanstaltninger og andre foranstaltninger.
3. Medlemsstaterne sender hvert år senest den 15. november Kommissionen en årlig rapport om producentorganisationer og producentsammenslutninger og om de driftsfonde, driftsprogrammer og anerkendelsesplaner, der fandtes i det foregående år. Den årlige rapport skal navnlig indeholde de i bilag XIII anførte oplysninger.
Afdeling 2
Kontrol
Artikel 100
Entydigt identifikationssystem
Medlemsstaterne sørger for, at der benyttes et entydigt identifikationssystem for alle støtteansøgninger, der indgives af samme producentorganisation eller producentsammenslutning. Systemet skal være foreneligt med det identitetsregistreringssystem, der er nævnt i artikel 18, stk. 1, litra f), i Rådets forordning (EF) nr. 1782/2003 (30).
Artikel 101
Støtteansøgninger
Medmindre andet gælder ifølge særlige bestemmelser i denne forordning, fastsætter medlemsstaterne passende procedurer for indsendelse af støtteansøgninger, anmodninger om anerkendelse eller godkendelse af driftsprogrammer samt betalingsanmodninger.
Artikel 102
Stikprøvekontrol
Når det er relevant at foretage kontrol i form af stikprøver, sørger medlemsstaterne gennem arten og hyppigheden af de foretagne prøver og på grundlag af risikoanalyser for, at kontrollen er repræsentativ for den kontrollerede foranstaltning.
Artikel 103
Administrativ kontrol
Der foretages administrativ kontrol af alle støtteansøgninger og betalingsanmodninger, og kontrollen skal omfatte alle de elementer, det er muligt og relevant at kontrollere administrativt. Det sikres, at de gennemførte kontrolforanstaltninger, kontrolresultaterne og de foranstaltninger, der træffes i tilfælde af uoverensstemmelser, registreres.
Artikel 104
Kontrol på stedet
1. For hver kontrol på stedet udarbejdes der en kontrolrapport for at gøre det muligt at efterprøve de nærmere enkeltheder i forbindelse med den foretagne kontrol. Rapporten skal bl.a. indeholde oplysninger om:
a)
den kontrollerede støtteordning og ansøgning
b)
de tilstedeværende personer
c)
de kontrollerede aktioner, foranstaltninger og dokumenter
d)
kontrolresultaterne.
2. Modtageren kan få mulighed for at underskrive rapporten for at attestere sin tilstedeværelse ved kontrollen og tilføje bemærkninger. Konstateres der uregelmæssigheder, kan modtageren tilstilles en kopi af kontrolrapporten.
3. Kontrollen på stedet kan varsles på forhånd, når blot formålet med kontrollen ikke bringes i fare. Varslet begrænses til det absolut korteste tidsrum.
4. Hvis det er muligt, skal der foretages kontrol på stedet i henhold til bestemmelserne i denne forordning, samtidig med at der foretages anden kontrol som anført i EF-reglerne om landbrugsstøtte. I 2008 kan der dog om nødvendigt udføres kontrol på stedet af forskellige organer på forskellige tidspunkter.
Artikel 105
Godkendelse af anmodninger om anerkendelse og godkendelse af driftsprogrammer
1. Før medlemsstaterne anerkender en producentorganisation i henhold til artikel 4, stk. 2, litra a), i forordning (EF) nr. 1182/2007, aflægger de producentorganisationen et besøg på stedet for at sikre sig, at betingelserne for anerkendelse er opfyldt.
2. Før de nationale myndigheder godkender et driftsprogram i henhold til artikel 65, efterprøver de på enhver relevant måde, herunder ved kontrol på stedet, det driftsprogram, der ønskes godkendt, og eventuelle anmodninger om ændring. Det kontrolleres bl.a.:
a)
at de oplysninger, der er afgivet i henhold til artikel 61, stk. 1, litra a), b) og e), er nøjagtige
b)
at programmerne stemmer overens med artikel 9 i forordning (EF) nr. 1182/2007 samt med de nationale regler og den nationale strategi
c)
at foranstaltningerne er støtteberettigede, og at de foreslåede udgifter er støtteberettigede
d)
at programmerne hænger sammen og har den fornødne tekniske kvalitet, at overslagene og støtteplanen er velbegrundede, og at den planlagte gennemførelse er tilfredsstillende. Det skal under kontrollen efterprøves, om der er fastsat målbare mål, således at det kan overvåges, om disse opnås, og om de fastsatte mål vil kunne opnås ved at gennemføre de foreslåede aktioner, og
e)
at de transaktioner, der anmodes om støtte til, stemmer overens med de gældende nationale bestemmelser og EF-bestemmelser, især, hvis det er relevant, bestemmelserne om offentlige indkøb, statsstøtte og andre relevante bindende normer, som er fastsat i den nationale lovgivning eller i de nationale regler eller den nationale strategi.
Artikel 106
Kontrol af ansøgninger om støtte til driftsprogrammer
Før støtten tildeles, foretager medlemsstaterne administrativ kontrol af alle støtteansøgninger og stikprøvekontrol på stedet.
Artikel 107
Administrativ kontrol af ansøgninger om støtte til driftsprogrammer
1. Den administrative kontrol af støtteansøgninger skal især, og hvis det er relevant for den pågældende betalingsanmodning, omfatte kontrol af:
a)
den årlige eller i givet fald den endelige rapport, der fremsendes sammen med ansøgningen om driftsprogrammets gennemførelse
b)
værdien af den afsatte produktion, bidragene til driftsfonden og de afholdte udgifter
c)
at de pågældende produkter og tjenesteydelser er leveret, og at der er tale om reelle udgifter
d)
at de gennemførte foranstaltninger svarer til dem, der var anført i det godkendte driftsprogram, og
e)
at de finansielle begrænsninger og lofter mv. er overholdt.
2. Betalinger, der finansieres gennem driftsprogrammet, dokumenteres ved hjælp af fakturaer og dokumenter, der beviser, at betalingen har fundet sted. Hvis dette ikke kan lade sig gøre, skal der som belæg for betalingerne fremlægges dokumenter med tilsvarende bevisværdi. De anvendte fakturaer skal udstedes i producentorganisationens, sammenslutningen af producentorganisationers, producentsammenslutningernes eller filialernes navn som anført i artikel 52, stk. 7, eller, hvis dette godkendes af medlemsstaterne, i et eller flere af dens medlemmers navn.
Artikel 108
Kontrol på stedet af ansøgninger om støtte som led i driftsprogrammer
1. Ved efterprøvningen af den støtteansøgning, der er anført i artikel 70, stk. 1, kontrollerer medlemsstaterne producentorganisationerne på stedet for at fastslå, at betingelserne for ydelse af støtte eller dens balance er overholdt for det pågældende år.
Kontrollen omfatter følgende:
a)
anerkendelseskriteriernes overholdelse for det pågældende år
b)
driftsfondens anvendelse i det givne år, herunder hvilke udgifter der er anmeldt som led i anmodninger om betaling af forskud eller delvis betaling, og
c)
kontrol i andet led af udgifter ved tilbagekøb fra markedet, grøn høst og undladt høst.
2. Kontrollen efter stk. 1 skal hvert år vedrøre en betydelig andel af ansøgningerne. Stikprøven repræsenterer mindst 30 % af det samlede støttebeløb i medlemsstater, hvor der findes mere end ti anerkendte producentorganisationer. I andre tilfælde besøges den enkelte producentorganisation mindst en gang hvert tredje år.
Hver producentorganisation kontrolleres mindst én gang, inden støtten eller dens balance for det sidste år af driftsprogrammet udbetales.
3. Resultaterne af kontrollen på stedet evalueres for at fastslå, om eventuelle problemer er af systemisk karakter og indebærer en risiko for tilsvarende foranstaltninger, andre støttemodtagere eller andre organer. Ved evalueringen fastslås det også, hvad problemerne skyldes, om der er behov for yderligere undersøgelser, og hvilke korrigerende eller forebyggende foranstaltninger der skal træffes.
Afslører kontrollen betydelige uregelmæssigheder i en region eller en del af en region eller en specifik producentorganisation, foretager medlemsstaten supplerende kontrol det pågældende år og forhøjer andelen af de pågældende ansøgninger, som skal kontrolleres det følgende år.
4. Medlemsstaten fastlægger, hvilke producentorganisationer der skal kontrolleres, på grundlag af en risikoanalyse.
Ved risikoanalysen tages der især hensyn til følgende:
a)
støttebeløbet
b)
resultaterne af kontrollen de foregående år
c)
et vilkårligt element og
d)
andre parametre, som fastlægges af medlemsstaterne, specielt om producentorganisationerne følger et kvalitetssikringsprogram, som er officielt anerkendt af medlemsstaterne eller af uafhængige certificeringsorganer.
Artikel 109
Kontrol på stedet af foranstaltninger i forbindelse med driftsprogrammer
1. Medlemsstaternes kontrol på stedet af foranstaltninger i forbindelse med driftsprogrammer sigter navnlig mod at efterprøve:
a)
gennemførelsen af de aktioner, der er omfattet af driftsprogrammet
b)
at gennemførelsen eller den påtænkte gennemførelse af aktionerne er i overensstemmelse med den anvendelse, der er beskrevet i det godkendte driftsprogram
c)
for et passende antal udgiftsposter, at de pågældende udgifter med hensyn til art og afholdelsestidspunkt opfylder Fællesskabets bestemmelser og svarer til de godkendte specifikationer
d)
at de afholdte udgifter kan dokumenteres ved hjælp af regnskabsbilag eller andre dokumenter, og
e)
værdien af den afsatte produktion.
2. Værdien af den afsatte produktion kontrolleres på grundlag af oplysninger fra det regnskabssystem, som den nationale lovgivning kræver.
Medlemsstaterne kan derfor beslutte, at anmeldelsen af den afsatte produktions værdi skal attesteres på samme måde som de regnskabsoplysninger, den nationale lovgivning kræver.
Kontrollen af anmeldelsen af den afsatte produktions værdi kan udføres, inden den relevante støtteansøgning fremsendes.
3. Kontrollen skal omfatte et kontrolbesøg på stedet for den pågældende aktion eller, hvis aktionen er immateriel, et kontrolbesøg hos initiativtageren, medmindre der foreligger usædvanlige omstændigheder. I forbindelse med aktiviteter på individuelle bedrifter omfattet af den i artikel 108, stk. 2, omhandlede stikprøve er det særlig vigtigt at aflægge mindst ét kontrolbesøg for at undersøge, om de er gennemført.
Medlemsstaterne kan dog beslutte at undlade at aflægge besøg, når det drejer sig om mindre transaktioner, eller hvis der efter deres opfattelse er ringe risiko for, at betingelserne for at modtage støtte ikke er opfyldt, eller transaktionen ikke er gennemført i virkeligheden. Denne beslutning og begrundelsen herfor skal registreres.
4. Kontrollen på stedet omfatter alle de forpligtelser for producentorganisationen eller dennes medlemmer, som det er muligt at kontrollere på tidspunktet for kontrolbesøget.
5. Kun kontrol, der opfylder alle kravene i denne artikel, kan betragtes som en del af den kontrol, som skal foretages i henhold til artikel 108, stk. 2.
Artikel 110
Kontrol i første led af tilbagekøb
1. Medlemsstaterne foretager kontrol i første led af alle producentorganisationernes tilbagekøb bestående i dokument- og identitetskontrol samt fysisk kontrol, eventuelt ved stikprøvetagning, af de tilbagekøbte produkters vægt og kontrol af overholdelsen af bestemmelserne i artikel 77 i henhold til reglerne i afsnit II i kapitel II. Kontrollen foretages efter modtagelsen af den meddelelse, der er nævnt i artikel 79, stk. 1, inden for de frister, som er fastsat i artikel 79, stk. 2.
2. Den kontrol i første led, der er nævnt i stk. 1, omfatter 100 % af den mængde produkter, der er tilbagekøbt fra markedet. De tilbagekøbte produkter, dog ikke produkter til gratis uddeling, denatureres eller bortskaffes til fremstillingsindustrien efter kontrollen til fremstillingsindustrien under myndighedernes tilsyn efter de forskrifter, som medlemsstaterne udsteder i henhold til artikel 81.
Hvis produkterne skal omdeles gratis, kan medlemsstaterne nøjes med at kontrollere en mindre procentdel end anført i denne artikels stk. 2, men ikke under 10 % af de pågældende mængder i løbet af produktionsåret. Kontrollen finder sted hos producentorganisationen og/eller modtagerne af de pågældende produkter. Hvis der ved kontrollen konstateres betydelige uregelmæssigheder, foretager myndighederne yderligere kontrol.
Artikel 111
Kontrol i andet led af tilbagekøb
1. Som led i den kontrol, der er beskrevet i artikel 108, foretager medlemsstaterne kontrol i andet led.
Medlemsstaterne opstiller kriterier, hvorefter de analyserer og vurderer risikoen for, at en bestemt producentorganisation har foretaget tilbagekøb, der ikke er i overensstemmelse med reglerne. Kriterierne opstilles bl.a. ud fra resultaterne af tidligere kontrol i første og andet led og ud fra, om producentorganisationen anvender en kvalitetssikringsordning. På grundlag af disse kriterier fastsættes det for hver producentorganisation, hvor hyppigt der minimum skal føres kontrol i andet led.
2. Den kontrol, der er anført i stk. 1, består i kontrol på stedet hos producentorganisationerne og modtagerne af de tilbagekøbte produkter for at garantere, at betingelserne for at udbetale EF-støtte overholdes. Kontrollen skal bl.a. omfatte:
a)
gennemgang af det lagerregnskab og det finansregnskab, som alle producentorganisationer, der foretager et eller flere tilbagekøb i løbet af det pågældende produktionsår, skal føre
b)
kontrol af de afsatte mængder som oplyst i støtteansøgningerne, navnlig kontrol af lagerregnskab og finansregnskab, fakturaer og om nødvendigt deres rigtighed og af, om der er overensstemmelse mellem disse oplysninger og de pågældende producentorganisationers regnskabstal og/eller skatte- og afgiftsmæssige oplysninger
c)
kontrol af, om den regnskabsmæssige forvaltning har været korrekt, især kontrol af rigtigheden af de nettoindtægter, som producentorganisationerne har angivet i betalingsanmodningerne, af andelen af eventuelle bogførte tilbagekøbsomkostninger og af de bogførte beløb, som vedrører producentorganisationernes modtagelse af EF-støtten og deres eventuelle overførsel af denne til de tilsluttede medlemmer og sammenhængen mellem beløbene, og
d)
kontrol af de tilbagekøbte produkters anvendelse som angivet i betalingsanmodningen og kontrol af, om der er foretaget en passende denaturering, for at sikre, at producentorganisationerne og modtagerne har overholdt denne forordning.
3. Den kontrol, der er anført i stk. 2, foretages hos de berørte producentorganisationer og de modtagere, som er tilsluttet disse organisationer. Hver kontrol skal bl.a. omfatte en stikprøve, der mindst repræsenterer 5 % af de mængder, producentorganisationen har tilbagekøbt i løbet af produktionsåret.
4. I det lagerregnskab og det finansregnskab, der er anført i stk. 2, litra a), skal der for hvert produkt, der er genstand for tilbagekøb, skelnes mellem følgende varebevægelser udtrykt i mængder:
a)
den produktion, som producentorganisationens medlemmer har leveret, og som medlemmer af andre producentorganisationer har leveret i henhold til artikel 3, stk. 3, litra b), og c), i forordning (EF) nr. 1182/2007
b)
producentorganisationens salg, idet der skelnes mellem produkter til markedet for friske produkter og andre typer produkter, herunder råvarer til forarbejdning, og
c)
tilbagekøbte produkter.
5. Kontrollen af, hvad de produkter, som er nævnt i stk. 4, litra c), er anvendt til, omfatter især:
a)
stikprøvekontrol af det særlige regnskab, som modtagerne skal føre, og eventuelt af, om der er sammenhæng med det regnskab, som skal føres i henhold til national lovgivning, og
b)
kontrol af, at de gældende miljøbetingelser er overholdt.
6. Hvis der ved kontrollen i andet led konstateres betydelige uregelmæssigheder, udvider myndighederne kontrollen i andet led for det pågældende produktionsår og indfører hyppigere kontrol i andet led i det følgende produktionsår for de berørte producentorganisationer eller sammenslutningerne heraf.
Artikel 112
Grøn høst og undladt høst
1. Forud for grøn høst sikrer medlemsstaterne sig ved kontrol på stedet, at de omhandlede produkter ikke er beskadiget, og at jordstykket er velplejet. Efter den grønne høst kontrollerer medlemsstaten, at hele det pågældende areal er blevet høstet, og at det høstede produkt er blevet denatureret.
Efter høstperiodens afslutning efterprøver medlemsstaterne analysens pålidelighed på grundlag af den forventede markedssituation som anført i artikel 86, stk. 2. Desuden analyserer de eventuelle afvigelser mellem den forventede markedssituation og den reelle markedssituation.
2. Forud for undladt høst undersøger medlemsstaterne ved kontrol på stedet, at det omhandlede areal er velplejet, at en del af arealet ikke allerede er blevet høstet, og at produktet er veludviklet og generelt er sundt og af en markedsegnet kvalitet.
Medlemsstaterne sørger for, at produktionen denatureres. Er dette ikke muligt, sikrer de sig ved et besøg på stedet eller kontrolbesøg i høstsæsonen, at der ikke høstes.
3. Artikel 111, stk. 1, 2, 3 og 6, finder tilsvarende anvendelse.
Artikel 113
Kontroller før godkendelse af anerkendelsesplaner fra producentsammenslutninger
1. Inden medlemsstaterne godkender en anerkendelsesplan fra en producentsammenslutning i henhold til artikel 7, stk. 1, i forordning (EF) nr. 1182/2007, kontrollerer de den juridiske enhed eller en klart defineret del af den juridiske enhed på stedet.
2. Medlemsstaterne sikrer sig på enhver relevant måde, herunder ved kontrol på stedet:
a)
at oplysningerne i anerkendelsesplanen er korrekte
b)
at planen hænger sammen økonomisk og har den fornødne tekniske kvalitet, at overslagene er velbegrundede, og at den planlagte gennemførelse er tilfredsstillende
c)
at foranstaltningerne er støtteberettigede, og at de foreslåede udgifter er støtteberettigede og rimelige, og
d)
at de transaktioner, der anmodes om støtte til, stemmer overens med de gældende nationale bestemmelser og EF-bestemmelser, især bestemmelserne om offentlige indkøb, statsstøtte og andre relevante bindende normer, som er fastsat i den nationale lovgivning eller i de nationale regler eller den nationale strategi.
Artikel 114
Kontrol af støtteansøgninger fra producentsammenslutninger
1. Før der tildeles støtte, foretager medlemsstaterne administrativ kontrol af alle støtteansøgninger, der indgives af producentsammenslutninger, og stikprøvekontrol på stedet.
2. Efter indgivelsen af den støtteansøgning, der er anført i artikel 47, kontrollerer medlemsstaterne producentsammenslutningerne på stedet for at fastslå, at betingelserne for ydelse af støtte er overholdt for det pågældende år.
Kontrollen omfatter følgende:
a)
anerkendelseskriteriernes overholdelse for det pågældende år og
b)
værdien af den afsatte produktion samt gennemførelsen af de foranstaltninger, der er omfattet af anerkendelsesplanen, og de afholdte udgifter.
3. Kontrollen efter stk. 2 skal hvert år vedrøre en betydelig andel af ansøgningerne. Stikprøven repræsenterer mindst 30 % af det samlede støttebeløb.
Alle producentsammenslutninger kontrolleres mindst hvert femte år.
4. Artikel 107 og 109 finder tilsvarende anvendelse.
Artikel 115
Tværnationale producentorganisationer og tværnationale sammenslutninger af producentorganisationer
1. Den medlemsstat, hvori en tværnational producentorganisation eller en tværnational sammenslutning af producentorganisationer har sit hovedsæde, har det overordnede ansvar for at organisere kontrollen med denne organisation eller sammenslutning og anvende eventuelle sanktioner over for den.
2. De andre medlemsstater, som er forpligtet til at etablere det administrative samarbejde, der er anført i artikel 30, stk. 2, litra c), og artikel 37, stk. 2, litra c), gennemfører den administrative kontrol og kontrol på stedet, der kræves af den i denne artikels stk. 1 nævnte medlemsstat og underretter den om resultaterne. De overholder alle tidsfrister, der fastsættes af den i stk. 1 nævnte medlemsstat.
3. De regler, der gælder i den i stk. 1 nævnte medlemsstat, finder anvendelse på producentorganisationen, driftsprogrammet og driftsfonden. På miljø- og plantesundsområdet og i forbindelse med afhændelse af tilbagekøbte produkter er det dog reglerne i den medlemsstat, hvor produktionen finder sted, der bringes i anvendelse.
Afdeling 3
Sanktioner
Artikel 116
Manglende overholdelse af anerkendelseskriterier
1. Medlemsstaterne tilbagekalder producentorganisationens anerkendelse, hvis den manglende overholdelse af kriterierne er væsentlig og skyldes, at producentorganisationen har handlet forsætligt eller groft uagtsomt.
Medlemsstaterne tilbagekalder især producentorganisationens anerkendelse, hvis den manglende overholdelse af anerkendelseskriterierne kan tilskrives:
a)
at kravene i artikel 23, 25, 28, stk. 1 og 2, eller artikel 33 er blevet tilsidesat, eller
b)
at værdien af den afsatte produktion i to på hinanden følgende år har ligget under den grænse, medlemsstaten har fastsat i medfør af artikel 4, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 1182/2007.
Tilbagekaldelsen af anerkendelsen i henhold til dette stykke får virkning fra det tidspunkt, hvor betingelserne for anerkendelse ikke længere var opfyldt med forbehold af eventuel gældende horisontal lovgivning om forældelsesfrister på nationalt plan.
2. Hvor stk. 1 ikke finder anvendelse, suspenderer medlemsstaterne producentorganisationens anerkendelse, hvis den manglende overholdelse af anerkendelseskriterierne er væsentlig, men kun midlertidig.
Der udbetales ikke støtte i suspensionsperioden. Suspensionen får virkning fra det tidspunkt, hvor kontrollen finder sted, og gælder, indtil der er udført en kontrol, som viser, at de pågældende kriterier er overholdt.
Suspensionsperioden må højst være på 12 måneder. Hvis de omhandlede kriterier 12 måneder herefter ikke er overholdt, tilbagekaldes anerkendelsen.
Medlemsstaterne kan foretage betalinger efter fristen i artikel 71, hvis dette er nødvendigt for at kunne anvende denne artikel.
3. I andre tilfælde end de i stk. 1 og 2 anførte, hvor anerkendelseskriterierne ikke er overholdt, sender medlemsstaterne en varslingsskrivelse, hvori de oplyser, hvilke korrigerende foranstaltninger der skal træffes. Medlemsstaterne kan vente med at udbetale støtte, indtil de korrigerende foranstaltninger er truffet.
Træffes der ikke korrigerende foranstaltninger inden for 12 måneder, betragtes den manglende overholdelse af kriterierne som væsentlig, hvorefter stk. 2 finder anvendelse.
Artikel 117
Svig
1. Med forbehold af de andre sanktioner, der gælder i henhold til Fællesskabets og medlemsstaternes lovgivning, tilbagekalder medlemsstaterne anerkendelsen af en producentorganisation, en sammenslutning af producentorganisationer eller en producentsammenslutning, hvis det konstateres, at der er begået svig i forbindelse med støtte, som er omfattet af forordning (EF) nr. 1182/2007.
2. Medlemsstaterne kan suspendere anerkendelsen af en producentorganisation, en sammenslutning af producentorganisationer eller en producentsammenslutning eller suspendere betalingerne til et sådant organ, hvis de mistænkes for at have begået svig i forbindelse med støtte, der er omfattet af forordning (EF) nr. 1182/2007.
Artikel 118
Producentsammenslutninger
1. Medlemsstaterne anvender tilsvarende sanktionerne i artikel 116 og/eller 119 på anerkendelsesplaner.
2. Ud over bestemmelserne i stk. 1 skal medlemsstaten, hvis producentsammenslutningen efter afslutningen af den periode, medlemsstaten har fastsat i medfør af artikel 51, stk. 4, ikke er blevet anerkendt som producentorganisation, inddrive:
a)
100 % af den støtte, producentsammenslutningen har modtaget, hvis den manglende anerkendelse skyldes, at producentsammenslutningen har handlet forsætligt eller groft uagtsomt, eller
b)
50 % af den støtte, producentsammenslutningen har modtaget, i alle andre tilfælde.
Artikel 119
Driftsprogram
1. Betalingerne beregnes på grundlag af, hvad der er fundet støtteberettiget.
2. Medlemsstaten gennemgår den indsendte støtteansøgning og fastsætter, hvilke beløb der er støtteberettigede. Den fastsætter:
a)
det beløb, der vil skulle betales til støttemodtageren, udelukkende på grundlag af ansøgningen
b)
det beløb, der skal betales til støttemodtageren, efter at det er undersøgt, om ansøgningen opfylder støttekriterierne.
3. Hvis det beløb, der er fastsat i henhold til stk. 2, litra a), overstiger det beløb, der er fastsat i henhold til stk. 2, litra b), med mere end 3 %, nedsættes det beløb, der reelt skal udbetales til støttemodtageren. Nedsættelsen er lig med forskellen mellem de beløb, der beregnes i henhold til stk. 2, litra a) og b).
Der foretages dog ingen nedsættelse, hvis producentorganisationen eller producentsammenslutningen kan begrunde, at den ikke selv er ansvarlig for, at det beløb, som ikke er støtteberettiget, er anført.
4. Stk. 2 og 3 finder tilsvarende anvendelse på ikke støtteberettigede udgifter, der konstateres ved kontrol på stedet.
5. Såfremt værdien af den afsatte produktion anmeldes og kontrolleres forud for støtteansøgningen, nedsættes værdien af den afsatte produktion ved beregningen af beløbene i overensstemmelse med stk. 2 og 3.
6. Konstateres det, at en støttemodtager forsætligt har indsendt en urigtig anmeldelse, udelukkes den pågældende transaktion fra at modtage støtte til driftsprogrammet eller anerkendelsesplanen, og beløb, der allerede er udbetalt til denne transaktion, søges tilbagebetalt. Endvidere udelukkes støttemodtageren fra at modtage støtte over driftsprogrammet i forbindelse med den samme transaktion i det efterfølgende år.
Artikel 120
Sanktioner i forlængelse af kontrol i første led af tilbagekøb
Hvis der i forlængelse af kontrollen i artikel 110 konstateres uregelmæssigheder med hensyn til de handelsnormer eller mindstekrav, der er nævnt i artikel 77, skal støttemodtageren:
a)
betale en bøde, som svarer til godtgørelsen og beregnes på basis af de tilbagekøbte mængder produkter, der ikke stemmer overens med handelsnormerne eller mindstekravene, hvis disse mængder ligger 10 % under de mængder, der er givet meddelelse om i henhold til artikel 79 for det pågældende tilbagekøb
b)
betale en bøde, der er dobbelt så stor som godtgørelsen, hvis disse mængder udgør 10-20 % af de mængder, der er givet meddelelse om, eller
c)
betale en bøde, som svarer til godtgørelsen for alle de mængder, der er givet meddelelse om i henhold til artikel 79, når disse mængder overstiger 25 % af de mængder, der er givet meddelelse om.
Artikel 121
Andre sanktioner for producentorganisationer i forbindelse med tilbagekøb
1. Sanktionerne i artikel 119 vedrører støtte, der er ansøgt om i forbindelse med tilbagekøb, som indgår i driftsprogrammets udgifter.
2. Udgifter til tilbagekøb anses ikke for støtteberettigede, hvis de produkter, der ikke er blevet udbudt til salg, ikke er blevet afhændet, som medlemsstaten har bestemt i henhold til artikel 81, stk. 1, eller de tilbagekøbte produkter eller deres anvendelse i strid med de bestemmelser, der er vedtaget i henhold til artikel 81, stk. 1, har haft negative følger for miljøet eller plantesundheden.
Artikel 122
Sanktioner for modtagere af tilbagekøbte produkter
Hvis der ved den kontrol, der føres i henhold til artikel 110 og 111, konstateres uregelmæssigheder, som kan tillægges modtageren af tilbagekøbte produkter, anvendes følgende sanktioner:
a)
modtagernes ret til at modtage tilbagekøbte produkter trækkes tilbage, og
b)
modtagere af tilbagekøbte produkter forpligtes til at tilbagebetale værdien af de produkter, de har modtaget, plus de dermed relaterede sorterings-, emballerings- og transportomkostninger i overensstemmelse med medlemsstaternes bestemmelser. I dette tilfælde tilbagebetaler producentorganisationen EF-bidraget.
Sanktionen i litra a) træder i kraft straks for mindst et produktionsår og kan forlænges afhængigt af uregelmæssighedens alvor.
Artikel 123
Grøn høst og undladt høst
1. Hvis det i forbindelse med grøn høst fastslås, at producentorganisationen ikke har opfyldt sine forpligtelser, betaler producentorganisationen en bøde, der svarer til godtgørelsen i relation til de områder, for hvilke forpligtelsen ikke er overholdt. Forpligtelserne er bl.a. ikke opfyldt i tilfælde, hvor:
a)
medlemsstaterne under den i artikel 112, stk. 1, andet afsnit, omhandlede kontrol konstaterer, at foranstaltningen vedrørende grøn høst ikke var berettiget på grundlag af analysen af den forventede markedssituation på det pågældende tidspunkt
b)
det areal, der er anmeldt med henblik på grøn høst, ikke opfylder kriterierne for grøn høst, eller
c)
hele arealet ikke høstes, eller produktionen ikke denatureres.
2. Hvis det i forbindelse med undladt høst fastslås, at producentorganisationen ikke har opfyldt sine forpligtelser, betaler producentorganisationen en bøde, der svarer til godtgørelsen i relation til de områder, for hvilke forpligtelsen ikke er overholdt. Forpligtelserne er bl.a. ikke opfyldt i tilfælde, hvor:
a)
det areal, der er anmeldt med henblik på undladt høst, ikke opfylder kriterierne for undladt høst
b)
hele arealet eller en del heraf alligevel er blevet høstet, eller
c)
foranstaltningen har haft negative følger for miljøet eller plantesundheden, som producentorganisationen er ansvarlig for.
3. Sanktionerne i stk. 1 og 2 finder anvendelse ud over en eventuel reduktion i betalinger, der er foretages i medfør af artikel 119.
Artikel 124
Forhindring af kontrol på stedet
Støtteansøgningen afvises for den omhandlede del af udgifterne, hvis producentorganisationen, medlemmet eller den pågældende repræsentant forhindrer, at der foretages kontrol på stedet.
Artikel 125
Tilbagesøgning af støtte
Uretmæssigt udbetalt støtte tilbagebetales med tillæg af renter af producentorganisationerne, sammenslutningerne af producentorganisationer, producentsammenslutningerne eller andre erhvervsdrivende. Reglerne i artikel 73 i forordning (EF) nr. 796/2004 (31) finder tilsvarende anvendelse.
Iværksættelse af administrative sanktioner og tilbagebetaling af uberettiget udbetalt støtte som anført i denne afdeling udelukker ikke indberetning af uregelmæssigheder til Kommissionen i overensstemmelse med Kommissionens forordning nr. 1848/2006 (32).
Afdeling 4
Overvågning og evaluering af driftsprogrammer og nationale strategier
Artikel 126
Fælles præstationsindikatorer
1. Både de nationale strategier og driftsprogrammerne gøres til genstand for overvågning og evaluering med henblik på at vurdere, hvilke fremskridt der gøres med opfyldelsen af de mål, der er fastsat for driftsprogrammerne, og hvor effektive og virkningsfulde de er set i forhold til disse mål.
2. Fremskridt, effektivitet og gennemslagskraft vurderes ved hjælp af et sæt fælles præstationsindikatorer for udgangssituationen og den økonomiske gennemførelse, outputtet, resultaterne og virkningerne af de driftsprogrammer, der iværksættes.
3. De fælles præstationsindikatorer er opregnet i bilag XIV til denne forordning.
4. Hvis en medlemsstat finder det hensigtsmæssigt, fastlægges der et begrænset antal supplerende indikatorer, som er specifikke for denne strategi og afspejler nationale og/eller regionale behov, samt betingelser og målsætninger, som er specifikke for de driftsprogrammer, der iværksættes af producentorganisationer. Desuden medtages eventuelle supplerende indikatorer for miljømæssige målsætninger, som ikke er omfattet af de fælles præstationsindikatorer.
Artikel 127
Overvågnings- og evalueringsprocedurer for driftsprogrammer
1. Producentorganisationerne sikrer overvågningen og evalueringen af deres driftsprogrammer ved brug af relevante indikatorer blandt de fælles præstationsindikatorer, der er anført i artikel 126, og i givet fald de supplerende indikatorer, der er fastlagt i den nationale strategi.
Til dette formål indfører de et system til indsamling, registrering og vedligeholdelse af den information, der kræves for at udarbejde disse indikatorer.
2. Overvågningen skal sigte mod at vurdere de fremskridt, der gøres med at opfylde de specifikke mål for driftsprogrammet. Det sker ved hjælp af økonomiske indikatorer, outputindikatorer og resultatindikatorer. Resultaterne heraf benyttes til:
a)
at kontrollere programgennemførelsens kvalitet
b)
at påvise eventuelle behov for justeringer eller revision af driftsprogrammet med henblik på at nå de mål, der er opstillet for det, eller at forbedre programmets forvaltning, herunder dets økonomiske forvaltning
c)
at bidrage til opfyldelsen af rapporteringskravene i forbindelse med driftsprogrammets gennemførelse.
Resultaterne af overvågningen beskrives i den årlige rapport, som producentorganisationen i henhold til artikel 98, stk. 1, skal forelægge for den nationale myndighed, der er ansvarlig for forvaltningen af den nationale strategi.
3. Evalueringen tager form af en særskilt midtvejsevalueringsrapport.
Midtvejsevalueringen, der kan udføres med bistand fra et specialiseret konsulentfirma, skal sigte mod at klarlægge udnyttelsesgraden for de økonomiske ressourcer og driftsprogrammets effektivitet og gennemslagskraft og at vurdere, hvilke fremskridt der er gjort set i forhold til programmets overordnede mål. Der kan i denne forbindelse gøres brug af de fælles indikatorer vedrørende udgangssituationen, resultaterne og, hvis det er relevant, virkningerne.
Hvor det er relevant, omfatter midtvejsevalueringen en kvalitativ vurdering af resultaterne og indvirkningen af de miljømæssige foranstaltninger vedrørende:
a)
forebyggelse af jorderosion
b)
reduktion i brugen og/eller bedre forvaltning af plantebeskyttelsesmidler
c)
beskyttelse af levesteder og biodiversitet eller
d)
bevaring af landskabet.
Resultaterne heraf benyttes til:
a)
at forbedre kvaliteten af de driftsprogrammer, der forvaltes af producentorganisationen
b)
at klarlægge, om der er behov for mere omfattende ændringer af driftsprogrammet
c)
at bidrage til opfyldelsen af rapporteringskravene i forbindelse med driftsprogrammernes gennemførelse og
d)
at høste erfaringer, der kan udnyttes til at forbedre kvaliteten, effektiviteten og gennemslagskraften af de fremtidige driftsprogrammer, som producentorganisationen skal forvalte.
Midtvejsevalueringen udføres under driftsprogrammets gennemførelse og i så god tid, at resultaterne af evalueringen kan indgå i forberedelsen af det efterfølgende driftsprogram.
Midtvejsevalueringsrapporten knyttes som bilag til den tilsvarende årlige rapport, der er nævnt i artikel 98, stk. 1.
Artikel 128
Overvågnings- og evalueringsprocedurer for den nationale strategi
1. Overvågningen og evalueringen af den nationale strategi foretages ved brug af relevante indikatorer blandt de fælles præstationsindikatorer, der er anført i artikel 126, og i givet fald de supplerende indikatorer, der er fastlagt i den nationale strategi.
2. Medlemsstaterne indfører et system til indsamling, registrering og vedligeholdelse af den elektroniske information, der kræves for at indsamle de indikatorer, der er anført i artikel 126. Til dette formål benytter de den information, som producentorganisationen har fremsendt, vedrørende overvågningen og evalueringen af deres driftsprogrammer.
3. Overvågningen skal ske løbende og sigte mod at vurdere de fremskridt, der gøres med at opfylde de overordnede og specifikke mål, der er opstillet for driftsprogrammet. Det sker ved hjælp af økonomiske indikatorer, outputindikatorer og resultatindikatorer. Der gøres i denne forbindelse anvendelse af oplysningerne i de årlige statusrapporter, som producentorganisationen fremsender, vedrørende overvågningen af deres driftsprogrammer. Resultaterne af overvågningen benyttes til:
a)
at kontrollere kvaliteten af driftsprogrammernes gennemførelse
b)
at påvise eventuelle behov for justeringer eller revision af den nationale strategi med henblik på at nå de mål, der er opstillet for denne strategi, eller at forbedre forvaltningen af strategiens gennemførelse, herunder den økonomiske forvaltning af driftsprogrammerne, og
c)
at bidrage til opfyldelsen af rapporteringskravene i forbindelse med den nationale strategis gennemførelse.
4. Evalueringen skal sigte mod at vurdere, hvilke fremskridt der gøres med at opfylde de overordnede mål for strategien. Den udføres ved hjælp af indikatorer vedrørende udgangssituationen, resultaterne og, hvis det er relevant, virkningerne. Der gøres i denne forbindelse anvendelse af de overvågningsresultater og den midtvejsevaluering af driftsprogrammerne, som findes i de årlige statusrapporter og endelige rapporter, der fremsendes af producentorganisationerne. Resultaterne af evalueringen benyttes til:
a)
at forbedre strategiens kvalitet
b)
at klarlægge, om der er behov for mere omfattende ændringer af strategien
c)
at bidrage til opfyldelsen af rapporteringskravene i forbindelse med den nationale strategis gennemførelse.
Evalueringen omfatter en evaluering, som skal gennemføres i 2012, men således at dens resultater kan medtages i en særskilt evalueringsrapport, som i samme år vedlægges den årlige rapport som anført i artikel 99, stk. 3. Rapporten skal sigte mod at klarlægge udnyttelsesgraden for de økonomiske ressourcer og effektiviteten og gennemslagskraften af de driftsprogrammer, der er gennemført, og at vurdere, hvilke virkninger og konsekvenser disse programmer haft set i forhold til de overordnede og specifikke mål, der er fastsat i strategien, og i givet fald de andre mål, der er fastsat i artikel 9, stk. 1, i forordning (EF) nr. 1182/2007. Formålet skal være at tage ved lære af erfaringer, der kan bruges til at forbedre fremtidige nationale strategiers kvalitet og navnlig til at afdække mangler i fastlæggelsen af målsætninger, mål eller støtteberettigede foranstaltninger eller behov for at fastlægge nye instrumenter.
KAPITEL VI
Udvidet anvendelse af regler over for producenter i et økonomisk område
Artikel 129
Meddelelse om listen over økonomiske områder
Samtidig med at medlemsstaterne i overensstemmelse med artikel 14, stk. 2, andet afsnit, i forordning (EF) nr. 1182/2007 giver Kommissionen meddelelse om listen over økonomiske områder, giver de Kommissionen alle oplysninger, der er nødvendige for at vurdere, om betingelserne i artikel 14, stk. 2, første afsnit, er opfyldt.
Artikel 130
Meddelelse om bindende regler; repræsentativitet
1. Når medlemsstaterne i overensstemmelse med artikel 15 i forordning (EF) nr. 1182/2007 giver Kommissionen meddelelse om de regler, de har gjort bindende for et produkt og for et bestemt økonomisk område, oplyser de samtidig Kommissionen:
a)
hvilke producentorganisationer eller sammenslutninger af producentorganisationer der har anmodet om udvidelsen af reglernes anvendelsesområde
b)
hvor mange producenter der er medlem af den enkelte producentorganisation eller sammenslutning af producentorganisationer, og hvor mange producenter der er i alt i det pågældende økonomiske område, idet disse oplysninger skal vedrøre situationen på tidspunktet for anmodning om udvidelse af reglernes anvendelsesområde
c)
hvor stor den samlede produktion i det økonomiske område er, og hvor stor en produktion den pågældende producentorganisation eller sammenslutning af producentorganisationer markedsførte i det sidste produktionsår, der foreligger tal for
d)
fra hvilken dato de udvidede regler har været gældende for den pågældende producentorganisation eller sammenslutning af producentorganisationer, og
e)
fra hvilken dato og hvor længe udvidelsen gælder.
2. Med henblik på bestemmelse af, om en producentorganisation eller en sammenslutning af producentorganisationer er repræsentativ efter artikel 14, stk. 3, i forordning (EF) nr. 1182/2007, fastsætter medlemsstaterne reglerne for udelukkelse af:
a)
producenter, hvis produktion hovedsagelig er bestemt til direkte salg til forbrugeren på bedriften eller i produktionsområdet
b)
direkte salg som nævnt i litra a)
c)
de produkter, der leveres til forarbejdning, og som er nævnt i artikel 14, stk. 4, litra b), i forordning (EF) nr. 1182/2007, undtagen hvis de pågældende regler helt eller delvis gælder for sådanne produkter.
Artikel 131
Finansielle bidrag
Hvis en medlemsstat efter artikel 17 i forordning (EF) nr. 1182/2007 beslutter, at producenter, der ikke er tilsluttet producentorganisationer, skal betale et finansielt bidrag, giver den Kommissionen de oplysninger, der er nødvendige for at kunne vurdere, om betingelserne i denne artikel er opfyldt. Disse oplysninger omfatter bl.a. beregningsgrundlaget, enhedsbeløbet, bidragsmodtageren eller -modtagerne og arten af de forskellige omkostninger, der er nævnt i artikel 21, litra a) og b).
Artikel 132
Udvidelser for mere end ét produktionsår
Hvis det besluttes, at udvidelsen skal gælde i mere end ét produktionsår, kontrollerer medlemsstaterne for hvert produktionsår, om betingelserne om repræsentativitet efter artikel 14, stk. 3, i forordning (EF) nr. 1182/2007 vedvarende er opfyldt i hele den periode, hvor udvidelsen gælder. Hvis det konstateres, at betingelserne ikke længere er opfyldt, tilbagekalder medlemsstaterne straks udvidelsen med virkning fra begyndelsen af det efterfølgende produktionsår. De underretter straks Kommissionen om en tilbagekaldelse, hvorefter Kommissionen offentliggør disse oplysninger på passende måde.
Artikel 133
Salg af produkter på træ eller busk; købere
1. Hvis en producent, der ikke er medlem af en producentorganisation, sælger produkterne på træ eller busk, anses køberen for at være producent af de pågældende produkter med henblik på overholdelse af de regler, der er anført i punkt 1, litra e) og f), og punkt 3 i bilag I til forordning (EF) nr. 1182/2007.
2. Den pågældende medlemsstat kan bestemme, at andre regler nævnt i bilag I til forordning (EF) nr. 1182/2007 end dem, der er anført i stk. 1, kan gøres bindende for køberen, hvis denne er ansvarlig for den pågældende produktions forløb.
AFSNIT IV
HANDEL MED TREDJELANDE
KAPITEL I
Importlicenser
Artikel 134
Importlicenser for æbler
1. Æbler henhørende under KN-kode 0808 10 80 må kun overgå til fri omsætning under forudsætning af, at der forelægges en importlicens.
2. Forordning (EF) nr. 1291/2000 gælder for importlicenser, der udstedes i henhold til denne artikel.
3. Importørerne kan indgive deres importlicensansøgning til myndighederne i en hvilken som helst medlemsstat.
De skal angive oprindelseslandet i licensansøgningens rubrik 8 og sætte kryds ved »ja«.
4. Importørerne skal sammen med deres licensansøgning stille en sikkerhed, jf. afsnit III i forordning (EØF) nr. 2220/85, som garanti for, at forpligtelsen til at importere i licensens gyldighedsperiode, opfyldes. Sikkerhedsstillelsen fastsættes til 15 EUR/t.
Undtagen i tilfælde af force majeure fortabes sikkerheden helt eller delvis, hvis importen ikke finder sted eller kun delvis finder sted i licensens gyldighedsperiode.
5. Importlicenser udstedes straks til enhver ansøger, uanset hvor i Fællesskabet vedkommende er etableret.
I importlicensens rubrik 8 angives oprindelseslandet, og der sættes kryds ved »ja«.
6. Importlicenserne er gyldige i tre måneder.
Importlicenserne er kun gyldige for import med oprindelse i det angivne land.
7. Medlemsstaterne skal hver uge senest onsdag kl. 12.00 (belgisk tid) underrette Kommissionen om, hvilke mængder æbler der er udstedt importlicenser for i løbet af den foregående uge fordelt på de pågældende oprindelsestredjelande.
Oplysningerne skal sendes via det elektroniske system, som Kommissionen har angivet.
KAPITEL II
Importtold og indgangsprisordning
Afdeling 1
Indgangsprisordning
Artikel 135
Anvendelsesområde og definitioner
1. Denne afdeling indeholder regler om anvendelsen af artikel 34 i forordning (EF) nr. 1182/2007.
2. I denne afdeling forstås ved:
a)
»parti«: varer, der er omfattet af en angivelse til overgang til fri omsætning, som kun omfatter varer af samme oprindelse og henhørende under en enkelt kode i den kombinerede nomenklatur, og
b)
»importør«: en klarerer som anført i artikel 4, nr. 18, i forordning (EØF) nr. 2913/92 (33).
Artikel 136
Indberetning af priser
1. For hvert af produkterne og for perioderne i bilag XV, del A, for hver markedsdag og for hver oprindelse giver medlemsstaterne senest kl. 12 (belgisk tid) den første efterfølgende hverdag Kommissionen meddelelse om:
a)
de repræsentative gennemsnitsnoteringer for produkter indført fra tredjelande, som er afsat på de repræsentative importmarkeder, der er anført i artikel 137, stk. 1, samt de signifikative noteringer, der er konstateret på andre markeder for betydelige mængder indførte produkter eller - såfremt der ikke foreligger noteringer på de repræsentative markeder - de signifikative noteringer, der for indførte produkter er konstateret på andre markeder, og
b)
de samlede mængder, der svarer til de under litra a) omhandlede noteringer.
Er de samlede mængder i litra b) mindre end 1 ton, fremsendes de pågældende noteringer ikke til Kommissionen.
2. De i stk. 1, litra a), omhandlede noteringer konstateres:
a)
for hvert af produkterne i bilag XV, del A
b)
for alle disponible sorter og størrelser, og
c)
i import/engrosleddet eller i engros-/detailleddet, hvis der ikke er disponible noteringer i import/engrosleddet.
De nedsættes med følgende beløb:
a)
en margen på 15 % for handelscentrene i London, Milano og Rungis og på 8 % for de øvrige handelscentre og
b)
transport- og forsikringsomkostninger inden for EF-toldområdet.
For de transport- og forsikringsomkostninger, der fradrages i henhold til andet afsnit, kan medlemsstaterne fastsætte faste beløb. Disse beløb og beregningsmetoden herfor meddeles straks Kommissionen.
3. De noteringer, der konstateres efter bestemmelserne i stk. 2, reduceres i engros-/detailleddet på forhånd med et beløb svarende til 9 % for at tage hensyn til grossistens fortjenstmargen og et element på 0,7245 EUR pr. 100 kg for at tage hensyn til udgifterne til håndtering, markedsskatter og -afgifter.
4. Som repræsentative anses:
a)
noteringerne for produkter i kategori I, for så vidt mængderne i denne kategori udgør mindst 50 % af de samlede afsatte mængder
b)
noteringerne for produkter i kategori I, suppleret, såfremt produkterne i denne kategori udgør under 50 % af de samlede mængder, med noteringerne registreret som de foreligger for produkter i kategori II for mængder, der kan gøre det muligt at dække 50 % af de samlede afsatte mængder
c)
noteringerne registreret som de foreligger for produkter i kategori II, såfremt der ikke foreligger produkter i kategori I, medmindre det besluttes at multiplicere dem med en tilpasningskoefficient, hvis disse produkter på grund af produktionsbetingelserne på det pågældende oprindelsessted i kraft af deres kvalitative egenskaber ikke normalt og traditionelt afsættes i kategori I.
Den i første afsnit, litra c), omhandlede tilpasningskoefficient anvendes på noteringerne efter fradrag af de i stk. 2 angivne beløb.
Artikel 137
Repræsentative markeder
Medlemsstaterne underretter Kommissionen om de normale markedsdage for markeder anført i bilag XVI, der betragtes som repræsentative.
Artikel 138
Faste importværdier
1. For hvert af produkterne og i perioderne i bilag XV, del A, fastsætter Kommissionen hver arbejdsdag og for hver oprindelse en fast importværdi, der er lig med det vejede gennemsnit af de i artikel 136 omhandlede repræsentative noteringer, nedsat med et fast beløb på 5 EUR/100 kg samt med værditolden.
2. Er der for produkter og de i bilag XV, del A, anførte anvendelsesperioder fastsat en fast værdi i overensstemmelse med denne afdeling, anvendes den i artikel 152, stk. 1, litra a), i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2454/93 (34) omhandlede enhedspris ikke. Den erstattes så med den i stk. 1 omhandlede faste importværdi.
3. Når ingen fast importværdi er gældende for et produkt af en given oprindelse, er det gennemsnittet af de gældende faste importværdier, der anvendes.
4. I de i bilag XV, del A, anførte anvendelsesperioder gælder de faste importværdier, så længe de ikke ændres. De gælder dog ikke mere, hvis ingen repræsentative gennemsnitsnoteringer er blevet meddelt Kommissionen for syv på hinanden følgende markedsdage.
Hvis der i henhold til første afsnit ikke gælder en fast importværdi for et produkt, er den faste importværdi for produktet lig med det sidst gældende gennemsnit af de faste importværdier.
5. Som undtagelse fra stk. 1 anvendes der ikke en fast importværdi fra den første dag i de i bilag XV, del A, anførte anvendelsesperioder, når det ikke har været muligt at beregne en fast importværdi.
6. Omregningen af de repræsentative noteringer til euro foretages ved hjælp af den repræsentative markedskurs, der er beregnet for den pågældende dag.
7. De faste importværdier udtrykt i euro offentliggøres på passende måde af Kommissionen.
Artikel 139
Grundlæggende indgangspris
1. Den indgangspris, på grundlag af hvilken produkterne i bilag XV, del A, tariferes i De Europæiske Fællesskabers fælles toldtarif, er efter importørens valg lig med:
a)
enten produkternes fob-pris i oprindelseslandet, forhøjet med forsikrings- og transportomkostningerne indtil grænsen for Fællesskabets toldområde, for så vidt denne pris og disse omkostninger kendes på tidspunktet for produkternes overgang til fri omsætning. Er ovennævnte priser mere end 8 % højere end den faste importpris, der gælder for det pågældende produkt ved antagelsen af angivelsen med henblik på overgang til fri omsætning, skal importøren stille den i artikel 248, stk. 1, i forordning (EØF) nr. 2454/93 omhandlede sikkerhed
b)
eller toldværdien, beregnet i overensstemmelse med artikel 30, stk. 2, litra c), i forordning (EØF) nr. 2913/92, som kun anvendes på de berørte indførte produkter. I så fald sker fradraget af tolden på de betingelser, der er fastsat i artikel 138, stk. 1. I dette tilfælde skal importøren stille den i artikel 248, stk. 1, i forordning (EØF) nr. 2454/93 omhandlede sikkerhed svarende til den told, han skulle have betalt, hvis produkterne var blevet tariferet på grundlag af den faste importværdi, der gælder for det pågældende parti
c)
eller også den faste importværdi, der er beregnet ifølge artikel 138 i nærværende forordning.
2. Den indgangspris, på grundlag af hvilken produkterne i bilag XV, del B, tariferes i De Europæiske Fællesskabers fælles toldtarif, er efter importørens valg lig med:
a)
enten produkternes fob-pris i oprindelseslandet, forhøjet med forsikrings- og transportomkostningerne indtil Fællesskabets toldområde, for så vidt denne pris og disse omkostninger kendes på tidspunktet for produkternes angivelse til fortoldning. Skønner toldmyndighederne, at der kræves en sikkerhed i henhold til artikel 248 i forordning (EØF) nr. 2454/93, pålægger de importøren at stille en sikkerhed, der svarer til den maksimale told for det pågældende produkt
b)
eller toldværdien, beregnet i overensstemmelse med artikel 30, stk. 2, litra c), i forordning (EØF) nr. 2913/92, som kun anvendes på de berørte indførte produkter. I så fald sker fradraget af tolden på de betingelser, der er fastsat i artikel 138, stk. 1. I dette tilfælde skal importøren stille den i artikel 248 i forordning (EØF) nr. 2454/93 nævnte sikkerhed, svarende til den maksimale told for det pågældende produkt.
3. Er indgangsprisen beregnet på grundlag af produkternes fob-pris i oprindelseslandet, beregnes toldværdien på grundlag af det salg, der berøres af denne pris.
Er indgangsprisen beregnet efter en af procedurerne i stk. 1, litra b) eller litra c), eller i stk. 2, litra b), beregnes toldværdien på samme grundlag som indgangsprisen.
4. Importøren har en frist på en måned regnet fra salget af de pågældende produkter, dog således at der ikke går mere end fire måneder fra datoen for antagelsen af erklæringen vedrørende overgang til fri omsætning, til at bevise, at partiet blev afsat på sådanne betingelser, at de bekræfter realiteten af de i stk. 1, litra a), andet afsnit, eller stk. 2, litra a), andet afsnit, omhandlede priser, eller til at fastsætte den i stk. 1, litra b), og stk. 2, litra a), omhandlede toldværdi. Overholdes en af ovennævnte frister ikke, fortabes den stillede sikkerhed, jf. dog stk. 5.
Den stillede sikkerhed frigives i det omfang, der til toldmyndighedernes tilfredshed føres bevis for, på hvilke betingelser afsætningen fandt sted.
I modsat fald fortabes sikkerheden som betaling for importtolden.
5. Den i stk. 2 omhandlede frist på fire måneder kan forlænges af den kompetente myndighed med højst tre måneder efter behørigt begrundet ansøgning fra importøren.
6. Hvis myndighederne ved en kontrol konstaterer, at betingelserne i denne artikel ikke er overholdt, opkræver de den skyldige told, jf. artikel 220 i forordning (EØF) nr. 2913/92. Det afgiftsbeløb, der skal opkræves eller efteropkræves, omfatter en rente, som påløber fra datoen for varens overgang til fri omsætning indtil opkrævningsdatoen. Den anvendte rentesats er den, der gælder for inddrivelse i national ret.
Afdeling 2
Tillægsimporttold
Artikel 140
Anvendelsesområde og definitioner
1. Den i artikel 35, stk. 1, i forordning (EF) nr. 1182/2007 omhandlede tillægsimporttold, i det følgende benævnt »tillægstold«, kan på betingelserne i denne afdeling pålægges de i bilag XVII anførte produkter i de deri angivne perioder.
2. Udløsningsmængderne for tillægstolden angives i bilag XVII.
Artikel 141
Indberetning af mængder
1. For hvert af de produkter, der er anført i bilag XVII, sender medlemsstaterne i de angivne perioder Kommissionen nærmere oplysninger om de mængder, der er bragt i fri omsætning, efter bestemmelserne i artikel 308d i forordning (EØF) nr. 2454/93.
Denne fremsendelse sker senest kl. 12 (belgisk tid) hver onsdag for de mængder, der blev bragt i fri omsætning ugen forinden.
2. Angivelser til overgang til fri omsætning af produkter omfattet af denne afdeling, som toldmyndighederne på klarererens anmodning kan antage, uden at de indeholder visse af de i bilag 37 til forordning (EØF) nr. 2454/93 omhandlede oplysninger, skal, ud over de i samme forordnings artikel 254 specielt nævnte oplysninger, indeholde en angivelse af nettomassen (kg) for de omhandlede produkter.
Hvor produkter omfattet af denne afdeling angives til fri omsætning efter proceduren for forenklet angivelse som angivet i artikel 260 i forordning (EØF) nr. 2454/93, skal den forenklede angivelse ud over andre informationer indeholde en angivelse af nettomasse (kg) for de omhandlede produkter.
Når hjemstedsordningen som anført i artikel 263 i forordning (EØF) nr. 2454/93 anvendes ved overgang til fri omsætning af produkter omfattet af denne afdeling, skal den i artikel 266, stk. 1, i forordningen omhandlede meddelelse til toldmyndighederne indeholde alle nødvendige oplysninger til identifikation af varerne såvel som en angivelse af nettomasse (kg) for de omhandlede produkter.
Artikel 266, stk. 2, litra b), skal ikke anvendes ved import af produkter omfattet af denne afdeling.
Artikel 142
Opkrævning af tillægstold
1. Så snart det for et af de produkter og for en af de perioder, der er anført i bilag XVII, konstateres, at de mængder, der overgår til fri omsætning, overskrider den tilsvarende udløsningsmængde, pålægger Kommissionen en tillægstold, medmindre det er usandsynligt, at importen skaber forstyrrelser på fællesskabsmarkedet, eller virkningerne ikke står i forhold til det tilstræbte mål.
2. Tillægstolden pålægges de mængder, der overgår til fri omsætning efter den dato, hvor tolden pålægges, hvis:
a)
deres tarifering, der foretages efter artikel 139, medfører anvendelse af de højeste specifikke toldsatser, der gælder for indførsler fra den pågældende oprindelse
b)
indførslen foretages i den periode, hvor tillægstolden opkræves.
Artikel 143
Tillægstoldens størrelse
Den tillægstold, der pålægges i henhold til artikel 142, er lig med en tredjedel af den told, der opkræves for det pågældende produkt ifølge den fælles toldtarif.
For indførsler, der er omfattet af toldpræferencer med hensyn til værditold, er tillægstolden dog lig med en tredjedel af den specifikke told for det pågældende produkt, for så vidt artikel 142, stk. 2, finder anvendelse.
Artikel 144
Fritagelser for tillægstold
1. Fritaget for tillægstold er:
a)
produkter, der indføres i henhold til toldkontingenter, der er anført i bilag VII til den kombinerede nomenklatur
b)
produkter, der er under transport til Fællesskabet, jf. stk. 2.
2. Som under transport til Fællesskabet betragtes produkter, der:
a)
har forladt oprindelseslandet inden beslutningen om pålæggelsen af tillægstolden, og
b)
transporteres i henhold til et transportdokument, der er gyldigt fra pålæsningsstedet i oprindelseslandet til aflæsningsstedet i Fællesskabet, og som er udfærdiget inden pålæggelsen af nævnte tillægstold.
3. De pågældende fører til toldmyndighedernes tilfredshed bevis for, at de i stk. 2 omhandlede betingelser er opfyldt.
Myndighederne kan dog anse produkterne for at have forladt oprindelseslandet inden datoen for pålæggelsen af tillægstolden, når et af følgende dokumenter fremlægges:
a)
i tilfælde af søtransport konnossement, hvoraf det fremgår, at lastningen fandt sted inden nævnte dag
b)
i tilfælde af jernbanetransport fragtbrev, der er antaget af jernbanemyndighederne i oprindelseslandet inden nævnte dato
c)
i tilfælde af vejtransport fragtaftale ad landevej (CMR) eller et andet transitdokument, der er udfærdiget i oprindelseslandet inden nævnte dato, hvis betingelserne i de bilaterale eller multilaterale ordninger, der er aftalt i forbindelse med fællesskabsforsendelse eller fælles forsendelse, overholdes
d)
i tilfælde af lufttransport luftfragtbrev, hvoraf det fremgår, at flyselskabet har overtaget produkterne inden nævnte dato.
AFSNIT V
ALMINDELIGE BESTEMMELSER, BESTEMMELSER VEDRØRENDE OPHÆVELSE, OVERGANGSBESTEMMELSER OG AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
Artikel 145
Kontrol
Medmindre andet gælder ifølge særlige bestemmelser i denne forordning eller andre fællesskabsretsakter, iværksætter medlemsstaterne de kontroller og foranstaltninger, der er nødvendige for at sikre, at forordning (EF) nr. 1182/2007 og denne forordning anvendes korrekt. De skal være effektive, stå i et rimeligt forhold til målet og have en afskrækkende virkning for at sikre den fornødne beskyttelse af Fællesskabernes finansielle interesser.
De skal navnlig sikre:
a)
at alle de støttekriterier, der er fastsat i Fællesskabets eller medlemsstaternes lovgivning eller de nationale regler eller den nationale strategi, er overholdt
b)
at de ansvarlige myndigheder råder over et tilstrækkeligt stort, kvalificeret og erfarent personale til at kunne udføre kontrollen effektivt, og
c)
at kontrollen tilrettelægges således, at der undgås uregelmæssig dobbeltfinansiering af foranstaltningerne i nærværende forordning via andre EF-ordninger eller nationale ordninger.
Artikel 146
Nationale sanktioner
Med forbehold af sanktionerne i denne forordning eller forordning (EF) nr. 1182/2007 sørger medlemsstaterne for, at der på nationalt niveau indføres sanktioner for uregelmæssigheder i forhold til kravene i nærværende forordning og forordning (EF) nr. 1182/2007, og at disse sanktioner er effektive, står i rimeligt forhold til overtrædelsen og har en afskrækkende virkning for at sikre den fornødne beskyttelse af Fællesskabernes finansielle interesser.
Artikel 147
Kunstigt skabte situationer
Medmindre andet gælder ifølge særlige bestemmelser i denne forordning eller forordning (EF) nr. 1182/2007, foretages der ingen betaling til modtagere, hvis det konstateres, at de kunstigt har skabt betingelserne for at modtage sådanne betalinger for at få en fordel i strid med den pågældende støtteordnings formål.
Artikel 148
Meddelelser
1. Medmindre andet gælder ifølge særlige bestemmelser i denne forordning, skal alle meddelelser, som medlemsstaterne sender til Kommissionen i henhold til denne forordning, fremsendes på den måde og i det format, Kommissionen har angivet.
Meddelelser, der ikke sendes på den angivne måde og i det angivne format, kan anses for ikke at være sendt, også med forbehold af stk. 3.
2. Dette indskrænker ikke anvendelsen af særlige bestemmelser i denne forordning. Medlemsstaterne træffer alle fornødne foranstaltninger til at sikre, at de kan overholde de meddelelsesfrister, der er fastsat i denne forordning.
3. Hvis en medlemsstat undlader at sende en meddelelse, der kræves i henhold til denne forordning eller forordning (EF) nr. 1182/2007, eller meddelelsen ud fra de objektive kendsgerninger, som Kommissionen er bekendt med, anses for urigtig, kan Kommissionen suspendere alle eller en del af de månedlige betalinger, der er beskrevet i artikel 14 i Rådets forordning (EF) nr. 1290/2005 (35), for så vidt angår sektoren for frugt og grøntsager, indtil der er fremsendt en korrekt meddelelse.
Artikel 149
Indlysende fejl
Alle meddelelser, krav eller anmodninger, der rettes til en medlemsstat i henhold til denne forordning eller forordning (EF) nr. 1182/2007, heriblandt støtteansøgninger, kan på et hvilket som helst tidspunkt efter indgivelsen korrigeres, hvis der foreligger en indlysende fejl, som myndighederne anerkender som sådan.
Artikel 150
Force majeure og usædvanlige omstændigheder
Når der i henhold til denne forordning eller forordning (EF) nr. 1182/2007 skal anvendes en sanktion, eller en fordel eller anerkendelse skal trækkes tilbage, sker dette ikke, hvis der foreligger force majeure eller usædvanlige omstændigheder, jf. artikel 40, stk. 4, i forordning (EF) nr. 1782/2003.
Tilfælde af force majeure skal imidlertid sammen med en for myndighederne tilfredsstillende dokumentation herfor skriftligt meddeles myndighederne senest ti hverdage efter det tidspunkt, hvor den pågældende er i stand til at gøre det.
Artikel 151
Ophævede retsakter
Forordning (EF) nr. 3223/94, (EF) nr. 1555/96, (EF) nr. 961/1999, (EF) nr. 544/2001, (EF) nr. 1148/2001, (EF) nr. 2590/2001, (EF) nr. 1791/2002, (EF) nr. 2103/2002, (EF) nr. 48/2003, (EF) nr. 606/2003, (EF) nr. 761/2003, (EF) nr. 1432/2003, (EF) nr. 1433/2003, (EF) nr. 1943/2003, (EF) nr. 103/2004, (EF) nr. 1557/2004, (EF) nr. 179/2006, (EF) nr. 430/2006, (EF) nr. 431/2006 og (EF) nr. 1790/2006 ophæves.
De ophævede forordninger finder dog fortsat anvendelse, hvor dette er hensigtsmæssigt, i henhold til artikel 55, stk. 1, i forordning (EF) nr. 1182/2007.
Artikel 152
Overgangsbestemmelser
1. De produktionsår, der er fastlagt for produkterne i artikel 1, stk. 2, i forordning (EF) nr. 2201/96, og som fandtes før nærværende forordnings ikrafttræden, anvendes uanset forordningens artikel 2 og udelukkende med henblik på anvendelsen af artikel 55, stk. 1, i forordning (EF) nr. 1182/2007.
2. Godkendelsesreglerne for alle driftsprogrammer, der er forelagt i 2007, er dem, der var gældende umiddelbart før datoen for nærværende forordnings anvendelse.
Driftsprogrammer kan i medfør af artikel 55, stk. 3, litra a), i forordning (EF) nr. 1182/2007 fortsætte med at løbe indtil deres udløb, forudsat at de opfylder de regler, der var gældende før datoen for nærværende forordnings anvendelse.
Uanset bestemmelserne i forordningens artikel 66 og 67 kan medlemsstaterne vedtage alle de bestemmelser, der er nødvendige for, at producentorganisationerne kan ændre deres driftsprogrammer så snart som muligt efter denne forordnings ikrafttræden med henblik på at anvende artikel 55, stk. 3, litra b) og c), i forordning (EF) nr. 1182/2007.
3. Med henblik på artikel 55, stk. 6, i forordning (EF) nr. 1182/2007 er reglerne om mindstekravene til de råvarer, der leveres til forarbejdning, og mindstekravene til færdigvarernes kvalitet, som fortsat finder anvendelse for så vidt angår råvarer høstet i medlemsstater, der gør brug af overgangsordningen i artikel 68b eller artikel 143bc i forordning (EF) nr. 1782/2003, ud over de relevante handelsstandarder, der er nævnt i artikel 2 i forordning (EF) nr. 1182/2007, indeholdt i Kommissionens forordninger som anført i bilag XVIII.
Artikel 153
Ikrafttræden
Denne forordning træder i kraft på tredjedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Den anvendes fra den 1. januar 2008.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 21. december 2007.
KOMISSION ASETUS (EY) N:o 1580/2007,
annettu 21 päivänä joulukuuta 2007
neuvoston asetusten (EY) N:o 2200/96, (EY) N:o 2201/96 ja (EY) N:o 1182/2007 soveltamissäännöistä hedelmä- ja vihannesalalla
EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,
ottaa huomioon hedelmä- ja vihannesalan yhteisestä markkinajärjestelystä 28 päivänä lokakuuta 1996 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2200/96 (1) ja erityisesti sen 1 artiklan 3 kohdan,
ottaa huomioon hedelmä- ja vihannesjalostealan yhteisestä markkinajärjestelystä 28 päivänä lokakuuta 1996 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2201/96 (2) ja erityisesti sen 1 artiklan 3 kohdan,
ottaa huomioon hedelmä- ja vihannesalan erityissäännöistä, direktiivien 2001/112/EY ja 2001/113/EY ja asetusten (ETY) N:o 827/68, (EY) N:o 2200/96, (EY) N:o 2201/96, (EY) N:o 2826/2000, (EY) N:o 1782/2003 ja (EY) N:o 318/2006 muuttamisesta sekä asetuksen (EY) N:o 2202/96 kumoamisesta 26 päivänä syyskuuta 2007 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1182/2007 (3) ja erityisesti sen 42 artiklan,
sekä katsoo seuraavaa:
(1)
Asetuksella (EY) N:o 1182/2007 muutetaan aiempaa hedelmä- ja vihannesalan järjestelmää, josta säädetään asetuksessa (EY) N:o 2200/96, asetuksessa (EY) N:o 2201/96 ja tiettyjen sitrushedelmien tuottajien tukijärjestelmästä 28 päivänä lokakuuta 1996 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 2202/96 (4).
(2)
Nykyiset hedelmä- ja vihannesalan soveltamissäännöt ovat lukuisissa asetuksissa, joista monia on useasti muutettu. Kyseisiä soveltamissääntöjä on tarpeen muuttaa hedelmä- ja vihannesalan järjestelmään asetuksella (EY) N:o 1182/2007 tehtyjen muutosten vuoksi sekä kokemusten perusteella. Muutosten mittavuuden takia kaikki soveltamissäännöt olisi selkeyden vuoksi sisällytettävä uuteen erilliseen asetukseen.
(3)
Sen vuoksi seuraavat komission asetukset olisi kumottava:
-
asetus (EY) N:o 3223/94 (5), annettu 21 päivänä joulukuuta 1994, hedelmien ja vihannesten tuontijärjestelmän soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä
-
asetus (EY) N:o 1555/96 (6), annettu 30 päivänä heinäkuuta 1996, lisätuontitullien soveltamista hedelmä- ja vihannesalalla koskevan järjestelmän soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä,
-
asetus (EY) N:o 961/1999 (7), annettu 6 päivänä toukokuuta 1999, hedelmä- ja vihannesalan tuottajaorganisaatioiden antamien sääntöjen soveltamisalan laajentamista koskevista yksityiskohtaisista soveltamissäännöistä,
-
asetus (EY) N:o 544/2001 (8), annettu 20 päivänä maaliskuuta 2001, neuvoston asetuksen (EY) N:o 2200/96 soveltamista koskevista säännöistä toimintarahastoille myönnettävän lisärahoitustuen osalta,
-
asetus (EY) N:o 1148/2001 (9), annettu 12 päivänä kesäkuuta 2001, kaupan pitämisessä hedelmä- ja vihannesalalla sovellettavista vaatimustenmukaisuustarkastuksista,
-
asetus (EY) N:o 2590/2001 (10), annettu 21 päivänä joulukuuta 2001, Sveitsissä ennen Euroopan yhteisöön tuontia tehtävien hedelmien ja vihannesten kaupan pitämisen vaatimustenmukaisuustarkastustoimien hyväksymisestä,
-
asetus (EY) N:o 1791/2002 (11), annettu 9 päivänä lokakuuta 2002, Marokossa ennen Euroopan yhteisöön tuontia tehtävien tuoreiden hedelmien ja vihannesten kaupan pitämisen vaatimustenmukaisuustarkastustoimien hyväksymisestä,
-
asetus (EY) N:o 2103/2002 (12), annettu 28 päivänä marraskuuta 2002, Etelä-Afrikassa ennen yhteisöön tuontia tehtävien tuoreiden hedelmien ja vihannesten kaupan pitämisen vaatimustenmukaisuustarkastusta koskevien toimien hyväksymisestä,
-
asetus (EY) N:o 48/2003 (13), annettu 10 päivänä tammikuuta 2003, erilajisten tuoreiden hedelmien ja vihannesten sekoituksia sisältäviä myyntipakkauksia koskevista säännöistä,
-
asetus (EY) N:o 606/2003 (14), annettu 2 päivänä huhtikuuta 2003, Israelissa ennen yhteisöön tuontia tehtävien tuoreiden hedelmien ja vihannesten kaupan pitämisen vaatimustenmukaisuustarkastustoimien hyväksymisestä,
-
asetus (EY) N:o 761/2003 (15), annettu 30 päivänä huhtikuuta 2003, Intiassa ennen yhteisöön tuontia tehtävien tuoreiden hedelmien ja vihannesten kaupan pitämisen vaatimustenmukaisuustarkastustoimien hyväksymisestä,
-
asetus (EY) N:o 1432/2003 (16), annettu 11 päivänä elokuuta 2003, neuvoston asetuksen (EY) N:o 2200/96 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä tuottajaorganisaatioiden hyväksynnän ja tuottajaryhmittymien esihyväksynnän osalta,
-
asetus (EY) N:o 1433/2003 (17), annettu 11 päivänä elokuuta 2003, neuvoston asetuksen (EY) N:o 2200/96 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä toimintarahastojen, toimintaohjelmien ja taloudellisen tuen osalta,
-
asetus (EY) N:o 1943/2003 (18), annettu 3 päivänä marraskuuta 2003, neuvoston asetuksen (EY) N:o 2200/96 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä esihyväksytyille tuottajaryhmittymille myönnettävien tukien osalta,
-
asetus (EY) N:o 103/2004 (19), annettu 21 päivänä tammikuuta 2004, neuvoston asetuksen (EY) N:o 2200/96 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä hedelmä- ja vihannesalan interventiojärjestelmän ja markkinoiltapoistamisjärjestelmän osalta,
-
asetus (EY) N:o 1557/2004 (20), annettu 1 päivänä syyskuuta 2004, Uudessa-Seelannissa ennen yhteisöön tuontia tehtävien eräisiin tuoreisiin hedelmiin sovellettavien kaupan pitämisen vaatimustenmukaisuutta koskevien tarkastustoimien hyväksymisestä,
-
asetus (EY) N:o 179/2006 (21), annettu 1 päivänä helmikuuta 2006, tuontitodistusmenettelyn perustamisesta kolmansista maista tuotavia omenoita varten,
-
asetus (EY) N:o 430/2006 (22), annettu 15 päivänä maaliskuuta 2006, Senegalissa tuoreiden hedelmien ja vihannesten alalla ennen yhteisöön tuontia sovellettavien kaupan pitämisen vaatimustenmukaisuutta koskevien tarkastustoimien hyväksymisestä,
-
asetus (EY) N:o 431/2006 (23), annettu 15 päivänä maaliskuuta 2006, Keniassa tuoreiden hedelmien ja vihannesten alalla ennen yhteisöön tuontia sovellettavien kaupan pitämisen vaatimustenmukaisuutta koskevien tarkastustoimien hyväksymisestä,
-
asetus (EY) N:o 1790/2006 (24), annettu 5 päivänä joulukuuta 2006, Turkissa ennen yhteisöön tuontia tehtävien tuoreiden hedelmien ja vihannesten kaupan pitämisen vaatimustenmukaisuutta koskevien tarkastustoimien hyväksymisestä,
(4)
Olisi annettava asetuksen (EY) N:o 1182/2007 soveltamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt.
(5)
Hedelmä- ja vihannestuotteille olisi vahvistettava markkinointivuodet. Koska alalla ei ole enää asianomaisten tuotteiden satokausien mukaisia tukijärjestelmiä, kaikkien markkinointivuosien olisi oltava kalenterivuoden pituisia.
(6)
Asetuksessa (EY) N:o 1182/2007 säädetään, että komissio voi vahvistaa hedelmä- ja vihannestuotteiden kaupan pitämisen vaatimuksia, ja sen 2 artiklan 7 kohdassa säädetään, että nykyisiä yksittäisiä asetuksia, joissa säädetään tällaisista vaatimuksista, olisi sovellettava kunnes uudet vaatimukset vahvistetaan.
(7)
Kaupan pitämisen vaatimuksiin liittyvistä poikkeuksista olisi säädettävä tiettyjen joko merkitykseltään hyvin vähäisten ja/tai täsmällisten tai kaupan pitämisen alkuvaiheessa tapahtuvien toimintojen tai jalostukseen tarkoitettujen tuotteiden osalta.
(8)
Kaupan pitämisen vaatimusten mukaisten merkintöjen olisi oltava selvästi näkyvillä pakkauksessa/etiketissä.
(9)
Eri tuoreiden hedelmien ja vihannesten lajeja sisältävät kuluttajille tarkoitetut pakkaukset yleistyvät markkinoilla vastauksena eräiden kuluttajien kysyntään. Kaupankäynnin oikeudenmukaisuuden varmistamiseksi samassa pakkauksessa myytävien tuoreiden hedelmien ja vihannesten on oltava laadultaan samanlaiset. Tämä voidaan varmistaa soveltamalla yleissäännöksiä sellaisten tuotteiden osalta, joille ei ole vahvistettu yhteisön vaatimuksia. Olisi vahvistettava merkintävaatimukset, kun pakkaus sisältää eri hedelmä- ja vihanneslajien sekoituksia. Niiden olisi oltava lievempiä kuin kaupan pitämisen vaatimukset ennen kaikkea merkintään käytettävissä olevan tilan huomioon ottamiseksi.
(10)
Kunkin jäsenvaltion olisi nimettävä tarkastusviranomaiset, jotka vastaavat vaatimustenmukaisuustarkastusten suorittamisesta kussakin kaupan pitämisen vaiheessa. Jonkin näistä viranomaisista olisi oltava vastuussa muiden nimettyjen viranomaisten välisestä yhteydenpidosta ja koordinoinnista.
(11)
Toimijoiden ja näiden luonteenomaisten piirteiden tuntemus on välttämätöntä, jotta jäsenvaltioiden tutkimukset voidaan kohdentaa oikein, ja sen vuoksi jokaisessa jäsenvaltiossa olisi laadittava hedelmä- ja vihannesalan toimijoista tietokanta.
(12)
Vaatimustenmukaisuustarkastukset olisi tehtävä näytteiden perusteella, ja niissä olisi keskityttävä toimijoihin, joilla vaatimustenvastaisten tavaroiden riski on suurin. Jäsenvaltioiden on laadittava omille kansallisille markkinoilleen luonteenomaisten piirteiden perusteella säännöt, joiden mukaan tarkastukset suunnataan tiettyihin toimijaluokkiin. Avoimuuden vuoksi on suotavaa, että kansalliset säännöt toimitetaan komissiolle tiedoksi.
(13)
Jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että tuoreiden hedelmien ja vihannesten vienti kolmansiin maihin on kaupan pitämisen vaatimusten mukaista ja todistettava se siten kuin säädetään Yhdistyneiden Kansakuntien Euroopan talouskomissiossa tehdyn tuoreiden hedelmien ja vihannesten sekä kuivien ja kuivattujen hedelmien standardointia koskevassa Geneven pöytäkirjassa sekä hedelmien ja vihannesten kansainvälisten vaatimusten soveltamista koskevassa OECD:n järjestelmässä.
(14)
Tuoreiden hedelmien ja vihannesten kolmansista maista tulevan tuonnin olisi oltava kaupan pitämisen vaatimusten tai muiden niitä vastaavien vaatimusten mukaista. Näiden tavaroiden vaatimustenmukaisuus on sen vuoksi tarkastettava ennen niiden tuomista yhteisön tullialueelle, lukuun ottamatta sellaisia pienikokoisia eriä, joiden vaatimustenvastaisuusriskin tarkastusviranomaiset arvioivat vähäiseksi. Eräiden kolmansien maiden, joissa vaatimustenmukaisuus voidaan taata tyydyttävällä tavalla, tarkastusviranomaisten voidaan sallia tehdä tarkastus ennen vientiä. Tätä mahdollisuutta käytettäessä jäsenvaltioiden olisi tarkastettava säännöllisesti kolmansien maiden tarkastusviranomaisten ennen vientiä tekemien tarkastusten tehokkuus/laatu ja ilmoitettava komissiolle näiden tarkastusten tulokset.
(15)
Olisi varmistettava, ettei jalostukseen tarkoitettuja tuotteita, joiden ei tarvitse olla kaupan pitämisen vaatimusten mukaisia, myydä tuoretuotteiden markkinoilla. Tällaiset tuotteet olisi merkittävä asianmukaisesti, ja niiden mukana olisi joissakin tapauksissa/mahdollisuuksien mukaan oltava tuotteiden loppukäytön osoittava jalostustodistus, jonka avulla tarkastukset voidaan tehdä.
(16)
Hedelmille ja vihanneksille, joihin sovelletaan vaatimustenmukaisuustarkastuksia, olisi tehtävä samankaltaiset tarkastukset kaikissa kaupan pitämisen vaiheissa. Tätä varten olisi sovellettava Yhdistyneiden Kansakuntien Euroopan talouskomission suosittelemat tarkastuksia koskevia yksityiskohtaisia sääntöjä, jotka puolestaan noudattavat vastaavia OECD:n suosituksia. On kuitenkin tarpeen vahvistaa vähittäismyyntivaiheen tarkastuksia koskevat erityissäännöt.
(17)
Olisi säädettävä tuottajaorganisaatioiden hyväksymisestä niiden tuotteiden osalta, joita ne pyytävät. Jos hyväksyntää haetaan yksinomaan jalostettaviksi tarkoitettujen tuotteiden osalta, olisi varmistettava, että tuotteet tosiasiallisesti toimitetaan jalostettaviksi.
(18)
Hedelmä- ja vihannesjärjestelmän tavoitteiden saavuttamisen edistämiseksi ja sen varmistamiseksi, että tuottajaorganisaatioiden toimet ovat kestäviä ja tehokkaita, tuottajaorganisaatioiden tilanteen olisi oltava mahdollisimman vakaa. Tuottajaorganisaation jäsenyydellä olisi sen vuoksi oltava vähimmäiskesto. Olisi annettava jäsenvaltioiden tehtäväksi vahvistaa irtisanoutumisajat ja jäsenyyden päättymisen voimaantulopäivät.
(19)
Tuottajaorganisaation pääasiallisen ja olennaisen toiminnan olisi liityttävä tarjonnan keskittämiseen ja kaupan pitämiseen. Tuottajaorganisaatioille olisi kuitenkin sallittava toisenlaistakin kaupallista tai muuta toimintaa. Yhteistyötä tuottajaorganisaatioiden välillä olisi kannustettava sallimalla, että yksinomaan toiselta hyväksytyltä tuottajaorganisaatiolta ostettujen hedelmien ja vihannesten kaupan pitämistä ei oteta huomioon tehtäessä päätoimintaa ja muuta toimintaa koskevia laskelmia. Teknisten apuvälineiden käyttöön antamisen osalta on asianmukaista sallia myös, että tuottajaorganisaation jäsen voi antaa käyttöön tällaisia apuvälineitä.
(20)
Tuottajaorganisaatiot voivat olla osallisina tytäryrityksissä, jotka kasvattavat niiden jäsenten tuotannon lisäarvoa. Olisi vahvistettava säännöt, jotka koskevat tällaisen kaupan pidetyn tuotannon arvon laskemista. Tällaisten tytäryritysten päätoiminnan olisi mukautumiseen tarvittavan siirtymäkauden jälkeen oltava sama kuin tuottajaorganisaation.
(21)
Olisi vahvistettava asetuksessa (EY) N:o 1182/2007 säädettyjen tuottajaorganisaatioiden liittojen, kansainvälisten tuottajaorganisaatioiden ja kansainvälisten tuottajaorganisaatioiden liittojen hyväksymistä ja toimintaa koskevat yksityiskohtaiset säännöt. Johdonmukaisuuden vuoksi niiden olisi oltava mahdollisimman pitkälti tuottajaorganisaatioita koskevien sääntöjen mukaisia.
(22)
Tarjonnan keskittämisen helpottamiseksi olisi kannustettava olemassa olevia tuottajaorganisaatioita sulautumaan uusien organisaatioiden luomiseksi ja vahvistettava sulautumista syntyneiden organisaatioiden toimintaohjelmien sulautumista koskevat säännöt.
(23)
Unohtamatta periaatteita, joiden mukaan tuottajaorganisaatiot perustetaan tuottajien aloitteesta ja ovat tuottajien valvonnassa, jäsenvaltioiden olisi annettava vahvistaa edellytykset, joiden täyttyessä muut luonnolliset henkilöt tai oikeushenkilöt hyväksytään tuottajaorganisaation ja/tai tuottajaorganisaatioiden liiton jäseniksi.
(24)
Sen varmistamiseksi, että tuottajaorganisaatiot todellakin edustavat vähintään tiettyä määrää tuottajia, jäsenvaltioiden olisi toteutettava toimenpiteitä, joilla estetään mahdollisesti tuottajaorganisaation suurimmasta tuotantomäärästä vastaavan vähemmistön liian hallitseva asema tuottajaorganisaation hallinnossa ja toiminnassa.
(25)
Yhteisön erilaisten tuotanto- ja kaupanpitämisedellytysten huomioon ottamiseksi jäsenvaltioiden olisi vahvistettava edellytykset, jotka koskevat esihyväksynnän myöntämistä hyväksymissuunnitelman esittäville tuottajaryhmittymille.
(26)
Vakaiden ja hedelmä- ja vihannesjärjestelmän tavoitteiden toteutumiseen kestävällä tavalla vaikuttamaan pystyvien tuottajaorganisaatioiden perustamisen edistämiseksi esihyväksyntä pitäisi myöntää ainoastaan tuottajaryhmittymille, jotka voivat osoittaa valmiutensa täyttää kaikki hyväksymisedellytykset määräajassa.
(27)
Olisi vahvistettava tiedot, jotka tuottajaryhmittymän on hyväksyntäsuunnitelmassa annettava. Jotta tuottajaryhmittymät voisivat paremmin täyttää hyväksymisedellytykset, on tarpeen antaa lupa muuttaa hyväksymissuunnitelmia. Tätä varten olisi säädettävä, että jäsenvaltiot voivat pyytää tuottajaryhmittymiltä korjaavia toimenpiteitä suunnitelman toteuttamisen varmistamiseksi.
(28)
Tuottajaryhmittymä voi olla hyväksymisedellytysten mukainen ennen hyväksymissuunnitelman valmistumista. Olisi annettava säännökset, joiden perusteella tällaiset ryhmittymät voivat esittää hyväksymishakemuksen samaan aikaan kuin toimintaohjelmaluonnoksen. Johdonmukaisuuden vuoksi hyväksynnän myöntämisen tuottajaryhmittymälle on merkittävä sen hyväksymissuunnitelman päättymistä, ja säädetty tuki olisi keskeytettävä. Investointien monivuotisen rahoituksen huomioon ottamiseksi investointitukeen kelpoiset investoinnit olisi kuitenkin voitava siirtää toimintaohjelmiin.
(29)
Tuottajaryhmittymien perustamis- ja hallintokustannusten kattamiseen tarkoitetun tukijärjestelmän moitteettoman soveltamisen helpottamiseksi kyseinen tuki olisi myönnettävä kiinteämääräisenä. Tälle kiinteämääräiselle tuelle olisi vahvistettava enimmäismäärä talousarviorajoitteiden huomioon ottamiseksi. Lisäksi erikokoisten tuottajaryhmittymien erilaisten taloudellisten tarpeiden huomioon ottamiseksi kyseinen enimmäismäärä olisi mukautettava suhteessa tuottajaryhmittymän kaupan pidettävän tuotannon arvoon.
(30)
Johdonmukaisuuden vuoksi ja sen varmistamiseksi, että siirtyminen hyväksytyn tuottajaryhmittymän asemaan olisi kitkaton, tuottajaryhmittymiin olisi sovellettava samoja tuottajaorganisaatioiden päätoimintaa ja kaupan pidetyn tuotannon arvoa koskevia sääntöjä.
(31)
Sulautumistapauksissa tukea olisi myönnettävä sulautumisesta syntyville tuottajaryhmittymille uusien tuottajaryhmittymien rahoitustarpeiden huomioon ottamiseksi ja tukijärjestelmän asianmukaisen soveltamisen varmistamiseksi.
(32)
Toimintaohjelmille myönnettävän tuen järjestelmän käytön helpottamiseksi tuottajaorganisaatioiden kaupan pidetty tuotanto olisi määriteltävä selkeästi; tässä yhteydessä olisi määriteltävä myös se, mitkä tuotteet voidaan ottaa huomioon, sekä kaupan pitämisen vaihe, jossa tuotteiden arvo määritellään. Vuotuisten vaihtelujen tai riittämättömien tietojen varalta olisi myös luotava muita kaupan pidettävän tuotannon määrittelemisessä käytettäviä laskentamenetelmiä. Järjestelmän väärinkäytön estämiseksi tuottajaorganisaatioille ei pitäisi yleensä antaa mahdollisuutta muuttaa viitekausia ohjelman aikana.
(33)
Tuen sääntöjenmukaisen käytön varmistamiseksi olisi vahvistettava säännöt, jotka koskevat toimintarahastojen hallinnointia ja jäsenten maksuosuuksia jättäen kuitenkin mahdollisimman paljon joustovaraa, edellyttäen, että kaikki tuottajat voivat hyötyä toimintarahastosta ja osallistua demokraattisesti sen käyttöä koskeviin päätöksiin.
(34)
Olisi säädettävä kestävien toimintaohjelmien kansallisen strategian sekä ympäristötoimia koskevan kansallisen säännöstön soveltamisalasta ja rakenteesta, jotta voidaan optimoida taloudellisten varojen jako ja parantaa strategian laatua.
(35)
Moitteettoman hallinnon varmistamiseksi olisi vahvistettava toimintaohjelmien jättämis- ja hyväksymismenettelyt, päivämäärät mukaan luettuina, jotta toimivaltaiset viranomaiset voivat arvioida tietoja riittävässä määrin ja jotta ohjelmiin voidaan sisällyttää tai poistaa niistä toimenpiteitä ja toimia. Koska ohjelmia hallinnoidaan vuotuiselta perustalta, tiettyyn päivämäärään mennessä hyväksymättä jääneitä ohjelmia olisi lykättävä vuodella.
(36)
Toimintaohjelmien muuttamiseksi seuraavaa vuotta varten olisi luotava menettely, jotta ohjelmia voidaan muuttaa vuosittain sellaisten uusien olosuhteiden perusteella, joita ei voitu alun perin ennustaa. Lisäksi toimenpiteitä ja toimintarahaston suuruutta olisi pystyttävä muuttamaan ohjelman jokaisena täytäntöönpanovuonna. Kaikkiin muutoksiin olisi sovellettava tiettyjä rajoituksia ja edellytyksiä, jotka jäsenvaltioiden on määriteltävä; näihin on sisällyttävä muutosten pakollinen ilmoittaminen toimivaltaisille viranomaisille, jotta voidaan varmistaa, että hyväksyttyjen ohjelmien yleiset tavoitteet pysyvät samoina.
(37)
Taloudellisen ja oikeusvarmuuden vuoksi olisi laadittava luettelo toimista ja menoista, jotka eivät voi sisältyä toimintaohjelmiin.
(38)
Jotta estettäisiin perusteettoman edun aiheutuminen yksityiselle osapuolelle, jonka yhteydet organisaatioon ovat katkenneet investoinnin taloudellisena käyttöaikana, yksittäisillä tiloilla tehtävien investointien osalta olisi vahvistettava säännökset, joilla organisaatiolle annetaan lupa periä takaisin investoinnin jäljelle jäävä arvo, jos investoinnin omistaja on jäsen tai organisaatio.
(39)
Järjestelmän asianmukaisen soveltamisen varmistamiseksi olisi täsmennettävä tukihakemuksiin sisällytettävät tiedot ja tuen maksamismenettelyt. Kassavirtavaikeuksien välttämiseksi tuottajaorganisaatioiden käyttöön olisi luotava ennakkomaksujen ja niihin liittyvien tarkoitustenmukaisten vakuuksien järjestelmä. Samasta syytä käytettävissä olisi oltava vaihtoehtoinen järjestelmä, jossa jo aiheutuneet menot korvataan.
(40)
Olisi vahvistettava yksityiskohtaiset säännöt, jotka koskevat kriisinhallinta- ja kriisinehkäisytoimenpiteiden soveltamisalaa ja soveltamista. Kyseisissä säännöissä olisi annettava mahdollisimman paljon joustovaraa ja sallittava nopea soveltaminen kriisitilanteissa, minkä vuoksi jäsenvaltioiden ja tuottajaorganisaatioiden olisi annettava tehdä päätökset itse. Säännöillä olisi kuitenkin estettävä väärinkäytökset ja rajoitettava eräiden toimenpiteiden käyttöä, myös taloudelliselta kannalta. Myös kasvien terveyteen ja ympäristöön liittyvien vaatimusten noudattaminen olisi varmistettava.
(41)
Olisi vahvistettava markkinoiltapoistoa koskevat yksityiskohtaiset säännöt toimenpiteen mahdollisen merkittävyyden huomioon ottamiseksi. Olisi erityisesti annettava säännöt, jotka koskevat korotetun tuen järjestelmää, kun kyseessä ovat markkinoilta poistetut hedelmät ja vihannekset, jotka jaetaan ilmaiseksi elintarvikeapuna hyväntekeväisyysjärjestöjen tai muiden laitosten välityksellä. Lisäksi olisi vahvistettava markkinoiltapoistoon liittyvät enimmäistukimäärät sen varmistamiseksi, ettei markkinoiltapoistoa käytetä pysyvästi tuotteiden vaihtoehtoisena jakelutienä markkinoille saattamisen sijasta. Jos tuotteelle on vahvistettu asetuksen (EY) N:o 2200/96 liitteessä V yhteisön markkinoiltapoistamiskorvauksen enimmäistaso, sitä olisi sovellettava, joskin hieman korotettuna, koska tällaiset markkinoiltapoistot ovat nykyään yhteisrahoitettuja. Kun kyseessä ovat tuotteet, joiden osalta ei ole vielä esiintynyt liiallisen markkinoiltapoiston riskiä, jäsenvaltioiden olisi annettava vahvistaa tuen enimmäistasot. On kuitenkin aiheellista vahvistaa kaikissa tapauksissa samoista syistä tuottajaorganisaatiokohtaiset enimmäismäärät, jotka kutakin tuotetta voidaan poistaa markkinoilta.
(42)
Olisi vahvistettava yksityiskohtaiset säännöt, jotka koskevat kansallista taloudellista tukea, jota jäsenvaltiot voivat myöntää sellaisilla yhteisön alueilla, joilla tuottajien järjestäytymisaste on erityisen alhainen, sekä määriteltävä tällainen alhainen järjestäytymisaste. Olisi säädettävä nykyisin sovellettavan mukaisesti kyseisen kansallisen tuen hyväksymismenettelyistä, yhteisön korvauksen hyväksymismenettelyistä ja määrästä sekä takaisinmaksun osuudesta.
(43)
Olisi annettava yksityiskohtaiset säännöt (erityisesti menettelysäännökset) jotka koskevat hedelmä- ja vihannesalan tuottajaorganisaatioiden tai tuottajaorganisaatioiden liittojen vahvistamien sääntöjen soveltamisalan laajentamista kaikkiin tietyn talousalueen toimijoihin. Jos tuote myydään korjuusopimuksen perusteella, olisi täsmennettävä, minkä sääntöjen soveltamisala laajennetaan koskemaan tuottajia ja minkä ostajia.
(44)
Yhteisön omenantuottajat ovat viime aikoina olleet vaikeuksissa muun muassa eräiden eteläisellä pallonpuoliskolla sijaitsevien kolmansien maiden omenien tuonnin merkittävän kasvun vuoksi. Omenien tuonnin seurantaa olisi sen vuoksi parannettava. Soveltuva väline kyseisen tavoitteen saavuttamiseksi on mekanismi, joka perustuu vakuuden asettamisen sisältävien tuontitodistusten myöntämiseen. Vakuudella taataan niiden toimien toteutuminen, joille kyseisiä todistuksia on haettu. Maataloustuotteiden tuonti-, vienti- ja ennakkovahvistustodistusmenettelyn soveltamista koskevista yhteisistä yksityiskohtaisista säännöistä annetun komission asetuksen (EY) N:o 1291/2000 (25) säännöksiä samoin kuin maataloustuotteiden vakuusjärjestelmän soveltamista koskevien yhteisten yksityiskohtaisten sääntöjen vahvistamisesta annetun komission asetuksen (ETY) N:o 2220/85 (26) säännöksiä olisi sovellettava.
(45)
Olisi annettava hedelmien ja vihannesten tulohintajärjestelmää koskevat yksityiskohtaiset säännöt. Koska useimmat pilaantuvat hedelmät ja vihannekset toimitetaan erissä, niiden arvoa on vaikea määritellä. Olisi vahvistettava mahdolliset menetelmät laskea tulohinta, jonka perusteella tuontituotteet luokitellaan yhteisessä tullitariffissa. Olisi erityisesti vahvistettava kiinteät tuontiarvot tuotteiden keskihintojen painotetun keskiarvon perusteella ja säädettävä erityisesti tapauksista, joissa tiettyä alkuperää oleville tuotteille ei ole saatavilla hintoja. Olisi säädettävä vakuuden asettamisesta tietyissä tilanteissa järjestelmän moitteettoman soveltamisen varmistamiseksi.
(46)
Olisi annettava yksityiskohtaiset säännöt, jotka koskevat yhteisen tullitariffin mukaisten tuontitullien lisäksi eräille tuotteille määrättävää tuontitullia. Lisätulli voidaan määrätä, jos asianomaisten tuotteiden tuontimäärät ylittävät kynnystasot, jotka vahvistetaan tuotteittain ja soveltamisajanjaksoittain. Yhteisöön matkalla olevista tuotteista ei kanneta lisätullia, minkä vuoksi olisi annettava niitä koskevat erityissäännökset.
(47)
Olisi säädettävä käynnissä olevien ohjelmien ja järjestelmien asianmukaisesta seurannasta ja arvioinnista, jotta sekä tuottajaorganisaatiot että jäsenvaltiot voivat arvioida niiden vaikuttavuutta ja tehokkuutta.
(48)
Olisi säädettävä tämän asetuksen täytäntöönpanon kannalta tarvittavien tiedonantojen tyypistä, muodosta ja toimitustavasta. Näihin olisi kuuluttava tuottajien ja tuottajaorganisaatioiden jäsenvaltioille toimittamat tiedonannot ja jäsenvaltioiden komissiolle toimittamat tiedonannot; olisi myös säädettävä seuraamuksista, jos tiedonanto myöhästyy tai on virheellinen.
(49)
Olisi säädettävä tämän asetuksen ja asetuksen (EY) N:o 1182/2007 moitteettoman soveltamisen varmistamiseksi tarvittavista tarkastuksista sekä seuraamuksista, jos havaitaan sääntöjenvastaisuuksia. Kyseisiin toimenpiteisiin olisi kuuluttava yhteisön tasolla vahvistettavia erityistarkastuksia ja seuraamuksia sekä kansallisia lisätarkastuksia ja -seuraamuksia. Tarkastusten ja seuraamusten olisi oltava tehokkaita, varoittavia ja oikeasuhteisia. Tuottajien oikeudenmukaisen kohtelun varmistamiseksi olisi vahvistettava säännöt, joita sovelletaan kun kyseessä on ilmeinen virhe, ylivoimainen este tai muut poikkeukselliset olosuhteet. Olisi vahvistettava säännöt, joita sovelletaan keinotekoisesti luotuihin tilanteisiin, jotta tällaisten tilanteiden perusteella ei saa tukea.
(50)
Olisi vahvistettava säännökset, jotta siirtymä aiemmasta järjestelmästä tässä asetuksessa säädettyyn uuteen järjestelmään olisi sujuva ja jotta varmistettaisiin asetuksen (EY) N:o 1182/2007 55 artiklassa säädettyjen siirtymäsäännösten asianmukainen täytäntöönpano.
(51)
Tukikelpoinen vientimäärä ei saa ylittää määrää, jolle todistus on myönnetty. Tässä asetuksessa säädetyt toimenpiteet ovat hedelmien ja vihannesten hallintokomitean lausunnon mukaiset,
ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN:
I OSASTO
JOHDANTOSÄÄNNÖKSET
1 artikla
Soveltamisala ja ilmaisujen käyttö
1. Tässä asetuksessa vahvistetaan asetusten (EY) N:o 2200/96, (EY) N:o 2201/96 ja (EY) N:o 1182/2007 soveltamista koskevat säännöt.
2. Edellä olevassa 1 kohdassa tarkoitetuissa asetuksissa käytettyjen ilmaisujen merkitys on sama kuin tässä asetuksessa käytettävillä ilmaisuilla, jollei tässä asetuksessa toisin säädetä.
2 artikla
Markkinointivuodet
Asetuksen (EY) N:o 2200/96 1 artiklan 2 kohdassa ja asetuksen (EY) N:o 2201/96 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen tuotteiden markkinointivuodet alkavat 1 päivänä tammikuuta ja päättyvät 31 päivänä joulukuuta.
II OSASTO
TUOTTEIDEN LUOKITTELU
I LUKU
Yleissäännöt
3 artikla
Poikkeukset kaupan pitämisen vaatimusten soveltamisesta
1. Poiketen siitä, mitä asetuksen (EY) N:o 1182/2007 2 artiklan 5 kohdassa säädetään, seuraavilta tuotteilta ei edellytetä kaupan pitämisen vaatimusten mukaisuutta:
a)
jalostuslaitoksiin kuljetettavat tuotteet, jollei teolliseen jalostukseen tarkoitetuille tuotteille tässä asetuksessa nimenomaisesti vahvistetuista vähimmäislaatuvaatimuksista muuta johdu;
b)
tuotteet, jotka tuottaja luovuttaa tilallaan kuluttajalle tämän henkilökohtaisiin tarpeisiin; ja
c)
komission jonkin jäsenvaltion pyynnöstä asetuksen (EY) N:o 2200/96 46 artiklassa tarkoitettua menettelyä noudattaen tekemällä päätöksellä tietyn alueen tuotteet, jotka myydään kyseisen alueen vähittäiskaupassa yleisesti tunnettuun, perinteiseen paikalliseen kulutukseen.
2. Poiketen siitä, mitä asetuksen (EY) N:o 1182/2007 2 artiklan 5 kohdassa säädetään, seuraavilta tuotteilta ei edellytetä kaupan pitämisen vaatimusten mukaisuutta tietyllä tuotantoalueella:
a)
tuotteet, jotka viljelijä myy tai toimittaa kauppakunnostus-, pakkaamis- tai varastointipaikkaan tai jotka kuljetetaan tuottajan tilalta tällaiseen paikkaan; ja
b)
varastointipaikalta kauppakunnostus- ja pakkaamispaikkaan kuljetettavat tuotteet.
3. Poiketen siitä, mitä asetuksen (EY) N:o 1182/2007 2 artiklan 5 kohdassa säädetään, jäsenvaltiot voivat myöntää poikkeuksen kaupan pitämisen vaatimuksista tai osasta kyseisten vaatimusten määräyksiä seuraaville tuotteille:
a)
tuotteet, jotka viljelijä pitää esillä myyntitarkoituksessa, tarjoaa myyntiin, myy, toimittaa tai pitää kaupan muulla tavoin tukkumyyntipaikoilla ja erityisesti tuotantoalueella sijaitsevilla tuottajamarkkinoilla; ja
b)
tuotteet, jotka kuljetetaan näiltä tukkumyyntipaikoilta samalla tuotantoalueella sijaitsevaan kauppakunnostus-, pakkaamis- tai varastointipaikkaan.
Ensimmäistä alakohtaa sovellettaessa asianomaisen jäsenvaltion on toimitettava komissiolle tiedot toteuttamistaan toimenpiteistä.
4. Jäsenvaltion toimivaltaiselle viranomaiselle on toimitettava todisteet siitä, että 1 kohdan a alakohdassa ja 2 kohdassa tarkoitetut tuotteet ovat säädettyjen edellytysten ja erityisesti käyttötarkoitusta koskevien edellytysten mukaisia.
4 artikla
Merkinnät
1. Asetuksen (EY) N:o 1182/2007 2 artiklassa säädettyjen kaupan pitämisen vaatimusten mukaiset merkinnät on tehtävä selvin ja näkyvin kirjaimin pakkauksen yhdelle sivulle joko suoraan pakkaukseen pysyvästi painettuna tai etikettiin, joka on erottamaton osa pakkausta tai joka on kiinnitetty pakkaukseen.
2. Irtotavarana toimitettavien, suoraan kuljetusvälineeseen lastattavien tavaroiden osalta 1 kohdassa tarkoitetut merkinnät on tehtävä tavaran saateasiakirjaan tai lomakkeeseen, joka on sijoitettu näkyvälle paikalle kuljetusvälineen sisäpuolelle.
5 artikla
Merkinnät vähittäismyynnissä
Kun tuotteet myydään vähittäismyynnissä pakattuina, asetuksen (EY) N:o 1182/2007 2 artiklassa säädettyjen kaupan pitämisen vaatimusten mukaisten merkintöjen on oltava selkeitä ja näkyviä.
Kun kyseessä ovat Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2000/13/EY (27) tarkoitetut esipakatut tuotteet, kaupan pitämisen vaatimusten mukaisten merkintöjen lisäksi on ilmoitettava nettopaino. Nettopainon ilmoittamisvaatimusta ei sovelleta tavallisesti kappaletavarana myytäviin tuotteisiin, jos niiden lukumäärä on selvästi nähtävissä ja voidaan helposti laskea ulkoapäin tai jos tuotteiden lukumäärä on merkitty etikettiin.
Tuotteet voidaan laittaa esille pakkaamattomina ainoastaan, jos vähittäismyyjä asettaa myytävien tavaroiden yhteyteen kyltin, jossa on näkyvin ja selvin kirjaimin esitetty asetuksen (EY) N:o 1182/2007 2 artiklan 1 kohdassa säädettyjen kaupan pitämisen vaatimusten mukaiset tiedot tuotteen lajista, alkuperämaasta ja luokasta.
6 artikla
Myyntipakkaukset
1. Nettopainoltaan enintään kolme kiloa olevat tuoreiden hedelmien ja vihannesten myyntipakkaukset voivat sisältää erilajisten tuoreiden hedelmien ja vihannesten sekoituksia seuraavin edellytyksin:
a)
tuotteet ovat laadultaan samanlaisia ja täyttävät kunkin lajin osalta 2 kohdan säännösten mukaiset vaatimukset;
b)
pakkauksiin on tehty asianmukaiset merkinnät 3 kohdan säännösten mukaisesti; ja
c)
sekoitus ei johda kuluttajaa harhaan.
2. Tuotteiden, jotka sisältyvät 1 kohdassa tarkoitettuihin pakkauksiin, on kuuluttava samaan liitteessä I tarkoitettuun kaupalliseen laatuluokkaan.
Jos sekoitus sisältää hedelmiä ja vihanneksia, joille ei ole vahvistettu yhteisön kaupan pitämisen vaatimuksia, kyseiset tuotteet on luokiteltava samaan luokkaan liitteen I mukaisesti.
3. Edellä olevassa 1 kohdassa tarkoitettujen myyntipakkausten ja/tai jokaisen niitä sisältävän pakkauksen merkintöjen on sisällettävä vähintään seuraavat tiedot:
a)
Pakkaajan ja/tai lähettäjän nimi ja osoite. Kyseinen tieto voidaan korvata seuraavilla tiedoilla:
i)
kaikissa pakkauksissa esipakkauksia lukuun ottamatta viranomaisen antama tai tunnustama pakkaajaa ja/tai lähettäjää edustava koodi, jota edeltää maininta ”pakkaaja ja/tai lähettäjä” taikka sitä vastaava lyhenne;
ii)
yksinomaan esipakkauksissa yhteisön alueella sijaitsevan myyjän nimi ja osoite, joita edeltää maininta ”pakattu… varten” tai muu vastaava maininta. Tässä tapauksessa merkinnän on sisällettävä myös pakkaajaa ja/tai lähettäjää vastaava koodi. Myyjän on annettava kaikki tarkastusviranomaisen tarpeellisiksi katsomat kyseisen koodin merkitystä koskevat tiedot;
b)
kaikkien pakkaukseen sisältyvien tuotteiden tai lajien nimi;
c)
kaikkien sellaisten sekoituksessa olevien tuotteiden lajike tai kauppamuoto, joiden osalta tätä edellytetään yhteisön kaupan pitämisen vaatimuksissa kun ei ole kyse sekoituksista;
d)
kunkin tuotteen alkuperämaa tuotteen nimen välittömässä läheisyydessä; ja
e)
luokka.
Jos hedelmiin ja vihanneksiin sovelletaan kaupan pitämistä koskevia yhteisön vaatimuksia, nämä maininnat korvaavat kyseisissä vaatimuksissa säädetyt maininnat.
II LUKU
Kaupan pitämisen vaatimusten noudattamisen tarkastaminen
1 jakso
Yleiset säännökset
7 artikla
Soveltamisala
Tässä luvussa vahvistetaan säännöt, joita sovelletaan jäsenvaltioihin niiden tarkastaessa kaikissa kaupan pitämisen vaiheissa asetuksen (EY) N:o 1182/2007 2 artiklan mukaisesti säädettyjen kaupan pitämisen vaatimusten noudattamista.
8 artikla
Toimivaltaiset viranomaiset
1. Kunkin jäsenvaltion on nimettävä:
a)
yksi toimivaltainen viranomainen, joka vastaa tämän luvun sovellusalaan kuuluvien kysymysten koordinoinnista ja niitä koskevasta yhteydenpidosta, jäljempänä ’koordinointiviranomainen’;
b)
yksi tai useampi tarkastusviranomainen, joka vastaa asetuksen (EY) N:o 1182/2007 2 artiklan 6 kohdan soveltamisesta, jäljempänä ’tarkastusviranomainen’.
2. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle:
a)
edellä olevan 1 kohdan mukaisesti nimeämänsä koordinointiviranomaisen nimi sekä posti- ja sähköpostiosoite;
b)
edellä olevan 1 kohdan mukaisesti nimeämiensä tarkastusviranomaisten nimet sekä posti- ja sähköpostiosoitteet; ja
c)
täsmällinen määritelmä nimettyjen tarkastusviranomaisten toiminta-alasta.
3. Koordinointiviranomainen voi olla tarkastusviranomainen tai yksi tarkastusviranomaisista taikka jokin muu 1 kohdan mukaisesti nimetty viranomainen.
4. Komissio julkaisee jäsenvaltioiden nimeämien koordinointiviranomaisten luettelon sopivimmaksi katsomallaan tavalla.
9 artikla
Toimijatietokanta
1. Jäsenvaltioiden on otettava käyttöön hedelmä- ja vihannesalan toimijoista tietokanta, johon kerätään tiedot tässä artiklassa vahvistetuin edellytyksin sellaisten hedelmien ja vihannesten, joille on vahvistettu vaatimukset asetuksen (EY) N:o 1182/2007 2 artiklan mukaisesti, kaupan pitämiseen osallistuvista toimijoista.
Tämän luvun soveltamiseksi ’toimijalla’ tarkoitetaan luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä, jolla on hallussaan hedelmiä tai vihanneksia, joihin on sovellettava kaupan pitämisen vaatimuksia, ja jonka tarkoituksena on niiden esillepano myyntitarkoituksessa, myyntiin saattaminen, myyminen tai muulla tavoin kaupan pitäminen omaan tai kolmannen henkilön lukuun yhteisön alueella ja/tai niiden vieminen kolmansiin maihin.
2. Jäsenvaltiot päättävät edellytyksistä, joilla seuraavat toimijat otetaan tietokantaan tai jätetään sen ulkopuolelle:
a)
toimijat, joiden toiminta on luonteeltaan sellaista, että se vapauttaa ne 3 artiklan nojalla velvollisuudesta noudattaa kaupan pitämisen vaatimuksia; ja
b)
luonnolliset henkilöt tai oikeushenkilöt, joiden toiminta hedelmä- ja vihannesalalla rajoittuu joko tavaran kuljetuksiin tai hedelmien ja vihannesten vähäisessä määrin tapahtuvaan vähittäismyyntiin.
3. Kun tietokanta muodostuu useammista erillisistä osista, koordinointiviranomaisen on huolehdittava tietokannan ja sen osien yhdenmukaisuudesta sekä niiden päivityksistä. Tarkastusviranomaisten on päivitettävä tietokantaa kaikissa kaupan pitämisen vaiheissa tekemiensä tarkastusten yhteydessä keräämiensä tietojen perusteella.
4. Tietokannassa on oltava kunkin toimijan rekisterinumero, nimi, osoite, johonkin 10 artiklassa mainittuun luokkaan sijoittamiseksi tarvittavat tiedot ja erityisesti tämän asema kaupan pitämisen ketjussa, toiminnan laajuutta osoittava maininta ja tiedot toimijaa koskeneiden aiempien tarkastusten havainnoista sekä kaikki muut valvonnan kannalta tarpeellisiksi katsottavat tiedot.
5. Toimijoiden on toimitettava tiedot, jotka jäsenvaltio katsoo tarpeellisiksi tietokannan luomiseksi ja päivittämiseksi. Jäsenvaltioiden on vahvistettava edellytykset, joilla toimijoiden, jotka eivät ole asettuneet niiden alueelle mutta toimivat sillä, on oltava mukana niiden tietokannassa.
2 jakso
Sisämarkkinoilla tehtävät tarkastukset
10 artikla
Vaatimustenmukaisuustarkastukset sisämarkkinoilla
1. Jäsenvaltioiden on otettava käyttöön näytteenottoon perustuva tarkastusjärjestelmä tarkastaakseen toimijoiden hallussaan pitämien tuotteiden vaatimustenmukaisuuden kaupan pitämisen kaikissa vaiheissa.
Jäsenvaltioiden on tässä järjestelmässä vahvistettava riittävä tiheys valvontaelinten tekemille tarkastuksille käyttäen perusteena riskianalyysiä siitä, pitääkö toimija kaupan tuotteita, jotka eivät täytä kaupan pitämisen vaatimuksia. Tarkastusten tiheyden on oltava riittävä varmistamaan yhteisön lainsäädännön noudattaminen jokaisen jäsenvaltioiden aiemmin määrittelemän toimijaluokan osalta.
Riskianalyysin on perustuttava toimijoiden kokoon ja sijoittumiseen kaupan pitämisen ketjussa sekä aiemmissa tarkastuksissa tehtyihin havaintoihin ja muihin jäsenvaltioiden määrittelemiin mahdollisiin tekijöihin.
Hedelmien ja vihannesten kauppakunnostamisesta ja pakkaamisesta erityisesti tuotantoalueella vastaavat toimijat on tarkastettava useammin kuin muihin luokkiin kuuluvat toimijat. Tarkastukset voidaan tehdä myös kuljetuksen aikana.
Jos tarkastuksissa ilmenee merkittäviä vaatimustenvastaisuuksia, tarkastusviranomaisten on lisättävä kyseisiä toimijoita koskevia tarkastuksia.
2. Toimijoiden on annettava tarkastusviranomaisille kaikki tiedot, jotka nämä katsovat tarpeellisiksi tarkastusten järjestämiseksi ja tekemiseksi.
3. Jäsenvaltiot voivat antaa toimijalle luvan kiinnittää jokaiseen pakkaukseen liitteessä II olevan mallin mukainen etiketti, jos toimija tarjoaa lähetysvaiheessa riittävät takeet sellaisten hedelmien ja vihannesten, joihin sovelletaan kaupan pitämisen vaatimuksia korkeasta ja tasaisesta vaatimustenmukaisuudesta. Lupa myönnetään kolmeksi vuodeksi, ja se voidaan uusia.
Jotta toimijat voivat käyttää mallia, niiden on täytettävä lisäksi seuraavat edellytykset:
a)
niillä on valvontahenkilöstö, jolla on jäsenvaltion hyväksymä koulutus;
b)
niillä on asianmukaiset laitteet tuotteiden kauppakunnostusta ja pakkaamista varten;
c)
ne sitoutuvat tekemään vaatimustenmukaisuustarkastuksen lähettämilleen tavaroille, ja niillä on rekisteri, joka sisältää tiedot kaikista niiden suorittamista tarkastustoimista.
Jos toimija ei enää pysty tarjoamaan riittäviä takeita korkeasta ja tasaisesta vaatimustenmukaisuudesta tai jos jokin toisessa alakohdassa säädetyistä edellytyksistä ei enää täyty, jäsenvaltion on peruttava toimijalle antamansa lupa kiinnittää jokaiseen pakkaukseen liitteessä II olevan mallin mukainen etiketti.
4. Koordinointiviranomaisen on annettava komissiolle tiedoksi 1 kohdassa mainitun tarkastusjärjestelmän säännökset. Tiedonannossa on erityisesti täsmennettävä määritetyt eri toimijaluokat ja niistä kullekin vahvistettu tarkastustiheys sekä tarvittaessa 3 kohdan yksityiskohtaiset soveltamisedellytykset, 11 artiklan 1 kohdan yksityiskohtaiset soveltamisedellytykset sekä kyseisiin eri toimijoihin sovellettavat tarkastusten vähimmäismäärät/-osuudet. Tarkastusjärjestelmän jokaisesta myöhemmästä muutoksesta on ilmoitettava komissiolle viipymättä.
5. Kun jonkin jäsenvaltion alueella todetaan toisesta jäsenvaltiosta peräisin oleva tavaraerä vaatimustenvastaiseksi tukkukauppavaiheessa tai sitä ennen, jakelukeskukset mukaan luettuina, jo pakattaessa havaittavissa olevien vikojen tai laadun heikkenemisen vuoksi, kyseisen jäsenvaltion tarkastusviranomaisten on valvottava, että vaatimustenvastainen tapaus ilmoitetaan viipymättä niiden jäsenvaltioiden viranomaisille, joita asia saattaa koskea.
11 artikla
Vaatimustenmukaisuustarkastus vientipaikassa
1. Toimivaltaisen tarkastusviranomaisen on vientivaiheessa varmistettava vaatimustenmukaisuustarkastuksella, että kolmansiin maihin vietäviksi tarkoitetut tuotteet lähtevät yhteisön tullialueelta vain, jos ne ovat ovat kaupan pitämisen vaatimusten mukaisia.
Viejien on annettava tarkastusviranomaisille kaikki tiedot, jotka nämä katsovat tarpeellisiksi tarkastusten järjestämiseksi ja tekemiseksi.
2. Jäsenvaltiot voivat vahvistaa kunkin toimijaluokan osalta riskianalyysin perusteella sen lähetysten ja määrien vähimmäisosuuden, jolle toimivaltaisen tarkastusviranomaisen on tehtävä vientivaiheessa vaatimustenmukaisuustarkastus. Osuuden on oltava riittävän suuri yhteisön lainsäädännön noudattamisen varmistamiseksi. Jos tällaisissa tarkastuksissa ilmenee merkittäviä vaatimustenvastaisuuksia, tarkastusviranomaisten on lisättävä kyseisten toimijoiden tarkastettavien lähetysten osuutta.
Jäsenvaltiot voivat soveltaa ensimmäisessä alakohdassa mainittuja säännöksiä toimijoihin, jotka täyttävät seuraavat edellytykset:
a)
ne tarjoavat riittävät takeet kaupan pitämiensä hedelmien ja vihannesten korkeasta ja tasaisesta vaatimustenmukaisuudesta;
b)
niillä on valvontahenkilöstö, jolla on jäsenvaltion hyväksymä koulutus;
c)
ne sitoutuvat tarkastamaan kaupan pitämiensä tavaroiden vaatimustenmukaisuuden; ja
d)
ne sitoutuvat pitämään rekisteriä kaikista tekemistään tarkastuksista.
3. Tarkastusviranomainen antaa liitteessä III esitetyn vaatimustenmukaisuustodistuksen jokaiselle vietäväksi tarkoitetulle erälle, jonka se katsoo 1 kohdassa mainittujen tarkastustoimien perusteella olevan vaatimustenmukainen. Useampia eriä samalla kertaa vietäessä erien vaatimustenmukaisuus voidaan todistaa yhdellä todistuksella, jossa kaikki vietävät erät luetellaan erikseen.
Jos toimivaltainen tarkastusviranomainen ei ole vientivaiheessa tarkastanut vaatimustenmukaisuustodistuksessa tarkoitettuja eriä 2 kohdan mukaisesti, todistuksen kohtaan 13 (Huomauksia) on merkittävä ilmaisu ”omavalvonta (komission asetuksen (EY) N:o 0000/2007 11 artiklan 2 kohta)”.
4. Toimivaltaiset tulliviranomaiset voivat hyväksyä vienti-ilmoituksen ainoastaan, jos:
a)
tavaroiden mukana on 3 kohdassa tai 19 artiklan 2 kohdassa mainittu todistus; tai
b)
toimivaltainen tarkastusviranomainen on ilmoittanut tulliviranomaiselle sopivaksi katsomallaan tavalla, että kyseisille erille on myönnetty jompikumpi mainituista todistuksista.
12 artikla
Vaatimustenmukaisuustarkastus tuontipaikassa
1. Kolmansista maista peräisin oleville tuotteille on ennen vapaaseen liikkeeseen luovuttamista tehtävä kaupan pitämisen vaatimustenmukaisuutta koskeva tarkastus.
Tuojien on annettava tarkastusviranomaisille kaikki tiedot, jotka nämä katsovat tarpeellisiksi 2 kohdassa ja 16 artiklan 1 kohdassa mainittujen tarkastusten järjestämiseksi ja tekemiseksi.
2. Rajoittamatta 3 jakson soveltamista virallisen tarkastusviranomaisen on tehtävä tuontipaikassa jokaiselle erälle vaatimustenmukaisuustarkastus ja, jos tuotteet ovat vaatimusten mukaisia, myönnettävä liitteessä III säädetty vaatimustenmukaisuustodistus. Useampia eriä samalla kertaa tuotaessa erien vaatimustenmukaisuus voidaan todistaa yhdellä ainoalla todistuksella, jossa kaikki tuotavat erät luetellaan erikseen.
3. Tulliviranomaiset voivat sallia tavaroiden luovutuksen vapaaseen liikkeeseen ainoastaan, jos:
a)
niiden mukana on 2 kohdassa, 14 artiklan 1 kohdassa tai 19 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu todistus; tai
b)
toimivaltainen tarkastusviranomainen on ilmoittanut tulliviranomaiselle sopivaksi katsomallaan tavalla, että kyseisille erille on myönnetty jompikumpi mainituista todistuksista.
4. Jos tuontivaiheen toimivaltainen tarkastusviranomainen arvioi, että tiettyjen erien vaatimustenvastaisuusriski on vähäinen, se voi 1, 2 ja 3 kohdasta poiketen jättää näiden erien tarkastuksen tekemättä. Sen on lähetettävä tulliviranomaiselle tarkastusviranomaisen leimalla varustettu ilmoitus tai ilmoitettava tälle asiasta jollakin muualla tavalla, jolloin tulliviranomainen voi tehdä tulliselvityksen.
Tarkastusviranomaisen on ensimmäisen alakohdan soveltamiseksi vahvistettava etukäteen vaatimustenvastaisuusriskien arviointiperusteet sekä riskianalyysin perusteella kullekin määrittämälleen tuontityypille vähimmäisosuus lähetyksiä ja määriä, joille toimivaltaisen tarkastusviranomaisen on tehtävä vaatimustenmukaisuustarkastus tuontivaiheessa. Tämän kohdan mukaisesti vahvistettujen osuuksien on joka tapauksessa oltava huomattavasti suurempia kuin 16 artiklan 1 kohdan mukaisesti sovellettujen osuuksien.
5. Komissio vahvistaa 4 kohdan soveltamista koskevat yhteiset suuntaviivat, jotta niiden soveltaminen jäsenvaltioissa olisi yhdenmukaisempaa. Koordinointiviranomaisen on ilmoitettava komissiolle viipymättä tämän kohdan soveltamista koskevat edellytykset mukaan luettuina 4 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitetut perusteet ja vähimmäisosuudet sekä näiden edellytysten mahdolliset muutokset.
6. Jos kolmannesta maasta tuotava tavaraerä todetaan vaatimustenvastaiseksi, kyseisen jäsenvaltion koordinointiviranomaisen on ilmoitettava siitä viipymättä komissiolle ja niiden jäsenvaltioiden koordinointiviranomaisille, joita asia saattaa koskea, ja näiden on huolehdittava tarvittavasta tiedon levittämisestä alueellaan. Asia on annettava komissiolle tiedoksi komission ilmoittaman sähköisen järjestelmän avulla.
3 jakso
Kolmansien maiden tekemät tarkastukset
13 artikla
Kolmansien maiden ennen yhteisöön tuontia tekemien tarkastusten hyväksyminen
1. Komissio voi asetuksen (EY) N:o 2200/96 46 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen hyväksyä kolmannen maan pyynnöstä kyseisen kolmannen maan ennen yhteisöön tuontia tekemät vaatimustenmukaisuutta koskevat tarkastustoimet.
2. Edellä 1 kohdassa mainittu hyväksyntä voidaan myöntää sellaisille kolmansille maille, jotka sitä hakevat ja joiden alueella noudatetaan yhteisöön vietävien tuotteiden osalta yhteisön kaupan pitämisen vaatimuksia tai vähintään niitä vastaavia vaatimuksia.
Hyväksynnässä on mainittava kolmannen maan virallinen viranomainen, jonka vastuulla 1 kohdassa tarkoitetut tarkastustoimet toteutetaan. Kyseinen viranomainen vastaa yhteydenpidosta yhteisön kanssa. Hyväksynnässä on mainittava myös ne tarkastusviranomaiset, jäljempänä ’tarkastusviranomaiset’, jotka vastaavat mainittujen tarkastusten toteuttamisesta.
Hyväksyntä voi koskea ainoastaan kyseisestä kolmannesta maasta peräisin olevia tuotteita, ja se voidaan rajata koskemaan ainoastaan tiettyjä tuotteita.
3. Hyväksytyn tarkastusviranomaisen on oltava virallinen tai 2 kohdassa tarkoitetun edustajan virallisesti tunnustama, sen on tarjottava riittävät takeet ja sillä on oltava 20 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen menetelmien tai niitä vastaavien menetelmien mukaisten tarkastusten tekemiseen tarvittava henkilökunta sekä laitteet ja laitteistot.
4. Liitteessä IV olevassa A osassa esitetään niiden maiden luettelo, joiden vaatimustenmukaisuustarkastukset on hyväksytty tämän artiklan mukaisesti, ja asianomaiset tuotteet. Kyseisen liitteen B osassa esitetään virallisia viranomaisia ja tarkastusviranomaisia koskevat tiedot, ja kyseisen liitteen C osassa esitetään 14 kohdassa tarkoitetut todistusmallit.
14 artikla
Todistukset
1. Tarkastusviranomaisten on annettava kullekin tarkastetulle erälle ennen yhteisön tullialueelle tuomista liitteessä III esitetty vaatimustenmukaisuustodistus tai jokin muu, komission ja kyseisen kolmannen maan kesken sovittu todistus. Useampia eriä samalla kertaa tuotaessa erien vaatimustenmukaisuus voidaan todistaa yhdellä ainoalla todistuksella, jossa kaikki tuotavat erät luetellaan erikseen.
Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettujen lomakkeiden laatimismallit määritellään 13 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen hyväksymisten yhteydessä.
2. Maininta ”alkuperäiskappale” voi olla vain yhdessä todistuksessa. Mahdollisesti tarvittaviin lisäkappaleisiin on leimattava maininta ”jäljennös”. Yhteisön toimivaltaisten viranomaisten on pidettävä pätevänä ainoastaan todistuksen alkuperäiskappaletta.
Lomakkeen koon on oltava 210 × 297 mm; lomakkeen pituus voi kuitenkin olla enintään 8 mm määrämittaa suurempi tai enintään 5 mm sitä suurempi. Käytettävän paperin on oltava valkoista, hiokkeetonta, liimakäsiteltyä kirjoituspaperia, joka painaa vähintään 40 grammaa neliömetriltä.
Lomakkeet on painettava ja täytettävä jollakin yhteisön virallisista kielistä.
Lomakkeet on täytettävä kirjoituskoneella tai kirjoittimella taikka vastaavalla menetelmällä.
Todistuksessa ei saa olla raaputtamalla tai päällekirjoittamalla tehtyjä korjauksia. Muutokset on tehtävä viivaamalla yli virheelliset tiedot ja lisäämällä tarvittaessa halutut tiedot. Näin tehtyjen muutosten on oltava tekijän varmentamat ja antajaviranomaisten vahvistusmerkinnällä varustamat.
Kukin todistus on varustettava sarjanumerolla, josta se voidaan tunnistaa, ja siinä on oltava antajaviranomaisen leima sekä todistuksen allekirjoittamaan valtuutetun yhden tai useamman henkilön allekirjoitus.
Antajaviranomaisen on säilytettävä yksi jäljennös kaikista antamistaan todistuksista.
15 artikla
Hyväksynnän keskeyttäminen
Komissio voi keskeyttää hyväksynnän, jos merkittävässä joukossa eriä ja/tai määriä todetaan, että tavarat eivät vastaa kolmansien maiden tarkastusviranomaisten antamiin vaatimustenmukaisuustodistuksiin merkittyjä tietoja, tai jos 16 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja jälkitarkastuksia ei hoideta tyydyttävästi.
16 artikla
Jäsenvaltioiden tekemät lisätarkastukset
1. Jäsenvaltioiden on tehtävä tässä jaksossa mainituilla edellytyksillä tuoduille tuotteille tuonnin yhteydessä fyysinen tarkastus vaatimustenmukaisuuden varmistamiseksi tekemällä vaatimustenmukaisuustarkastuksia kunkin kyseessä olevan kolmannen maan osalta merkittävälle osalle näillä edellytyksillä tuoduista lähetyksistä tai määristä. Kyseisen osuuden on oltava riittävä takaamaan, että valvontayksiköt noudattavat yhteisön lainsäädäntöä. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että näin tarkastettuihin eriin sovelletaan 20 artiklan 3 kohdassa säädettyjä toimenpiteitä silloin kun erät eivät ole kaupan pitämistä koskevien vaatimusten mukaisia.
Jos tarkastuksissa ilmenee merkittäviä vaatimustenvastaisuuksia, jäsenvaltioiden on ilmoitettava siitä viipymättä komissiolle ja tarkastusviranomaisten on lisättävä tämän artiklan säännösten mukaisesti tarkastettujen lähetysten ja määrien osuutta.
Jos jäsenvaltio perii maksun tässä kohdassa mainittujen vaatimustenmukaisuustarkastuksesta aiheutuvien kustannusten kattamiseksi, kyseinen maksu on vahvistettava sellaiselle tasolle, että se vastaa tarkastettujen lähetysten ja määrien osuutta, joka on näiden tarkastusten osalta pienempi kuin 12 artiklassa tarkoitettujen tarkastusten.
2. Jos on perusteltuja syitä epäillä 14 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa mainitun todistuksen aitoutta tai siihen merkittyjen tietojen oikeellisuutta, on tehtävä jälkitarkastus.
Yhteisön toimivaltainen viranomainen palauttaa todistuksen tai sen jäljennöksen 13 artiklan 2 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitetulle kolmannen maan viralliselle edustajalle perustellen tarvittaessa tarkastustarpeen ja ilmoittaen saadut tiedot, joiden perusteella todistukseen merkittyjen tietojen oikeellisuutta tai todistuksen aitoutta epäillään. Jälkitarkastuspyynnöt ja tarkastusten tulokset on annettava mahdollisimman pian tiedoksi komissiolle.
Jos jälkitarkastusta pyydetään, tavaran tuoja voi pyytää toimivaltaista tarkastusviranomaista tekemään 12 artiklassa tarkoitetun vaatimustenmukaisuustarkastuksen.
17 artikla
Tiedonantovelvoitteet
1. Koordinointiviranomaisen on annettava komissiolle tiedoksi kunkin vuosineljänneksen osalta viimeistään kyseisen vuosineljänneksen päättymistä seuraavan vuosineljänneksen kuluessa kyseisten kolmansien maiden ja kyseisten tuotteiden mukaan jaoteltuina 13 artiklan mukaisesti tuotujen erien lukumäärä ja tuodut määrät, niiden erien lukumäärä ja tuodut määrät, joille on tehty 16 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu vaatimustenmukaisuustarkastus, ja näiden erien joukosta ne erät, joiden osalta tarkastusviranomaiset katsoivat, että ne eivät olleet kolmannen maan tarkastusviranomaisen myöntämiin vaatimustenmukaisuustodistuksiin kirjattujen tietojen mukaisia, sekä täsmennettävä kuhunkin tuotuun erään sisältynyt määrä ja todettujen virheiden luonne.
2. Tulliviranomaisten on toimittava tiiviissä yhteistyössä koordinointiviranomaisen ja/tai tarkastusviranomaisten kanssa erityisesti 16 artiklan 1 ja 2 kohdan soveltamiseksi ja toimitettava niille kaikki tarvittavat tiedot.
18 artikla
Hallinnollinen yhteistyö
1. Tämän jakson soveltaminen edellyttää yhteisön ja kunkin asianomaisen kolmannen maan välisen hallinnollisen yhteistyömenettelyn käyttöönottoa.
Voidakseen hyötyä kyseisestä menettelystä kyseisten kolmansien maiden on toimitettava komissiolle kaikki tarvittavat tiedot valvontatoimista ja toimitettava erityisesti näytteet kolmannen maan tarkastusviranomaisten käyttämistä leimoista, kuten myös välittömästi kaikki näitä tietoja koskevat muutokset. Komissio antaa nämä tiedot ja niiden mahdolliset muutokset tiedoksi jäsenvaltioiden koordinointiviranomaisille, jotka antavat ne tiedoksi tulliviranomaisille ja muille toimivaltaisille viranomaisille.
Heti kun hallinnollinen yhteistyö on käynnistynyt tai kun joku kyseisistä kolmansista maista on ilmoittanut tietojen merkittävästä muutoksesta, joka koskee joko hallinnollista yhteistyötä tai virallisen edustajan ja tarkastusviranomaisten nimiä ja osoitteita, komissio julkaisee ne sopivaksi katsomallaan tavalla.
2. Edellä olevassa 13 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua kolmannen maan hyväksyntää sovelletaan päivästä, jona komissio julkaisee tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitetun, yhteisön ja kolmannen maan hallinnollisen yhteistyön käynnistämistä koskevan ilmoituksen.
4 jakso
Jalostettaviksi tarkoitetut tuotteet
19 artikla
Jalostettaviksi tarkoitetut tuotteet
1. Tässä asetuksessa ’jalostettaviksi tarkoitetuilla tuotteilla’ tarkoitetaan hedelmiä ja vihanneksia, joihin on sovellettava kaupan pitämisen vaatimuksia ja jotka kuljetetaan jalostuslaitoksiin jalostettavaksi tuotteiksi, joiden nimike yhdistetyssä nimikkeistössä on eri kuin alkuperäisen tuoreen tuotteen nimike.
2. Toimivaltaisten tarkastusviranomaisten on myönnettävä kolmansiin maihin vietäväksi ja yhteisöön tuotavaksi tarkoitetuille tuotteille liitteessä V esitetty teollista käyttötarkoitusta koskeva todistus, kun kyseiset tuotteet on tarkoitettu jalostettaviksi eikä niihin 3 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaisesti sovelleta kaupan pitämisen vaatimuksia. Niiden on varmistettava, että tämän artiklan 4 kohdassa säädettyjä erityisiä merkintäsäännöksiä noudatetaan.
3. Tuonnin osalta toimivaltaisen tarkastusviranomaisen on annettava viipymättä 2 kohdassa tarkoitetun todistuksen myöntämisen jälkeen jäljennös mainitusta todistuksesta sekä kaikki jalostustoimien mahdollista valvontaa varten tarvittavat tiedot sen jäsenvaltion koordinointiviranomaiselle, jossa jalostaminen tapahtuu. Jalostamisen jälkeen jalostusyrityksen on lähetettävä todistus takaisin toimivaltaiselle tarkastusviranomaiselle, joka varmistaa, että tuotteet on todella jalostettu.
4. Pakkaajan on kiinnitettävä jalostettaviksi tarkoitettujen tuotteiden pakkaukseen näkyvä etiketti, jossa on maininta ”tarkoitettu jalostettavaksi” tai jokin muu samaa tarkoittava maininta. Irtotavarana toimitettujen ja suoraan kuljetusvälineeseen lastattujen tavaroiden osalta maininnan on oltava tavaran mukana seuraavassa lomakkeessa, joka on asetettu näkyvästi kuljetusvälineen sisäpuolelle.
5. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat ja erityisesti muiden jäsenvaltioiden kanssa tehtävää yhteistyötä koskevat toimenpiteet estääkseen tuoretavaroiden markkinoille tarkoitettujen tavaroiden lähettämisen tuotantoalueen ulkopuolelle jalostukseen tarkoitettuina tavaroina.
5 jakso
Tarkastusmenetelmä
20 artikla
Tarkastusmenetelmä
1. Tässä luvussa säädetyt vaatimustenmukaisuustarkastukset on loppukuluttajille tapahtuvaa vähittäismyyntivaihetta lukuun ottamatta tehtävä liitteessä VI esitettyä menetelmää noudattaen, jollei tässä asetuksessa toisin säädetä.
Jäsenvaltioiden on vahvistettava kuluttajille tapahtuvan vähittäismyyntivaiheen vaatimustenmukaisuustarkastuksia koskevat erityissäännöt.
2. Kun tavaroiden on todettu olevan kaupan pitämisen vaatimusten mukaisia, toimivaltainen tarkastusviranomainen voi myöntää liitteessä III esitetyn vaatimustenmukaisuustodistuksen. Todistus myönnetään joko tuonti- tai vientipaikassa.
3. Kun tavaroiden on todettu olevan vaatimustenvastaisia, tarkastusviranomaisen on annettava toimijalle tai tämän edustajalle vaatimustenvastaisuusilmoitus. Tavaroita, joille on annettu vaatimustenvastaisuusilmoitus, ei voida siirtää ilman vaatimustenvastaisuusilmoituksen antaneen tarkastusviranomaisen lupaa. Luvan edellytykseksi voidaan asettaa mainitun tarkastusviranomaisen vahvistamien edellytysten noudattaminen.
Toimijat voivat päättää saattaa kaikki tavarat tai osan tavaroista vaatimustenmukaisiksi. Vaatimustenmukaisiksi saatettuja tavaroita ei voida pitää kaupan ennen kuin toimivaltainen tarkastusviranomainen on varmistanut asianmukaisin keinoin, että tavarat on tosiasiallisesti saatettu vaatimustenmukaisiksi. Tarkastusviranomainen myöntää liitteessä III esitetyn vaatimustenmukaisuustodistuksen erälle tai sen osalle vasta kun tavarat on saatettu vaatimustenmukaisiksi.
Jos tarkastusviranomainen hyväksyy toimijan pyynnön saattaa tavarat vaatimustenmukaisiksi muussa jäsenvaltiossa kuin siinä, jossa vaatimustenvastaisuuden toteamiseen johtanut tarkastus tehtiin, asianomaisten jäsenvaltioiden on toteutettava tarpeellisiksi katsomansa toimenpiteet erityisesti jäsenvaltioiden välisen yhteistyön alalla sen varmistamiseksi, että tavarat on saatettu vaatimustenmukaisiksi.
Jos tavaroita ei voida saattaa vaatimustenmukaisiksi eikä käyttää eläinten ravinnoksi, teolliseen jalostukseen tai muuhun tarkoitukseen kuin elintarvikkeeksi, tarkastusviranomainen voi tarvittaessa määrätä toimijan toteuttamaan tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että asianomaisia tavaroita ei pidetä kaupan.
Toimijoiden on toimitettava jäsenvaltioiden tämän kohdan soveltamisen kannalta välttämättömiksi katsomat tiedot.
4. Tämän luvun soveltamiseksi laskuissa ja saateasiakirjoissa on mainittava tuotteiden laatuluokka, alkuperämaa ja tarvittaessa se, että tuote on tarkoitettu jalostettavaksi. Tätä vaatimusta ei sovelleta vähittäiskaupassa loppukuluttajalle.
III OSASTO
TUOTTAJAORGANISAATIOT
I LUKU
Vaatimukset ja hyväksyminen
1 jakso
Määritelmät
21 artikla
Määritelmät
1. Tämän osaston soveltamiseksi
a)
’tuottajalla’ tarkoitetaan asetuksen (EY) N:o 1182/2007/ 3 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaista viljelijää;
b)
’tytäryrityksellä’ tarkoitetaan yritystä, jossa on osallisena yksi tai useampi tuottajaorganisaatio tai niiden liitto ja joka edistää tuottajaorganisaation tai sen liiton tavoitteiden saavuttamista;
c)
’ylikansallisella tuottajaorganisaatiolla’ organisaatiota, johon kuuluvista tiloista vähintään yksi sijaitsee eri jäsenvaltiossa kuin siinä, jossa tuottajaorganisaation kotipaikka on;
d)
’ylikansallisella tuottajaorganisaatioiden liitolla’ tuottajaorganisaatioiden liittoa, johon kuuluvista organisaatioista vähintään yksi sijaitsee eri jäsenvaltiossa kuin siinä, jossa liiton kotipaikka on;
e)
’lähentymistavoitteella’ Euroopan aluekehitysrahastoa, Euroopan sosiaalirahastoa ja koheesiorahastoa koskevan yhteisön lainsäädännön mukaista vähiten kehittyneitä jäsenvaltioita ja alueita koskevan toimen tavoitetta 1 päivän tammikuuta 2007 ja 31 päivän joulukuuta 2013 välisen ajanjakson osalta;
f)
’toimenpiteellä’ jotakin seuraavista:
i)
tuotannonsuunnittelutoimet, käyttöomaisuuden hankinta mukaan luettuna;
ii)
tuotteiden laadun parantamiseksi tai säilyttämiseksi tarkoitetut toimet, käyttöomaisuuden hankinta mukaan luettuna;
iii)
kaupan pitämisen parantamistoimet, käyttöomaisuuden hankinta mukaan luettuna, sekä muut kuin vi alakohtaan kuuluvat menekinedistämis- ja tiedotustoimet;
iv)
tutkimus ja koetuotanto, kiinteän käyttöomaisuuden hankinta mukaan luettuna;
v)
muut kuin vi alakohtaan kuuluvat koulutustoimet ja neuvontapalvelujen käytön lisäämistoimet;
vi)
mikä tahansa asetuksen (EY) N:o 1182/2007 9 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan a-f alakohdassa luetelluista kuudesta kriisinehkäisy- ja kriisinhallintavälineestä;
vii)
asetuksen (EY) N:o 1182/2007 9 artiklan 3 kohdassa tarkoitetut ympäristötoimet, kiinteän käyttöomaisuuden hankinta mukaan luettuna;
viii)
muut kuin i, ii, iii, iv ja vii alakohtaan kuuluvat toimet, käyttöomaisuuden hankinta mukaan luettuna, jotka ovat asetuksen (EY) N:o 1182/2007 9 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen tavoitteiden mukaiset;
g)
’toimella’ tarkoitetaan erityistoimintaa tai -välinettä, jolla pyritään saavuttamaan tietty toimintatavoite, joka edistää yhden tai useamman asetuksen (EY) N:o 1182/2007 9 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun tavoitteen saavuttamista;
h)
’sivutuotteella’ tarkoitetaan tuotetta, joka syntyy hedelmä- tai vihannestuotteen kauppakunnostuksesta ja/tai jalostuksesta ja jolla on positiivinen taloudellinen vaikutus mutta joka ei kuitenkaan ole tarkoitettu päätulos;
i)
’ensimmäisellä jalostusasteella’ tarkoitetaan hedelmä- tai vihannestuotteen jalostamista joksikin EY:n perustamissopimuksen liitteessä I luetelluksi tuotteeksi. Kaupanpitämistarkoituksessa toteutettua tuoreiden tuotteiden puhdistamista, leikkaamista, viimeistelyä, kuivaamista ja pakkaamista ei pidetä ensimmäisenä jalostusasteena;
j)
ilmaisulla ’toimialakohtaisesti’, jota tarkoitetaan asetuksen (EY) N:o 1182/2007 10 artiklan 3 kohdan b alakohdassa, tarkoitetaan yhtä tai useampaa asetuksen (EY) N:o 1182/2007 20 artiklan c alakohdassa lueteltua toimea, jonka jäsenvaltio on hyväksynyt ja jota hallinnoivat yhdessä tuottajaorganisaatio tai tuottajaorganisaatioiden liitto ja vähintään yksi elintarviketeollisuuden ja/tai jakeluketjun toimija;
k)
’perusindikaattorilla’ tarkoitetaan mitä tahansa indikaattoria, joka kuvastaa tilaa tai suuntausta ohjelmakauden alussa ja josta saa tietoa,
i)
jota voidaan käyttää alkutilanteen määrittämistä varten kansallisen strategian laatimiseksi kestäville toimintaohjelmille tai toimintaohjelman laatimiseksi;
ii)
joka toimii vertailukohtana arvioitaessa kansallisen strategian tai toimintaohjelman tuloksia ja vaikutuksia; ja/tai
iii)
jota voidaan käyttää kansallisen strategian tai toimintaohjelman tulosten ja vaikutuksen tulkinnassa.
2. Jäsenvaltioiden on määriteltävä kansallisten oikeus- ja hallintorakenteiden perusteella alueellaan sovellettavat oikeussubjektit asetuksen (EY) N:o 1182/2007 3 artiklan 1 kohdan ja 7 artiklan 1 kohdan soveltamiseksi. Niiden on tarvittaessa annettava myös säännökset, jotka koskevat oikeussubjektin osan selkeää määrittelyä kyseisten artikloiden soveltamiseksi.
2 jakso
Tuottajaorganisaatioihin sovellettavat vaatimukset
22 artikla
Tuotteet
1. Jäsenvaltion on hyväksyttävä tuottajaorganisaatiot asetuksen (EY) N:o 1182/2007 mukaisesti hyväksymishakemuksessa mainitun tuotteen tai tuoteryhmän osalta, jollei kyseisen asetuksen 4 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaisesti tehdystä päätöksestä muuta johdu.
2. Jäsenvaltion on hyväksyttävä tuottajaorganisaatiot yksinomaan jalostettaviksi tarkoitettujen tuotteiden osalta, jos se pystyy varmistamaan, että tällaiset tuotteet toimitetaan jalostettaviksi joko hankintasopimusjärjestelmän tai muun järjestelyn kautta.
23 artikla
Jäsenten vähimmäismäärä
Kun jäsenvaltio vahvistaa tuottajaorganisaation jäsenten vähimmäismäärän asetuksen (EY) N:o 1182/2007 4 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaisesti, se voi säätää, että silloin kun hyväksyntää hakeva hakija koostuu kokonaan tai osittain jäsenistä, jotka ovat tuottajien muodostamia oikeussubjekteja tai oikeussubjektin tarkoin määriteltyjä osia, tuottajien vähimmäismäärä voidaan laskea kuhunkin oikeussubjektiin tai oikeussubjektin tarkoin määriteltyyn osaan liittyvien tuottajien lukumäärän perusteella.
24 artikla
Vähimmäisjäsenyysaika
1. Tuottajan jäsenyyden on kestettävä vähintään yhden vuoden ajan.
2. Jäsenyyden irtisanomisesta on ilmoitettava tuottajaorganisaatiolle kirjallisesti. Jäsenvaltioiden on vahvistettava enintään kuuden kuukauden pituiset irtisanoutumisajat ja jäsenyyden päättymisen voimaantulopäivät.
25 artikla
Tuottajaorganisaatioiden rakenne ja toiminta
Jäsenvaltion on varmistettava, että tuottajaorganisaatioilla on riittävä henkilöstö, infrastruktuuri ja välineet asetuksen (EY) N:o 1182/2007 3 artiklan 1 kohdassa vahvistettujen vaatimusten noudattamiseksi ja pääasiallisen toiminnan suorittamisen varmistamiseksi erityisesti seuraavien osalta:
a)
jäsenten tuotannon tuntemus;
b)
jäsenten tuotannon keruu, lajittelu, varastointi ja pakkaaminen;
c)
markkinointi ja taloushallinto; ja
d)
keskitetty kirjanpito ja laskutusjärjestelmä.
26 artikla
Kaupan pidetyn tuotannon arvo tai määrä
Asetuksen (EY) N:o 1182/2007 4 artiklan 1 kohdan b alakohdan soveltamiseksi kaupan pidetyn tuotannon arvo tai määrä lasketaan samoin perustein kuin tämän asetuksen 52 ja 53 artiklassa säädetty kaupan pidetyn tuotannon arvo.
27 artikla
Teknisten apuvälineiden käyttöön antaminen
Asetuksen (EY) N:o 1182/2007 4 artiklan 1 kohdan e alakohdan soveltamiseksi tuottajaorganisaation katsotaan täyttävän velvollisuutensa, jos se asettaa riittävät tekniset apuvälineet käyttöön itse tai jäsentensä tai tytäryritystensä kautta taikka ulkoistamalla, silloin kun tuottajaorganisaatio on hyväksytty jonkin tuotteen osalta, jonka osalta teknisten apuvälineiden käyttöön antaminen on tarpeen.
28 artikla
Tuottajaorganisaatioiden päätoiminta
1. Tuottajaorganisaation päätoiminnan on liityttävä sen jäsenten niiden tuotteiden tarjonnan keskittämiseen ja markkinoille saattamiseen, joiden osalta organisaatio on hyväksytty.
2. Tuottajaorganisaation omien jäsenten ja muiden tuottajaorganisaatioiden, joiden jäsenten tuotantoa se myy, kaupan pidetyn tuotannon arvo ei saa olla suurempi kuin sen kaiken muun myymän kaupan pidetyn tuotannon arvo.
Laskelmassa otetaan huomioon ainoastaan tuotteet, joiden osalta tuottajaorganisaatio on hyväksytty.
3. Kun sovelletaan 52 artiklan 7 kohtaa, tämän artiklan 2 kohtaa sovelletaan soveltuvin osin asianomaisiin tytäryrityksiin 1 päivästä tammikuuta 2012.
29 artikla
Ulkoistaminen
Tuottajaorganisaation toiminnon ulkoistaminen tarkoittaa sitä, että tuottajaorganisaatio tekee asianomaisen toiminnon suorittamiseksi kaupallisen järjestelyn toisen kokonaisuuden kanssa, joka voi myös olla tuottajaorganisaation jäsen tai tytäryhtiö. Tuottajaorganisaatio on kuitenkin vastuussa kyseisen toiminnon suorittamisen varmistamisesta sekä toiminnon suorittamiseen liittyvän kaupallisen järjestelyn kokonaishallinnasta ja -valvonnasta.
Silloin kun tuottajaorganisaatioiden liitto ulkoistaa toiminnon, ensimmäistä alakohtaa sovelletaan soveltuvin osin.
30 artikla
Ylikansalliset tuottajaorganisaatiot
1. Ylikansallisen tuottajaorganisaation kotipaikka on siinä jäsenvaltiossa, jossa sillä on merkittäviä tuotantolaitoksia tai huomattava määrä jäseniä ja/tai jossa se tuottaa merkittävän osan kaupan pidetyn tuotantonsa arvosta.
2. Jäsenvaltio, jossa ylikansallisen tuottajaorganisaation kotipaikka on, vastaa:
a)
ylikansallisen tuottajaorganisaation hyväksynnästä;
b)
ylikansallisen tuottajaorganisaation toimintaohjelman hyväksymisestä;
c)
hyväksymisedellytysten noudattamisen sekä valvonta- ja seuraamusjärjestelmän osalta tarvittavasta hallinnollisesta yhteistyöstä niiden toisten jäsenvaltioiden kanssa, joissa organisaatiolla on jäseniä. Asianomaisten toisten jäsenvaltioiden on annettava kaikki tarvittava apu jäsenvaltiolle, jossa kotipaikka on; ja
d)
kaikkien tarvittavien asiakirjojen toimittamisesta toisen jäsenvaltion pyynnöstä, mukaan luettuna muihin jäsenvaltioihin, joissa organisaatiolla on jäseniä, sovellettava lainsäädäntö käännettynä pyynnön esittäneen jäsenvaltioiden viralliselle kielelle.
31 artikla
Tuottajaorganisaatioiden yhteensulautumat
1. Jos yhteensulautuneilla tuottajaorganisaatioilla oli ennen erilliset toimintaohjelmat, ne voivat jatkaa kyseisiä ohjelmia rinnakkain ja erillisinä yhteensulautuman muodostamista seuraavan vuoden 1 päivään tammikuuta asti. Tällöin asianomaisten tuottajaorganisaatioiden on pyydettävä toimintaohjelmiensa yhteensulauttamista muutoksena 66 artiklan säännösten mukaisesti. Muussa tapauksessa asianomaisten tuottajaorganisaatioiden on viipymättä pyydettävä toimintaohjelmiensa yhteensulauttamista muutoksena 67 artiklan säännösten mukaisesti.
2. Poiketen siitä, mitä 1 kohdassa säädetään, jäsenvaltiot voivat antaa sitä pyytäville tuottajaorganisaatioille perustelluista syistä luvan jatkaa toimintaohjelmia rinnakkain ja erillisinä niiden sovittuun loppuun asti.
32 artikla
Muut kuin tuottajajäsenet
1. Jäsenvaltiot voivat päättää, voidaanko luonnollisia henkilöitä tai oikeushenkilöitä, jotka eivät ole tuottajia, hyväksyä tuottajaorganisaation jäseniksi, ja millä edellytyksillä tämä tapahtuu.
2. Vahvistaessaan 1 kohdassa tarkoitetut edellytykset jäsenvaltioiden on varmistettava erityisesti, että asetuksen (EY) N:o 1182/2007 3 artiklan 1 kohdan a alakohtaa ja 4 kohdan c alakohtaa noudatetaan.
3. Edellä 1 kohdassa tarkoitetut luonnolliset henkilöt tai oikeushenkilöt eivät voi:
a)
olla mukana hyväksymisperusteissa;
b)
hyötyä suoraan yhteisön rahoittamista toimista.
Jäsenvaltiot voivat 2 kohdassa vahvistettuja edellytyksiä noudattaen rajoittaa tällaisten henkilöiden oikeutta äänestää asioista, jotka liittyvät toimintarahastoihin, tai evätä tällaisen äänioikeuden.
33 artikla
Tuottajaorganisaatioiden demokraattinen valvonta
Jäsenvaltioiden on toteutettava tarpeellisiksi katsomansa toimenpiteet yhden tai useamman tuottajan vallan tai vaikutuksen väärinkäytön estämiseksi tuottajaorganisaation hallinnossa ja toiminnassa; näiden toimenpiteiden on koskettava myös äänioikeuksia.
3 jakso
Tuottajaorganisaatioiden liitot
34 artikla
Tuottajaorganisaatioiden liittojen hyväksyminen
1. Jäsenvaltiot voivat hyväksyä asetuksen (EY) N:o 1182/2007 5 artiklan mukaiset tuottajaorganisaatioiden liitot ainoastaan hyväksymishakemuksessa esitettyyn tuotteeseen tai esitettyihin tuotteisiin liittyvien toimien osalta.
2. Tuottajaorganisaatioiden liitto voidaan hyväksyä asetuksen (EY) N:o 1182/2007 5 artiklan mukaisesti, ja se voi toteuttaa tuottajaorganisaation toimia, vaikka sen jäsenet jatkaisivat asianomaisten tuotteiden kaupan pitämistä.
35 artikla
Tuottajaorganisaatioiden liittojen päätoiminta
Tuottajaorganisaatioiden liittoihin sovelletaan 28 artiklan 2 ja 3 artiklan säännöksiä soveltuvin osin.
36 artikla
Tuottajaorganisaatioiden liittojen jäsenet, jotka eivät ole tuottajaorganisaatioita
1. Jäsenvaltiot voivat päättää, voidaanko luonnollisia henkilöitä tai oikeushenkilöitä, jotka eivät ole hyväksyttyjä tuottajaorganisaatioita, hyväksyä tuottajaorganisaation liiton jäseniksi, ja millä edellytyksillä tämä tapahtuu.
2. Hyväksytyn tuottajaorganisaatioiden liiton jäsenet, jotka eivät ole hyväksyttyjä tuottajaorganisaatioita, eivät voi
a)
olla mukana hyväksymisperusteissa;
b)
äänestää päätöksistä, jotka liittyvät toimintarahastoon;
c)
hyötyä suoraan yhteisön rahoittamista toimista.
37 artikla
Tuottajaorganisaatioiden ylikansalliset liitot
1. Tuottajaorganisaatioiden ylikansallisen liiton kotipaikka on jäsenvaltiossa, jossa tällä liitolla on merkittävä määrä siihen kuuluvia organisaatioita ja/tai jossa siihen kuuluvat organisaatiot tuottavat merkittävän osan kaupan pidetyn tuotannon arvosta.
2. Jäsenvaltio, jossa tuottajaorganisaatioiden ylikansallisen liiton kotipaikka on, vastaa:
a)
liiton hyväksynnästä;
b)
tarvittaessa liiton toimintaohjelman hyväksymisestä;
c)
hyväksymisedellytysten noudattamisen sekä valvonta- ja seuraamusjärjestelmän osalta tarvittavasta hallinnollisesta yhteistyöstä niiden toisten jäsenvaltioiden kanssa, joihin liittoon kuuluvat organisaatiot ovat sijoittautuneet. Asianomaisten toisten jäsenvaltioiden on annettava kaikki tarvittava apu jäsenvaltiolle, jossa kotipaikka on; ja
d)
kaikkien tarvittavien asiakirjojen toimittamisesta toisen jäsenvaltion pyynnöstä, mukaan luettuna muihin jäsenvaltioihin, joissa organisaatiolla on jäseniä, sovellettava lainsäädäntö käännettynä pyynnön esittäneen jäsenvaltioiden viralliselle kielelle.
4 jakso
Tuottajaryhmittymät
38 artikla
Hyväksymissuunnitelman esittäminen
1. Oikeussubjektin tai oikeussubjektin tarkoin määritellyn osan on jätettävä asetuksen (EY) N:o 1182/2007 7 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu hyväksymissuunnitelma sen jäsenvaltion toimivaltaiselle viranomaiselle, jossa oikeussubjektin kotipaikka on.
2. Jäsenvaltioiden on vahvistettava
a)
vähimmäisperusteet, jotka oikeussubjektin tai oikeussubjektin tarkoin määritellyn osan on täytettävä voidakseen jättää hyväksymissuunnitelman;
b)
hyväksymissuunnitelmien laatimista, sisältöä ja täytäntöönpanoa koskevat säännöt;
c)
ajanjakso tuottajaorganisaatiosta lähtemisen jälkeen, jonka aikana tuottajaorganisaation entinen jäsen ei saa liittyä tuottajaryhmittymään niiden tuotteiden osalta, joiden osalta edellinen tuottajaorganisaatio oli hyväksytty; ja
d)
hyväksymissuunnitelman hyväksymistä, valvontaa ja toteutusta koskevat hallinnolliset menettelyt.
39 artikla
Hyväksymissuunnitelman sisältö
Hyväksymissuunnitelman luonnoksen on sisällettävä vähintään seuraavat tiedot:
a)
alkutilanteen kuvaus erityisesti tuottajajäsenten lukumäärän osalta, täydelliset tiedot jäsenistä, tuotannosta (myös kaupan pidetyn tuotannon arvo), kaupanpitämisestä ja perusrakenteista, mukaan luettuina tuottajaryhmittymän yksittäisten jäsenten perusrakenteet, jos tuottajaryhmittymä aikoo niitä käyttää;
b)
päivämäärä, jona suunnitelman täytäntöönpano ehdotetaan aloitettavaksi, sekä suunnitelman kesto, joka ei voi olla viittä vuotta pidempi; ja
c)
hyväksynnän saamista varten toteutettavat toimet.
40 artikla
Hyväksymissuunnitelman hyväksyminen
1. Kansallisen toimivaltaisen viranomaisen on tehtävä päätös hyväksymissuunnitelman luonnoksesta kolmen kuukauden kuluessa siitä, kun se on vastaanottanut suunnitelman ja kaikki siihen liittyvät todistusasiakirjat.
2. Tehtyään 113 artiklassa tarkoitetut tarkastukset toimivaltaisen kansallisen viranomaisen on tapauksen mukaan
a)
hyväksyttävä suunnitelma ja myönnettävä esihyväksyntä;
b)
vaadittava muutoksia ehdotukseen;
c)
hylättävä suunnitelma.
Tarvittaessa hyväksyntä voidaan myöntää ainoastaan suunnitelmalle, johon on tehty b alakohdan mukaisesti vaaditut muutokset.
Kansallisen toimivaltaisen viranomaisen on ilmoitettava päätöksestään oikeussubjektille tai oikeussubjektin tarkoin määritellylle osalle.
41 artikla
Hyväksymissuunnitelman täytäntöönpano
1. Hyväksymissuunnitelma on pantava täytäntöön vuosijaksoina 1 päivästä tammikuuta alkaen. Jäsenvaltio voi sallia, että tuottajaryhmittymä jakaa vuosijakson puolivuotuisiin jaksoihin.
Hyväksymissuunnitelman on alettava 39 artiklan b alakohdan mukaan ehdotetun päivämäärän mukaisesti
a)
1 päivänä tammikuuta, joka seuraa toimivaltaisen kansallisen viranomaisen suunnitelmalle myöntämää hyväksyntää;
b)
välittömästi suunnitelman hyväksymispäivän jälkeen.
2. Jäsenvaltioiden on määritettävä edellytykset, joilla tuottajaryhmittymät voivat pyytää muutoksia suunnitelmaan sen täytäntöönpanoaikana. Näihin hakemuksiin on liitettävä tarvittavat todisteasiakirjat.
3. Kansallisen toimivaltaisen viranomaisen on esitettyjä todisteita tarkasteltuaan tehtävä päätös muutospyynnöistä kolmen kuukauden kuluessa muutoshakemuksen vastaanottamisesta. Kaikki muutoshakemukset, joista ei ole tehty päätöstä edellä mainitussa määräajassa, katsotaan hylätyiksi.
42 artikla
Hakemukset, joilla haetaan hyväksyntää tuottajaorganisaatiolle
Tuottajaryhmittymä, joka panee täytäntöön hyväksymissuunnitelman, voi milloin tahansa esittää hyväksymishakemuksen asetuksen (EY) N:o 1182/2007 4 artiklan mukaisesti. Hakemus on joka tapauksessa jätettävä ennen asetuksen (EY) N:o 1182/2007 7 artiklassa tarkoitetun siirtymäkauden päättymistä.
Ryhmittymä voi hakemuksen jättöpäivästä lähtien esittää toimintaohjelmaluonnoksen 64 artiklan mukaisesti.
43 artikla
Tuottajaryhmittymän päätoiminta
Tuottajaryhmittymiin sovelletaan 28 artiklan säännöksiä soveltuvin osin.
44 artikla
Kaupan pidetyn tuotannon arvo
1. Tuottajaryhmittymiin sovelletaan 52 artiklan säännöksiä soveltuvin osin.
2. Jos kaupan pidetyn tuotannon arvo on laskenut tuottajaryhmittymän vastuuseen ja valvontaan kuulumattomista syistä, joista esitetään jäsenvaltiolle asianmukaiset perustelut, kaupan pidetyn tuotannon arvo on vähintään 65 prosenttia viimeisimmän vuosijakson kattavassa edellisessä tukihakemuksessa tai edellisissä tukihakemuksissa ilmoitetusta, jäsenvaltion tarkastamasta arvosta, ja jollei tällaista ole, hyväksytyssä hyväksymissuunnitelmassa alun perin ilmoitetusta arvosta.
45 artikla
Hyväksymissuunnitelmien rahoittaminen
1. Asetuksen (EY) N:o 1182/2007 7 artiklan 5 kohdassa tarkoitettuja tukitasoja alennetaan puolella siltä osin kuin kyseessä on kaupan pidetty tuotanto, jonka arvo ylittää 1 000 000 euroa.
2. Asetuksen (EY) N:o 1182/2007 7 artiklan 3 kohdan a alakohdassa tarkoitettuun tukeen sovelletaan enimmäismäärää, joka on kunkin tuottajaryhmittymän osalta 100 000 euroa vuosijaksoa kohden.
3. Jos jonkin osion täytäntöönpano ei kestä kokonaista kalenterivuotta, 2 kohdassa tarkoitettua enimmäismäärää alennetaan suhteellisesti.
4. Asetuksen (EY) N:o 1182/2007 7 artiklan 3 kohdassa tarkoitettu tuki maksetaan
a)
vuotuisina tai puolivuotuisina erinä hyväksymissuunnitelman kunkin vuotuisen tai puolivuotuisen toteuttamisjakson lopussa; tai
b)
vuosijakson osan kattavina erinä, jos suunnitelman täytäntöönpano alkaa vuosijakson aikana tai jos asetuksen (EY) N:o 1182/2007 4 artiklan mukainen hyväksyntä myönnetään ennen vuosijakson päättymistä.
Eriä laskiessaan jäsenvaltiot voivat käyttää perustana kaupan pidettyä tuotantoa, joka on tuotettu muuna ajanjaksona kuin sinä, jonka osalta erä maksetaan, jos tämä on valvontasyistä perusteltua. Kyseisten ajanjaksojen välisen eron on oltava asianomaista ajanjaksoa lyhyempi.
5. Edellä olevassa 1 ja 2 kohdassa tarkoitettuihin määriin sovelletaan Euroopan keskuspankin viimeisintä ennen sen ajanjakson ensimmäistä päivää julkaisemaa valuuttakurssia, jonka osalta kyseisiä tukia myönnetään.
46 artikla
Tuki hyväksyntää varten tehtäviin investointeihin
Kun kyseessä ovat tämän asetuksen 39 artiklan c alakohdassa tarkoitetut hyväksymissuunnitelman täytäntöönpanoon liittyvät investoinnit, joihin myönnettävästä tuesta säädetään asetuksen (EY) N:o 1182/2007 7 artiklan 3 kohdan b alakohdassa,
a)
investoinnit, jotka saattavat aiheuttaa kilpailun vääristymistä organisaation muussa taloudellisessa toiminnassa, ovat kiellettyjä; ja
b)
suoraan tai välillisesti tällaista toimenpidettä hyödyttävät investoinnit rahoitetaan suhteessa siihen, missä määrin ne hyödyttävät niitä aloja tai tuotteita, joita esihyväksyntä koskee.
47 artikla
Tukihakemus
1. Tuottajaryhmittymän on jätettävä yksi asetuksen (EY) N:o 1182/2007 7 artiklan 3 kohdan a ja b alakohdassa tarkoitettuja tukia koskeva hakemus kolmen kuukauden kuluessa kunkin tämän asetuksen 45 artiklan 4 kohdassa tarkoitetun vuotuisen tai puolivuotuisen jakson päättymisestä. Hakemuksessa on ilmoitettava kaupan pidetyn tuotannon arvo jaksolla, jolle tukea haetaan.
2. Puolivuotuisia jaksoja koskevia tukihakemuksia voidaan jättää vain, jos hyväksymissuunnitelma on jaettu 41 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuihin puolivuotuisiin jaksoihin. Kaikkiin tukihakemuksiin on liitettävä tuottajaryhmittymän kirjallinen ilmoitus siitä, että se:
a)
noudattaa ja tulee noudattamaan asetuksen (EY) N:o 1182/2007 ja tämän asetuksen säännöksiä; ja
b)
ei ole saanut, ei saa eikä tule saamaan suoraan tai välillisesti päällekkäistä yhteisön tai kansallista rahoitusta hyväksymissuunnitelman mukaisesti täytäntöönpantaviin toimiin, jotka saavat tämän asetuksen mukaista yhteisön rahoitusta.
3. Jäsenvaltion on vahvistettava tuen maksamisen määräaika, joka ei saa missään tapauksessa olla myöhäisempi kuin kuusi kuukautta hakemuksen vastaanottamisesta.
48 artikla
Tukikelpoisuus
Jäsenvaltioiden on arvioitava, ovatko tuottajaryhmittymät kelpoisia tämän asetuksen mukaiseen tukeen voidakseen vahvistaa, että tuki on asianmukaisesti perusteltu ottaen huomioon kyseisen tuottajaryhmittymän jäseninä oleville tuottajaorganisaatioille tai -ryhmittymille mahdollisesti aiemmin myönnetyn julkisen tuen edellytykset ja myöntämispäivä sekä jäsenten mahdolliset siirtymiset tuottajaorganisaatioiden ja -ryhmittymien välillä.
49 artikla
Yhteisön rahoitusosuus
1. Yhteisön rahoitusosuus asetuksen (EY) N:o 1182/2007 7 artiklan 3 kohdan a alakohdassa tarkoitetusta tuesta on
a)
75 prosenttia tukikelpoisista julkisista menoista lähentymistavoitekelpoisilla alueilla; ja
b)
50 prosenttia tukikelpoisista julkisista menoista muilla alueilla.
2. Yhteisön rahoitusosuus asetuksen (EY) N:o 1182/2007 7 artiklan 3 kohdan b alakohdassa tarkoitetusta tuesta pääomatukena tai pääomatukiekvivalenttina ilmaistuna on tukikelpoisista investointikustannuksista enintään
a)
50 prosenttia lähentymistavoitekelpoisilla alueilla; ja
b)
30 prosenttia muilla alueilla.
Kyseisten jäsenvaltioiden on sitouduttava maksamaan tukikelpoisista investointikustannuksista vähintään viisi prosenttia.
Tuensaajien rahoitusosuus tukikelpoisista investointikustannuksista on vähintään
a)
25 prosenttia lähentymistavoitekelpoisilla alueilla; ja
b)
45 prosenttia muilla alueilla.
50 artikla
Yhteensulautumat
1. Asetuksen (EY) N:o 1182/2007 7 artiklan 3 kohdassa säädettyä tukea voidaan myöntää tai edelleen myöntää esihyväksytyille tuottajaryhmittymille, jotka ovat syntyneet kahden tai useamman, esihyväksytyn tuottajaryhmittymän yhteensulautumisesta.
2. Laskettaessa 1 kohdan mukaisen tuen määrää sulautumisen tuloksena syntynyt tuottajaryhmittymä korvaa sulautuvat osapuolet.
3. Kun kaksi tai useampi tuottajaryhmittymää sulautuu, uutta kokonaisuutta koskevat sen tuottajaryhmittymän oikeudet ja velvollisuudet, jolle oli ensimmäisenä myönnetty esihyväksyntä.
4. Jos esihyväksytty tuottajaryhmittymä sulautuu hyväksytyn tuottajaorganisaation kanssa, syntyneellä kokonaisuudella ei voi enää olla mahdollisuutta esihyväksyntään tuottajaryhmittymänä eikä asetuksen (EY) N:o 1182/2007 7 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuun tukeen. Syntynyttä kokonaisuutta pidetään edelleen hyväksyttynä tuottajaorganisaationa, jos se noudattaa sovellettavia vaatimuksia. Tuottajaorganisaation on tarvittaessa pyydettävä muutosta toimintaohjelmaansa, jolloin sovelletaan 31 artiklaa soveltuvin osin.
Tuottajaryhmittymän ennen yhteensulautumista toteuttamat toimet ovat kuitenkin edelleen tukikelpoisia hyväksymissuunnitelmassa esitetyin edellytyksin.
51 artikla
Hyväksynnän seuraukset
1. Asetuksen (EY) N:o 1182/2007 7 artiklan 3 kohdassa säädetty tuki lakkautetaan, kun hyväksyntä on myönnetty.
2. Jos esitetään tämän asetuksen mukainen toimintaohjelma, asianomaisen jäsenvaltion on varmistettava, ettei hyväksymissuunnitelmaan sisältyville toimenpiteille myönnetä päällekkäistä rahoitusta.
3. Tukikelpoiset investoinnit tai asetuksen (EY) N:o 1182/2007 7 artiklan 3 kohdan b alakohdassa tarkoitetut kustannukset voidaan siirtää toimintaohjelmiin, jos ne ovat tämän asetuksen säännösten mukaiset.
4. Jäsenvaltioiden on vahvistettava määräaika, joka alkaa hyväksymissuunnitelman täytäntöönpanon jälkeen ja johon mennessä tuottajaryhmittymä on hyväksyttävä tuottajaorganisaationa. Määräaika on enintään neljä kuukautta.
II LUKU
Toimintarahastot ja -ohjelmat
1 jakso
Kaupan pidetyn tuotannon arvo
52 artikla
Laskennan perusta
1. Tämän luvun soveltamiseksi tuottajaorganisaation kaupan pidetyn tuotannon arvo lasketaan tuottajaorganisaation jäsenten sen tuotannon arvon perusteella, jonka osalta asianomainen tuottajaorganisaatio on hyväksytty.
2. Kaupan pidetyn tuotannon arvo sisältää tuottajaorganisaatiosta lähtevien tai siihen liittyvien jäsenten tuotannon. Jäsenvaltioiden on määriteltävä edellytykset kaksinkertaisen laskennan välttämiseksi.
3. Jäsenvaltio voi sallia, että tuottajaorganisaatio sisällyttää kaupan pidetyn tuotannon arvoon sivutuotteiden arvon.
4. Kaupan pidetyn tuotannon arvo sisältää asetuksen (EY) N:o 1182/2007 10 artiklan 4 kohdan a ja b alakohdan mukaisesti markkinoilta poistettujen tuotteiden arvon, sellaisena kuin se on arvioitu tuottajaorganisaation edellisvuonna kaupan pitämien kyseisten tuotteiden keskihintana.
5. Kaupan pidetyn tuotannon arvoon luetaan ainoastaan tuottajaorganisaation jäsenten tuotanto, jonka tuottajaorganisaatio pitää kaupan tai joka pidetään kaupan asetuksen (EY) N:o 1182/2007 3 artiklan 3 kohdan b ja c alakohdan mukaisesti.
6. Kaupan pidetty tuotanto on laskutettava ”tuottajaorganisaatiosta” -vaiheessa
a)
tapauksen mukaan tuotteena, joka on pakattu tai kauppakunnostettu tai joka on läpikäynyt ensimmäisen jalostusasteen;
b)
ilman arvonlisäveroa; ja
c)
ilman sisäisiä kuljetuskustannuksia, jos tuottajaorganisaation keskitettyjen keräys- tai pakkauskeskusten ja tuottajaorganisaation jakelupisteen välinen etäisyys on suuri. Jäsenvaltioiden on säädettävä eri jalostus-, toimitus- tai kuljetusvaiheissa laskettuun tuotteiden laskutusarvoon sovellettavista alennuksista.
7. Kaupan pidetyn tuotannon arvo voidaan myös laskea ”tytäryrityksestä” -vaiheessa 6 kohdassa vahvistetuin edellytyksin, edellyttäen, että vähintään 90 prosenttia tytäryrityksen pääomasta on
a)
tuottajaorganisaation tai tuottajaorganisaatioiden liiton omistuksessa; tai
b)
tuottajaorganisaatioiden tai tuottajaorganisaatioiden liiton sellaisten jäsenten omistuksessa, jotka ovat osuuskuntia, jos tämä edistää asetuksen (EY) N:o 1182/2007 3 artiklan 1 kohdan b ja c alakohdassa lueteltujen tavoitteiden saavuttamista ja jos jäsenvaltio tämän sallii.
8. Jos tuotanto vähenee sääolosuhteiden, eläin- tai kasvitautien tai tuholaisten vuoksi, mahdolliset näistä syistä III luvun 6 jaksossa tarkoitettujen satovakuutustoimenpiteiden tai tuottajaorganisaation hallinnoimien vastaavien toimenpiteiden yhteydessä saatavat vakuutuskorvaukset voidaan lisätä kaupan pidetyn tuotannon arvoon.
53 artikla
Viitejakso
1. Asetuksen (EY) N:o 1182/2007 10 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun tuen vuotuinen enimmäismäärä lasketaan vuosittain 12 kuukauden pituisen viitekauden aikana kaupan pidetyn tuotannon arvon perusteella. Jäsenvaltioiden on määriteltävä tämä viitekausi.
2. Jäsenvaltion on vahvistettava kullekin tuottajaorganisaatiolle viitekausi, joka on
a)
12 kuukauden ajanjakso, joka alkaa aikaisintaan toimintaohjelman täytäntöönpanovuotta edeltävän kolmannen vuoden 1 päivänä tammikuuta ja loppuu viimeistään saman vuoden 1 päivänä elokuuta; tai
b)
keskiarvo kolmen peräkkäisen 12 kuukauden mittaiselta ajanjaksolta, joka alkaa toimintaohjelman täytäntöönpanoa edeltävän viidennen vuoden 1 päivänä tammikuuta ja loppuu viimeistään saman vuoden 1 päivän elokuuta.
3. Asianomaisen tuottajaorganisaation tilikauden on vastattava kyseistä 12 kuukauden mittaista ajanjaksoa.
Viitekausi ei voi vaihdella toimintaohjelman aikana asianmukaisesti perusteltuja tilanteita lukuun ottamatta.
4. Jos jonkin tuotteen arvo on laskenut tuottajaorganisaation vastuuseen ja valvontaan kuulumattomista syistä, joista esitetään jäsenvaltiota tyydyttävät asianmukaisesti perustellut todisteet, 1 kohdassa tarkoitetun kaupan pidetyn tuotannon arvo on vähintään 65 prosenttia asianomaisen tuotteen edellisen viitekauden arvosta.
Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetut syyt on perusteltava asianmukaisesti.
5. Jos hiljattain hyväksytyllä tuottajaorganisaatiolla ei ole esittää tarpeeksi tietoa aiemmin kaupan pidetystä tuotannosta 2 kohdan soveltamiseksi, kaupan pidetyn tuotannon arvoksi voidaan katsoa tuottajaorganisaation hyväksymistä varten esittämän kaupan pidettävän tuotannon arvo. Se lasketaan tuottajaorganisaation kaikkien jäsenten, jotka olivat jäseniä hyväksymishakemuksen jättöhetkellä, edeltävien kolmen vuoden kaupan pidetyn tuotannon keskiarvona.
6. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet tietojen keräämiseksi sellaisten tuottajaorganisaatioiden, jotka eivät ole esittäneet toimintaohjelmaa, kaupan pidetyn tuotannon arvosta.
7. Poiketen siitä, mitä 1 ja 6 kohdassa säädetään, kaupan pidetyn tuotannon arvo viitekaudella lasketaan sen aikana sovellettavan lainsäädännön mukaisesti.
2 jakso
Toimintarahastot
54 artikla
Hallinnointi
Jäsenvaltioiden on varmistettava, että toimintarahastoa hallinnoidaan niin, että ulkoiset tilintarkastajat voivat vuosittain tunnistaa, tarkastaa ja varmentaa toimintarahastoon liittyvät menot ja tulot.
55 artikla
Toimintarahastojen rahoitus
Tuottajaorganisaation on vahvistettava asetuksen (EY) N:o 118/2007 8 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuun toimintarahastoon osoitettava rahoitusosuus.
Kaikkien tuottajien on voitava hyötyä toimintarahastosta, ja kaikkien tuottajien on voitava osallistua demokraattisesti päätöksiin, jotka koskevat tuottajaorganisaation rahastojen käyttöä ja toimintarahastoihin osoitettavia rahoitusosuuksia.
56 artikla
Arvioidun määrän ilmoittaminen
Tuottajaorganisaation on annettava jäsenvaltiolle tiedoksi viimeistään 15 päivänä syyskuuta arvio yhteisön rahoitusosuudesta ja osuudesta, jonka tuottajaorganisaatio ja sen jäsenet suorittavat toimintarahastoon seuraavaksi vuodeksi, samanaikaisesti toimintaohjelmien tai muutosten hyväksymispyyntöjen kanssa.
Jäsenvaltiot voivat vahvistaa päivämäärän, joka on myöhäisempi kuin 15 päivä syyskuuta.
Toimintarahastojen arvioidun määrän laskenta perustuu toimintaohjelmiin ja kaupan pidetyn tuotannon arvoon. Laskelmassa on eriteltävä menot, jotka johtuvat kriisinehkäisy- ja kriisinhallintatoimenpiteistä ja muista toimenpiteistä.
3 jakso
Toimintaohjelmat
57 artikla
Kansallinen strategia
1. Asetuksen (EY) N:o 1182/2007 12 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun kansallisen strategian yleisrakenne ja sisältö on vahvistettava 1 päivästä tammikuuta 2009 alkaen liitteessä VII esitettyjen suuntaviivojen mukaisesti. Jäsenvaltion on ennen kyseistä päivämäärää määriteltävä sen yleisrakenne ja sisältö. Strategiaan voi sisältyä alueellisia elementtejä.
Kansalliseen strategiaan on sisällytettävä kaikki jäsenvaltion asetuksen (EY) N:o 1182/2007 III osaston ja tämän osaston mukaisesti tekemät päätökset ja antamat määräykset.
2. Kansallinen strategia, joka sisältää asetuksen (EY) N:o 1182/2007 12 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun kansallisen säännöstön, on laadittava ennen toimintaohjelmaluonnoksen jättämistä minä tahansa vuonna. Kansallinen säännöstö sisällytetään kansalliseen strategiaan sen jälkeen kun se on toimitettu komissiolle ja sitä on mahdollisesti muutettu asetuksen (EY) N:o 1182/2007 12 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan mukaisesti.
3. Jäsenvaltion vastuulla tehtävä alkutilanteen määrittäminen on osa kansallisen strategian laatimisprosessia. Siinä on määriteltävä ja arvioitava tarpeet ja niiden tärkeysluokittelu, toimintaohjelmiin liittyvät tavoitteet ensisijaisten tarpeiden tyydyttämiseksi, odotetut tulokset ja määrälliset tavoitteet suhteessa alkutilanteeseen sekä soveltuvimmat välineet ja toimet kyseisten tavoitteiden saavuttamiseksi.
4. Jäsenvaltioiden on varmistettava myös kansallisen strategian ja sen toimintaohjelmien kautta tapahtuvan täytäntöönpanon seuranta ja arviointi.
Kansallista strategiaa voi muuttaa erityisesti seurannan ja arvioinnin perusteella. Tällaiset muutokset on tehtävä ennen toimintaohjelmaluonnosten jättämistä minä tahansa vuonna.
5. Jäsenvaltioiden on vahvistettava kansallisessa strategiassaan enimmäisprosenttimäärät yksittäisten toimenpiteiden ja/tai toimityyppien ja/tai menojen rahoitukselle eri toimenpiteiden välisen tasapainon varmistamiseksi.
58 artikla
Ympäristötoimia koskeva kansallinen säännöstö
1. Asetuksen (EY) N:o 1182/2007 12 artiklan 1 kohdassa säädetyn tiedoksiannon lisäksi jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle kaikista kansallisen säännöstön muutoksista, joihin sovelletaan asetuksen (EY) N:o 1182/2007 12 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitettua menettelyä. Komissio asettaa säännöstön muiden jäsenvaltioiden saataville asianmukaiseksi katsomallaan tavalla.
2. Säännöstössä on vahvistettava ympäristötoimien alustava luettelo ja jäsenvaltiossa asetuksen (EY) N:o 1182/2007 9 artiklan 3 kohdan noudattamiseksi sovellettavat edellytykset sekä ilmoitettava jokaisen valitun ympäristötoimen osalta seuraavat tiedot:
a)
annettu sitoumus tai annetut sitoumukset; ja
b)
toimen perustelut, jotka pohjautuvat sen mahdollisiin ympäristövaikutuksiin suhteessa ympäristöön liittyviin tarpeisiin ja tavoitteisiin.
59 artikla
Jäsenvaltion täydentävät säännöt
Jäsenvaltiot voivat vahvistaa asetusta (EY) N:o 1182/2007 ja tätä asetusta täydentäviä sääntöjä, jotka koskevat toimintaohjelmien mukaisten toimenpiteiden, toimien tai menojen tukikelpoisuutta.
60 artikla
Suhde maaseudun kehittämisohjelmiin
1. Tässä asetuksessa säädettyjen toimenpiteiden kattamille toimille ei saa myöntää tukea asetuksen (EY) N:o 1698/2005 mukaisesti hyväksytyissä jäsenvaltioiden maaseudun kehittämisohjelmissa.
2. Jos asetuksen (EY) N:o 1698/2005 mukaista tukea on poikkeuksellisesti myönnetty kyseisen asetuksen 5 artiklan 6 kohdan mukaisesti toimenpiteille, jotka voisivat olla tukikelpoisia tämän asetuksen mukaisesti, jäsenvaltion on varmistettava, että tuensaaja voi saada tietylle toimelle tukea vain yhdestä järjestelmästä.
Kun jäsenvaltio sisällyttää tällaisia poikkeuksia käsittäviä toimenpiteitä maaseudun kehittämisohjelmiinsa, sen on varmistettava, että tämän asetuksen 57 artiklassa tarkoitetussa kansallisessa strategiassa vahvistetaan perusteet ja hallinnolliset säännöt, joita se soveltaa maaseudun kehittämisohjelmissa.
Tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvien toimenpiteiden tukitaso ei saa ylittää maaseudun kehittämisohjelmaan liittyviin toimenpiteisiin sovellettavaa tukitasoa, sanotun kuitenkaan rajoittamatta asetuksen (EY) N:o 1182/2007 10 artiklan 1 ja 3 kohdan sekä 11 artiklan soveltamista.
Ympäristötoimiin myönnettävä tuki - kiinteän käyttöomaisuuden hankintaa lukuun ottamatta - voi olla enintään asetuksen (EY) N:o 1698/2005 liitteessä maatalouden ympäristötuille vahvistettujen enimmäismäärien suuruinen. Kyseisiä määriä voidaan poikkeuksellisissa tapauksissa korottaa tämän asetuksen 57 artiklassa tarkoitetussa kansallisessa strategiassa perusteltujen erityisolosuhteiden vuoksi.
61 artikla
Toimintaohjelmien sisältö ja tukikelpoiset menot
1. Toimintaohjelmien on sisällettävä:
a)
kuvaus alkutilanteesta käyttäen tarvittaessa liitteessä XIV lueteltuja perusindikaattoreita;
b)
ohjelman tavoitteet tuotanto- ja myyntinäkymät huomioon ottaen, selvitys siitä, miten ohjelma edistää kansallista strategiaa, sekä vakuutus siitä, että ohjelma on yhdenmukainen kansallisen strategian kanssa, myös toimien välisen tasapainon osalta. Tavoitteiden kuvauksessa on viitattava kansallisessa strategiassa määriteltyihin tavoitteisiin sekä esitettävä mitattavissa olevat tavoitteet ohjelman täytäntöönpanon edistymisen seuraamisen helpottamiseksi;
c)
yksityiskohtainen kuvaus toteutettavista toimenpiteistä, mukaan luettuina kriisinehkäisy- ja kriisinhallintatoimenpiteet ja erilliset toimet, sekä keinot tavoitteiden saavuttamiseksi ohjelman jokaisen täytäntöönpanovuoden osalta; kuvauksessa on esitettävä, missä määrin eri ehdotetut toimenpiteet
i)
täydentävät muita toimenpiteitä ja ovat niiden kanssa yhdenmukaisia, mukaan luettuina muista Euroopan yhteisön rahastoista rahoitettavat tai niistä myönnettävään tukeen kelpoiset toimenpiteet ja erityisesti maaseudun kehittämistuki. Tältä osin on myös tapauksen mukaan viitattava erityisesti edellisissä toimintaohjelmissa toteutettuihin toimenpiteisiin;
ii)
eivät aiheuta riskiä kaksinkertaisesta rahoituksesta Euroopan yhteisön rahastoista;
d)
ohjelman kesto; ja
e)
rahoitukselliset seikat, erityisesti
i)
rahoitusosuuksien laskutapa ja taso;
ii)
toimintarahaston rahoitusmenettely;
iii)
eritasoisten maksuosuuksien perustelut; ja
iv)
ohjelman kunakin täytäntöönpanovuonna toteutettavien toimien talousarvio ja aikataulu.
2. Eri ympäristötoimia voidaan yhdistää, jos ne täydentävät toisiaan ja ovat yhteensopivia.
Jos ympäristötoimia yhdistetään, tukitasossa on otettava huomioon yhdistämisestä johtuvat tulonmenetykset ja lisäkustannukset.
3. Investoinnit, leasing-vuokrauksena tehdyt investoinnit mukaan luettuina, joiden lyhennysaika ylittää toimintaohjelman keston, voidaan siirtää seuraavalle toimintaohjelmalle asianmukaisin taloudellisin perustein ja erityisesti tapauksissa, joissa verotuksellinen poistoaika on yli viisi vuotta.
Investointeja korvattaessa niiden jäljelle jäävä arvo
a)
lisätään tuottajaorganisaation toimintarahastoon; tai
b)
vähennetään korvauskustannuksista.
Investointeja tai toimia voidaan toteuttaa tuottajaorganisaatioiden jäsenten yksittäisillä tiloilla, jos ne edistävät toimintaohjelman tavoitteiden saavuttamista. Jäsenvaltion on varmistettava, että jäsenen lähtiessä organisaatiosta investointi tai sen jäljelle jäävä arvo peritään takaisin, jollei jäsenvaltio toisin säädä.
4. Toimintaohjelmiin ei saa sisältyä liitteessä VIII esitetyssä luettelossa tarkoitettuja toimia tai menoja.
5. Toimintaohjelmissa aiheutuvista menoista ovat tukikelpoisia ainoastaan tosiasiallisesti aiheutuvat menot. Jäsenvaltiot voivat kuitenkin sen sijaan vahvistaa ennakkoon asianmukaisesti perusteltuina kiinteät määrät seuraavissa tapauksissa:
a)
liitteessä VIII mainitaan tällaisista kiinteistä määristä;
b)
kyseessä ovat maantiekuljetuksiin verrattuina ulkoiset, kilometriä kohden vahvistetut ylimääräiset kuljetuskustannukset, jotka aiheutuvat ympäristösyistä tehdyistä rautatie- ja/tai laivaliikennekuljetuksista; ja
c)
kyseessä ovat asetuksen (EY) N:o 1974/2006 53 artiklan 2 kohdan mukaisesti lasketut ympäristötoimista johtuvat lisäkustannukset ja tulonmenetykset.
Jäsenvaltioiden on tarkistettava tällaiset määrät vähintään joka viides vuosi.
6. Jotta toimi olisi tukikelpoinen, sen soveltamisalaan kuuluvista tuotteista on arvona ilmaistuna yli 50 prosenttia oltava tuotteita, joiden osalta tuottajaorganisaatio on hyväksytty. Jotta tuotteet voidaan lukea kyseiseen 50 prosenttiin, niiden on tultava kyseisen tuottajaorganisaation jäseniltä tai toisen tuottajaorganisaation jäseniltä. Arvon laskennassa sovelletaan 52 artiklan asiaa koskevia sääntöjä.
62 artikla
Vaadittavat asiakirjat
Toimintaohjelmien mukana on oltava erityisesti
a)
todisteet toimintarahaston perustamisesta;
b)
tuottajaorganisaation kirjallinen sitoumus noudattaa asetuksen (EY) N:o 1182/2007 ja tämän asetuksen säännöksiä; ja
c)
tuottajaorganisaation ja sen jäsenten kirjallinen sitoumus siitä, etteivät ne ole ottaneet eivätkä tule ottamaan vastaan suoraan tai välillisesti muuta yhteisön tai kansallista rahoitusta tämän asetuksen mukaisesti tukea saaviin toimiin.
63 artikla
Osittaiset toimintaohjelmat
1. Asetuksen (EY) N:o 1182/2007 5 artiklan mukaisesti jäsenvaltio voi antaa hyväksytylle tuottajaorganisaatioiden liitolle luvan esittää oman osittaisen toimintaohjelmansa, joka koostuu toimista, jotka kaksi tai useampi jäsenenä olevaa tuottajaorganisaatiota on yksilöinyt toimintaohjelmissaan mutta ei ole toteuttanut.
2. Osittaisiin toimintaohjelmiin sovelletaan samoja sääntöjä kuin muihin toimintaohjelmiin, ja niitä tarkastellaan yhdessä jäseninä olevien tuottajaorganisaatioiden toimintaohjelmien kanssa.
3. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että:
a)
toimet rahoitetaan kokonaan jäseninä olevien tuottajaorganisaatioiden toimintavaroista maksetuilla maksuosuuksilla;
b)
toimet ja vastaavat maksuosuudet luetellaan kunkin osallistuvan tuottajaorganisaation toimintaohjelmassa; ja
c)
kaksinkertaisen tuen riskiä ei ole ja 60 artiklaa sovelletaan soveltuvin osin.
64 artikla
Jättämisen määräaika
Tuottajaorganisaation on jätettävä toimintaohjelmat tuottajaorganisaation kotipaikkana olevan jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen hyväksyttäväksi viimeistään niiden täytäntöönpanoa edeltävän vuoden 15 päivänä syyskuuta. Jäsenvaltiot voivat kuitenkin säätää myöhemmästä päivämäärästä.
Jos oikeussubjekti tai sen tarkoin määritelty osa, tuottajaryhmittymä mukaan luettuna, jättää hakemuksen, jolla se hakee hyväksyntää tuottajaorganisaationa, se voi samanaikaisesti jättää hyväksyttäväksi ensimmäisessä kohdassa tarkoitetun toimintaohjelman. Ohjelman hyväksymisen edellytyksenä on, että hyväksyntä saadaan viimeistään 65 artiklan 2 kohdassa säädettynä määräpäivänä.
65 artikla
Päätös
1. Toimivaltaisen kansallisen viranomaisen on tapauskohtaisesti
a)
hyväksyttävä asetuksen (EY) N:o 1182/2007 ja tämän luvun vaatimukset täyttävät rahastovarat ja ohjelmat;
b)
hyväksyttävä ohjelmat edellyttäen, että tuottajaorganisaatiot hyväksyvät tietyt muutokset; tai
c)
hylättävä ohjelmat kokonaan tai osittain.
2. Toimivaltaisten kansallisten viranomaisten on tehtävä päätökset ohjelmista ja rahastoista viimeistään niiden esittämisvuoden 15 päivänä joulukuuta.
Jäsenvaltioiden on annettava kyseiset päätökset tuottajaorganisaatioiden tiedoksi viimeistään 15 päivänä joulukuuta.
Toimivaltainen kansallinen viranomainen voi kuitenkin asianmukaisesti perustelluista syistä tehdä päätökset toimintaohjelmista ja rahastoista viimeistään hakemuksen jättöpäivää seuraavana 20 päivänä tammikuuta. Hyväksyntäpäätöksessä voidaan määrätä, että menot ovat tukikelpoisia hakemuksen jättöpäivää seuraavan vuoden 1 päivästä tammikuuta alkaen.
66 artikla
Seuraavien vuosien toimintaohjelmien muutokset
1. Tuottajaorganisaatio voi viimeistään 15 päivänä syyskuuta hakea toimintaohjelmaan seuraavan vuoden 1 päivästä tammikuuta sovellettavia muutoksia, mukaan luettuna tarvittaessa sen voimassaolon jatkaminen siten, että sen kokonaiskesto on enintään viisi vuotta.
Jäsenvaltiot voivat kuitenkin siirtää hakemusten jättöpäivää myöhemmäksi.
2. Muutoshakemusten mukana on oltava todistusasiakirjat, joissa esitetään muutosten syy, luonne ja vaikutukset.
3. Toimivaltaisen viranomaisen on tehtävä toimintaohjelmaan haettavia muutoksia koskevat päätökset viimeistään 15 päivänä joulukuuta.
Jäsenvaltio voi kuitenkin asianmukaisesti perustelluista syistä tehdä päätökset toimintaohjelmien muutoksista viimeistään hakemuksen päivämäärää seuraavana 20 päivänä tammikuuta. Hyväksyntäpäätöksessä voidaan määrätä, että menot ovat tukikelpoisia hakemuksen jättöpäivää seuraavan vuoden 1 päivästä tammikuuta alkaen.
67 artikla
Vuoden aikana toimintaohjelmiin tehtävät muutokset
1. Jäsenvaltiot voivat itse määritteleminsä edellytyksin sallia toimintaohjelmiin vuoden aikana tehtävät muutokset.
2. Kansalliset toimivaltaiset viranomaiset voivat antaa vuoden aikana tuottajaorganisaatioille luvan:
a)
panna toimintaohjelma täytäntöön ainoastaan osittain;
b)
muuttaa toimintaohjelman sisältöä, mukaan luettuna tarvittaessa sen voimassaolon jatkaminen enintään viideksi vuodeksi;
c)
suurentaa alunperin hyväksyttyä toimintarahaston määrää enintään 25 prosentilla ja pienentää sitä jäsenvaltion vahvistamalla prosenttiosuudella edellyttäen, että toimintaohjelman yleiset tavoitteet säilyvät samoina. Jäsenvaltio voi korottaa kyseistä prosenttiosuutta, kun kyseessä on 31 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu tuottajaorganisaatioiden yhteensulautuminen.
3. Jäsenvaltioiden on määriteltävä edellytykset toimintaohjelmien muuttamiseksi vuoden aikana ilman toimivaltaisen kansallisen viranomaisen ennakkohyväksyntää. Muutokset ovat tukikelpoisia ainoastaan silloin, kun tuottajaorganisaatio ilmoittaa niistä toimivaltaiselle viranomaiselle viipymättä.
68 artikla
Toimintaohjelmien muoto
1. Toimintaohjelmat on pantava täytäntöön vuosittain 1 päivästä tammikuuta 31 päivään joulukuuta.
2. Toimintaohjelman, joka on hyväksytty viimeistään 15 päivänä joulukuuta, soveltaminen alkaa seuraavan vuoden tammikuun 1 päivänä.
Sellaisten ohjelmien täytäntöönpanoa, jotka on hyväksytty 15 päivän joulukuuta jälkeen, lykätään yhdellä vuodella.
Poiketen siitä, mitä tämän kohdan ensimmäisessä ja toisessa alakohdassa säädetään, jos 65 artiklan 2 kohdan kolmatta alakohtaa tai 66 artiklan 3 kohdan toista alakohtaa sovelletaan, kyseisten säännösten mukaisesti hyväksytyn toimintaohjelman täytäntöönpanon on alettava viimeistään sen hyväksymistä seuraavana 31 päivänä tammikuuta.
4 jakso
Tuki
69 artikla
Hyväksytty tukimäärä
Kuten asetuksen (EY) N:o 1182/2007 13 artiklan 3 kohdassa edellytetään, jäsenvaltion on ilmoitettava hyväksytty tukimäärä tuottajaorganisaatioille ja tuottajaorganisaatioiden liitoille viimeistään 15 päivänä joulukuuta.
Jos sovelletaan tämän asetuksen 65 artiklan 2 kohdan kolmatta alakohtaa tai 66 artiklan 3 kohdan toista alakohtaa, jäsenvaltion on ilmoitettava hyväksytty tukimäärä viimeistään 20 päivänä tammikuuta.
70 artikla
Hakemukset
1. Tuottajaorganisaatioiden on esitettävä toimivaltaiselle viranomaiselle tukea tai sen loppuosaa koskeva hakemus kunkin sellaisen toimintaohjelman osalta, jolle tukea haetaan, viimeistään sitä vuotta, jolle tukea haetaan, seuraavan vuoden 15 päivänä helmikuuta.
2. Hakemuksiin on liitettävä todistusasiakirjat, jotka liittyvät seuraaviin:
a)
haettu tuki;
b)
kaupan pidetyn tuotannon arvo;
c)
jäsenten tai tuottajaorganisaation omat maksuosuudet;
d)
toimintaohjelmaan liittyvät menot;
e)
kriisinehkäisy- ja kriisinhallintatoimenpiteisiin liittyvät menot eriteltyinä toimittain;
f)
kriisinehkäisy- ja kriisinhallintatoimenpiteisiin käytetty osuus toimintavaroista eriteltynä toimittain;
g)
asetuksen (EY) N:o 1182/2007 9 artiklan 2 kohdan, 9 artiklan 3 kohdan a tai b alakohdan ja 10 artiklan noudattaminen;
h)
kirjallinen sopimus siitä, ettei se ole ottanut vastaan kaksinkertaista yhteisön tai kansallista rahoitusta tämän asetuksen mukaisesti tukea saaviin toimenpiteisiin ja/tai toimiin; ja
i)
todisteet toimen toteuttamisesta, jos haetaan 61 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua kiinteään määrään perustuvaa tukea.
3. Hakemukset voivat kattaa ohjelmoidut menot, jotka eivät kuitenkaan ole toteutuneet, jos voidaan osoittaa, että:
a)
kyseisiä toimia ei voitu toteuttaa viimeistään toimintaohjelman täytäntöönpanovuoden 31 päivänä joulukuuta syistä, joihin asianomainen tuottajaorganisaatio ei voinut vaikuttaa,
b)
kyseiset toimet voidaan toteuttaa seuraavan vuoden 30 päivään huhtikuuta mennessä; ja
c)
tuottajaorganisaation vastaava maksuosuus säilyy toimintarahastossa.
Tuki maksetaan ja 72 artiklan 3 kohdan mukaisesti asetettu vakuus vapautetaan ainoastaan, jos todisteet ensimmäisen alakohdan b alakohdassa tarkoitettujen ohjelmoitujen menojen toteuttamisesta toimitetaan viimeistään sitä vuotta, jolle menot oli ohjelmoitu, seuraavan vuoden 30 päivänä huhtikuuta, ja sillä perusteella, että oikeus tukeen on tosiasiallisesti syntynyt.
4. Jos hakemukset esitetään 1 kohdassa säädetyn päivämäärän jälkeen, tukea vähennetään yhdellä prosentilla jokaista myöhästymispäivää kohden.
Asianmukaisesti perustelluissa poikkeustapauksissa toimivaltainen viranomainen voi hyväksyä hakemukset 1 kohdassa säädetyn päivämäärän jälkeen, jos tarvittavat tarkastukset on tehty ja 71 artiklassa säädettyä maksumääräaikaa on noudatettu.
71 artikla
Tuen maksaminen
Jäsenvaltioiden on maksettava tuki viimeistään ohjelman täytäntöönpanovuotta seuraavan vuoden 15 päivänä lokakuuta.
72 artikla
Ennakkomaksut
1. Jäsenvaltio voi sallia, että tuottajaorganisaatiot hakevat ennakkoa siitä tuen osasta, joka vastaa toimintaohjelmasta kolmen tai neljän kuukauden kuluessa ennakkomaksuhakemuksen esittämiskuukaudesta alkaen aiheutuvia menoja.
2. Ennakkomaksuhakemukset on jätettävä jäsenvaltion päättämällä tavalla, joko kolmen kuukauden osalta tammi-, huhti-, heinä- ja lokakuussa tai neljän kuukauden osalta tammi-, touko- ja syyskuussa.
Minkään vuoden ennakkomaksut eivät saa yhteensä ylittää 80:tä prosenttia toimintaohjelmalle myönnettävän tuen alunperin hyväksytystä määrästä.
3. Asetuksen (ETY) N:o 2220/85 mukaisesti ennakoiden maksamisen edellytyksenä on sellaisen vakuuden asettaminen, joka vastaa 110:tä prosenttia kyseisestä ennakosta.
Jäsenvaltioiden on säädettävä edellytyksistä, joilla varmistetaan, että toimintarahastoon maksettavat maksuosuudet on peritty tämän asetuksen 54 ja 55 artiklan mukaisesti ja että aiemmat ennakkomaksut on tosiasiallisesti käytetty.
4. Vakuuksien vapauttamista voidaan hakea koko kuluvan ohjelmavuoden aikana, ja hakemuksiin on liitettävä asianmukaiset todistusasiakirjat.
Vakuudet vapautetaan 80 prosenttiin maksettujen ennakoiden määrästä.
5. Asetuksen (ETY) N:o 2220/85 20 artiklassa tarkoitettu ensisijainen vaatimus on toimintaohjelmissa esitettyjen toimien toteuttaminen tämän asetuksen 62 artiklan b ja c alakohdassa vahvistettujen sitoumusten mukaisesti.
Jos ensisijaista vaatimusta ei täytetä tai 62 artiklan b ja c alakohdassa vahvistettuja sitoumuksia rikotaan vakavasti, vakuudet menetetään, sanotun kuitenkaan rajoittamatta V luvun 3 jaksossa säädettyjen muiden seuraamusten soveltamista.
Jollei muita vaatimuksia täytetä, vakuutta vähennetään suhteessa todetun sääntöjenvastaisuuden vakavuuteen.
6. Jäsenvaltiot voivat vahvistaa ennakkomaksuihin liittyvät vähimmäismäärät ja määräajat.
73 artikla
Osittaiset maksut
Jäsenvaltiot voivat sallia, että tuottajaorganisaatiot hakevat sen tuen osan maksamista, joka vastaa toimintaohjelmasta aiheutuneita menoja.
Hakemuksia voidaan jättää milloin tahansa, mutta enintään kolme kertaa vuodessa. Hakemuksiin on liitettävä asiaankuuluvat todistusasiakirjat.
Tukien osia koskeviin hakemuksiin liittyvät maksut eivät saa yhteensä ylittää 80:tä prosenttia toimintaohjelman tuen alunperin hyväksytystä määrästä tai todellisista menoista riippuen siitä, kumpi määrä on pienempi.
Jäsenvaltiot voivat vahvistaa osittaisiin maksuihin liittyvät vähimmäismäärät ja määräajat.
III LUKU
Kriisinehkäisy- ja kriisinhallintatoimenpiteet
1 jakso
Yleiset säännökset
74 artikla
Kriisinehkäisy- ja kriisinhallintatoimenpiteiden valinta
Jäsenvaltio voi säätää, että yhtä tai useampaa asetuksen (EY) N:o 1182/2007 9 artiklan 2 kohdassa lueteltua toimenpidettä ei sovelleta sen alueella.
75 artikla
Lainat kriisinehkäisy- ja kriisinhallintatoimenpiteiden rahoittamiseksi
Kriisinehkäisy- ja kriisinhallintatoimenpiteiden rahoittamiseksi asetuksen (EY) N:o 1182/2007 9 artiklan 2 kohdan kolmannen alakohdan mukaisesti otetut lainat, joiden takaisinmaksuaika on toimintaohjelman kestoa pidempi, voidaan siirtää seuraavaan toimintaohjelmaan asianmukaisesti perustelluista taloudellisista syistä.
2 jakso
Markkinoiltapoisto
76 artikla
Määritelmä
Tässä jaksossa vahvistetaan säännöt, jotka koskevat asetuksen (EY) N:o 1182/2007 9 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettua markkinoiltapoistoa. Tätä lukua sovellettaessa ’markkinoilta poistetuilla tuotteilla’ ja ’tuotteilla, joita ei saateta myyntiin’, tarkoitetaan tuotteita, jotka on poistettu markkinoilta.
77 artikla
Kaupan pitämisen vaatimukset
1. Jos tuotteelle on vahvistettu asetuksen (EY) N:o 1182/2007 2 artiklan 2 ja 7 kohdassa tarkoitetut kaupan pitämisen vaatimukset ja kyseisiä tuotteita poistetaan markkinoilta, niiden on oltava kyseisten vaatimusten mukaisia tuotteen ulkoasua ja merkitsemistä koskevia määräyksiä lukuun ottamatta. Kaikenkokoiset tuotteet voidaan poistaa markkinoilta irtotavarana sillä edellytyksellä, että luokan II vaatimuksia noudatetaan erityisesti laadun ja kokoluokan osalta.
Asianomaisissa vaatimuksissa määriteltyjen minituotteiden on kuitenkin oltava sovellettavien kaupan pitämistä koskevien vaatimusten mukaisia, tuotteen ulkoasua ja merkitsemistä koskevat säännökset mukaan luettuina.
2. Jos tuotteelle ei ole vahvistettu kaupan pitämisen vaatimuksia, markkinoilta poistettavien tuotteiden on oltava liitteessä IX esitettyjen vähimmäisvaatimusten mukaisia. Jäsenvaltiot voivat antaa näitä vähimmäisvaatimuksia täydentäviä säännöksiä.
78 artikla
Ilmaisjakelua varten toteutettujen markkinoiltapoistojen kolmen vuoden keskiarvo
Asetuksen (EY) N:o 1182/2007 10 artiklan 4 kohdassa tarkoitettu markkinoilta poistettu viiden prosentin enimmäismäärä lasketaan niiden tuotteiden kokonaismäärien aritmeettisen keskiarvon perusteella, joiden osalta tuottajaorganisaatio on hyväksytty ja jotka on pidetty kaupan tuottajaorganisaation välityksellä edeltävien kolmen vuoden aikana.
Vastikään hyväksyttyjen tuottajaorganisaatioiden osalta hyväksyntää edeltävien markkinointivuosien tiedot ovat
a)
tuottajaryhmittymän vastaavat tiedot, jos tuottajaorganisaatio oli aikaisemmin tuottajaryhmittymä; tai
b)
hyväksymishakemukseen sovellettava määrä.
79 artikla
Markkinoiltapoistotoimista ennalta ilmoittaminen
1. Tuottajaorganisaatioiden tai tuottajaorganisaatioiden liittojen on ilmoitettava toimivaltaisille kansallisille viranomaisille jokaisesta suunnitellusta markkinoiltapoistotoimesta ennalta kirjallisena televiestinä tai sähköisenä viestinä. Ilmoituksessa on erityisesti esitettävä luettelo interventioon saatetuista tuotteista ja niiden tärkeimmistä ominaisuuksista asianomaisten kaupan pitämisen vaatimusten suhteen, arvio jokaisen tuotteen määrästä, suunniteltu käyttötarkoitus sekä paikka, jossa markkinoilta poistetuille tuotteille voidaan tehdä 110 artiklassa tarkoitetut tarkastukset. Ilmoituksissa on oltava todistus siitä, että markkinoilta poistetut tuotteet ovat kaupan pitämisen vaatimusten tai 77 artiklassa tarkoitettujen vähimmäisvaatimusten mukaisia.
2. Jäsenvaltioiden on vahvistettava erityisesti määräaikojen osalta tuottajaorganisaatioihin sovellettavat yksityiskohtaiset säännöt, jotka koskevat 1 kohdassa tarkoitettuja ilmoituksia.
3. Jäsenvaltion on 2 kohdassa tarkoitetussa määräajassa:
a)
joko tehtävä 110 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu tarkastus, ja jos tarkastuksessa ei havaita sääntöjenvastaisuuksia, sallittava markkinoiltapoistotoimi sellaisena kuin se on todettu tarkastuksessa; tai
b)
110 artiklan 3 kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa jätettävä tekemättä 110 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu tarkastus ja ilmoitettava siitä tällöin tuottajaorganisaatiolle kirjallisena tai sähköisenä viestinä ja sallittava markkinoiltapoistotoimi sellaisena kuin se on ilmoitettu.
80 artikla
Tuki
1. Yhteisön ja tuottajaorganisaation rahoitusosuuden muodostama tuki liitteessä X tarkoitettujen tuotteiden markkinoiltapoistoille voi olla enintään kyseisessä liitteessä vahvistettujen määrien suuruinen. Muiden tuotteiden osalta jäsenvaltioiden on vahvistettava tuen enimmäismäärät.
2. Markkinoilta poistettujen tuotteiden määrä voi olla minkä tahansa tuotteen osalta enintään 5 prosenttia minkä tahansa tuottajaorganisaation kaupan pitämän tuotannon määrästä.
Kaupan pidetyn tuotannon määrän lasketaan edeltävien kolmen vuoden kaupan pidetyn tuotannon määrän keskiarvona. Jos tätä tietoa ei ole saatavilla, käytetään sen tuotannon, jonka osalta tuottajaorganisaatio on hyväksytty, kaupan pidettyä määrää.
Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettujen prosenttiosuuksien on oltava kolmen vuoden vuotuisia keskiarvoja 3 prosentin vuotuisella virhemarginaalilla.
81 artikla
Markkinoilta poistettujen tuotteiden käyttötarkoitukset
1. Jäsenvaltioiden on vahvistettava markkinoilta poistettujen tuotteiden sallitut käyttötarkoitukset. Niiden on annettava säännökset sen varmistamiseksi, että markkinoiltapoistoilla tai tuotteiden käyttötarkoituksella ei ole kielteisiä vaikutuksia ympäristöön eikä kasvien terveyteen. Tuottajaorganisaatioille näiden säännösten noudattamisesta aiheutuvat kustannukset ovat tukikelpoisia osana toimintaohjelmassa markkinoiltapoistoille myönnettävää tukea.
2. Tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitettuihin käyttötarkoituksiin kuuluvat myös asetuksen (EY) N:o 1182/2007 10 artiklan 4 kohdan a ja b alakohdassa tarkoitettu ilmaisjakelu ja muut vastaavat jäsenvaltion hyväksymät käyttötarkoitukset.
Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet helpottaakseen yhteydenpitoa ja yhteistyötä tuottajaorganisaatioiden ja niiden vastaanottajien välillä, jotka ne ovat näiden pyynnöstä hyväksyneet ilmaisjakelua varten.
3. Tuotteita voidaan toimittaa jalostusteollisuudelle vain, jos kilpailu ei vääristy asianomaisten tuotannonalojen osalta yhteisössä tai tuontituotteiden osalta.
82 artikla
Kuljetuskustannukset
1. Kaikkien markkinoilta poistettujen tuotteiden ilmaisjakeluun liittyvät kuljetuskustannukset ovat toimintaohjelmassa tukikelpoisia poistamispaikan ja toimituspaikan välimatkan mukaan vahvistettujen, liitteessä XI säädettyjen kiinteiden määrien perusteella.
Komissio määrittelee merikuljetusten osalta kuljetuskustannukset, jotka voidaan ottaa huomioon todellisten kuljetuskustannusten ja kuljetusmatkan pituuden perusteella. Näin laskettu korvaus ei voi ylittää kustannuksia, jotka syntyisivät, jos kuljetus tapahtuisi maalla ja kattaisi lastauspaikan ja teoreettisen purkauspaikan välisen lyhyimmän matkan. Liitteessä XI esitettyihin määriin sovelletaan korjauskerrointa 0,6.
2. Kuljetuskustannukset maksetaan osapuolelle, jolle kulut kyseisestä kuljetuksesta ovat tosiasiallisesti aiheutuneet.
Niiden maksamisen edellytyksenä on sellaisten tositteiden esittäminen, jotka osoittavat erityisesti:
a)
edunsaajina olevien organisaatioiden nimet;
b)
kyseisten tuotteiden määrän;
c)
edunsaajana olevien organisaatioiden suorittaman haltuunoton ja käytetyt kuljetusvälineet; ja
d)
todelliset kuljetuskustannukset.
83 artikla
Lajittelu- ja pakkauskustannukset
1. Markkinoilta ilmaisjakelua varten poistettujen tuoreiden hedelmien ja vihannesten lajittelu- ja pakkauskustannuksiin voidaan myöntää toimintaohjelmassa kiinteää tukea, joka on 132 euroa nettotonnilta, jos tuotteet ovat alle 25 kilogrammaa nettopainoltaan olevissa pakkauksissa.
2. Ilmaisjakeluun tarkoitettujen tuotteiden pakkauksissa on oltava Euroopan yhteisön tunnus ja yksi tai useampi liitteessä XII esitetyistä merkinnöistä.
3. Lajittelu- ja pakkauskustannukset maksetaan nämä toimet toteuttaville tuottajaorganisaatioille.
Niiden maksamisen edellytyksenä on sellaisten tositteiden esittäminen, jotka osoittavat erityisesti:
a)
edunsaajina olevien organisaatioiden nimet;
b)
kyseisten tuotteiden määrän; ja
c)
edunsaajana olevien organisaatioiden suorittaman haltuunoton ja esittämismuodon.
84 artikla
Markkinoilta poistettujen tuotteiden vastaanottajia koskevat edellytykset
1. Asetuksen (EY) N:o 1182/2007 10 artiklan 4 kohdan a ja b alakohdassa tarkoitettujen markkinoilta poistettujen tuotteiden vastaanottajien on sitouduttava
a)
noudattamaan tämän asetuksen säännöksiä;
b)
pitämään asianomaisista toimista yksityiskohtaista varasto- ja rahoituskirjanpitoa;
c)
suostumaan yhteisön sääntöjen mukaisiin tarkastuksiin; ja
d)
toimittamaan todisteet asianomaisten tuotteiden lopullisesta käyttötarkoituksesta haltuunottoilmoituksen (tai vastaavan asiakirjan) muodossa; kyseisessä asiakirjassa on todistettava, että kolmas osapuoli on ottanut markkinoilta poistetut tuotteet haltuunsa ilmaisjakelua varten.
Jäsenvaltio voi kuitenkin päättää, että vastaanottajien ei tarvitse pitää ensimmäisen alakohdan b alakohdassa tarkoitettua kirjanpitoa, jos ne ottavat vastaan vain vähäisiä määriä ja riski on alhainen. Kyseinen päätös ja sen perustelut on kirjattava;
2. Osapuolten, jotka ottavat vastaan markkinoilta poistettuja tuotteita muita käyttötarkoituksia varten, on sitouduttava
a)
noudattamaan tämän asetuksen säännöksiä;
b)
pitämään asianomaisista toimista yksityiskohtaista varasto- ja rahoituskirjanpitoa, jos jäsenvaltio katsoo sen asianmukaiseksi siitä huolimatta, että tuote on denaturoitu ennen toimitusta;
c)
suostumaan yhteisön sääntöjen mukaisiin tarkastuksiin; ja
d)
olemaan hakematta lisätukea asianomaisista tuotteista tuotetulle alkoholille, jos markkinoilta poistetut tuotteet on tarkoitettu tislattavaksi.
3 jakso
Raakana korjaaminen ja korjaamatta jättäminen
85 artikla
Raakana korjaamisen ja korjaamatta jättämisen määritelmät
1. ’Raakana korjaaminen’ tarkoittaa markkinoille kelpaamattomien tuotteiden korjaamista kokonaan tietyllä alueella ennen tavanomaisen sadonkorjuun alkua. Asianomaiset tuotteet eivät voi olla ennen raakana korjaamista vaurioituneita sääolosuhteiden, tautien tai muiden syiden vuoksi.
2. ’Korjaamatta jättäminen’ tarkoittaa, että kyseiseltä alueelta ei saada lainkaan kaupallista tuotantoa tavanomaisen tuotantosyklin aikana. Tuotteiden hävittämistä sääolosuhteiden tai taudin vuoksi ei kuitenkaan pidetä korjaamatta jättämisenä.
3. Raakana korjaamisen ja korjaamatta jättämisen on oltava täydentäviä ja poikkeavia suhteessa tavanomaisiin viljelymenetelmiin.
86 artikla
Raakana korjaamisen ja korjaamatta jättämisen soveltamisedellytykset
1. Jäsenvaltioiden on toteutettava raakana korjaamisen ja korjaamatta jättämisen osalta seuraavat toimenpiteet:
a)
annettava toimenpiteiden täytäntöönpanoa koskevat yksityiskohtaiset säännökset, mukaan luettuina korjaamatta jättämistä ja raakana korjaamista koskevia ennakkoilmoituksia, niiden sisältöä ja määräaikoja sekä maksettavan korvauksen tasoa ja toimenpiteiden soveltamista koskevat säännökset, sekä laadittava toimenpiteiden mukaisesti tukikelpoisten tuotteiden luettelo;
b)
annettava säännökset sen varmistamiseksi, ettei toimenpiteillä ole kielteisiä vaikutuksia ympäristöön eikä kasvien terveyteen;
c)
varmistettava, että toimenpiteiden asianmukainen toteuttaminen voidaan varmistaa, ja olla hyväksymättä toimenpiteiden soveltamista, jos näin ei ole;
d)
toteutettava tällainen valvonta sen varmistamiseksi, että toimenpiteet toteutetaan asianmukaisesti, myös a ja b alakohdassa mainittujen säännösten suhteen.
2. Tuottajaorganisaatioiden ja tuottajaorganisaatioiden liittojen on ilmoitettava toimivaltaisille kansallisille viranomaisille jokaisesta suunnitellusta raakana korjaamisesta tai korjaamatta jättämisestä ennalta kirjallisena televiestinä tai sähköisenä viestinä.
Niiden on sisällytettävä jokaisen vuoden ensimmäiseen tiettyä tuotetta koskevaan ilmoitukseen analyysi odotetusta markkinatilanteesta, joka on perusteena raakana korjaamiselle tai korjaamatta jättämiselle.
3. Raakana korjaamista ja korjaamatta jättämistä ei voi soveltaa samaan tuotteeseen samalla alueella samana vuonna eikä kahtena perättäisenä vuonna.
4. Yhteisön ja tuottajaorganisaation rahoitusosuuden muodostaman korvauksen määrä raakana korjaamisesta ja korjaamatta jättämisestä on hehtaarikohtainen tuki, jonka jäsenvaltio vahvistaa 1 kohdan a alakohdan mukaisesti
a)
tasolle, joka kattaa vain toimenpiteen soveltamisesta aiheutuvat lisäkustannukset, ottaen huomioon ympäristöön ja kasvinsuojeluun liittyvät toimet, jotka ovat tarpeen 1 kohdan b alakohdan mukaisesti annettavien säännösten noudattamiseksi; tai
b)
tasolle, joka on enintään 90 prosenttia 80 artiklassa tarkoitetusta markkinoiltapoiston enimmäistukitasosta.
4 jakso
menekinedistäminen ja tiedotus
87 artikla
Menekinedistämis- ja tiedotustoimien täytäntöönpano
1. Jäsenvaltioiden on annettava yksityiskohtaiset säännökset, jotka koskevat menekinedistämis- ja tiedotustoimenpiteiden täytäntöönpanoa. Kyseisten säännösten on mahdollistettava toimenpiteiden nopea soveltaminen tarvittaessa.
2. Menekinedistämis- ja tiedotustoimenpiteiden on täydennettävä asianomaisen tuottajaorganisaation parhaillaan soveltamia menekinedistämis- ja tiedotustoimia.
5 jakso
Koulutus
88 artikla
Koulutustoimien täytäntöönpano
Jäsenvaltioiden on annettava koulutustoimenpiteiden täytäntöönpanoa koskevat yksityiskohtaiset säännökset.
6 jakso
Satovakuutus
89 artikla
Satovakuutustoimenpiteiden tavoitteet
Tuottajaorganisaation on hallinnoitava satovakuutustoimenpiteitä, joilla edistetään tuottajien tulojen takaamista ja tuottajaorganisaatioille ja/tai niiden jäsenille aiheutuvien markkinatappioiden kattamista silloin kun niihin vaikuttavat luonnonkatastrofit, sääolosuhteet tai tapauksen mukaan taudit tai tuholaiset.
90 artikla
Satovakuutustoimenpiteiden täytäntöönpano
1. Jäsenvaltioiden on annettava toimenpiteiden täytäntöönpanoa koskevat yksityiskohtaiset säännökset, joihin kuuluvat myös toimenpiteet sen varmistamiseksi, että satovakuutustoimenpiteet eivät vääristä kilpailua vakuutusmarkkinoilla.
2. Jäsenvaltiot voivat myöntää toimintarahastosta tukea saavien satovakuutustoimenpiteiden tukemiseksi kansallista lisärahoitusta. Satovakuutukseen osoitettavan julkisen tuen kokonaismäärä voi kuitenkin olla enintään:
a)
80 prosenttia kustannuksista, kun kyseessä ovat vakuutusmaksut, jotka tuottaja on maksanut luonnonkatastrofeihin rinnastettavien epäsuotuisien sääolojen aiheuttamien menetysten varalta;
b)
50 prosenttia kustannuksista, kun kyseessä ovat vakuutusmaksut, jotka tuottaja on maksanut seuraavien varalta:
i)
a alakohdassa tarkoitetut menetykset ja muut epäsuotuisien sääolojen aiheuttamat menetykset; ja
ii)
eläin- tai kasvitautien tai tuholaisten aiheuttamat menetykset.
Ensimmäisen alakohdan b alakohdassa vahvistettua enimmäismäärää sovelletaan myös silloin kun yhteisön taloudellisen tuen osuus toimintarahastolle on muutoin 60 prosenttia asetuksen (EY) N:o 1182/2007 10 artiklan 3 kohdan mukaisesti.
3. Satovakuutustoimenpiteet eivät voi kattaa vakuutusmaksuja, jotka korvaavat tuottajalle yli 100 prosenttia tulonmenetyksistä ottaen huomioon muut korvaukset, joita tuottaja saa muista vakuutettuun riskiin liittyvistä tukijärjestelmistä.
4. Tässä artiklassa ilmaisulla ”luonnonmullistukseen rinnastettavissa olevat epäsuotuisat sääolot” on sama merkitys kuin komission asetuksen (EY) N:o 1857/2006 (28) 2 artiklan 8 kohdassa.
7 jakso
Sijoitusrahastojen perustamisesta aiheutuvien hallinnollisten kustannusten tukeminen
91 artikla
Sijoitusrahastojen perustamisesta aiheutuvien hallinnollisten kustannusten tukemisen edellytykset
1. Jäsenvaltioiden on annettava sijoitusrahastojen perustamisesta aiheutuviin hallinnollisiin kustannuksiin liittyvän toimenpiteen täytäntöönpanoa koskevat yksityiskohtaiset säännökset.
2. Sijoitusrahastojen perustamisesta aiheutuviin hallinnollisiin kustannuksiin myönnettävän tuen on sijoitusrahaston ensimmäisenä, toisena ja kolmantena toimintavuonna oltava seuraavassa vahvistettu osuus tuottajaorganisaation rahoitusosuudesta sijoitusrahastoon sen ensimmäisenä, toisena ja kolmantena toimintavuonna:
a)
10, 8 ja 4 prosenttia jäsenvaltioissa, jotka liittyivät Euroopan unioniin 1 päivänä toukokuuta 2004 tai sen jälkeen;
b)
5, 4 ja 2 prosenttia muissa jäsenvaltioissa.
3. Jäsenvaltiot voivat vahvistaa enimmäismäärän, jonka tuottajaorganisaatio voi saada tukea sijoitusrahastojen perustamisesta aiheutuviin hallinnollisiin kustannuksiin.
8 jakso
Valtiontuet kriisinehkäisy- ja kriisinhallintatoimenpiteisiin
92 artikla
Yksityiskohtaiset säännökset kansallisissa strategioissa
Jäsenvaltion, joka maksaa valtiontukea asetuksen (EY) N:o 1182/2007 43 artiklan toisen kohdan c alakohdan mukaisesti, on annettava yksityiskohtaiset säännökset kyseisen säännöksen täytäntöönpanemiseksi kansallisessa strategiassaan.
IV LUKU
Kansallinen taloudellinen tuki
93 artikla
Tuottajien järjestäytymisaste
Asetuksen (EY) N:o 1182/2007 11 artiklan 1 kohdan soveltamiseksi tuottajien järjestäytymisastetta pidetään jäsenvaltion jollakin alueella erityisen alhaisena, jos tuottajaorganisaatiot, tuottajaorganisaatioiden liitot ja tuottajaryhmittymät ovat pitäneet kaupan kolmen viimeisimmän vuoden, joista on saatavilla tietoja, aikana alle 20 prosenttia hedelmä- ja vihannestuotannon keskiarvosta.
94 artikla
Lupa maksaa kansallista taloudellista tukea
1. Jäsenvaltion on pyydettävä komissiolta lupa maksaa jonakin kalenterivuonna asetuksen (EY) N:o 1182/2007 11 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaisesti kansallista taloudellista tukea viimeistään kyseisen vuoden 15 päivänä tammikuuta.
Pyynnön mukana on oltava todisteet siitä, että tuottajien järjestäytymisaste asianomaisella alueella on erityisen alhainen tämän asetuksen 93 artiklan mukaisesti, sekä tiedot asianomaisista tuottajaorganisaatioista, asianomaisen tuen määrästä ja asetuksen (EY) N:o 1182/2007 8 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaisista maksuosuuksista.
2. Komissio hyväksyy tai hylkää pyynnön kolmen kuukauden kuluessa sen esittämisestä. Ellei komissio vastaa tämän määräajan kuluessa, pyyntö katsotaan hyväksytyksi.
95 artikla
Kansallisen taloudellisen tuen hakeminen ja maksaminen
Tuottajaorganisaation on haettava kansallista taloudellista tukea ja jäsenvaltion on maksettava se 70-73 artiklan mukaisesti.
96 artikla
Yhteisön korvauksen enimmäisosuus kansallisen taloudellisen tuen osalta
Yhteisön korvauksen osuus kansallisen taloudellisen tuen osalta on 60 prosenttia tuottajaorganisaatiolle myönnetystä kansallisesta taloudellisesta tuesta.
97 artikla
Yhteisön korvaus kansallisen taloudellisen tuen osalta
1. Jäsenvaltion on haettava yhteisön korvausta sellaisen hyväksytyn kansallisen taloudellisen tuen osalta, joka on tosiasiallisesti maksettu tuottajaorganisaatioille, ennen toimintaohjelman vuosittaista täytäntöönpanoa seuraavan vuoden 1 päivää maaliskuuta.
Pyynnön mukana on oltava todisteet siitä, että asetuksen (EY) N:o 1182/2007 11 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa vahvistettuja edellytyksiä on noudatettu edeltävien kolmen vuoden ajan, sekä tiedot asianomaisista tuottajaorganisaatioista, tosiasiallisesti maksetun tuen määrästä ja asetuksen (EY) N:o 1182/2007 8 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaisesti tosiasiallisesti suoritetuista maksuosuuksista.
2. Komissio joko hyväksyy tai hylkää pyynnön.
3. Kun yhteisön korvaus tuen osalta on hyväksytty, tukikelpoiset menot on ilmoitettava komissiolle komission asetuksen (EY) N:o 883/2006 (29) 5 artiklassa vahvistettua menettelyä noudattaen.
V LUKU
Yleiset säännökset
1 jakso
Tiedonannot
98 artikla
Tuottajaorganisaatioiden raportit
1. Tuottajaorganisaatioiden on toimitettava tukihakemusten liitteenä vuosikertomukset toimintarahastojen täytäntöönpanosta.
Raporteissa on annettava seuraavat tiedot:
a)
edellisenä vuonna toteutetut toimintaohjelmat;
b)
toimintaohjelmiin tehdyt tärkeimmät muutokset; ja
c)
arvioidun ja haetun tuen väliset erot.
2. Vuosiraportissa on esitettävä jokaisen täytäntöönpannun toimintaohjelman osalta:
a)
toimintaohjelmat saavutukset ja tulokset tapauksen mukaan liitteessä XIV esitettyjen yhteisten tuotos- ja tulosindikaattorien perusteella ja tarvittaessa kansallisessa strategiassa esitettyjen täydentävien tuotos- ja tulosindikaattorien perusteella; ja
b)
yhteenveto ohjelman hallinnoinnissa esiintyneistä ongelmista sekä ohjelman täytäntöönpanon laadun ja tehokkuuden varmistamiseksi toteutetut toimenpiteet.
Vuosiraportissa on tapauksen mukaan mainittava, millaiset tehokkaat järjestelyt on otettu käyttöön kansallisen strategian ja asetuksen (EY) N:o 1182/2007 9 artiklan 5 kohdan mukaisesti ympäristön suojaamiseksi ympäristöpaineilta, joita toimintaohjelmassa rahoitettavat investoinnit mahdollisesti lisäävät.
3. Toimintaohjelman viimeisenä vuonna 1 kohdassa tarkoitetun vuosiraportin korvaa loppuraportti.
Loppuraportista on käytävä ilmi, missä määrin ohjelmien tavoitteet on saavutettu. Siinä on selvitettävä toimia ja/tai menetelmiä koskevat muutokset sekä yksilöitävä ohjelman täytäntöönpanon onnistumiseen tai epäonnistukseen vaikuttaneet tekijät, jotka on otettu tai otetaan huomioon seuraavia toimintaohjelmia valmisteltaessa tai voimassa olevia toimintaohjelmia muutettaessa.
4. Jos tuottajaorganisaatio ei toimita jäsenvaltiolle tässä asetuksessa tai asetuksessa (EY) N:o 1182/2007 edellytettyä tiedonantoa tai jos tiedonanto on jäsenvaltioiden hallussa olevien puolueettomien tietojen perusteella virheellinen, jäsenvaltion on keskeytettävä asianomaisen tuottajaorganisaation hyväksyntä seuraavan vuoden ajaksi kunnes toimitetaan asianmukainen tiedonanto, sanotun kuitenkaan rajoittamatta tämän asetuksen erityissäännösten soveltamista.
Jäsenvaltion on annettava tämän asetuksen 99 artiklan 3 kohdassa tarkoitetussa vuosiraportissa tiedot tällaisista tapauksista.
99 artikla
Jäsenvaltioilta edellytetyt tiedonannot
1. Jäsenvaltion on nimettävä yksi toimivaltainen viranomainen vastaamaan komission ja jäsenvaltioiden välisestä viestinnästä, joka koskee tuottajaorganisaatioita, tuottajaryhmittymiä ja tuottajaorganisaatioiden liittoja. Sen on ilmoitettava komissiolle nimeämisestä ja annettava sille tiedoksi viranomaisen yhteystiedot.
2. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle viimeistään 31 päivänä tammikuuta kyseisen vuoden osalta hyväksytty toimintarahaston kokonaismäärä kaikkien toimintaohjelmien osalta. Tiedonannossa on mainittava selkeästi toimintarahaston kokonaismäärä ja kokonaismäärä, jolla yhteisö rahoittaa kyseistä toimintarahastoa. Määrät on eriteltävä määriin, jotka johtuvat kriisinehkäisy- ja kriisinhallintatoimenpiteistä ja muista toimenpiteistä.
3. Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle viimeistään kunkin vuoden 15 päivänä marraskuuta tuottajaorganisaatioita ja tuottajaryhmittymiä sekä edellisen vuoden toimintarahastoja, toimintaohjelmia ja hyväksymissuunnitelmia koskeva vuosiraportti. Vuosiraportin on sisällettävä erityisesti liitteessä XIII esitetyt tiedot.
2 jakso
Tarkastukset
100 artikla
Yksilöllisen tunnistuksen järjestelmä
Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kaikkiin saman tuottajaorganisaation tai tuottajaryhmittymän jättämiin tukihakemuksiin sovelletaan yksilöllisen tunnistuksen järjestelmää. Tunnistustavan tulee olla yhteensopiva neuvoston asetuksen (EY) N:o 1782/2003 (30) 18 artiklan 1 kohdan f alakohdassa tarkoitetun tunnistetietojen kirjaamisjärjestelmän kanssa.
101 artikla
Tukihakemukset
Jäsenvaltioiden on säädettävä tukihakemusten, hyväksymishakemusten, toimintaohjelmien hyväksymispyyntöjen sekä maksupyyntöjen jättämistä koskevista asianmukaisista menettelyistä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta tämän asetuksen erityissäännösten soveltamista.
102 artikla
Otanta
Jos tarkastukset on aiheellista tehdä otantana, jäsenvaltioiden on varmistuttava näiden tarkastusten luonteen ja suoritustiheyden sekä riskianalyysin perusteella, että tarkastukset soveltuvat asianomaiseen toimenpiteeseen.
103 artikla
Hallinnolliset tarkastukset
Hallinnolliset tarkastukset on tehtävä kaikille tukihakemuksille ja maksupyynnöille, ja niiden on koskettava kaikkia seikkoja, jotka on mahdollista ja tarkoituksenmukaista tarkastaa hallinnollisin keinoin. Menettelyissä on vaadittava, että toteutetut toimet, tarkastustulokset ja poikkeavuuksien vuoksi toteutetut toimenpiteet kirjataan.
104 artikla
Paikalla tehtävät tarkastukset
1. Jokaisesta paikalla tehtävästä tarkastuksesta on laadittava seurantaraportti, jonka perusteella on mahdollista tutkia tehtyihin tarkastuksiin liittyviä tietoja. Raportissa on ilmoitettava erityisesti:
a)
tarkastettu tukijärjestelmä ja -hakemus;
b)
läsnä olleet henkilöt;
c)
tarkastetut toimet, toimenpiteet ja asiakirjat; ja
d)
tarkastuksen tulokset.
2. Tuensaajalle voidaan antaa mahdollisuus allekirjoittaa raportti, ilmoittaa olleensa paikalla tarkastuksen aikana ja lisätä huomautuksiaan. Jos havaitaan sääntöjenvastaisuuksia, tuensaajalle voidaan antaa jäljennös seurantaraportista.
3. Paikalla tehtävistä tarkastuksista voidaan antaa ennakkoilmoitus edellyttäen, että tarkastuksen tavoite ei vaarannu. Ennakkoilmoitukset olisi annettava mahdollisimman myöhään.
4. Tässä asetuksessa säädetyt paikalla tehtävät tarkastukset ja muut yhteisön säännöissä säädetyt tarkastukset on tehtävä mahdollisuuksien mukaan samanaikaisesti. Eri viranomaiset voivat kuitenkin vuonna 2008 tehdä paikalla tarkastuksia eri aikoihin.
105 artikla
Hyväksymishakemusten ja toimintaohjelmien hyväksyminen
1. Ennen kuin jäsenvaltio hyväksyy tuottajaorganisaation asetuksen (EY) N:o 1182/2007 4 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaisesti, sen on tehtävä ennen hyväksynnän myöntämistä tuottajaorganisaatiolle paikalla tarkastus hyväksymisedellytysten noudattamisen varmistamiseksi.
2. Ennen kuin toimivaltainen kansallinen viranomainen hyväksyy toimintaohjelman 65 artiklan mukaisesti, sen on tarkastettava hyväksyttäväksi esitetty toimintaohjelma ja tapauksen mukaan muutospyyntö kaikin soveltuvin keinoin, paikalla tehtävä tarkastus mukaan luettuna. Tarkastusten on koskettava erityisesti:
a)
edellä olevan 61 artiklan 1 kohdan a, b ja e alakohdan mukaisesti toimitettujen tietojen paikkansapitävyyttä;
b)
sitä, ovatko ohjelmat asetuksen (EY) N:o 1182/2007 9 artiklan, kansallisen säännöstön ja kansallisen strategian mukaisia;
c)
toimien ja ehdotettujen menojen tukikelpoisuutta;
d)
ohjelmien johdonmukaisuutta ja teknistä laatua sekä sitä, ovatko arviot, tukisuunnitelma ja täytäntöönpanosuunnitelma perusteltuja. On tarkistettava myös, onko vahvistettu mitattavissa olevat tavoitteet niiden saavuttamisen seuraamiseksi, ja voidaanko vahvistetut tavoitteet saavuttaa panemalla täytäntöön ehdotetut toimet; ja
e)
hakemuksen kohteena olevien toimien yhdenmukaisuutta sovellettavien kansallisten ja yhteisön sääntöjen kanssa, jotka koskevat erityisesti julkisia hankintoja, valtiontukea ja muita kansallisessa säännöstössä tai kansallisessa strategiassa vahvistettuja asiaankuuluvia pakollisia vaatimuksia.
106 artikla
Toimintaohjelmiin liittyvien tukihakemusten tarkastukset
Jäsenvaltioiden on ennen tuen myöntämistä tehtävä kaikille tukihakemuksille hallinnollisia tarkastuksia ja otantaan perustuvia tarkastuksia paikalla.
107 artikla
Toimintaohjelmiin liittyvien tukihakemusten hallinnolliset tarkastukset
1. Maksupyyntöjä koskevissa hallinnollisissa tarkastuksissa on tarkastettava erityisesti seuraavat seikat sikäli kuin tämä on kyseisen hakemuksen osalta tarkoituksenmukaista:
a)
hakemuksen mukana toimitettu vuosiraportti tai tapauksen mukaan loppuraportti toimintaohjelman täytäntöönpanosta;
b)
kaupan pidetyn tuotannon arvo, maksuosuudet toimintarahastoon ja aiheutuneet menot;
c)
tuotteiden ja palveluiden toimitus ja ilmoitettujen menojen todenmukaisuus;
d)
toteutettujen toimien yhdenmukaisuus hyväksyttyyn toimintaohjelmaan sisältyvien toimien kanssa; ja
e)
määrättyjen rahallisten tai muiden rajojen ja enimmäismäärien noudattaminen.
2. Toimintaohjelmassa rahoitettujen maksujen tueksi on esitettävä maksun suorittamisen todistavat laskut tai asiakirjat. Jos tämä ei ole mahdollista, maksujen tueksi on esitettävä vastaavalla tavalla todistusvoimaiset kirjanpitoasiakirjat. Laskujen on oltava 52 artiklan 7 kohdan mukaisesti tuottajaorganisaation, tuottajaorganisaatioiden liiton, tuottajaryhmittymän tai tytäryrityksen taikka jäsenvaltion luvalla yhden tai useamman sen jäsenen nimiin kirjoitettuja.
108 artikla
Toimintaohjelmiin liittyvien tukihakemusten paikalla tehtävät tarkastukset
1. Jäsenvaltioiden on 70 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen tukihakemusten tarkastusten yhteydessä tehtävä tuottajaorganisaatioille tarkastuksia paikalla tuen tai sen loppuosan myöntämisedellytysten noudattamisen varmistamiseksi asianomaisena vuonna.
Tarkastusten on koskettava erityisesti:
a)
hyväksymisedellytysten noudattamista asianomaisena vuonna;
b)
toimintarahaston käyttöä tiettynä vuonna, ennakkomaksua tai osittaista maksua koskevissa maksupyynnöissä ilmoitetut menot mukaan luettuina; ja
c)
toisen tason tarkastuksia, jotka koskevat markkinoiltapoistoon, raakana korjaamiseen ja korjaamatta jättämiseen liittyviä menoja.
2. Edellä 1 kohdassa tarkoitettujen tarkastusten on katettava vuosittain merkittävä otos hakemuksista. Jäsenvaltioissa, joissa on enemmän kuin kymmenen hyväksyttyä tuottajaorganisaatiota, otoksen on käsitettävä vähintään 30 prosenttia tuen kokonaismäärästä. Muissa tapauksissa kussakin tuottajaorganisaatiossa on tehtävä tarkastuskäynti vähintään kerran kolmessa vuodessa.
Kukin tuottajaorganisaatio on tarkastettava vähintään kerran ennen toimintaohjelman viimeiseen vuoteen liittyvän tuen tai sen loppuosan maksua.
3. Paikalla tehtävien tarkastusten tulokset on arvioitava sen selvittämiseksi, koskevatko mahdolliset ongelmat koko järjestelmää, jolloin niitä saattaa esiintyä muiden vastaavien toimenpiteiden, tuensaajien tai elinten yhteydessä. Arvioinnissa on määriteltävä myös tällaisten tilanteiden syyt ja mahdollinen tarve suorittaa lisätutkimuksia ja toteuttaa ennaltaehkäiseviä tai korjaavia toimenpiteitä.
Jos tarkastuksissa paljastuu merkittäviä sääntöjenvastaisuuksia yhdellä alueella, yhdessä alueen osassa tai jossakin tietyssä tuottajaorganisaatiossa, jäsenvaltion on suoritettava lisätarkastuksia kyseisen vuoden aikana ja korotettava seuraavana vuonna tarkastettavien hakemusten prosenttiosuutta.
4. Jäsenvaltioiden on määriteltävä tarkastettavat tuottajaorganisaatiot riskianalyysin perusteella.
Riskinanalyysissä on otettava erityisesti huomioon
a)
tuen määrä;
b)
edellisten vuosien aikana tehtyjen tarkastusten tulokset;
c)
satunnaisotanta; ja
d)
muut jäsenvaltioiden määrittelemät muuttujat, erityisesti, ottavatko tuottajaorganisaatiot osaa jäsenvaltion tai riippumattoman varmennuslaitoksen virallisesti hyväksymään laadunvarmistusohjelmaan.
109 artikla
Toimintaohjelmiin liittyvien toimenpiteiden paikalla tehtävät tarkastukset
1. Jäsenvaltioiden on toimintaohjelmiin liittyvien toimenpiteiden paikalla tehtävissä tarkastuksissa tarkistettava erityisesti seuraavat seikat:
a)
toimintaohjelmaan sisältyvien toimien täytäntöönpano;
b)
onko toimen täytäntöönpano tai aiottu täytäntöönpano yhdenmukainen hyväksytyssä toimintaohjelmassa kuvatun käytön kanssa;
c)
vastaavatko riittävän moniin menokohtiin liittyvät menot laadultaan ja ajoitukseltaan yhteisön säännöksiä ja hyväksyttyjä eritelmiä;
d)
onko aiheutuneiden menojen todisteena kirjapitoasiakirjoja tai muita asiakirjoja; ja
e)
kaupan pidetyn tuotannon arvo.
2. Kaupan pidetyn tuotannon arvo on tarkistettava kansallisen lainsäädännön mukaisen kirjanpitojärjestelmän tietojen perusteella.
Jäsenvaltio voi tätä varten päättää, että kaupan pidetyn tuotannon arvoa koskeva ilmoitus on varmennettava samalla tavoin kuin kansallisen lainsäädännön mukaisen kirjanpitojärjestelmän tiedot.
Kaupan pidetyn tuotannon arvoa koskeva ilmoitus voidaan tarkistaa ennen asianomaisen tukihakemuksen jättämistä.
3. Paikalla tehtäviin tarkastuksiin on poikkeuksellisia olosuhteita lukuun ottamatta sisällyttävä tarkastuskäynti toimeen, tai jos toimi on aineeton, toimen suorittajaan. Yksittäisillä tiloilla, jotka kuuluvat 108 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuun otokseen, toteutettavien toimien osalta on tehtävä ainakin yksi tarkastuskäynti niiden täytäntöönpanon varmistamiseksi.
Jäsenvaltio voi kuitenkin päättää olla tekemättä tarkastuskäyntejä pienemmissä toimissa tai kun se katsoo, että tuen saannin edellytysten noudattamatta jättämisen tai toimen toteutumatta jättämisen riski on alhainen. Kyseinen päätös ja sen perustelut on kirjattava.
4. Paikalla tehtävien tarkastusten on koskettava kaikkia tuottajaorganisaation tai sen jäsenten sitoumuksia ja velvoitteita, jotka on tarkastuskäynnin aikana mahdollista tarkastaa.
5. Ainoastaan ne tarkastukset, jotka täyttävät kaikki tämän artiklan vaatimukset, voidaan ottaa huomioon 108 artiklan 2 kohdassa vahvistetun tarkastusprosentin saavuttamista määriteltäessä.
110 artikla
Markkinoiltapoistotoimien ensimmäisen tason tarkastukset
1. Jäsenvaltioiden on tehtävä jokaiselle tuottajaorganisaatiolle markkinoiltapoistotoimia koskevia ensimmäisen tason tarkastuksia, joihin kuuluu markkinoilta poistettujen tuotteiden asiakirja- ja tunnistustarkastus ja, tarvittaessa otoksen perusteella, painon fyysinen tarkastus sekä 77 artiklassa tarkoitettujen säännösten noudattamisen tarkastaminen II osaston II luvussa vahvistettujen yksityiskohtaisten sääntöjen mukaisesti. Tarkastukset on tehtävä 79 artiklan 1 kohdassa säädetyn ilmoituksen vastaanottamisen jälkeen 79 artiklan 2 kohdassa säädetyissä määräajoissa.
2. Edellä olevassa 1 kohdassa säädettyjen ensimmäisen tason tarkastusten on koskettava 100:aa prosenttia markkinoilta poistettujen tuotteiden määrästä. Kyseisen tarkastuksen jälkeen markkinoilta muutoin kuin ilmaisjakelua varten poistetut tuotteet on denaturoitava tai toimitettava jalostusteollisuudelle toimivaltaisten viranomaisten läsnä ollessa jäsenvaltion 81 artiklan mukaisesti vahvistamin edellytyksin.
Kun tuotteet on tarkoitettu ilmaisujakeluun, jäsenvaltio voi kuitenkin tarkastaa tämän artiklan 2 kohdassa säädettyä pienemmän prosenttiosuuden, jonka on kuitenkin oltava vähintään 10 prosenttia asianomaisista määristä markkinointivuoden aikana. Tarkastus voidaan tehdä tuottajaorganisaatiossa ja/tai tuotteiden vastaanottajien tiloissa. Jos tarkastuksissa ilmenee merkittäviä sääntöjenvastaisuuksia, toimivaltaisten viranomaisten on tehtävä lisätarkastuksia.
111 artikla
Markkinoiltapoistotoimien toisen tason tarkastukset
1. Jäsenvaltioiden on 108 artiklassa tarkoitettujen tarkastusten yhteydessä tehtävä toisen tason tarkastuksia.
Jäsenvaltioiden on vahvistettava perusteet, joiden mukaan ne tarkastelevat ja arvioivat riskiä siitä, että jokin tietty tuottajaorganisaatio on toteuttanut lainsäädännön vastaisia markkinoiltapoistotoimia. Näiden perusteiden on koskettava muun muassa aiempien ensimmäisen ja toisen tason tarkastusten aikaisia havaintoja sekä sitä, onko tuottajaorganisaatio ottanut käyttöön jonkinlaisen laadunvarmennusmenetelmän. Jäsenvaltioiden on vahvistettava näiden perusteiden mukaisesti jokaisen tuottajaorganisaation osalta toisen tason tarkastusten vähimmäismäärä.
2. Toisen tason tarkastuksiin kuuluu tuottajaorganisaatioiden ja markkinoilta poistettujen tuotteiden vastaanottajien tiloissa tehtäviä tarkastuksia sen varmistamiseksi, että yhteisön tuen maksamista koskevia edellytyksiä noudatetaan. Näihin tarkastuksiin on sisällyttävä erityisesti:
a)
sen varasto- ja rahoituskirjanpidon tarkastus, jota kaikkien yhden tai useamman markkinoiltapoistotoimen kuluvan markkinointivuoden aikana toteuttavien tuottajaorganisaatioiden on pidettävä;
b)
maksupyyntöihin merkittyjen kaupan pidettyjen määrien tarkastaminen erityisesti tarkistamalla varasto- ja rahoituskirjanpito, laskut ja tarvittaessa niiden paikkansapitävyys sekä kyseisten ilmoitusten yhteensopivuus asianomaisten tuottajaorganisaatioiden kirjanpito- ja/tai verotietojen kanssa;
c)
kirjanpidon asianmukaisen hoidon tarkastaminen erityisesti tarkastamalla tuottajaorganisaatioiden saamien, maksupyynnöissä ilmoitettujen nettotulojen todenperäisyys, mahdollisten markkinoilta poistamisesta perittyjen kustannusten oikeasuhteisuus, kirjanpitomerkinnät, jotka liittyvät tuottajaorganisaatioiden yhteisön tuen saamiseen ja sen mahdolliseen maksamiseen tuottajaorganisaatioiden jäsenille, sekä tällaisten merkintöjen välinen johdonmukaisuus; ja
d)
maksupyynnöissä ilmoitetun markkinoilta poistettujen tuotteiden määräpaikan ja asianmukaisen denaturoinnin tarkastaminen sekä sen varmistaminen, että tuottajaorganisaatiot ja vastaanottajat noudattavat tämän asetuksen säännöksiä.
3. Edellä olevassa 2 kohdassa tarkoitetut tarkastukset on tehtävä asianomaisille tuottajaorganisaatioille ja niihin liittyville vastaanottajille. Jokaisen tarkastuksen yhteydessä on tarkastettava muun muassa vähintään 5:tä prosenttia tuottajaorganisaatioiden markkinointivuoden aikana markkinoilta poistamista määristä edustava otos markkinoiltapoistotoimia.
4. Edellä olevan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitetussa varasto- ja rahoituskirjanpidossa on eriteltävä kunkin markkinoilta poistettavan tuotteen osalta määrinä seuraavat liikkeet:
a)
tuottajaorganisaation jäsenten ja muiden tuottajaorganisaatioiden jäsenten asetuksen (EY) N:o 1182/2007 3 artiklan 3 kohdan b ja c alakohdan mukaisesti toimittama tuotanto;
b)
tuottajaorganisaatioiden myynti jaoteltuna tuoremarkkinoille valmistettuihin ja muun tyyppisiin tuotteisiin (mukaan luettuna jalostukseen tarkoitettu raaka-aine); ja
c)
markkinoilta poistetut tuotteet.
5. Edellä olevan 4 kohdan c alakohdassa tarkoitettu tuotteiden määräpaikan tarkastaminen koostuu erityisesti seuraavista:
a)
vastaanottajien pitämän erityisen kirjanpidon tarkastaminen pistokokeena ja tarvittaessa sen yhteensopivuus kansallisessa lainsäädännössä edellytetyn kirjanpidon kanssa; ja
b)
sovellettavien ympäristöön liittyvien edellytysten noudattamisen tarkastaminen.
6. Jos toisen tason tarkastuksissa havaitaan merkittäviä sääntöjenvastaisuuksia, toimivaltaisten viranomaisten on tehtävä perusteellisempia toisen tason tarkastuksia kyseisenä markkinointivuonna ja lisättävä asianomaisille tuottajaorganisaatioille tai niiden liitoille tehtäviä toisen tason tarkastuksia seuraavana markkinointivuonna.
112 artikla
Raakana korjaaminen ja korjaamatta jättäminen
1. Jäsenvaltion on ennen raakana korjaamista tarkastettava paikalla, että asianomaiset tuotteet eivät ole vaurioituneita ja että lohko on pidetty hyvässä kunnossa. Jäsenvaltion on raakana korjaamisen jälkeen tarkastettava, että asianomainen ala on korjattu kokonaan ja että korjatut tuotteet on denaturoitu.
Jäsenvaltion on satokauden jälkeen tarkistettava 86 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu odotettuun markkinatilanteeseen perustuvan analyysin paikkansapitävyys. Sen on myös analysoitava odotetun ja todellisen markkinatilanteen eroja.
2. Jäsenvaltion on ennen korjaamatta jättämistä tarkastettava paikalla, että asianomainen ala on pidetty kunnossa, että satoa ei ole jo korjattu osittain ja että tuote on hyvin kehittynyt ja olisi yleisesti ottaen laadultaan virheetön, aito ja kauppakelpoinen.
Jäsenvaltion on huolehdittava, että tuotanto denaturoidaan. Jos tämä ei ole mahdollista, sen on varmistettava sadonkorjuukauden aikana yhdellä tai useammalla tarkastuskäynnillä, että satoa ei korjata.
3. Edellä olevan 111 artiklan 1, 2, 3 ja 6 kohtaa sovelletaan soveltuvin osin.
113 artikla
Ennen tuottajaryhmittymän hyväksymissuunnitelman hyväksymistä tehtävät tarkastukset
1. Jäsenvaltion on ennen asetuksen (EY) N:o 1182/2007 7 artiklan 1 kohdan mukaisen tuottajaryhmittymän hyväksymissuunnitelman hyväksymistä tehtävä oikeussubjektille tai sen tarkoin määritellylle osalle tarkastus paikalla.
2. Jäsenvaltion on todennettava kaikin asianmukaisin keinoin, myös paikalla tehtävin tarkastuksin
a)
hyväksymissuunnitelmassa annettujen tietojen oikeellisuus;
b)
suunnitelman taloudellinen johdonmukaisuus ja tekninen laatu sekä se, ovatko arviot ja täytäntöönpanosuunnitelma perusteltuja;
c)
toimien tukikelpoisuus sekä ehdotettujen menojen tukikelpoisuus ja kohtuullisuus; ja
d)
hakemuksen kohteena olevien toimien yhdenmukaisuus sovellettavien kansallisten ja yhteisön sääntöjen kanssa (erityisesti julkisia hankintoja ja valtiontukea koskevien sääntöjen kanssa) sekä muiden kansallisessa säännöstössä tai kansallisessa strategiassa vahvistettujen asiaankuuluvien pakollisten vaatimusten kanssa.
114 artikla
Tuottajaryhmittymien tukihakemusten tarkastukset
1. Jäsenvaltioiden on ennen tuen myöntämistä tehtävä kaikille tuottajaryhmittymien tekemille tukihakemuksille hallinnollisia tarkastuksia ja näytteisiin perustuvia tarkastuksia paikalla.
2. Jäsenvaltioiden on 47 artiklassa tarkoitettujen tukihakemusten jättämisen jälkeen tehtävä tuottajaryhmittymille tarkastuksia paikalla tuen myöntämisedellytysten noudattamisen varmistamiseksi asianomaisena vuonna.
Tarkastusten on koskettava erityisesti:
a)
hyväksymisedellytysten noudattamista asianomaisena vuonna; ja
b)
kaupan pidetyn tuotannon arvoa sekä hyväksymissuunnitelmaan sisältyvien toimenpiteiden täytäntöönpanoa ja aiheutuneita menoja.
3. Edellä 2 kohdassa tarkoitettujen tarkastusten on katettava vuosittain merkittävä otos hakemuksista. Otoksen on käsitettävä vähintään 30 prosenttia tuen kokonaismäärästä.
Kaikille tuottajaryhmittymille on tehtävä tarkastus vähintään joka viides vuosi.
4. Sovelletaan 107 ja 109 artiklaa soveltuvin osin.
115 artikla
Kansainväliset tuottajaorganisaatiot ja kansainväliset tuottajaorganisaatioiden liitot
1. Jäsenvaltiolla, jossa kansainvälisen tuottajaorganisaation tai kansainvälisen tuottajaorganisaatioiden liiton kotipaikka sijaitsee, on kokonaisvastuu kyseiselle tuottajaorganisaatiolle tai liitolle tehtävien tarkastusten järjestämisestä ja tarvittavien seuraamusten soveltamisesta.
2. Muiden jäsenvaltioiden, joiden on annettava 30 artiklan 2 kohdan c alakohdassa ja 37 artiklan 2 kohdan c alakohdassa tarkoitettua hallinnollista yhteistyötä, on tehtävä tällaiset tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitetun jäsenvaltion edellyttämät hallinnolliset ja paikalla tehtävät tarkastukset ja ilmoitettava niiden tuloksista. Niiden on noudatettava 1 kohdassa tarkoitetun jäsenvaltion vahvistamia määräaikoja.
3. Tuottajaorganisaatioon, toimintaohjelmaan ja toimintarahastoon sovelletaan 1 kohdassa tarkoitetussa jäsenvaltiossa sovellettavia sääntöjä. Ympäristöön ja kasvien terveyteen liittyvissä kysymyksissä sekä markkinoiltapoistettujen tuotteiden hävittämisessä sovelletaan kuitenkin sen jäsenvaltion sääntöjä, jossa tuotanto tapahtuu.
3 jakso
Seuraamukset
116 artikla
Hyväksymisedellytysten noudattamatta jättäminen
1. Jäsenvaltion on peruttava tuottajaorganisaation hyväksyntä, jos hyväksymisedellytysten noudattamatta jättäminen on merkittävää ja johtuu tuottajaorganisaation tahallisesta toiminnasta tai vakavasta laiminlyönnistä.
Jäsenvaltion on erityisesti peruttava tuottajaorganisaation hyväksyntä, jos hyväksymisedellytysten noudattamatta jättäminen liittyy
a)
23 tai 25 artiklan, 28 artiklan 1 ja 2 kohdan tai 33 artiklan vaatimusten rikkomiseen; tai
b)
tilanteeseen, jossa kaupan pidetyn tuotannon arvo on kahtena perättäisenä vuonna jäsenvaltion asetuksen (EY) N:o 1182/2007 4 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaisesti asettamaa rajaa alhaisempi.
Tämän kohdan mukaisesti tehty hyväksynnän peruutus tulee voimaan päivänä, jona hyväksymisedellytykset eivät enää täyty, jollei kansallisen tason vanhentumisaikoja koskevasta horisontaalisesta lainsäädännöstä muuta johdu.
2. Jos 1 kohtaa ei voida soveltaa, jäsenvaltion on keskeytettävä tuottajaorganisaation hyväksyntä, jos hyväksymisedellytysten noudattamatta jättäminen on merkittävää mutta tilapäistä.
Hyväksynnän ollessa keskeytetty tukea ei saa maksaa. Keskeytys tulee voimaan tarkastuksen tekopäivänä ja päättyy sen tarkastuksen tekopäivänä, joka osoittaa asianomaisten edellytysten täyttyvän.
Hyväksynnän keskeyttäminen ei saa kestää yli 12:ta kuukautta. Jos asianomaiset edellytykset eivät täyty 12 kuukauden kuluessa, hyväksyntä peruutetaan.
Jäsenvaltio voi suorittaa maksuja 71 artiklassa vahvistetun määräajan päätyttyä, jos se on tarpeen tämän kohdan soveltamiseksi.
3. Muissa tapauksissa, joissa hyväksymisedellytyksiä jätetään noudattamatta, mutta 1 ja 2 kohtaa ei voida soveltaa, jäsenvaltioiden on lähetettävä varoituskirje, jossa esitetään toteutettavat korjaavat toimenpiteet. Jäsenvaltio voi lykätä tuen maksamista, kunnes korjaavat toimenpiteet on toteutettu.
Jos korjaavia toimenpiteitä ei ole toteutettu 12 kuukauden kuluessa, sitä pidetään edellytysten merkittävänä noudattamatta jättämisenä, jolloin sovelletaan 2 kohtaa.
117 artikla
Petokset
1. Jäsenvaltion on peruttava hyväksyntä, jos tuottajaorganisaation, tuottajaorganisaatioiden liiton tai tuottajaryhmittymän todetaan syyllistyneen petokseen asetuksen (EY) N:o 1182/2007 soveltamisalaan kuuluvan tuen osalta, sanotun kuitenkaan rajoittamatta muiden yhteisön ja kansallisen lainsäädännön mukaisten seuraamusten soveltamista.
2. Jäsenvaltio voi peruuttaa hyväksynnän tai keskeyttää maksut, jos tuottajaorganisaation, tuottajaorganisaatioiden liiton tai tuottajaryhmittymän epäillään syyllistyneen petokseen asetuksen (EY) N:o 1182/2007 soveltamisalaan kuuluvan tuen osalta.
118 artikla
Tuottajaryhmittymät
1. Jäsenvaltioiden on sovellettava hyväksymissuunnitelmiin 116 ja/tai 119 artiklassa säädettyjä seuraamuksia soveltuvin osin.
2. Sen lisäksi, mitä 1 kohdassa säädetään, jos tuottajaryhmittymää ei hyväksytä tuottajaorganisaatioksi jäsenvaltion 51 artiklan 4 kohdan mukaisesti vahvistamassa määräajassa, jäsenvaltion on perittävä takaisin
a)
100 prosenttia tuottajaryhmittymälle maksetusta tuesta, jos hyväksyntää ei myönnetty tuottajaryhmittymän tahallisen toiminnan tai vakavan laiminlyönnin vuoksi; tai
b)
50 prosenttia tuottajaryhmittymälle maksetusta tuesta kaikissa muissa tapauksissa.
119 artikla
Toimintaohjelma
1. Maksut on laskettava todetun tukikelpoisuuden perusteella.
2. Jäsenvaltion on tarkasteltava tuensaajalta vastaanotettua tukihakemusta ja vahvistettava tukikelpoiset määrät. Sen on vahvistettava:
a)
määrä, joka olisi maksettava tuensaajalle yksinomaan hakemuksen perusteella;
b)
määrä, joka olisi maksettava tuensaajalle hakemuksen tukikelpoisuuden tarkastelun jälkeen.
3. Jos 2 kohdan a alakohdan mukaisesti vahvistettu määrä on yli kolme prosenttia suurempi kuin 2 kohdan b alakohdan mukaisesti vahvistettu määrä, tuensaajalle tosiasiallisesti maksettavaan määrään sovelletaan vähennystä. Vähennyksen määrä on 2 kohdan a ja b alakohdan mukaisesti laskettujen määrien erotus.
Vähennystä ei kuitenkaan sovelleta, jos tuottajaorganisaatio tai tuottajaryhmittymä voi osoittaa, ettei se ole vastuussa tukeen kelpaamattoman määrän sisällyttämisestä.
4. Edellä olevaa 2 ja 3 kohtaa sovelletaan soveltuvin osin paikalla tehtävissä tarkastuksissa havaittuihin tukeen kelpaamattomiin menoihin.
5. Jos kaupan pidetyn tuotannon arvo ilmoitetaan ja tarkastetaan ennen tukihakemuksen jättämistä, vähennystä sovelletaan kaupan pidetyn tuotannon arvoon, jota käytetään maksettavien määrien laskennassa 2 ja 3 kohdan mukaisesti.
6. Jos tuensaajan todetaan tarkoituksellisesti tehneen virheellisen ilmoituksen, asianomainen toimi on suljettava toimintaohjelmaan tai hyväksymissuunnitelmaan liittyvän tuen ulkopuolelle ja mahdolliset kyseisen toimen osalta jo maksetut määrät on perittävä takaisin. Lisäksi tuensaaja on jätettävä seuraavana vuonna kyseisen toimen osalta asianomaisessa toimintaohjelmassa maksettavan tuen ulkopuolelle.
120 artikla
Markkinoiltapoistotoimien ensimmäisen tason tarkastuksiin liittyvät seuraamukset
Jos 110 artiklassa tarkoitetussa tarkastuksessa havaitaan 77 artiklassa tarkoitettuihin kaupan pitämisen vaatimuksiin tai vähimmäisvaatimuksiin liittyviä sääntöjenvastaisuuksia, tuensaajan on maksettava seuraamuksena
a)
korvauksen määrä, sellaisena kuin se on laskettuna kaupan pitämisen vaatimukset tai vähimmäisvaatimukset täyttämättömien, markkinoilta poistettujen määrien perusteella, jos kyseiset määrät ovat alle 10 prosenttia 79 artiklan mukaisesti kyseisen markkinoiltapoiston osalta ilmoitetuista määristä;
b)
korvauksen määrä kaksinkertaisena, jos kyseiset määrät ovat 10-25 prosenttia ilmoitetuista määristä; tai
c)
korvauksen määrä koko 79 artiklan mukaisesti ilmoitetulta määrältä, jos kyseiset määrät ovat yli 25 prosenttia ilmoitetuista määristä.
121 artikla
Muut tuottajaorganisaatioihin sovellettavat seuraamukset markkinoiltapoistotoimien osalta
1. Edellä olevassa 119 artiklassa tarkoitetut seuraamukset liittyvät tukeen, jota on haettu markkinoiltapoistotoimille osana toimintaohjelman menoja.
2. Markkinoiltapoistotoimeen liittyviä menoja pidetään tukeen kelpaamattomina, jos myyntiin saattamattomia tuotteita ei ole hävitetty jäsenvaltion 81 artiklan 1 kohdan mukaisesti säätämällä tavalla tai jos markkinoiltapoistolla tai tuotteiden käyttötarkoituksella on kielteinen vaikutus ympäristöön tai kasvien terveyteen 81 artiklan 1 kohdan mukaisesti annettujen säännösten vastaisesti.
122 artikla
Markkinoilta poistettujen tuotteiden vastaanottajiin sovellettavat seuraamukset
Silloin kun 110 ja 111 artiklan mukaisesti tehtyjen tarkastusten yhteydessä todetaan vastaanottajasta johtuvia sääntöjenvastaisuuksia, sovelletaan seuraavia seuraamuksia:
a)
tuensaaja menettää mahdollisuutensa ottaa vastaan markkinoilta poistettuja tuotteita; ja
b)
markkinoilta poistettujen tuotteiden vastaanottajien on maksettava takaisin vastaanottamiensa tuotteiden arvo, johon lisätään lajittelu-, pakkaus- ja kuljetuskustannukset jäsenvaltion vahvistamien sääntöjen mukaisesti. Tällöin tuottajaorganisaation on maksettava takaisiin yhteisön tuki.
Edellä olevassa a alakohdassa säädetty seuraamus tulee voimaan välittömästi vähintään yhdeksi markkinointivuodeksi, ja sitä jatketaan sääntöjenvastaisuuden vakavuuden mukaan.
123 artikla
Raakana korjaaminen ja korjaamatta jättäminen
1. Jos raakana korjaamisen osalta havaitaan, että tuottajaorganisaatio ei ole täyttänyt velvoitteitaan, sen on maksettava seuraamuksena korvauksen määrä, joka liittyy alaan, jonka osalta velvoitteita ei ole täytetty. Velvoitteiden täyttämättä jättämiseen kuuluvat tapaukset, joissa
a)
jäsenvaltio havaitsee 112 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitetussa tarkistuksessa, että raakana korjaaminen ei ollut tuolloin odotettua markkinatilannetta koskevan analyysin mukaan perusteltua;
b)
raakana korjattavaksi ilmoitettu ala ei kuulu raakana korjaamisen toimenpiteen soveltamisalaan; tai
c)
alaa ei ole korjattu kokonaan tai tuotantoa ei ole denaturoitu.
2. Jos korjaamatta jättämisen osalta havaitaan, että tuottajaorganisaatio ei ole täyttänyt velvoitteitaan, sen on maksettava seuraamuksena korvauksen määrä, joka liittyy alaan, jonka osalta velvoitteita ei ole täytetty. Velvoitteiden täyttämättä jättämiseen kuuluvat tapaukset, joissa
a)
korjaamatta jätetyksi ilmoitettu ala ei kuulu korjaamatta jättämisen soveltamisalaan;
b)
sato on kuitenkin korjattu kokonaan tai osittain; tai
c)
ympäristölle ja kasvien terveydelle on ollut kielteisiä vaikutuksia, joista tuottajaorganisaatio on vastuussa.
3. Edellä olevan 1 ja 2 kohdan seuraamuksia sovelletaan 119 artiklan mukaisesti tukiin tehtyjen vähennysten lisäksi.
124 artikla
Paikalla tehtävän tarkastuksen estäminen
Jos tuottajaorganisaatio taikka sen jäsen tai edustaja estää tarkastuksen paikalla tekemisen, tukihakemus on hylättävä asianomaisten menojen osalta.
125 artikla
Tuen takaisinperiminen
Perusteettomasti maksettu tuki on perittävä tuottajaorganisaatioilta, tuottajaorganisaatioiden liitolta, tuottajaryhmittymiltä tai muilta asianomaisilta toimijoilta takaisin korkoineen. Asetuksen (EY) N:o 796/2004 (31) 73 artiklassa vahvistettuja sääntöjä sovelletaan soveltuvin osin.
Tässä jaksossa säädettyjen hallinnollisten seuraamusten täytäntöönpano ja perusteettomasti maksettujen määrien takaisinperintä eivät vaikuta sääntöjenvastaisuuksien ilmoittamiseen komissiolle komission asetuksen (EY) N:o 1848/2006 (32) mukaisesti.
4 jakso
Toimintaohjelmien ja kansallisten strategioiden seuranta ja arviointi
126 artikla
Yhteiset suoritusindikaattorit
1. Kansallisia strategioita ja toimintaohjelmia on seurattava ja arvioitava toimintaohjelmille vahvistettujen tavoitteiden saavuttamisessa tapahtuneen edistyksen sekä kyseisiin tavoitteisiin liittyvän tehokkuuden ja vaikuttavuuden arvioimiseksi.
2. Edistymistä, tehokkuutta ja vaikuttavuutta on arvioitava yhteisillä suoritusindikaattoreilla, jotka liittyvät täytäntöönpantujen toimintaohjelmien alkutilanteeseen, taloudelliseen toteuttamiseen, tuotokseen, tuloksiin ja vaikutukseen.
3. Yhteiset suoritusindikaattorit luetellaan tämän asetuksen liitteessä XIV.
4. Kansallisessa strategiassa on jäsenvaltion tarpeelliseksi katsoessa määriteltävä rajoitettu määrä kyseiseen strategiaan liittyviä lisäindikaattoreita, jotka vastaavat tuottajaorganisaatioiden täytäntöönpanemiin toimintaohjelmiin liittyviä kansallisia ja/tai alueellisia tarpeita, olosuhteita ja tavoitteita. Tarvittaessa voidaan ottaa käyttöön ympäristötoimenpiteisiin liittyviä lisäindikaattoreita, jotka eivät sisälly yleisiin suoritusindikaattoreihin.
127 artikla
Toimintaohjelmiin liittyvät seuranta- ja arviointimenettelyt
1. Tuottajaorganisaatioiden on varmistettava toimintaohjelmiensa seuranta ja arviointi käyttämällä 126 artiklassa tarkoitettuihin yhteisiin suoritusindikaattoreihin kuuluvia asianmukaisia indikaattoreita ja tapauksen mukaan kansallisessa strategiassa vahvistettuja lisäindikaattoreita.
Niiden on tätä varten otettava käyttöön järjestelmä kyseisten indikaattoreiden kokoamiseksi tarvittavien tietojen keräämiseksi, kirjaamiseksi ja säilyttämiseksi.
2. Seurannan tarkoituksena on arvioida toimintaohjelmalle vahvistettujen tavoitteiden saavuttamisessa tapahtunutta edistymistä. Se on toteutettava taloudellisten sekä tuotos- ja tulosindikaattorien avulla. Menettelyn tuloksia on tarkoitus käyttää
a)
ohjelman täytäntöönpanon laadun tarkistamiseen;
b)
toimintaohjelman muutos- tai tarkistustarpeiden tunnistamiseen tarkoituksena ohjelman tavoitteiden saavuttaminen tai sen hallinnon parantaminen, taloushallinto mukaan luettuna;
c)
toimintaohjelman täytäntöönpanoon liittyvien raportointivaatimusten noudattamisen edistäminen.
Seurantatoimien tuloksia koskevat tiedot on sisällytettävä 98 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuihin vuosiraportteihin, jotka tuottajaorganisaation on toimitettava kansallisen strategian hallinnosta vastaavalle kansalliselle viranomaiselle.
3. Arviointi toteutetaan erillisenä väliarviointiraporttina.
Väliarviointi voidaan laatia erikoistuneen konsulttitoimiston avulla, ja sen tarkoituksena on tarkastella taloudellisten varojen käyttöastetta ja toimintaohjelman tehokkuutta ja vaikuttavuutta sekä ohjelman yleistavoitteiden saavuttamisessa tapahtunutta edistymistä. Tässä tarkoituksessa on käytettävä yhteisiä indikaattoreita, jotka liittyvät alkutilanteeseen, tuloksiin ja tarvittaessa vaikutuksiin.
Väliarviointiin on tapauksen mukaan kuuluttava laatuarviointi tuloksista ja vaikutuksista, jotka liittyvät ympäristötoimiin, joilla pyritään:
a)
torjumaan maaperän eroosioriskiä;
b)
vähentämään kasvinsuojeluaineiden käyttöä ja/tai parantamaan niiden hallintaa;
c)
suojelemaan elinympäristöjä ja/tai luonnon monimuotoisuutta; tai
d)
suojelemaan maisemia.
Menettelyn tuloksia käytetään
a)
parantamaan tuottajaorganisaation hallinnoimien toimintaohjelmien laatua;
b)
tunnistamaan tarpeita muuttaa toimintaohjelmaa merkittävästi;
c)
edistämään toimintaohjelman täytäntöönpanoon liittyvien raportointivaatimusten noudattamista; ja
d)
mahdollistamaan tuottajaorganisaation vastaisuudessa hallinnoimien toimintaohjelmien laadun, tehokkuuden ja vaikuttavuuden parantamiseksi tarvittavan kokemuksen hyödyntämisen.
Väliarviointi on tehtävä toimintaohjelman täytäntöönpanon aikana ja riittävän ajoissa, jotta arvioinnin tulokset voidaan ottaa huomioon seuraavan toimintaohjelman laadinnassa.
Väliarviointiraportti on liitettävä 98 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuun vastaavaan vuosiraporttiin.
128 artikla
Kansalliseen strategiaan liittyvät seuranta- ja arviointimenettelyt
1. Kansallisen strategian seuranta ja arviointi toteutetaan käyttämällä 126 artiklassa tarkoitettuihin yhteisiin suoritusindikaattoreihin kuuluvia asianmukaisia indikaattoreita ja tapauksen mukaan kansallisessa strategiassa vahvistettuja lisäindikaattoreita.
2. Jäsenvaltion on otettava käyttöön järjestelmä tietojen keräämiseksi, kirjaamiseksi ja säilyttämiseksi atk-muodossa, joka soveltuu 126 artiklassa tarkoitettujen indikaattoreiden kokoamiseen. Tätä varten sen on hyödynnettävä tuottajaorganisaatioiden toimittamia tietoja, jotka liittyvät niiden toimintaohjelmien seurantaan ja arviointiin.
3. Jatkuvan seurannan tarkoituksena on arvioida toimintaohjelmille vahvistettujen tavoitteiden ja päämäärien saavuttamisessa tapahtunutta edistymistä. Se on toteutettava taloudellisten sekä tuotos- ja tulosindikaattorien avulla. Tätä varten on hyödynnettävä tuottajaorganisaatioiden toimittamiin vuosiraportteihin sisältyviä toimintaohjelmien seurantaan liittyviä tietoja. Seurantamenettelyn tuloksia käytetään
a)
toimintaohjelmien täytäntöönpanon laadun tarkistamiseen;
b)
kansallisen strategian muutos- tai tarkistustarpeiden tunnistamiseen tarkoituksena strategian tavoitteiden saavuttaminen tai sen täytäntöönpanon hallinnon parantaminen, toimintaohjelmien taloushallinto mukaan luettuna; ja
c)
kansallisen strategian täytäntöönpanoon liittyvien raportointivaatimusten noudattamisen edistämiseen.
4. Arvioinnin tarkoituksena on arvioida strategian yleistavoitteiden saavuttamisessa tapahtunutta edistymistä. Se on toteutettava käyttämällä indikaattoreita, jotka liittyvät alkutilanteeseen, tuloksiin ja tarvittaessa vaikutuksiin. Tätä varten on käytettävä toimintaohjelmien seurannan ja väliarvioinnin tuloksia, jotka esitetään tuottajaorganisaatioiden toimittamissa vuosi- ja loppuraporteissa. Arviointimenettelyn tuloksia käytetään
a)
parantamaan strategian laatua;
b)
tunnistamaan tarpeita muuttaa strategiaa merkittävästi; ja
c)
edistämään kansallisen strategian täytäntöönpanoon liittyvien raportointivaatimusten noudattamista.
Arviointiin sisältyy arviointimenettely, joka on vuonna 2012 toteutettava riittävän ajoissa, jotta sen tulokset voidaan sisällyttää erilliseen arviointiraporttiin, joka on liitettävä samana vuonna 99 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuun jäsenvaltion vuosiraporttiin. Raportissa on tarkasteltava taloudellisten varojen käyttöastetta, täytäntöönpantujen toimintaohjelmien tehokkuutta, vaikuttavuutta ja vaikutusta strategiassa vahvistettujen tavoitteiden ja päämäärien sekä tapauksen mukaan muiden asetuksen (EY) N:o 1182/2007 9 artiklan 1 kohdassa vahvistettujen tavoitteiden osalta. Sen tarkoituksena on mahdollistaa kokemuksen hyödyntäminen, joka on tarpeen tulevien kansallisten strategioiden laadun parantamiseksi, sekä tukikelpoisten tavoitteiden ja päämäärien määritelmien mahdollisten puutteiden tai uusien välineiden määrittämisen tarpeen havaitseminen.
VI LUKU
Sääntöjen soveltamisalan laajentaminen koskemaan talousalueen tuottajia
129 artikla
Talousalueiden luettelon tiedoksiantaminen
Toimitettaessa talousalueiden luettelo asetuksen (EY) N:o 1182/2007 14 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan mukaisesti sen on sisällettävä kaikki tarvittavat tiedot sen arvioimiseksi, täyttyvätkö kyseisen asetuksen 14 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetyt edellytykset.
130 artikla
Pakollisten sääntöjen tiedoksiantaminen; edustavuus
1. Kun jäsenvaltio antaa asetuksen (EY) N:o 1182/2007 15 artiklan mukaisesti tiedoksi säännöt, jotka se on tehnyt pakollisiksi tietyn tuotteen ja talousalueen osalta, sen on samanaikaisesti ilmoitettava komissiolle
a)
tuottajaorganisaatiot tai tuottajaorganisaatioiden liitot, jotka ovat pyytäneet sääntöjen soveltamisalan laajentamista;
b)
kyseiseen organisaatioon tai liittoon kuuluvien tuottajien lukumäärä ja asianomaisen talousalueen tuottajien kokonaismäärä; näiden tietojen on koskettava tilannetta soveltamisalan laajentamispyynnön tekohetkellä;
c)
talousalueen kokonaistuotanto sekä tuottajaorganisaation tai liiton kaupan pitämä tuotanto viimeisimmältä markkinointivuodelta, jolta nämä tiedot ovat saatavilla;
d)
päivämäärä, josta alkaen sääntöjä, joiden soveltamisalan laajentamista haetaan, on sovellettu asianomaiseen tuottajaorganisaatioon tai liittoon; ja
e)
päivämäärä, josta alkaen soveltamisalan laajentaminen tulisi voimaan, ja soveltamisen kesto.
2. Jäsenvaltion on asetuksen (EY) N:o 1182/2007 14 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun edustavuuden määrittämiseksi vahvistettava säännöt, joiden mukaisesti seuraavia ei oteta huomioon:
a)
tuottajat, joiden tuotanto on tarkoitettu pääasiassa suoramyyntiin tilalla tai tuotantoalueella;
b)
a alakohdassa tarkoitettu suoramyynti;
c)
asetuksen (EY) N:o 1182/2007 14 artiklan 4 kohdan b alakohdassa tarkoitetut jalostettaviksi toimitettavat tuotteet, jollei asianomaisia sääntöjä sovelleta niihin kokonaan tai osittain.
131 artikla
Rahoitusosuudet
Jos jäsenvaltio päättää asetuksen (EY) N:o 1182/2007 17 artiklan mukaisesti, että tuottajaorganisaatioon kuulumattomilla tuottajilla on velvollisuus suorittaa tuottajaorganisaatiolle tuottajajäsenten maksuosuus, sen on toimitettava komissiolle kyseisessä artiklassa vahvistettujen edellytysten noudattamisen arvioimiseksi tarvittavat tiedot. Tällaisiin tietoihin on sisällyttävä erityisesti rahoitusosuuden ja sen yksikkömäärän laskentaperusteet, tuensaajat ja 21 artiklan a ja b alakohdassa tarkoitettujen eri kustannusten luonne.
132 artikla
Sääntöjen soveltamisalan laajentaminen yhtä markkinointivuotta pidemmälle ajanjaksolle
Jos sääntöjen soveltamisalan laajentamista päätetään hakea yhtä markkinointivuotta pidemmälle ajanjaksolle, jäsenvaltion on tarkistettava jokaisen markkinointivuoden osalta, että asetuksen (EY) N:o 1182/2007 14 artiklan 3 kohdassa säädetyt edustavuutta koskevat edellytykset täyttyvät koko laajentamisen soveltamisajan. Jos se toteaa, että edellytykset eivät enää täyty, sen on välittömästi kumottava laajentaminen seuraavan markkinointivuoden alusta lähtien. Sen on välittömästi ilmoitettava kumoamisista komissiolle, joka julkaisee tiedon asianmukaiseksi katsomallaan tavalla.
133 artikla
Korjuusopimuksen perusteella myytävät tuotteet; ostajat
1. Kun tuottajaorganisaatioon kuulumaton tuottaja myy tuotteita korjuusopimuksen perusteella, ostajaa pidetään asetuksen (EY) N:o 1182/2007 liitteessä I olevan 1 kohdan e ja f alakohdassa sekä 3 kohdassa tarkoitettujen sääntöjen noudattamiseksi kyseisten tuotteiden tuottajana.
2. Asianomainen jäsenvaltio voi päättää, että muut kuin 1 kohdassa tarkoitetut asetuksen (EY) N:o 1182/2007 liitteessä I luetellut säännöt voidaan tehdä pakollisiksi ostajalle, kun tämä vastaa asianomaisesta tuotannosta.
IV OSASTO
KOLMANSIEN MAIDEN KANSSA KÄYTÄVÄ KAUPPA
I LUKU
Tuontitodistukset
134 artikla
Omenoiden tuontitodistukset
1. CN-koodiin 0808 10 80 kuuluvien omenoiden vapaaseen liikkeeseen luovutuksen edellytyksenä on tuontitodistuksen esittäminen.
2. Tämän artiklan mukaisesti myönnettyihin tuontitodistuksiin sovelletaan asetusta (EY) N:o 1291/2000.
3. Tuojat voivat jättää tuontitodistushakemuksia minkä tahansa jäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille.
Niiden on merkittävä todistushakemuksen kohtaan 8 on alkuperämaa ja rastittava kyllä-merkintä.
4. Tuojien on jätettävä hakemuksensa kanssa asetuksen (ETY) N:o 2220/85 III osaston mukainen vakuus, jolla taataan sitoutuminen tuontiin tuontitodistuksen voimassaoloaikana. Vakuuden määrä on 15 euroa tonnilta.
Ylivoimaista estettä lukuun ottamatta vakuus menetetään kokonaan tai osittain, jos tuontia ei toteuteta tai se toteutetaan ainoastaan osittain tuontitodistuksen voimassaoloaikana.
5. Tuontitodistukset on myönnettävä välittömästi kaikille hakijoille riippumatta näiden sijoittautumispaikasta yhteisössä.
Tuontitodistusten 8 kohdassa on mainittava alkuperämaa, ja kyllä-merkinnän on oltava rastittu.
6. Tuontitodistukset ovat voimassa kolme kuukautta.
Tuontitodistukset ovat voimassa ainoastaan mainitusta maasta peräisin olevien tuotteiden tuonnissa.
7. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle joka keskiviikko viimeistään kello 12.00 (Brysselin aikaa) kolmansien alkuperämaiden mukaan jaoteltuina niiden omenien määrä, joille on edellisviikolla myönnetty tuontitodistuksia.
Määrät on ilmoitettava komission ilmoittaman elektronisen järjestelmän avulla.
II LUKU
Tuontitullit ja tulohintajärjestelmä
1 jakso
Tulohintajärjestelmä
135 artikla
Soveltamisala ja määritelmät
1. Tässä jaksossa vahvistetaan asetuksen (EY) N:o 1182/2007 34 artiklan soveltamista koskevat säännöt.
2. Tämän jakson soveltamiseksi
a)
’erällä’ tarkoitetaan tavaraa, josta on esitetty ilmoitus vapaaseen liikkeeseen laskemisesta, ja ilmoitus koskee ainoastaan tavaroita, jotka ovat samaa alkuperää ja kuuluvat yhteen ainoaan yhdistetyn nimikkeistön koodiin; ja
b)
’tuojalla’ tarkoitetaan asetuksen (ETY) N:o 2913/92 (33) 4 artiklan 18 kohdassa tarkoitettua tavaranhaltijaa.
136 artikla
Hintojen ilmoittaminen
1. Jäsenvaltioiden on jokaisen liitteessä XV olevassa A osassa esitetyn tuotteen ja ajanjakson osalta ilmoitettava komissiolle kunkin markkinapäivän ja alkuperän osalta viimeistään seuraavana työpäivänä kello 12.00 (Brysselin aikaa)
a)
kolmansista maista tuotujen, 137 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuilla edustavilla tuontimarkkinoilla kaupan pidettyjen tuotteiden keskimääräiset edustavat hintanoteeraukset sekä merkittävät muilla markkinoilla tuontituotteiden huomattavien määrien osalta todetut hintanoteeraukset tai edustavien markkinoiden hintanoteerausten puuttuessa merkittävät muilla markkinoilla todetut tuontituotteiden hintanoteeraukset; ja
b)
a alakohdassa tarkoitettuja hintanoteerauksia vastaavat kokonaismäärät.
Jos b alakohdassa tarkoitetut kokonaismäärät ovat vähemmän kuin yksi tonni, vastaavia hintoja ei tarvitse ilmoittaa komissiolle.
2. Edellä olevan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetut hintanoteeraukset on todettava:
a)
kunkin liitteessä XV olevassa A osassa luetellun tuotteen osalta;
b)
kaikkien saatavissa olevien lajikkeiden ja kokoluokkien osalta; ja
c)
maahantuoja-/tukkukauppavaiheessa tai tukku-/vähittäismyyntivaiheessa, jos hintanoteerauksia maahantuoja-/tukkukauppavaiheessa ei ole käytettävissä.
Niistä vähennetään seuraavat määrät:
a)
15 prosentin myyntimarginaali Lontoon, Milanon ja Rungisin kaupan keskusten osalta ja 8 prosentin myyntimarginaali muiden kaupan keskusten osalta; ja
b)
kuljetus- ja vakuutuskustannukset yhteisön tullialueella tapahtuvien kuljetusten osalta.
Toisen alakohdan mukaisesti vähennettävien kuljetus- ja vakuutuskustannusten osalta jäsenvaltiot voivat vahvistaa vähentämistä varten kiinteät määrät. Nämä vakiomäärät sekä niiden laskemismenetelmät on annettava viipymättä tiedoksi komissiolle.
3. Tukku-/vähittäiskauppavaiheessa todetuista 2 kohdan mukaisista hintanoteerauksista vähennetään ennakolta 9:ää prosenttia vastaava määrä tukkuliikkeen kaupallisen marginaalin huomioon ottamiseksi ja 0,7245 euroa 100 kilogrammaa kohden käsittelykustannusten sekä myyntipaikkaverojen ja -kustannusten huomioon ottamiseksi.
4. Edustavina pidetään:
a)
I laatuluokan tuotteiden hintanoteerauksia, jos tämän luokan tuotteiden määrä edustaa vähintään 50:tä prosenttia kaupan pidetyistä kokonaismääristä;
b)
I laatuluokan tuotteiden hintanoteerauksia, joita on täydennetty, kun tämän laatuluokan tuotteiden määrä edustaa vähempää kuin 50:tä prosenttia kaupan pidetyistä kokonaismääristä, II laatuluokan hintanoteerauksilla, joita sovelletaan sellaisenaan tuotemäärään, joka riittää kattamaan 50 prosenttia kaupan pidetystä kokonaismäärästä;
c)
sellaisenaan sovellettavia II laatuluokan tuotteiden hintanoteerauksia, kun I laatuluokan tuotteet puuttuvat, jollei niihin ole päätetty soveltaa mukautuskerrointa jos näitä tuotteita ei kyseisen lähtömaan tuotantoedellytyksistä johtuen pidetä tavallisesti ja perinteisesti laatuominaisuuksiensa takia kaupan I laatuluokkaan kuuluvina.
Ensimmäisen alakohdan c alakohdassa tarkoitettua mukautuskerrointa sovelletaan hintanoteerauksiin, kun niistä on vähennetty 2 kohdassa tarkoitetut määrät.
137 artikla
Edustavat markkinat
Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle tavanomaiset markkinapäivät liitteessä XVI luetelluilla markkinoilla, joita pidetään edustavina markkinoina.
138 artikla
Kiinteät tuontiarvot
1. Komissio vahvistaa kullekin liitteessä XV olevassa A osassa luetellulle tuotteelle ja ajanjaksolle jokaisena työpäivänä kunkin alkuperän osalta kiinteän tuontiarvon, joka on 136 artiklassa tarkoitettujen hintanoteerausten painotettu keskiarvo, josta on vähennetty 100:aa kilogrammaa kohden 5 euron kiinteä määrä sekä arvotullit.
2. Jos kiinteä tuontiarvo vahvistetaan liitteessä XV olevassa A osassa lueteltujen tuotteiden ja soveltamisajanjaksojen osalta tämän jakson mukaisesti, komission asetuksen (ETY) N:o 2454/93 (34) 152 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettua yksikköhintaa ei sovelleta. Tällöin sen korvaa 1 kohdassa tarkoitettu kiinteä tuontiarvo.
3. Jos jonkin tuotteen tietylle alkuperälle ei ole voimassa kiinteää tuontiarvoa, sovelletaan voimassa olevien kiinteiden tuontiarvojen keskiarvoa.
4. Liitteessä XV olevassa A osassa esitettyinä ajanjaksoina sovelletaan kiinteitä tuontiarvoja, kunnes niitä muutetaan. Niiden soveltaminen on kuitenkin lopetettava, jos komissiolle ei ole ilmoitettu mitään edustavaa keskihintaa seitsemään perättäiseen markkinapäivään.
Jos johonkin tuotteeseen ei sovelleta ensimmäisen alakohdan mukaisesti kiinteää tuontiarvoa, kyseiseen tuotteeseen sovellettavan kiinteän tuontiarvon on oltava samansuuruinen kuin viimeisin keskimääräinen kiinteä tuontiarvo.
5. Poiketen siitä, mitä 1 kohdassa säädetään, jos kiinteää tuontiarvoa ei ole voitu laskea liitteessä XV olevassa A osassa lueteltujen soveltamisajanjaksojen ensimmäisenä päivänä, kiinteää tuontiarvoa ei sovelleta.
6. Edustavat hintanoteeraukset muunnetaan euroiksi kyseiselle päivälle laskettua edustavaa markkinakurssia käyttäen.
7. Komissio julkaisee euroina ilmaistut kiinteät tuontiarvot asianmukaiseksi katsomallaan tavalla.
139 artikla
Tulohintaperusta
1. Tulohinnan, jonka perusteella liitteessä XV olevassa A osassa luetellut tuotteet luokitellaan Euroopan yhteisöjen tullitariffiin, on oltava tuojan valinnan mukaan yhtä suuri kuin
a)
tuotteiden fob-hinta alkuperämaassa, johon on lisätty vakuutus- ja kuljetuskustannukset yhteisön tullialueen rajoille, jos tämä hinta ja nämä kustannukset ovat tiedossa tuotteiden liikkeeseen laskemista koskevan ilmoituksen tekohetkellä. Jos edellä tarkoitetut hinnat ovat yli 8 prosenttia korkeammat kuin asianomaiseen tuotteeseen vapaaseen liikkeeseen laskemista koskevan ilmoituksen tekohetkellä sovellettava kiinteä tuontiarvo, tuojan on asetettava asetuksen (ETY) N:o 2454/93 248 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu vakuus. Tällöin tuotteiden tuontimaksujen lopullinen määrä on yhtä suuri kuin tulli, jonka tuoja olisi maksanut, jos asianomaisen tuotteen luokittelu olisi tehty kyseisen kiinteän arvon perusteella; tai
b)
tulliarvo, joka on laskettu asetuksen (ETY) N:o 2913/92 30 artiklan 2 kohdan c alakohdan mukaisesti ja jota sovelletaan ainoastaan kyseisiin tuontituotteisiin. Tällöin tullit on vähennettävä 138 artiklan 1 kohdassa vahvistetuin edellytyksin. Tuojan on tällöin on asetettava asetuksen (ETY) N:o 2454/93 248 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu vakuus, joka on yhtä suuri kuin tullit, jotka tuoja olisi maksanut, jos tuotteiden luokittelu olisi tehty kyseiseen erään sovellettavan kiinteän tuontiarvon perusteella; tai
c)
kiinteä tuontiarvo, joka on laskettu tämän asetuksen 138 artiklan mukaisesti.
2. Tulohinnan, jonka perusteella liitteessä XV olevassa B osassa luetellut tuotteet luokitellaan Euroopan yhteisöjen tullitariffiin, on oltava tuojan valinnan mukaan yhtä suuri kuin:
a)
tuotteiden fob-hinta alkuperämaassa, johon on lisätty vakuutus- ja kuljetuskustannukset yhteisön tullialueen rajoille, jos tämä hinta ja nämä kustannukset ovat tiedossa tuotteiden tulliselvityksen tekohetkellä. Jos tulliviranomaiset edellyttävät vakuuden asettamista asetuksen (ETY) N:o 2454/93 248 artiklan mukaisesti, tuojan on asetettava vakuus, joka vastaa asianomaiseen tuotteeseen sovellettavan tullin enimmäismäärää; tai
b)
tulliarvo, joka on laskettu asetuksen (ETY) N:o 2913/92 30 artiklan 2 kohdan c alakohdan mukaisesti ja jota sovelletaan ainoastaan kyseisiin tuontituotteisiin. Tällöin tullit on vähennettävä 138 artiklan 1 kohdassa vahvistetuin edellytyksin. Tuojan on tällöin asetettava asetuksen (ETY) N:o 2454/93 248 artiklan mukaisesti vakuus, joka vastaa asianomaiseen tuotteeseen sovellettavan tullin enimmäismäärää.
3. Jos tulohinta lasketaan tuotteiden fob-hinnan alkuperämaassa perusteella, tulliarvo lasketaan kyseiseen hintaan tapahtuvan asianomaisen myynnin perusteella.
Jos tulohinta lasketaan jollakin 1 kohdan b tai c alakohdassa tai 2 kohdan b alakohdassa säädetyllä menetelmällä, tulliarvo on laskettava samoin perustein kuin tulohinta.
4. Tuojalla on käytettävissään yhden kuukauden määräaika kyseisten tuotteiden myynnistä laskettuna neljän kuukauden määräajan rajoissa vapaaseen liikkeeseen luovuttamista koskevan ilmoituksen hyväksymispäivämäärästä osoittaakseen, että erä on myyty ehdoin, jotka varmistavat 1 kohdan a alakohdassa tai 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettujen hintojen todenperäisyyden, tai määrittääkseen 1 kohdan b alakohdassa ja 2 kohdan a alakohdassa tarkoitetun tulliarvon. Yhdenkin edellä mainitun määräajan noudattamatta jättäminen aiheuttaa asetetun vakuuden menettämisen, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 5 kohdan soveltamista.
Asetettu vakuus on vapautettava siltä osin kuin todisteet myyntiä koskevien edellytysten noudattamisesta esitetään tulliviranomaisia tyydyttävällä tavalla.
Muutoin vakuus menetetään tuontitullien maksuksi.
5. Toimivaltainen viranomainen voi pidentää 4 kohdassa tarkoitettua neljän kuukauden määräaikaa enintään kolmella kuukaudella tuojan asianmukaisesti perustellusta hakemuksesta.
6. Jos toimivaltaiset viranomaiset toteavat tarkastuksen yhteydessä, ettei tässä artiklassa säädettyjä vaatimuksia ole noudatettu, niiden on perittävä maksettavat tullit asetuksen (ETY) N:o 2913/92 220 artiklan mukaisesti. Perittävien tai vielä perittäviksi jäävien tullien määrää vahvistettaessa on otettava huomioon niille tavaran vapaaseen liikkeeseen luovuttamispäivästä perinnän suorittamispäivään asti kasvanut korko. Sovellettava korkokanta on kansallisessa lainsäädännössä perintätoimien osalta voimassa oleva korkokanta.
2 jakso
Lisätuontitullit
140 artikla
Soveltamisala ja määritelmät
1. Asetuksen (EY) N:o 1182/2007 35 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua lisätuontitullia, jäljempänä ’lisätuontitulli’, voidaan soveltaa liitteessä XVII lueteltuihin tuotteisiin siinä lueteltuina ajanjaksoina tässä jaksossa vahvistetuin edellytyksin.
2. Lisätullien kynnystasot luetellaan liitteessä XVII.
141 artikla
Määrien ilmoittaminen
1. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle kunkin liitteessä XVII luetellun tuotteen ja ajanjakson osalta tiedot niistä määristä, jotka on luovutettu vapaaseen liikkeeseen asetuksen (ETY) N:o 2454/93 308 d artiklassa säädetyssä etuuskohteluun oikeuttavan tuonnin valvontajärjestelmässä.
Ilmoitus on tehtävä keskiviikkoisin viimeistään kello 12.00 (Brysselin aikaa) määristä, jotka on edellisviikolla luovutettu vapaaseen liikkeeseen.
2. Tässä jaksossa tarkoitetuissa tuotteiden vapaaseen liikkeeseen luovutusta koskevissa ilmoituksissa, jotka tulliviranomaiset voivat tavaranhaltijan pyynnöstä hyväksyä ilman, että niissä on tiettyjä asetuksen (ETY) N:o 2454/93 liitteessä 37 tarkoitettuja tietoja, on mainittava kyseisen asetuksen 254 artiklassa tarkoitettujen tietojen lisäksi kyseisten tuotteiden nettomassa (kg).
Kun asetuksen (ETY) N:o 2454/93 260 artiklassa tarkoitettua yksinkertaistetun ilmoituksen menettelyä käytetään luovutettaessa tässä asetuksessa tarkoitettuja tuotteita vapaaseen liikkeeseen, yksinkertaistetuissa ilmoituksissa on mainittava muiden vaatimusten lisäksi kyseisten tuotteiden nettomassa (kg).
Kun asetuksen (ETY) N:o 2454/93 263 artiklassa tarkoitettua kotitullausmenetelmää käytetään luovutettaessa tässä asetuksessa tarkoitettuja tuotteita vapaaseen liikkeeseen, kyseisen asetuksen 266 artiklan 1 kohdassa tarkoitetussa ilmoituksessa on mainittava tuotteiden tunnistamiseksi tarvittavat tiedot sekä kyseisten tuotteiden nettomassa (kg).
Tässä jaksossa tarkoitettujen tuotteiden tuontiin ei sovelleta 266 artiklan 2 kohdan b alakohtaa.
142 artikla
Lisätullin kantaminen
1. Jos todetaan, että vapaaseen liikkeeseen luovutettu määrä jonkin liitteessä XVII luetellun tuotteen ja jonkin soveltamisjakson osalta ylittää vastaavan kynnysmäärän, komissio kantaa lisätullin, paitsi jos tuonti ei todennäköisesti häiritse yhteisön markkinoita tai jos vaikutukset ovat epäsuhteessa asetettuihin tavoitteisiin.
2. Lisätullia sovelletaan määriin, jotka on luovutettu vapaaseen liikkeeseen kyseisen tullin ensimmäisen soveltamispäivän jälkeen edellyttäen, että
a)
niiden 139 artiklan mukainen tariffiluokittelu johtaa korkeimman kyseisestä lähtöpaikasta tulevasta tuonnista kannettavan paljoustullin soveltamiseen;
b)
tuonti tapahtuu lisätullin soveltamisjakson aikana.
143 artikla
Lisätullin määrä
Edellä olevan 142 artiklan mukaisesti määrätty lisätulli on yksi kolmasosa kyseiseen tuotteeseen sovellettavasta yhteisen tullitariffin tullista.
Sellaisen tuonnin osalta, johon sovelletaan arvotulliin liittyviä etuuksia, lisätulli on kuitenkin yksi kolmasosa kyseiseen tuotteeseen sovellettavasta paljoustullista siinä määrin, kuin 142 artiklan 2 kohtaa sovelletaan.
144 artikla
Lisätullin soveltamisen poikkeukset
1. Lisätullia ei sovelleta:
a)
tuotteisiin, jotka tuodaan osana yhdistetyn nimikkeistön liitteessä VII lueteltuja tariffikiintiöitä;
b)
2 kohdassa tarkoitettuihin yhteisöön matkalla oleviin tuotteisiin.
2. Yhteisöön matkalla olevina tuotteina pidetään tuotteita, jotka
a)
ovat lähteneet alkuperämaasta ennen lisätullin soveltamispäätöstä; ja
b)
joiden mukana kuljetettaessa on alkuperämaan lastauspaikalta yhteisössä sijaitsevalle purkamispaikalle voimassa oleva, ennen mainitun lisätullin määräämistä laadittu kuljetusasiakirja.
3. Asianomaisten on esitettävä tulliviranomaisia tyydyttävällä tavalla todiste siitä, että 2 kohdassa tarkoitetut edellytykset täyttyvät.
Viranomaiset voivat kuitenkin katsoa, että tuotteet ovat lähteneet alkuperämaasta ennen lisätullin soveltamispäivää, jos niille toimitetaan jokin seuraavista asiakirjoista:
a)
merikuljetuksen yhteydessä konossementti, josta ilmenee, että lastaaminen on tapahtunut ennen kyseistä päivää;
b)
rautatiekuljetuksen yhteydessä alkuperämaan rautatieviranomaisten ennen kyseistä päivää hyväksymä rahtikirja;
c)
maantiekuljetuksen yhteydessä alkuperämaassa ennen kyseistä päivää laadittu maantiekuljetussopimus tai muu kuljetusasiakirja, jos yhteisön passitusmenettelyn tai yhteisen passitusmenettelyn osana sovittujen kahden- tai monenvälisten järjestelyjen edellytykset täyttyvät;
d)
ilmakuljetuksen yhteydessä lentorahtikirja, josta käy ilmi, että lentoyhtiö on vastaanottanut tuotteet ennen kyseistä päivää.
V OSASTO
YLEIS-, KUMOAMIS-, SIIRTYMÄ- JA LOPPUSÄÄNNÖKSET
145 artikla
Tarkastukset
Jäsenvaltioiden on otettava käyttöön tarkastukset ja toimenpiteet, jotka ovat tarpeen asetuksen (EY) N:o 1182/2007 ja tämän asetuksen moitteettoman soveltamisen varmistamiseksi, sanotun kuitenkaan rajoittamatta tämän asetuksen tai muun yhteisön lainsäädännön erityissäännösten soveltamista. Niiden on oltava tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia, jotta yhteisöjen taloudelliset edut ovat asianmukaisesti suojatut.
Erityisesti on varmistettava, että
a)
kaikki yhteisön tai kansallisessa lainsäädännössä tai kansallisessa säännöstössä tai kansallisessa strategiassa vahvistetut tukikelpoisuusedellytykset voidaan tarkastaa;
b)
tarkastusten tekemisestä vastaavilla toimivaltaisilla viranomaisilla on käytettävissään henkilöstöä, joka lukumäärältään, pätevyydeltään ja kokemukseltaan soveltuu tarkastusten tehokkaaseen suorittamiseen; ja
c)
säädetään tarkastuksista sen estämiseksi, että tämän asetuksen ja muiden yhteisön tai kansallisten järjestelmien mukaisille toimenpiteille ei myönnetä sääntöjenvastaista kaksinkertaista rahoitusta.
146 artikla
Kansalliset seuraamukset
Tässä asetuksessa tai asetuksessa (EY) N:o 1182/2007 säädettyihin vaatimuksiin liittyvien sääntöjenvastaisuuksien osalta jäsenvaltioiden on säädettävä kansallisella tasolla sovellettavista seuraamuksista, jotka ovat tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia, jotta yhteisöjen taloudelliset edut ovat asianmukaisesti suojatut, sanotun kuitenkaan rajoittamatta tässä asetuksessa tai asetuksessa (EY) N:o 1182/2007 säädettyjen seuraamusten soveltamista.
147 artikla
Keinotekoisesti luodut tilanteet
Tukea ei saa maksaa tuensaajille, joiden osalta on osoitettu, että ne ovat keinotekoisesti luoneet kyseisten tukien saamiseen vaaditut edellytykset saadakseen hyötyä tukijärjestelmän tavoitteiden vastaisesti, sanotun kuitenkaan rajoittamatta tässä asetuksessa tai asetuksessa (EY) N:o 1182/2007 säädettyjen toimenpiteiden soveltamista.
148 artikla
Tiedonannot
1. Kaikki tämän asetuksen mukaiset tiedonannot jäsenvaltioilta komissiolle on tehtävä komission vahvistamalla tavalla ja vahvistamassa muodossa, sanotun kuitenkaan rajoittamatta tämän asetuksen erityissäännösten soveltamista.
Jos tiedonanto tehdään vahvistetusta tavasta ja muodosta poikkeavasti, saatetaan katsoa, ettei sitä ole tehty lainkaan, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 3 kohdan soveltamista.
2. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet varmistaakseen tässä asetuksessa vahvistettujen tiedonantojen määräaikojen noudattamisen, sanotun kuitenkaan rajoittamatta tämän asetuksen erityissääntöjen soveltamista.
3. Jos jäsenvaltio ei tee tässä asetuksessa tai asetuksessa (EY) N:o 1182/2007 edellytettyä tiedonantoa tai tiedonanto on komission hallussa olevien puolueettomien tietojen perusteella virheellinen, komissio voi keskeyttää neuvoston asetuksen (EY) N:o 1290/2005 (35) 14 artiklassa tarkoitetut kuukausimaksut hedelmä- ja vihannesalan osalta osittain tai kokonaan, kunnes toimitetaan asianmukainen tiedonanto.
149 artikla
Ilmeiset virheet
Jäsenvaltiolle tämän asetuksen tai asetuksen (EY) N:o 1182/2007 mukaisesti tehtyä tiedonantoa, hakemusta tai pyyntöä voidaan muuttaa milloin tahansa sen jättämisen jälkeen, jos toimivaltainen viranomainen havaitsee ilmeisen virheen.
150 artikla
Ylivoimainen este ja poikkeukselliset olosuhteet
Jos tulee määrätä seuraamus tai peruuttaa tuki tai hyväksyntä tämän asetuksen tai asetuksen (EY) N:o 1182/2007 nojalla, seuraamusta ei määrätä tai hyväksyntää peruuteta, jos kyseessä on asetuksen (EY) N:o 1782/2003 40 artiklan 4 kohdassa tarkoitettu ylivoimainen este tai poikkeukselliset olosuhteet.
Ylivoimainen este ja toimivaltaista viranomaista tyydyttävät todisteet on kuitenkin annettava tiedoksi viranomaiselle 10 työpäivän kuluessa siitä, kun asianomainen henkilö voi ne toimittaa.
151 artikla
Kumoamiset
Kumotaan asetukset (EY) N:o 3223/94, (EY) N:o 1555/96, (EY) N:o 961/1999, (EY) N:o 544/2001, (EY) N:o 1148/2001, (EY) N:o 2590/2001, (EY) N:o 1791/2002, (EY) N:o 2103/2002, (EY) N:o 48/2003, (EY) N:o 606/2003, (EY) N:o 761/2003, (EY) N:o 1432/2003, (EY) N:o 1433/2003, (EY) N:o 1943/2003, (EY) N:o 103/2004, (EY) N:o 1557/2004, (EY) N:o 179/2006, (EY) N:o 430/2006, (EY) N:o 431/2006 ja (EY) N:o 1790/2006.
Kumottuja asetuksia sovelletaan kuitenkin tapauksen mukaan edelleen asetuksen (EY) N:o 1182/2007 55 artiklan 1 kohdan soveltamiseksi.
152 artikla
Siirtymäsäännökset
1. Sen estämättä, mitä tämän asetuksen 2 artiklassa säädetään, yksinomaan asetuksen (EY) N:o 1182/2007 55 artiklan 1 kohdan soveltamiseksi sovelletaan asetuksen (EY) N:o 2201/96 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen tuotteiden markkinointivuosien määritelmiä, jotka olivat olemassa ennen tämän asetuksen voimaantuloa.
2. Kaikkien vuonna 2007 jätettyjen toimintaohjelmien hyväksymistä koskevat säännöt ovat välittömästi ennen tämän asetuksen soveltamispäivää sovellettavat säännöt.
Toimintaohjelmien, joihin voidaan soveltaa asetuksen (EY) N:o 1182/2007 55 artiklan 3 kohdan a alakohtaa, toteuttamista voidaan jatkaa loppuun saakka, jos ne ovat välittömästi ennen tämän asetuksen soveltamispäivää sovellettavien sääntöjen mukaisia.
Poiketen siitä, mitä tämän asetuksen 66 ja 67 artiklassa säädetään, jäsenvaltiot voivat vahvistaa tarvittavat säännökset, jotta tuottajaorganisaatiot voivat mahdollisimman pian tämän asetuksen voimaantulon jälkeen muuttaa toimintaohjelmiaan asetuksen (EY) N:o 1182/2007 55 artiklan 3 kohdan b ja c alakohdan soveltamiseksi.
3. Asetuksen (EY) N:o 1182/2007 55 artiklan 6 kohdan soveltamiseksi jalostettavaksi toimitettavien raaka-aineiden vähimmäisominaisuuksia ja lopputuotteiden vähimmäislaatuvaatimuksia koskevat säännöt, joita sovelletaan edelleen niiden jäsenvaltioiden alueilla korjattuun raaka-aineeseen, jotka soveltavat asetuksen (EY) N:o 1782/2003 68 b tai 143 b c artiklan mukaista siirtymäkauden järjestelyä, ovat asetuksen (EY) N:o 1182/2007 2 artiklassa tarkoitettujen asiaankuuluvien kaupan pitämisen vaatimusten lisäksi säännöt, jotka sisältyvät liitteessä XVIII lueteltuihin komission asetuksiin.
153 artikla
Voimaantulo
Tämä asetus tulee voimaan kolmantena päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
Sitä sovelletaan 1 päivästä tammikuuta 2008.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Brysselissä 21 päivänä joulukuuta 2007