KOMMISSIONENS DIREKTIV 96/2/EF af 16. januar 1996 om ændring af direktiv 90/388/EØF for så vidt angår mobil- og personkommunikation
KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 90, stk. 3, og
ud fra følgende betragtninger:
(1) I sin meddelelse om høringen vedrørende grønbogen om mobil- og personkommunikation af 23. november 1994 fastslog Kommissionen, hvilke initiativer der kræves for at etablere de fremtidige reguleringsmæssige rammer, der er nødvendige for at udnytte dette kommunikationsmiddels muligheder. Den fremhævede, at det er nødvendigt snarest muligt at afskaffe alle resterende eksklusive og særlige rettigheder inden for sektoren gennem fuld anvendelse af Fællesskabets konkurrenceregler og, om nødvendigt, ændring af Kommissionens direktiv 90/388/EØF af 28. juni 1990 om liberalisering af markedet for teletjenester (1), senest ændret ved direktiv 95/51/EF (2). Meddelelsen gav endvidere udtryk for det synspunkt, at de begrænsninger i det frie valg af de basale faciliteter, der benyttes af mobilnetoperatørerne til at drive og udbygge deres net, der gælder for de aktiviteter, deres licenser eller godkendelser giver tilladelse til, burde fjernes. Dette skridt blev betragtet som afgørende for at komme de eksisterende fordrejninger i den frie konkurrence til livs og ikke mindst for at give disse operatører mulighed for at opnå kontrol med deres omkostningsgrundlag;
(2) Rådets resolution af 29. juni 1995 om videreudvikling af mobil- og personkommunikation i Den Europæiske Union (3) udtrykte generel støtte til de foranstaltninger, der fastsættes i Kommissionens meddelelse af 23. november 1994 om høringen vedrørende grønbogen om mobil- og personkommunikation, og anså det for et vigtigt mål at afskaffe de eksklusive og særlige rettigheder på dette område;
(3) Europa-Parlamentet godkendte i sin beslutning af 14. december 1995 om udkast til Kommissionens direktiv om ændring af direktiv 90/388/EØF for så vidt angår mobil- og personkommunikation (4) dette direktiv både i dets princip og dets målsætninger;
(4) adskillige medlemsstater har allerede indført konkurrence om visse mobilkommunikationstjenester og har indført licensordninger for de pågældende tjenester. Alligevel begrænses antallet af tildelte licenser i nogle medlemsstater fortsat på skønsmæssigt grundlag eller, når der er tale om operatører, der konkurrerer med teleselskaberne, på betingelse af tekniske restriktioner som f.eks. forbud mod at benytte en anden infrastruktur end den, teleselskabet stiller til rådighed. Mange medlemsstater har f.eks. stadig ikke tildelt licenser til DCS 1800-mobiltelefoni.
Derudover har nogle medlemsstater opretholdt den eneret til levering af bestemte mobil- og personkommunikationstjenester, der er tildelt det nationale teleselskab;
(5) direktiv 90/388/EØF indeholder bestemmelser om afskaffelse af de af medlemsstaterne tildelte særlige eller eksklusive rettigheder til levering af teletjenester. Mobilkommunikationstjenester er dog endnu ikke omfattet af direktivets anvendelsesområde;
(6) såfremt en medlemsstat begrænser antallet af virksomheder, der kan opnå godkendelse til at levere mobil- og personkommunikationstjenester ved hjælp af særlige eller endog eksklusive rettigheder, udgør disse rettigheder restriktioner, der kan være uforenelige med traktatens artikel 90 sammenholdt med artikel 59, hvis begrænsningen ikke er begrundet i henhold til bestemte bestemmelser i traktaten eller i væsentlige krav, fordi rettighederne forhindrer andre virksomheder i at levere de pågældende tjenester til og fra andre medlemsstater. I forbindelse med mobil- og personkommunikationsnet og -tjenester omfatter de gyldige væsentlige krav, at frekvensspektret anvendes effektivt, og at generende interferens mellem radiobaserede telekommunikationssystemer og andre rumbaserede eller jordbaserede tekniske systemer undgås. Såfremt derfor det udstyr, der benyttes til at levere tjenesterne, tillige opfylder disse væsentlige krav, er de eksisterende særlige rettigheder og i endnu højere grad de eksisterende eksklusive rettigheder til levering af mobilkommunikationstjenester ikke begrundede og bør derfor behandles på samme måde som de øvrige teletjenester, der i forvejen er omfattet af direktiv 90/388/EØF. Direktivets anvendelsesområde bør derfor udvides til at omfatte mobil- og personkommunikationstjenester;
(7) ved indførelsen af konkurrence om mobil- og personkommunikation bør medlemsstaterne give forrang til Europa-dækkende standarder på området, f.eks. GSM, DCS 1800, DECT og ERMES, så det bliver muligt at udbygge og levere mobil- og personkommunikationstjenester på tværs af grænserne;
(8) nogle medlemsstater har på nuværende tidspunkt tildelt licenser til digitale mobile radiobaserede tjenester, der benytter frekvenserne i 1700-1900 MHz-båndet i henhold til DCS 1800-standarden. Kommissionens meddelelse om høringen vedrørende grønbogen om mobil- og personkommunikation af 23. november 1994 fastslog, at DCS 1800 skal betragtes som en del af GSM-systemet. De øvrige medlemsstater har ikke givet tilladelse til disse tjenester, selv hvor der findes ledige frekvenser inden for de pågældende frekvenser, hvorved de forhindrer disse tjenester i at blive udbudt på tværs af grænserne. Dette er også uforeneligt med artikel 90 sammenholdt med artikel 59. For at råde bod på denne situation bør de medlemsstater, der endnu ikke har indført en procedure for tildeling af sådanne licenser, gøre dette inden for et rimeligt tidsrum. I denne forbindelse bør der tages behørigt hensyn til behovet for at fremme nytilkomne operatørers investeringer på disse områder. Medlemsstaterne bør kunne undlade at give licens til eksisterende operatører, f.eks. operatører af GSM-systemer, der allerede opererer på deres område, hvis det kan påvises, at dette ville fjerne en effektiv konkurrence ved navnlig at styrke en dominerende stilling. Specielt gælder det, at i tilfælde, hvor en medlemsstat tildeler eller allerede har tildelt DCS 1800-licenser, må der kun tildeles nye eller supplerende licenser til eksisterende GSM-eller DCS 1800-operatører, hvis dette sker på vilkår, der sikrer en effektiv konkurrence;
(9) digital europæisk trådløs telekommunikation (DECT) et også et vigtigt element i udviklingen af personkommunikation. DECT udgør et alternativ til den nuværende abonnentkredsløbsadgang til det offentlige koblede telefonnet. Den 3. juni 1991 udpegede Rådet ved direktiv 91/287/EØF (5) de frekvensbånd, der skulle benyttes i forbindelse med den samordnede indførelse af digital europæisk trådløs telekommunikation i Fællesskabet inden den 31. december 1991. Nogle medlemsstater hindrer imidlertid, at de pågældende frekvenser benyttes til sådanne tjenester ved ikke at tildele licenser til selskaber, der ønsker at starte med at udbyde DECT-tjenester. I de tilfælde, hvor teleselskaberne har eneret til at etablere det offentlige koblede telefonnet, har denne nægtelse til følge at styrke deres dominerende stilling og også at forsinke fremkomsten af personkommunikationstjenester og derved begrænse den tekniske udvikling til skade for forbrugerne i modstrid med traktatens artikel 90 sammenholdt med artikel 86, litra b). For at råde bod på denne situation bør de medlemsstater, der endnu ikke har indført en procedure for tildeling af sådanne licenser, gøre dette inden for et rimeligt tidsrum;
(10) selv i tilfælde af, at en medlemsstat har tildelt licenser til konkurrerende mobilnet-operatører, har den i nogle tilfælde efter eget valg tildelt én af dem særlige retlige fordele, som de øvrige ikke har fået tildelt. I denne situation kan disse fordele blive opvejet af særlige forpligtelser og forhindrer ikke nødvendigvis sidstnævnte operatører i at opnå adgang til eller konkurrere på markedet. Om disse fordele er forenelige med traktaten skal derfor vurderes i hvert enkelt tilfælde for sig under hensyntagen til, hvilken virkning de har på andre virksomheders reelle frihed til på effektiv vis at levere de samme teletjenester, og om de er begrundede set i forhold til den pågældende aktivitet;
(11) de nugældende eksklusive rettigheder inden for mobilkommunikation er generelt blevet tildelt virksomheder, der i forvejen har en dominerende stilling i kraft af deres etablering af de jordbaserede net, eller et af deres datterselskaber. I denne situation har sådanne rettigheder den virkning, at de udvider og dermed styrker disse virksomheders dominerende stilling, hvilket ifølge Domstolens retspraksis udgør et misbrug af dominerende stilling i strid med traktatens artikel 86. Som følge heraf er eksklusive rettigheder inden for mobil- og personkommunikation uforenelige med traktatens artikel 90 sammenholdt med artikel 86. Sådanne eksklusive rettigheder skal derfor afskaffes;
(12) i betragtning af at det med hensyn til de nye mobilkommunikationstjenester er vanskeligt at sikre sig, at teleselskaberne i de medlemsstater, hvis net er mindre udbygget, og som kan komme i betragtning til en overgangsperiode med henblik på afskaffelse af de eksklusive rettigheder til etablering og benyttelse af den infrastruktur, der er nødvendig for at udbyde en given mobilkommunikationstjeneste, ikke udnytter deres position til at udvide de eksklusive rettigheder til at omfatte markedet for den relevante mobilkommunikationstjeneste, bør disse medlemsstater endvidere for at forhindre traktatstridig misbrug af en dominerende stilling afholde sig fra at tildele teleselskaber eller et hvilket som helst tilknyttet selskab, der står i denne situation, licens til den pågældende mobilkommunikationstjeneste. Såfremt teleselskaberne ikke eller ikke længere har eksklusive rettigheder til etablering og tilrådighedsstillelse af den offentlige netinfrastruktur, bør de dog ikke på forhånd være udelukket fra at komme i betragtning til licenstildeling;
(13) eksklusive rettigheder begrænser ikke blot markedsadgangen, men har også den virkning, at de begrænser eller til skade for brugerne hindrer brugen af mobil- og personkommunikation, som ellers kunne være udbudt, og derved bremser den tekniske udvikling på området. Teleselskaberne har navnlig opretholdt høje takster for mobilkommunikation sammenlignet med taletelefoni via det faste net, hvilket hindrer konkurrencen til skade for deres hovedindtægtskilde.
Når en virksomhed skal træffe investeringsbeslutninger inden for områder, hvor den besidder eksklusive rettigheder, står en sådan virksomhed i en situation, hvor den kan beslutte at give prioritet til fastnetteknologier, hvorimod nytilkomne vil kunne tænkes at anvende mobil- og personkommunikationsteknologi til endog at konkurrere med de faste tjenester, navnlig om abonnentkredsløbet. Eksklusive rettigheder udgør derfor en bremse på udviklingen af mobil- og personkommunikation, hvilket er uforeneligt med traktatens artikel 90 sammenholdt med artikel 86;
(14) for at skabe de rette betingelser for levering af mobil- og personkommunikationstjenester kan medlemsstaterne indføre licens- og anmeldelsesprocedurer, så det sikres, at de gældende væsentlige krav og specifikationer af hensyn til varetagelsen af en offentlig servicefunktion i form af handelsbestemmelser under hensyntagen til proportionalitetsprincippet overholdes. Specifikationerne af hensyn til varetagelsen af en offentlig servicefunktion i form af handelsbestemmelser vedrører vilkårene for tjenestens permanente tilgængelighed, disponibilitet og kvalitet. Blandt disse vilkår kan nævnes forpligtelsen til at give tjenesteleverandører transmissionstid på betingelser, der er mindst lige så favorable som dem, der gælder for tjenesteleverandører, der ejes af eller har ejerskabsmæssig tilknytning til en mobilnetoperatør. Dette berører ikke harmoniseringen af rammebestemmelserne for tildeling af licens i EF.
Antallet af licenser må kun begrænses, hvis der er mangel på frekvenser. Derimod er der ingen grund til at benytte licenstildeling, hvis en anmeldelsesprocedure er tilstrækkelig til at opfylde den relevante målsætning.
Hvad angår videresalg af transmissionstid og anden ren levering af tjenester fra uafhængige tjenesteleverandører eller direkte fra mobilnetopoperatører via allerede godkendte mobilkommunikationssystemer, berettiger ingen af de gældende væsentlige krav til, at der indføres eller opretholdes licensprocedurer, idet sådanne tjenester ikke består i levering af teletjenester eller drift af et mobilkommunikationsnet, men i detailhandel med godkendte tjenester, hvis levering efter al sandsynlighed er underlagt betingelser, der sikrer overholdelse af de væsentlige krav eller specifikationerne af hensyn til varetagelsen af en offentlig servicefunktion i form af handelsbestemmelser.
Ud over at falde ind under de nationale bestemmelser om god markedsføringsskik vedrørende al tilsvarende detailhandel kan sådanne leverandører eller operatører blot være underlagt krav om at anmelde deres virksomhed til den nationale tilsynsmyndighed i de medlemsstater, hvor de ønsker at drive virksomhed. Mobilnetoperatører kan dog nægte tjenesteleverandører at forhandle deres tjenester, navnlig hvis tjenesteleverandørerne ikke følger en adfærdskodeks for tjenesteleverandører i overensstemmelse med traktatens konkurrenceregler, hvis en sådan kodeks findes;
(15) i forbindelse med mobil- og personkommunikationssystemer er radiofrekvenser en afgørende flaskehalsressource. Hvis medlemsstaterne tildeler radiofrekvenser til mobil- og personkommunikationssystemer efter andre kriterier end objektive, gennemsigtige og ikke-diskriminerende kriterier, udgør dette en restriktion, der er uforenelig med traktatens artikel 90 sammenholdt med artikel 59, såfremt operatører fra andre medlemsstater stilles ufordelagtigt i disse tildelingsprocedurer. Udviklingen af en effektiv konkurrence inden for telekommunikationssektoren kan være en objektiv begrundelse for at nægte at tildele frekvenser til operatører, der i forvejen har en dominerende stilling på et givet geografisk marked.
Medlemsstaterne bør sikre, at proceduren for tildeling af radiofrekvenser bygger på objektive kriterier og ikke er diskriminerende. Hvad angår den fremtidige udpegning af frekvenser til bestemte kommunikationstjenester, bør medlemsstaterne derfor offentliggøre, hvilke frekvensplaner de opererer med, og hvilke procedurer der skal følges af operatørerne for at få tildelt frekvenser inden for de udpegede frekvensbånd. Den nuværende frekvenstildeling bør revideres af medlemsstaterne med jævne mellemrum. I tilfælde, hvor antallet af licenser er begrænset på grund af et utilstrækkeligt frekvensspektrum, skal medlemsstaterne desuden holde øje med, om teknologiske fremskridt giver mulighed for at stille frekvensspektrum til rådighed for supplerende licenser. Eventuelle frekvensafgifter bør være proportionale og opkræves på basis af det antal kanaler, der reelt tildeles;
(16) de fleste medlemsstater pålægger på nuværende tidspunkt mobilnetoperatørerne at benytte teleselskabernes kapacitet inden for lejede kredsløb til såvel interne netforbindelser som dirigering af langdistanceopkald. Eftersom afgifterne for leje af lejede kredsløb udgør en betydelig andel af mobilnetoperatørers omkostningsgrundlag, giver dette krav det leverende teleselskab, dvs. i mange tilfælde mobilnetoperatørernes direkte konkurrent, en betragtelig indflydelse på mobilnetoperatørernes forretningsmæssige rentabilitet og omkostningsstruktur. Derudover lægger restriktionerne på muligheden for at tilvejebringe egen infrastruktur og på brugen af tredjeparts infrastruktur en bremse på udbygningen af mobilnettjenester, især fordi en effektiv fælleseuropæisk roaming til GSM forudsætter, at der i udstrakt grad kan disponeres over adresserede signalsystemer, en teknologi, som endnu ikke udbydes universelt af alle teleselskaber i EF.
Sådanne restriktioner på tilrådighedsstillelsen og brugen af infrastrukturerne lægger begrænsninger på leveringen af mobil- og personkommunikationssystemer af operatører fra andre medlemsstater og er derfor uforenelige med traktatens artikel 90 sammenholdt med artikel 59. I det omfang et konkurrencebaseret udbud af mobiltaletelefonitjenester hindres, fordi teleselskabet ikke er i stand til at opfylde mobilnetoperatørens behov for infrastruktur eller kun er villig til at gøre dette på basis af takster, der ikke har relation til omkostningerne i forbindelse med den pågældende kapacitet inden for lejede kredsløb, favoriserer sådanne restriktioner uvægerligt teleselskabets udbud af telefonitjenester via det faste net, som de fleste medlemsstater fortsat fastholder at udbyde på basis af en eneret. Denne begrænsning af tilrådighedsstillelsen og brugen af infrastrukturen udgør derfor en overtrædelse af artikel 90 sammenholdt med traktatens artikel 86. Medlemsstaterne skal derfor fjerne disse restriktioner og efter anmodning give de relevante mobilnetoperatører adgang på ikke-diskriminerende basis til de nødvendige knappe ressourcer med henblik på etablering af egen infrastruktur, herunder radiofrekvenser;
(17) som forholdene er nu, er direkte sammenkobling af mobilkommunikationssystemer samt af mobilkommunikationssystemer og de faste telenet inden for én medlemsstat eller af systemer, der er beliggende i forskellige medlemsstater, begrænset i mobilkommunikationslicenserne i mange medlemsstater, uden at dette er teknisk begrundet. Desuden findes der begrænsninger i mulighederne for sammenkobling via andre net end de offentlige telenet. I de pågældende medlemsstater skal mobilnetoperatørerne derfor foretage sammenkobling med andre mobilnetoperatører via teleselskabets faste net. Et sådant krav medfører ekstraomkostninger og hindrer derved i særlig grad udbygningen af grænseoverskridende levering af mobilkommunikationstjenester i EF og udgør derfor en overtrædelse af traktatens artikel 90 sammenholdt med artikel 59.
Da taletelefoni og den faste offentlige netinfrastruktur i de fleste medlemsstater fortsat stilles til rådighed på eneretsbasis, kan eventuel misbrug af det relevante teleselskabs dominerende stilling kun forhindres, hvis medlemsstaterne sikrer, at der er mulighed for at tilkoble offentlige mobilkommunikationssystemer til disse teleselskabers offentlige telenet ved definerede grænseflader, og at tilkoblingsbetingelserne bygger på objektive kriterier baseret på udgiften i forbindelse med at etablere tilkoblingen, er gennemsigtige, ikke-diskriminerende og offentliggjort på forhånd samt åbner mulighed for den nødvendige takstfleksibilitet, herunder særlige takster for perioder, der ligger uden for spidsbelastningsperioder. Gennemsigtighed er særlig påkrævet i omkostningsberegningssystemet hos operatører, der både driver faste net og mobilkommunikationsnet. Særlige og eksklusive rettigheder til etablering af grænseoverskridende infrastruktur til taletelefoni berøres ikke af dette direktiv.
For at kunne sikre at dette direktiv finder fuld anvendelse på sammenkobling, skal der efter anmodning gives oplysning til Kommissionen om sammenkoblingsaftalerne.
Indførelsen af nationale licens- og sammenkoblingsprocedurer må ikke hindre, at sammenkoblingsprocedurerne harmoniseres på fællesskabsplan ved direktiver udstedt af Europa-Parlamentet og Rådet, navnlig inden for rammerne af direktiver om tilrådighedsstillelse af åbne net (ONP);
(18) i henhold til traktatens artikel 90, stk. 2, kan traktatens bestemmelser, bl.a. artikel 86, fraviges i tilfælde, hvor anvendelsen af sidstnævnte artikel retligt eller faktisk hindrer opfyldelsen af de særlige opgaver, som er betroet teleselskaberne. I overensstemmelse hermed kan eksklusive rettigheder i forbindelse med taletelefoni ifølge direktiv 90/388/EØF opretholdes i en overgangsperiode.
Taletelefonitjeneste defineres i artikel 1 i direktiv 90/388/EØF som kommerciel udnyttelse i almenhedens interesse af tidstro fremføring af tale samt opkobling heraf gennem det offentlige koblede net, hvorved brugeren har mulighed for at kommunikere med et andet termineringspunkt ved hjælp af udstyr tilkoblet et nettermineringspunkt. Direkte fremføring og opkobling af tale via mobil- og personkommunikationsnet sker ikke mellem to offentlige koblede termineringspunkter og kan derfor ikke betragtes som taletelefoni efter direktiv 90/388/EØF.
Efter traktatens artikel 90, stk. 2, er specifikationer af hensyn til varetagelsen af en offentlig servicefunktion i form af handelsbestemmelser, der gælder for alle godkendte mobilteletjenester, der leveres til offentligheden, dog begrundede for at sikre, at målsætninger af almindelig økonomisk interesse opfyldes, f.eks. for at sikre en bestemt geografisk dækning eller gennemføre en fællesskabsstandard;
(19) i sin vurdering af de gældende restriktioner på mobilnetoperatører med hensyn til etablering og brug af egen infrastruktur og/eller brug af tredjeparts infrastrukturer vil Kommissionen desuden overveje, om der er behov for at indrømme en længere overgangsperiode til medlemsstater med mindre udbyggede net, således som der slås til lyd for i Rådets resolution af 22. juli 1993 om forholdene inden for telekommunikationssektoren og behovet for udvikling på telekommunikationsområdet (6) og i Rådets resolution af 22. december 1994 om principper og tidsplan for liberalisering af teleinfrastrukturerne (7). Selv om det ikke er omfattet af disse resolutioner, bør der være mulighed for at anmode om en længere overgangsperiode med henblik på direkte sammenkobling af mobilnet. De medlemsstater, der kan anmode om at komme i betragtning til denne undtagelse, er Spanien, Irland, Grækenland og Portugal. Det er dog kun nogle af disse medlemsstater, der ikke tillader GSM-mobilnetoperatører at benytte egen infrastruktur og/eller tredjeparts infrastrukturer. Der skal indføres en særlig procedure, der giver mulighed for at vurdere, om der eventuelt som fastsat i ovennævnte resolutioner er grund til at bibeholde denne ordning for levering af mobil- og personkommunikationstjenester i en overgangsperiode;
(20) dette direktiv er ikke til hinder for, at der iværksættes foranstaltninger i overensstemmelse med fællesskabsretten og de gældende internationale forpligtelser til sikring af, at statsborgere fra medlemsstaterne får tilsvarende behandling i tredjelande -
UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:
Artikel 1
I direktiv 90/388/EØF foretages følgende ændringer:
1) Artikel 1, stk. 1, ændres således:
a) Følgende led indsættes efter niende led:
»- »mobil- og personkommunikationstjenester«: andre tjenester end satellittjenester, hvis ydelse helt eller delvis består i etablering af radiokommunikation til en mobil bruger ved hel eller delvis brug af mobil- og personkommunikationssystemer
- »mobil- og personkommunikationssystemer« systemer, der består i etablering og drift af en mobilnetinfrastruktur, uanset om denne er tilkoblet nettermineringspunkter i det offentlige net eller ej, til støtte for transmission og levering af radiokommunikationstjenester til mobile brugere«.
b) Trettende led affattes således:
»- »væsentlige krav«: ikke-økonomiske hensyn til den offentlige interesse, der kan foranledige en medlemsstat til at indføre betingelser for oprettelsen og/eller driften af telenet eller tilrådighedsstillelsen af teletjenester. Nettets driftssikkerhed og integritet samt i begrundede tilfælde driftskompatibilitet mellem tjenester databeskyttelse, miljøbeskyttelse, målsætninger for den fysiske planlægning samt effektiv brug af frekvensspektret og forhindring af generende interferens mellem radiobaserede telekommunikationssystemer og andre rum- eller jordbaserede tekniske systemer udgør sådanne hensyn.
Databeskyttelse kan omfatte beskyttelse af personoplysninger, iagttagelse af fortrolighed med oplysninger, der videregives eller oplagres, samt beskyttelse af privatlivets fred.«
2) Artikel 1, stk. 2, affattes således:
»2. Dette direktiv finder ikke anvendelse på telextjenesten.«
3) Efter artikel 3 indsættes som artikel 3a til 3d:
»Artikel 3a
Ud over de krav, der er fastsat i artikel 2, andet afsnit, skal medlemsstaterne ved fastsættelsen af betingelser for tildeling af licenser eller generelle godkendelser til mobil- og personkommunikationssystemer sikre følgende:
i) licensbetingelserne må ikke indeholde andre vilkår end vilkår, der er begrundet i hensynet til overholdelsen af de væsentlige krav og, når der er tale om systemer bestemt til brug i den brede offentlighed, til varetagelsen af en offentlig servicefunktion i form af handelsbestemmelser, jf. artikel 3.
ii) licensbetingelserne for mobilnetoperatører skal sikre en gennemsigtig og ikke-diskriminerende adfærd mellem fastnetoperatører og mobilnetoperatører, der i fællesskab ejer mobil- og personkommunikationssystemer
iii) licensbetingelserne må ikke omfatte nogen ugrundede tekniske restriktioner. Medlemsstaterne må navnlig ikke forhindre, at licenser kombineres, eller at udbuddet af forskellige teknologier, der gør brug af særskilte frekvenser, begrænses, hvis der er tale om multistandardudstyr.
For så vidt som der findes disponible frekvenser, skal medlemsstaterne tildele licenser efter åbne, ikke-diskiminerende og gennemsigtige procedurer.
Medlemsstaterne må kun begrænse antallet af licenser til mobil- og personkommunikationssystemer ud fra hensynet til væsentlige krav og kun, når dette har relation til mangelen på disponibelt frekvensspektrum, og hvor dette er begrundet ud fra proportionalitetsprincippet.
Licensprocedurerne kan dog tage hensyn til varetagelsen af en offentlig servicefunktion i form af handelsbestemmelser, jf. artikel 3, såfremt den mindst konkurrencebegrænsende løsning vælges. De relevante betingelser i form af handelsbestemmelser kan være vedlagt udstedte licenser.
Medlemsstater, som har fået indrømmet en længere gennemførelsesperiode med henblik på at afskaffe restriktionerne med hensyn til infrastrukturen, jf. artikel 3c, må ikke i løbet af denne periode udstede yderligere mobil- eller personkommunikationslicens til teleselskaber eller et hvilket som helst tilknyttet selskab. Hvis teleselskaberne i disse medlemsstater ikke eller ikke længere besidder eksklusive eller særlige rettigheder, jf. artikel 2, første afsnit, litra b) og c), til etablering og tilrådighedsstillelse af den offentlige netinfrastruktur, er de ikke på forhånd udelukket fra licensprocedurerne.
Artikel 3b
Udpegningen af radiofrekvenser til bestemte kommunikationstjenester skal være baseret på objektive kriterier. Procedurerne herfor skal være gennemsigtige og offentliggøres på passende vis.
Medlemsstaterne skal hvert år offentliggøre og efter anmodning udlevere en oversigt over allokeringen af frekvenser til mobil- og personkommunikationstjenester, jf. oversigten i bilaget, der skal omfatte planer for fremtidige udvidelser af denne frekvensallokering.
Frekvensudpegningen skal revideres af medlemsstaterne med jævne mellemrum.
Artikel 3c
Medlemsstaterne skal sikre, at alle restriktioner på operatører af mobil- og personkommunikationssystemer med hensyn til etablering af egen infrastruktur, brug af tredjeparts infrastrukturer og fælles brug af infrastruktur, andre faciliteter og lokaliteter med undtagelse af begrænsninger i brugen af sådanne infrastrukturer til de aktiviteter, deres licens eller godkendelse dækker, ophæves.
Artikel 3d
Uden at det berører den fremtidige harmonisering af de nationale sammenkoblingsregler inden for rammerne af ONP, skal medlemsstaterne sikre, at der er mulighed for direkte sammenkobling mellem mobilkommunikationssystemer samt mellem mobilkommunikationssystemer og de faste telenet. Med henblik herpå skal restriktionerne på sammenkobling ophæves.
Medlemsstaterne skal sikre, at mobilkommunikationssystemer bestemt til brug i offentligheden har ret til at blive tilkoblet det offentlige telenet. Med henblik herpå skal medlemsstaterne i licenserne til mobilkommunikationstjenester garantere adgang til det nødvendige antal tilkoblingspunkter til det offentlige telenet. Medlemsstaterne skal sikre at de tekniske grænseflader, der benyttes ved disse tilkoblingspunkter, er de mindst restriktive tilgængelige grænseflader med hensyn til de funktioner mobilkommunikationstjenesterne omfatter.
Medlemsstaterne skal sikre, at betingelserne for tilkobling til teleselskabernes offentlige telenet er baseret på objektive kriterier, er gennemsigtige, ikke-diskriminerende samt er i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet. De skal sikre, at der i tilfælde af klage gives de nationale tilsynsmyndigheder fuld indsigt med sammenkoblingsaftalerne og at disse oplysninger tilstilles Kommissionen på dennes anmodning.«
4) I første punktum af artikel 4 indsættes ordet »faste« foran »offentlige net«.
Artikel 2
1. Uden at dette berører artikel 2 i direktiv 90/388/EØF og med forbehold af denne artikels stk. 4, må medlemsstaterne ikke nægte at udstede licens til drift af mobilkommunikationssystemer efter DCS 1800-standarden, senest efter vedtagelsen i European Radiocommunications Committee (ERC) af en beslutning om allokering af DCS 1800-frekvenser, og under alle omstændigheder senest den 1. januar 1998.
2. Med forbehold af stk. 4 må medlemsstaterne med virkning fra direktivets ikrafttræden ikke nægte at udstede licens til tilslutning til det offentlige net/telepunktapplikationer, herunder til systemer, der opererer efter DECT-standarden.
3. Medlemsstaterne må ikke begrænse kommunikationer af mobilkommunikationsteknologier/-systemer, navnlig ikke, hvor der står multistandardudstyr til disposition. Når medlemsstaterne udvider eksisterende licenser til at omfatte sådanne kombinationer, skal de sikre at en sådan udvidelse er begrundet i henhold til bestemmelserne i stk. 4.
4. Medlemsstaterne skal om nødvendigt vedtage foranstaltninger til at sikre, at bestemmelserne i denne artikel gennemføres under hensyntagen til kravet om at sikre en effektiv konkurrence mellem de operatører, der konkurrerer på de relevante markeder.
Artikel 3
Medlemsstaterne skal senest ni måneder, efter at dette direktiv er trådt i kraft, tilstille Kommissionen de oplysninger, der er nødvendige for, at Kommissionen kan konstatere, at bestemmelserne i artikel 1 samt i artikel 2, stk. 2, er overholdt.
Medlemsstaterne skal senest den 1. januar 1998 tilstille Kommissionen de oplysninger, der er nødvendige for, at Kommissionen kan konstatere, at bestemmelserne i artikel 2, stk. 1, er overholdt.
Artikel 4
Medlemsstater med mindre udbyggede net kan senest tre måneder efter ikrafttrædelsen af dette direktiv anmode om en yderligere gennemførelsesfrist på indtil fem år med henblik på gennemførelse af samtlige eller nogle af betingelserne i artikel 3c og artikel 3d, stk. 1, i direktiv 90/388/EØF, hvor dette er begrundet i behovet for at gennemføre den nødvendige strukturomlægning. En sådan anmodning skal omfatte en detaljeret beskrivelse af den planlagte omlægning og en nøje vurdering af tidsplanen for dens gennemførelse. Disse oplysninger skal efter anmodning udleveres til enhver interesseret part.
Kommissionen vil vurdere sådanne anmodninger og træffe en begrundet afgørelse inden for en periode på tre måneder om princippet bag samt konsekvenserne og den længste varighed af den yderligere gennemførelsesfrist, der måtte blive indrømmet.
Artikel 5
Dette direktiv træder i kraft tyvendedagen efter offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende.
Artikel 6
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.
Udfærdiget i Bruxelles, den 16. januar 1996.
KOMISSION DIREKTIIVI 96/2/EY,
annettu 16 päivänä tammikuuta 1996,
direktiivin 90/388/ETY muuttamisesta matkaviestinnän ja henkilökohtaisen viestinnän osalta
EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 90 artiklan 3 kohdan,
sekä katsoo, että
(1) matka- ja henkilökohtaista viestintää koskevan vihreän kirjan huomioon ottamisesta 23 päivänä marraskuuta 1994 antamassaan tiedonannossa komissio esitti tärkeimmät toimet, joita vaaditaan tulevaisuudessa sääntelyltä näiden tietoliikenteen muotojen tarjoamien mahdollisuuksien hyödyntämisen kannalta. Komissio korosti sitä, että kaikki jäljellä olevat tätä alaa koskevat yksin- ja erityisoikeudet on poistettava mahdollisimman pian soveltamalla täydellisesti yhteisön kilpailusääntöjä ja muuttamalla kilpailusta telepalvelumarkkinoilla 28 päivänä kesäkuuta 1990 annettua komission direktiiviä 90/388/ETY (1), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 95/51/EY (2), tarvittavilta osin. Lisäksi tiedonannossa tarkasteltiin mahdollisuutta poistaa rajoitukset, jotka koskevat matkaviestinverkkojen operaattoreiden verkkojensa käyttöön ja kehittämiseen käyttämien toiminteiden vapaata valintaa niille myönnetyissä toimiluvissa ja muissa luvissa sallittuja palveluja varten. Tällaista toimenpidettä pidettiin olennaisen tärkeänä rehellisen kilpailun nykyisten vääristymien poistamiseksi ja erityisesti sen vuoksi, että operaattorit voisivat hallita omaa kustannuspohjaansa,
(2) matkaviestintää ja henkilökohtaista viestintää koskevan vihreän kirjan huomioon ottamisessa 23 päivänä marraskuuta 1994 annetussa komission tiedonannossa edellytettyjä toimenpiteitä kannatettiin matka- ja henkilökohtaisen viestinnän uusista kehitysnäkymistä Euroopan unionissa 29 päivänä kesäkuuta 1995 annetussa neuvoston päätöslauselmassa (3), jossa todettiin yksin- tai erityisoikeuksien poistamisen tällä alalla olevan yksi tärkeimmistä tavoitteista,
(3) luonnoksesta komission direktiiviksi direktiivin 90/388/ETY muuttamisesta matkaviestinnän ja henkilökohtaisen viestinnän osalta 14 päivänä joulukuuta 1995 antamassaan päätöslauselmassa (4) Euroopan parlamentti oli tyytyväinen tähän direktiiviin sekä sen periaatteiden että sen tavoitteiden osalta,
(4) useat jäsenvaltiot ovat jo avanneet tietyt matkaviestinpalvelut kilpailulle ja ottaneet käyttöön toimilupajärjestelmiä näitä palveluja varten. Toimilupien määrä on kuitenkin rajoitettu monissa jäsenvaltioissa, mikä perustuu harkintavaltaan tai operaattorien kilpaillessa teleorganisaatioiden kanssa teknisiin rajoituksiin kuten muiden kuin teleorganisaatioiden järjestämän infrastruktuurin käyttöön. Useat jäsenvaltiot eivät ole vielä myöntäneet toimilupia esimerkiksi DCS 1800 -matkapuhelinliikenteelle.
Lisäksi eräät jäsenvaltiot ovat säilyttäneet kansallisille teleorganisaatioille myönnetyt tietyt matkaviestinpalveluiden ja henkilökohtaisten viestinpalveluiden välittämistä koskevat yksinoikeudet,
(5) direktiivissä 90/388/ETY säädetään jäsenvaltioiden telepalveluiden välittämiseen myöntämien erityis- tai yksinoikeuksien poistamisesta. Matkaviestinpalvelut eivät kuitenkaan vielä sisälly direktiivin soveltamisalaan,
(6) jäsenvaltiot rajoittavat matkaviestinnän ja henkilökohtaisen viestinnän välittämiseen valtuutettujen yritysten lukumäärää erityisoikeuksilla ja jopa yksinoikeuksilla; nämä rajoitukset voivat olla ristiriidassa 90 artiklan kanssa kyseistä artiklaa sovellettaessa samanaikaisesti perustamissopimuksen 59 artiklan kanssa, kun erityiset perustamissopimuksen määräykset tai olennaiset vaatimukset eivät oikeuta tällaista rajoittamista, koska mainitut oikeudet estävät muita yrityksiä tarjoamasta kyseisiä palveluita toisiin jäsenvaltioihin ja toisista jäsenvaltioista. Matkaviestinnän ja henkilökohtaisen viestinnän verkkojen ja palvelujen osalta sovellettaviin olennaisiin vaatimuksiin kuuluu taajuusalueen tehokas käyttö ja radioliikenteeseen, satelliittiviestintään tai maa-asemiin perustuvien teknisten järjestelmien välillä esiintyvien haitallisten häiriöiden välttäminen. Jos palvelujen tarjoamiseen käytettävä laitteisto täyttää myös nämä olennaiset vaatimukset, nykyiset matkaviestinpalvelujen tarjoamisen erityisoikeudet ja jopa yksinoikeudet eivät ole oikeutettuja ja sen vuoksi niitä olisi kohdeltava samalla tavalla kuin muita direktiivissä 90/388/ETY tarkoitettuja telepalveluita. Tuon direktiivin soveltamisalaa olisi vastaavasti laajennettava matkaviestinnän ja henkilökohtaisen viestinnän sisällyttämiseksi siihen,
(7) avatessaan matkaviestinnän ja henkilökohtaisen viestinnän markkinoita kilpailulle jäsenvaltioiden olisi suosittava yleiseurooppalaisten standardien, kuten GSM, DCS 1800, DECT ja ERMES, käyttöä matkaviestinpalveluiden ja henkilökohtaisten viestinpalveluiden kehittämiseksi ja niiden välittämiseksi rajojen yli,
(8) eräät jäsenvaltiot ovat äskettäin myöntäneet toimilupia digitaalisille radioliikennettä hyväksi käyttäville matkaviestinpalveluille, jotka käyttävät 1700-1900 megahertsin taajuuskaistaa DCS 1800 -standardin mukaisesti. Komission 23 päivänä marraskuuta 1994 antaman tiedonannon mukaan DCS 1800 -järjestelmää on pidettävä GSM-järjestelmään kuuluvana. Muut jäsenvaltiot eivät ole antaneet lupaa tällaisille palveluille kyseisellä taajuuskaistalla vapaina olevista taajuuksista huolimatta, mikä estää näiden palvelujen välittämisen rajojen yli. Tämä on myös ristiriidassa perustamissopimuksen 90 artiklan kanssa kyseistä artiklaa sovellettaessa samanaikaisesti 59 artiklan kanssa. Tilanteen korjaamiseksi niiden jäsenvaltioiden, jotka eivät ole vielä ottaneet käyttöön menettelyä tällaisten toimilupien myöntämiseksi, olisi tehtävä näin kohtuullisen ajan kuluessa. Tässä yhteydessä olisi otettava huomioon näiden alojen uusien yrittäjien sijoitustoiminnan edistäminen. Jäsenvaltioilla olisi oltava mahdollisuus olla myöntämättä toimilupia nykyisille operaattoreille, esimerkiksi alueellaan jo olemassa olevilla GSM-järjestelmän operaattoreille, jos voidaan osoittaa, että tämä poistaisi tehokkaan kilpailun erityisesti laajentamalla niiden määräävää markkina-asemaa. Erityisesti jos jäsenvaltio myöntää tai on jo myöntänyt DCS 1800 -järjestelmän toimilupia, uusia tai lisätoimilupia nykyisille GSM- tai DCS 1800 -järjestelmän operaattoreille voidaan myöntää ainoastaan, jos varmistetaan tehokas kilpailu,
(9) digitaalinen eurooppalainen langaton televiestintä (DECT) on tärkeä tekijä kehityksessä kohti henkilökohtaista viestintää. DECT on vaihtoehto yleisen kytkentäisen puhelinverkon nykyiselle tilaajaliittymälle. Neuvosto määräsi antamallaan direktiivillä 91/287/ETY 3 päivänä kesäkuuta 1991 DECT-palveluihin tarvittavat taajuuskaistat otettaviksi käyttöön yhteisön alueella viimeistään 31 päivänä joulukuuta 1991 (5). Eräät jäsenvaltiot kuitenkin estävät näiden taajuuksien käytön kyseisiin palveluihin myöntämättä toimilupia yhtiöille, jotka aikovat aloittaa DECT-palveluiden tarjoamisen. Koska teleorganisaatioille on myönnetty yksinoikeudet yleisen kytkentäisen puhelinverkon perustamiseen, tällaiset kiellot vahvistavat kyseisten organisaatioiden määräävää markkina-asemaa ja viivästyttävät henkilökohtaisten viestintäpalveluiden esiin tulemista ja siten rajoittavat teknistä edistystä käyttäjien kustannuksella perustamissopimuksen 90 artiklan vastaisesti kyseistä artiklaa sovellettaessa samanaikaisesti 86 artiklan toisen kohdan b alakohdan kanssa. Tämän tilanteen korjaamiseksi niiden jäsenvaltioiden, jotka eivät ole vielä ottaneet käyttöön menettelyä tällaisten toimilupien myöntämiseksi, olisi tehtävä myös näin kohtuullisen ajan kuluessa,
(10) toimilupia on myönnetty kilpaileville matkaviestinoperaattoreille, jäsenvaltiot ovat tietyissä tapauksissa myöntäneet yhdelle näistä harkintavaltaa käyttäen erityisiä oikeudellisia etuuksia, joita ei myönnetty muille. Tällaisessa tilanteessa etuuksia voidaan tasapainottaa erityisillä velvoitteilla eivätkä nämä etuudet välttämättä estä viimeksi mainittuja aloittamasta toimintaansa ja osallistumasta kilpailuun markkinoilla. Näiden etuuksien yhteensopivuus perustamissopimuksen määräysten kanssa on tämän vuoksi arvioitava tapauskohtaisesti ottaen huomioon etuuksien vaikutus toisten kokonaisuuksien tosiasialliseen vapauteen tarjota tehokkaasti samoja telepalveluita ja etuuksien mahdolliset perusteet kyseisen toiminnan osalta,
(11) tällä hetkellä voimassa olevat matkaviestintäalan yksinoikeudet on myönnetty yleensä jo ennestään maa-asemaverkkojen osalta määräävässä markkina-asemassa oleville organisaatioille tai tällaisen organisaation tytäryhtiölle. Tällaisessa tilanteessa nämä oikeudet laajentavat ja siten vahvistavat organisaatioiden määräävää markkina-asemaa, joka Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan on perustamissopimuksen 86 artiklan vastaista määräävän markkina-aseman väärinkäyttöä. Näin ollen matkaviestinnän ja henkilökohtaisen viestinnän alalla myönnetyt yksinoikeudet ovat ristiriidassa perustamissopimuksen 90 artiklan kanssa kyseistä artiklaa sovellettaessa samanaikaisesti 86 artiklan kanssa. Tämän vuoksi nämä yksinoikeudet on poistettava,
(12) uusien matkaviestinpalveluiden osalta on vaikeata varmistaa, että teleorganisaatiot niissä jäsenvaltioissa, joissa on vähemmän kehittyneet verkostot, voivat saada siirtymäkauden matkaviestinpalvelua varten tarvittavien infrastruktuurien aikaansaamiseksi ja käyttöä koskevien yksinoikeuksien poistamiseksi ja ettei teleorganisaatio käyttäisi tätä asemaa laajentamiseksi kyseisten matkaviestinpalvelun markkinoille; tämän vuoksi näiden jäsenvaltioiden olisi perustamissopimusten vastaisten määräävien markkina-asemien väärinkäyttöjen estämiseksi pidättäydyttävä myöntämästä tällaiselle teleorganisaatiolle tai siihen yhteydessä olevalle organisaatiolle toimilupaa kyseiseen matkaviestinpalveluun. Jos teleorganisaatiot eivät enää nauti yleisen verkon infrastruktuurin rakentamista ja ylläpitämistä koskevista yksinoikeuksista, niillä ei kuitenkaan tulisi aikaisemmin esitetyn perusteella sulkea tällaisten toimilupamenettelyjen ulkopuolelle,
(13) yksinoikeudet eivät ainoastaan rajoita markkinoille pääsyä, vaan ne myös rajoittavat ja estävät käyttäjille haitallisella tavalla matkaviestinpalvelujen ja henkilökohtaisten viestinpalvelujen käyttöä ja siten hidastavat teknistä edistymistä tällä alalla. Teleorganisaatiot ovat erityisesti säilyttäneet korkeammat taksat matkapuhelinliikenteessä verrattuna kiinteään puhelinliikenteeseen, tämä estää kilpailua niiden tärkeimmän tulolähteen kustannuksella.
Jos yritykset tekevät sijoituspäätöksiä aloilla, joilla he nauttivat yksinoikeuksista, nämä yritykset voivat asemansa vuoksi päättää antaa etusijan kiinteiden verkkojen tekniikoille, kun taas uudet yrittäjät voivat hyödyntää matkaviestintekniikkaa ja henkilökohtaista viestintekniikkaa jopa kilpaillakseen kiinteiden viestinpalveluiden kanssa, erityisesti tilaajaliittymien osalta. Yksinoikeudet siten merkitsevät sitä, että matkaviestinnän ja henkilökohtaisen viestinnän osalta on olemassa rajoitus, joka on ristiriidassa perustamissopimuksen 90 artiklan kanssa sanottua artiklaa sovellettaessa samanaikaisesti 86 artiklan kanssa,
(14) jäsenvaltiot voivat ottaa käyttöön toimilupa- tai ilmoitusmenettelyn matkaviestinjärjestelmien ja henkilökohtaisten viestinjärjestelmien edellyttämien olosuhteiden aikaansaamiseksi sovellettavien olennaisten vaatimusten ja kaupallisten säännösten muodossa olevien julkisia palveluja koskevien määräysten noudattamiseksi suhteellisuusperiaatteen edellyttämällä tavalla. Kaupallisten säännösten muodossa olevat julkisia palveluja koskevat määräykset liittyvät palvelujen jatkuvuuteen, saatavuuteen ja laatuun. Tällaiset edellytykset voivat sisältää velvoitteen sallia palveluntarjoajille osuus lähetysajasta vähintään yhtä edullisilla ehdoilla kuin matkaviestinverkkojen omistamille tai niihin omistussuhteessa oleville palveluntarjoajayrityksille. Tämä ei rajoita toimilupien myöntämisen yhdenmukaistamista yhteisössä.
Toimilupien lukumäärää voidaan rajoittaa ainoastaan taajuuksien puutteellisen saatavuuden vuoksi. Kääntäen toimilupien myöntäminen ei ole oikeutettua, jos pelkkä ilmoitusmenettely olisi riittävä kyseisen tavoitteen saavuttamiseksi.
Itsenäisten palveluntarjoajien tai suoraan matkaviestinverkon operaattoreiden jo hyväksyttyjen matkaviestinjärjestelmien avulla tarjoamien lähetysajan jälleenmyynnin ja muiden palvelujen osalta mikään sovellettavista olennaisista vaatimuksista ei oikeuta toimilupamenettelyn aloittamista tai ylläpitämistä, jos kyseiset palvelut eivät muodostu telepalvelujen tarjoamisesta tai matkaviestinverkon käyttämisestä vaan hyväksyttyjen palvelujen jälleenmyynnistä, joiden tarjoaminen todennäköisesti riippuu olennaisten vaatimusten taikka kaupallisten säännösten muodossa olevien julkisia palveluja koskevien määräysten noudattamisen takaavista edellytyksistä.
Kaikkeen samanlaiseen jälleenmyyntitoimintaan liittyvien rehellistä kaupankäyntiä koskevien kansallisten sääntöjen soveltamisen lisäksi niillä voisi olla ainoastaan velvollisuus tehdä toimintaansa koskeva ilmoitus niiden jäsenvaltioiden kansalliselle sääntelyviranomaiselle, joissa he ovat päättäneet toimia. Matkaviestinverkko-operaattorit voivat kieltää palveluntarjoajia välittämästä palveluitaan, erityisesti jos palveluntarjoajat eivät noudata palveluntarjoajia koskevia käytännesääntöjä perustamissopimuksen kilpailusääntöjen mukaisesti, jos sellaisia käytännesääntöjä on,
(15) matkaviestinnän ja henkilökohtaisen viestinnän järjestelmissä radiotaajuudet muodostavat merkittävän pullonkaulan. Jos jäsenvaltiot myöntävät radiotaajuuksia matkaviestinjärjestelmille ja henkilökohtaisille viestinjärjestelmille perusteilla, jotka eivät ole objektiivisia, avoimia ja syrjimättömiä, kyseessä on 90 artiklan kanssa ristiriidassa oleva rajoitus silloin, kun kyseistä artiklaa sovelletaan samanaikaisesti perustamissopimuksen 59 artiklan kanssa siinä määrin, että myöntämismenettely asettaa toisten jäsenvaltioiden operaattorit epäedulliseen asemaan. Tehokkaan kilpailun kehittyminen televiestintäalalla voi olla objektiivinen peruste olla myöntämättä taajuuksia operaattoreille, joilla jo on määräävä maantieteellinen markkina-asema.
Jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että radiotaajuuksien myöntämismenettely perustuu objektiivisiin perusteisiin ja toteutetaan tasapuolisella tavalla. Tässä yhteydessä jäsenvaltioiden olisi erityisiin viestintäpalveluihin tarvittavien taajuuksien tuleva määrääminen huomioon ottaen julkaistava taajuussuunnitelmat sekä operaattorien menettelyohjeet määrättyyn taajuuskaistaan kuuluvien taajuuksien saamiseksi. Jäsenvaltioiden olisi tarkastettava nykyinen taajuuksien myöntämismenettely säännöllisin väliajoin. Jos toimilupien määrää on rajoitettu taajuuksien puutteellisen saatavuuden perusteella, jäsenvaltioiden on myös tarkastettava voiko tekniikan kehittyminen mahdollistaa taajuuksien saatavuuden, jotta lisätoimilupia voitaisiin myöntää. Taajuuksien mahdollisten käyttömaksujen olisi oltava suhteellisia ja ne olisi perittävä tosiasiallisesti myönnettyjen kanavien lukumäärän mukaisesti,
(16) useimmat jäsenvaltiot velvoittavat nykyään matkaviestinoperaattorit käyttämään teleorganisaatioiden kiinteiden johtojen kapasiteettia sekä sisäisiin verkkoyhteyksiin että puheluiden kaukopuheluosuuksien reitittämiseen. Koska kiinteiden johtojen vuokrauskustannukset muodostavat huomattavan osuuden matkaviestinoperaattorin kustannuksista, tämä edellytys antaa johdot toimittavalle teleorganisaatiolle, toisin sanoen useissa tapauksissa operaattorin suoralle kilpailijalle, huomattavan määrän vaikutusvaltaa matkaviestinoperaattorin liiketaloudellisen kannattavuuden ja kustannusrakenteen osalta. Lisäksi infrastruktuurien omatoimista järjestämistä ja kolmannen osapuolen infrastruktuuria koskevat rajoitukset hidastavat matkaviestinpalveluiden kehittämistä erityisesti, koska tosiasiallinen, Euroopan laajuinen GSM:n sijainnin seuranta riippuu osoitteellisten merkinantokäytäntöjen laajasta saatavuudesta; tällaista teknologiaa teleorganisaatiot eivät vielä yleisesti tarjoa koko yhteisön alueella.
Tällaiset infrastruktuurien rakentamista ja käyttöä koskevat rajoitukset rajoittavat toisten jäsenvaltioiden operaattoreiden tarjoamia matkaviestinpalveluita ja henkilökohtaisia viestinpalveluita ja ovat siten ristiriidassa perustamissopimuksen 90 artiklan kanssa kyseistä artiklaa sovellettaessa samanaikaisesti 59 artiklan kanssa. Siinä määrin kuin matkapuhelinpalvelujen kilpailukykyinen tarjoaminen on estynyt sen vuoksi, että teleorganisaatio ei pysty vastaamaan matkaviestinoperaattorin infrastruktuureihin liittyviin tarpeisiin tai vastaa niihin ainoastaan sellaisten taksojen perusteella, jotka eivät perustu kyseisen kiinteiden johtojen kapasiteetin kustannuksiin, nämä rajoitukset väistämättä suosivat teleorganisaation tarjoamia kiinteitä puhelinliikennepalveluita, joihin useimmissa jäsenvaltioissa on olemassa yksinoikeudet. Infrastruktuurien rakentamista ja käyttöä koskeva rajoitus on siten ristiriidassa 90 artiklan kanssa kyseistä artiklaa sovellettaessa samanaikaisesti perustamissopimuksen 86 artiklan kanssa. Jäsenvaltioiden on vastaavasti poistettava nämä rajoitukset ja myönnettävä pyynnöstä tasapuolisilla perusteilla asianomaisille matkaviestinoperaattoreille lupa käyttää välttämättömiä niukkoja voimavaroja niiden oman infrastruktuurin muodostamiseksi mukaan lukien radiotaajuudet,
(17) tällä hetkellä tietyssä jäsenvaltiossa käytössä olevien matkaviestinjärjestelmien välistä sekä matkaviestinjärjestelmien ja kiinteiden televiestinverkkojen välistä tai eri jäsenvaltioissa käytössä olevien järjestelmien välistä suoraa yhteyttä rajoittavat monien jäsenvaltioiden ilman teknisiä perusteita myöntämät matkaviestimien toimiluvat. Lisäksi on olemassa rajoituksia kyseisten verkkojen suoralle yhteydelle muiden kuin yleisten televiestinverkkojen kautta. Kyseisissä jäsenvaltioissa matkaviestinoperaattoreiden on otettava yhteys toisiin matkaviestinoperaattoreihin teleorganisaation kiinteän verkon välityksellä. Tällaisista vaatimuksista aiheutuu lisäkustannuksia ja siten ne haittaavat matkaviestinpalveluiden tarjoamista rajojen yli yhteisössä ja ovat ristiriidassa perustamissopimuksen 90 artiklan kanssa kyseistä artiklaa sovellettaessa samanaikaisesti 59 artiklan kanssa.
Koska puhelinliikenteen ja yleisen kiinteän verkon infrastruktuurin järjestämistä koskevat yksinoikeudet ovat edelleen voimassa useimmissa jäsenvaltioissa, kyseisen teleorganisaation määräävän markkina-aseman mahdolliset väärinkäytökset voidaan estää ainoastaan, jos jäsenvaltiot varmistavat, että yleisten matkaviestintäjärjestelmien väliset liittymät ovat mahdollisia kyseisten teleorganisaatioiden yleisen televerkon määritellyissä rajapinnoissa ja että liittymien edellytykset perustuvat objektiivisiin perusteisiin, jotka ovat oikeutettuja liittymäpalveluiden tarjoamisen kustannukset huomioon ottaen, ja ovat avoimia, tasapuolisia, etukäteen julkistettuja ja sallivat tarvittavan joustavan taksoituksen, mukaan lukien pienen kuorman ajan taksojen soveltaminen. Erityisesti avoimuutta vaaditaan sekä kiinteitä verkkopalveluja että matkaviestinverkkopalveluja tarjoavien operaattoreiden kustannuslaskennassa. Tämä direktiivi ei vaikuta kiinteän puhelinliikenteen rajat ylittävän infrastruktuurin muodostamista koskeviin erityis- tai yksinoikeuksiin.
Voidakseen varmistaa tämän direktiivin täysimääräisen soveltamisen verkkoyhteyksien osalta verkkoyhteyssopimuksia koskevien tietojen tulee olla pyynnöstä komission käytettävissä.
Tällaisten toimilupia ja verkkoyhteyksiä koskevien kansallisten menettelyjen laatiminen ei rajoita Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiveillä toteutettavaa verkkoyhteyksien yhdenmukaistamista yhteisön tasolla erityisesti avoimen verkon tarjoamisesta (ONP) annetuilla direktiiveillä,
(18) perustamissopimuksen 90 artiklan 2 kohdassa määrätään perustamissopimuksen sääntöjä koskevista poikkeuksista erityisesti 86 artiklan osalta tapauksissa, joissa kyseisen artiklan soveltaminen estäisi oikeudellisesti tai tosiasiallisesti teleorganisaatioita hoitamasta niille uskottuja erityistehtäviä. Tämän määräyksen nojalla direktiivi 90/388/ETY sallii yksinoikeuksien säilyttämisen siirtymäkauden ajan puhelinliikenteen osalta.
Direktiivin 90/388/ETY 1 artiklassa puhelinliikenne on määritelty kaupalliseksi, yleiseen käyttöön tarkoitetuksi reaaliaikaisen puheen suoraksi siirroksi ja kytkennän tarjoamiseksi yleisten kytkentäisten liittymien välillä siten, että jokainen käyttäjä voi tällaiseen liittymään kytketyn laitteen avulla olla yhteydessä toiseen liittymään. Puheen suora siirto matkaviestinverkoissa ja henkilökohtaisissa viestinverkoissa ei tapahdu kahden yleisen kytkentäisen liittymän välillä eikä siten ole direktiivissä 90/388/ETY tarkoitettua puhelinliikennettä.
Perustamissopimuksen 90 artiklan 2 kohdan perusteella kaikkiin valtuutettuihin matkaviestintelepalvelujen operaattoreihin sovellettavat, kaupallisten säännösten muodossa olevat julkisia palveluja koskevat määräykset ovat oikeutettuja yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvien tavoitteiden saavuttamiseksi, kuten koko yhteisöä koskevien standardien käyttöönoton maantieteellisen kattavuuden varmistamiseksi,
(19) arvioituaan rajoituksia, jotka koskevat matkaviestinoperaattoreiden oman infrastruktuurin rakentamista ja käyttöä ja/tai kolmannen infrastruktuurin käyttöä, komissio tutkii edelleen, onko tarpeen jatkaa siirtymäaikaa niiden jäsenvaltioiden osalta, joissa on vähemmän kehittyneet verkot, kuten ehdotettiin televiestintäalan tilannekatsauksesta ja kyseisten markkinoiden edelleen kehittämisestä 22 päivänä heinäkuuta 1993 annetussa neuvoston päätöslauselmassa (6) sekä televiestinnän infrastruktuurien vapauttamisen periaatteista ja aikataulusta 22 päivänä joulukuuta 1994 annetussa neuvoston päätöslauselmassa (7). Vaikka nämä päätöslauselmat eivät sitä sisällä, olisi oltava mahdollisuus pyytää lisäsiirtymäkautta matkaviestinverkkojen suoran yhteenliittymän osalta. Tällaisen pyynnön poikkeusmenettelystä esittämiseen oikeutetut jäsenvaltiot ovat Espanja, Irlanti, Kreikka ja Portugali. Kuitenkin ainoastaan tietyt näistä jäsenvaltioista eivät salli GSM-matkaviestinoperaattoreiden käyttävän omia ja/tai kolmannen infrastruktuureja. On perustettava erityinen menettely, jonka avulla voidaan arvioida, onko edellä mainittujen neuvoston päätöslauselmien mukaisesti perusteltua säilyttää tämä järjestely matkaviestinpalveluiden ja henkilökohtaisen viestinpalveluiden tarjoamiseksi siirtymäkauden aikana, ja
(20) tämä direktiivi ei estä yhteisön oikeuden ja kansainvälisten velvoitteiden mukaisten toimenpiteiden toteuttamista sen varmistamiseksi, että jäsenvaltioiden kansalaisia kohdellaan tasa-arvoisesti kolmansissa maissa,
ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:
1 artikla
Muutetaan direktiivi 90/388/ETY seuraavasti:
1. Muutetaan 1 artiklan 1 kohta seuraavasti:
a) Lisätään yhdeksännen luetelmakohdan jälkeen seuraavat luetelmakohdat:
"- `matkaviestinpalveluilla ja henkilökohtaisilla viestinpalveluilla` muita kuin satelliittipalveluja, joiden tarjoaminen muodostuu kokonaan tai osittain radioliikenneyhteyksien järjestämisestä matkaviestimen käyttäjälle ja joissa käytetään kokonaan tai osittain matkaviestinjärjestelmiä ja henkilökohtaisia viestinjärjestelmiä;
- `matkaviestinjärjestelmillä ja henkilökohtaisilla viestinjärjestelmillä` matkaviestinverkon infrastruktuurin perustamisesta ja käyttämisestä muodostuvia järjestelmiä, jotka voivat olla mutta joiden ei ole pakko olla kytkettyjä yleisten verkkojen liittymiin matkaviestinten käyttäjien radioliikenneyhteyksien välittämiseksi ja ylläpitämiseksi;"
b) Korvataan kolmastoista luetelmakohta seuraavasti:
"- `olennaisilla vaatimuksilla` muita kuin taloudellisia yleiseen etuun liittyviä syitä, jotka voivat saattaa jäsenvaltion asettamaan ehtoja televiestinverkkojen järjestämiselle ja/tai toimimiselle tai telepalveluiden tarjoamiselle. Tällaisia syitä ovat verkon toimintojen turvaaminen, verkon eheyden säilyttäminen ja perustelluissa tapauksissa palveluiden yhteentoimivuus, tietosuoja, ympäristön suojeleminen, kaupunki- ja maaseutusuunnittelu, taajuusalueen tehokas käyttö sekä radioliikenteeseen, satelliittiviestintään tai maa-asemiin perustuvien teknisten järjestelmien välillä esiintyvien haitallisten häiriöiden välttäminen.
Tietosuoja voi koskea henkilöä koskevien tietojen suojaa, välitettyjen tai tallennettujen tietojen luottamuksellisuutta sekä yksityisyyden suojaa."
2. Korvataan 1 artiklan 2 kohta seuraavasti:
"2. Tämä direktiivi ei koske teleksipalveluja."
3. Lisätään 3 artiklan jälkeen 3 a-3 d artikla seuraavasti:
"3 a artikla
Edellä 2 artiklan toisessa kohdassa säädettyjen edellytysten lisäksi jäsenvaltioiden on matkaviestinjärjestelmiä ja henkilökohtaisia viestinjärjestelmiä koskeviin toimilupiin ja yleisiin lupiin liittyviä edellytyksiä määritellessään varmistettava seuraavaa:
i) Toimilupien myöntämisen edellytyksiin ei saa sisältyä muita kuin olennaisten vaatimusten perusteella oikeutettuja edellytyksiä ja, yleisön käyttöön tarkoitettujen järjestelmien osalta, kaupallisten säännösten muodossa olevia julkisia palveluja koskevia määräyksiä 3 artiklan mukaisesti.
ii) Matkaviestinverkon operaattoreiden toimilupien myöntämisen edellytysten on taattava avoin ja tasapuolinen käytäntö yhteisomistettujen kiinteiden verkkojen operaattoreiden ja matkaviestinverkon operaattoreiden välillä.
iii) Toimilupien myöntämisen edellytyksiin ei saa sisältyä epäoikeutettuja teknisiä rajoituksia. Erityisesti jäsenvaltiot eivät saa estää toimilupien yhdistelmiä tai rajoittaa erityisiä taajuuksia käyttävien erilaisten tekniikoiden tarjontaa, jos käytettävissä on monistandardilaitteistoa.
Jos taajuuksia on käytettävissä, jäsenvaltioiden on myönnettävä toimilupia avointen ja syrjimättömien menettelytapojen mukaisesti.
Jäsenvaltiot voivat rajoittaa myönnettävien matkaviestinjärjestelmien ja henkilökohtaisten viestinjärjestelmien toimilupien lukumäärää ainoastaan olennaisten vaatimusten perusteella suhteellisuusperiaatteen oikeuttamalla tavalla, ja ainoastaan, jos taajuusalue ei ole saatavissa.
Toimilupien myöntämismenettely voi koskea 3 artiklassa tarkoitettuja kaupallisten säännösten muodossa olevia julkisiin palveluihin liittyviä määräyksiä, sikäli kuin valitaan vähiten kilpailua rajoittava ratkaisu. Kaupallisiin säännöksiin liittyvät asianmukaiset edellytykset voidaan liittää myönnettyihin toimilupiin.
Jäsenvaltiot, joille myönnetään ylimääräinen täytäntöönpanokausi 3 c artiklassa tarkoitettua perusrakennetta koskevien rajoitusten poistamiseen, eivät saa tämän kauden aikana enää myöntää matkaviestimien tai henkilökohtaisten viestimien toimilupia teleorganisaatioille tai niihin yhteydessä oleville organisaatioille. Jos teleorganisaatiot kyseisissä jäsenvaltioissa eivät tällä hetkellä tai enää nauti yleisen verkon infrastruktuurien rakentamista ja ylläpitämistä koskevista yksin- tai erityisoikeuksista 2 artiklan ensimmäisen kohdan b ja c alakohdan mukaisesti, niitä ei kuitenkaan tulisi aikaisemmin esitetyn perusteella sulkea kyseisten toimilupamenettelyjen ulkopuolelle.
3 b artikla
Erityisiin viestintäpalveluihin tarvittavat taajuudet on määrättävä objektiivisin perusteiden perusteella. Menettelytapojen on oltava avoimia ja ne on julkaistava asianmukaisella tavalla.
Jäsenvaltioiden on julkaistava vuosittain tai annettava pyynnöstä käyttöön matkaviestinpalveluja ja henkilökohtaisia viestinpalveluja varten varattujen taajuuksien myöntämistä koskeva suunnitelma liitteessä esitetyn suunnitelman mukaisesti mukaan lukien tällaisten taajuuksien tulevat laajentamissuunnitelmat.
Jäsenvaltioiden on tarkastettava taajuuksien määrääminen säännöllisin väliajoin.
3 c artikla
Jäsenvaltioiden on varmistettava, että poistetaan matkaviestinjärjestelmien ja henkilökohtaisten viestinjärjestelmien operaattoreiden oman infrastruktuurin rakentamista, kolmansien infrastruktuurien käyttöä sekä perusrakenteiden, muiden laitteiden ja paikkojen käyttöä koskevat rajoitukset, lukuun ottamatta heidän toimilupansa tai valtuutuksensa mukaisen toiminnan infrastruktuurien käyttörajoituksia.
3 d artikla
Rajoittamatta kansallisten suoria yhteyksiä koskevien sääntöjen tulevaa yhdenmukaistamista avoimen verkon tarjoamisesta (ONP) annettujen direktiivien mukaisesti, jäsenvaltioiden on varmistettava, että matkaviestinjärjestelmien välinen sekä matkaviestinjärjestelmien ja kiinteiden televiestinverkkojen välinen suora yhteenliittäminen on sallittua. Tämän saavuttamiseksi yhteenliittämistä koskevat rajoitukset on poistettava.
Jäsenvaltioiden on varmistettava, että yleisölle tarkoitetuilla matkaviestinjärjestelmien operaattoreilla on oikeus, että heidän järjestelmänsä tulee yhteenliitetyksi yleisen televerkon kanssa. Sen vuoksi jäsenvaltioiden on matkaviestinpalveluihin myönnettävissä toimiluvissa taattava riittävän monen yleisiin verkkoihin yhdistävän yhteenliittymän saatavuus. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kyseisissä yhteenliittymissä olevat tekniset liitännät ovat matkaviestinpalveluiden toimivuutta kaikkein vähiten rajoittavia.
Jäsenvaltioiden on varmistettava, että teleorganisaatioiden yleisiin televerkkoihin liittyvien yhteenliittymien edellytykset määritellään objektiivisilla perusteilla ja että ne ovat avoimia, syrjimättömiä ja suhteellisuusperiaatteen mukaisia. Niiden tulee varmistaa, että valitustapauksissa yhteenliittämissopimukset ovat rajoituksetta kansallisten sääntelyviranomaisten saatavilla ja että tiedot ovat pyynnöstä komission käytettävissä."
4. Lisätään 4 artiklan ensimmäisessä virkkeessä olevien sanojen "yleisten televerkkojen" eteen sana "kiinteiden".
2 artikla
1. Sen rajoittamatta, mitä direktiivin 90/388/ETY 2 artiklassa säädetään, ja 4 kohdan säännösten mukaisesti jäsenvaltiot eivät saa kieltäytyä myöntämästä toimilupia DCS 1800 -standardin mukaisesti toimiville matkaviestinjärjestelmille viimeistään DCS 1800 -taajuuksien myöntämistä koskevan Euroopan radioviestintäkomitean päätöksen jälkeen ja joka tapauksessa viimeistään 1 päivänä tammikuuta 1998.
2. Jäsenvaltiot eivät saa 4 kohdan säännösten mukaisesti kieltäytyä myöntämästä toimilupia yleisesti saatavia Telepoint-sovelluksia varten mukaan lukien DECT-standardin mukaisesti toimivat järjestelmät tämän direktiivin voimaantulosta lähtien.
3. Jäsenvaltiot eivät saa rajoittaa matkaviestintekniikoiden tai järjestelmien yhdistämistä, erityisesti jos monistandardilaitteisto on käytettävissä. Laajentaessaan nykyisiä toimilupia kattamaan kyseiset yhdistelmät jäsenvaltioiden on varmistettava, että laajentaminen on oikeutettua 4 kohdan säännösten mukaisesti.
4. Jäsenvaltiot säätävät tarvittaessa toimenpiteitä tämän artiklan täytäntöön panemiseksi ottaen huomioon vaatimuksen varmistaa asianomaisilla markkinoilla kilpailevien operaattoreiden välinen tehokas kilpailu.
3 artikla
Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle yhdeksän kuukauden kuluessa tämän direktiivin voimaantulosta tiedot, joiden perusteella komissio voi vahvistaa, että direktiivin 1 artiklaa ja 2 artiklan 2 kohtaa on noudatettu.
Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle viimeistään 1 päivänä tammikuuta 1998 tiedot, joiden perusteella komissio voi vahvistaa, että direktiivin 2 artiklan 1 kohtaa on noudatettu.
4 artikla
Jäsenvaltiot, joissa on vähemmän kehittyneet verkot, voivat kolmen kuukauden kuluessa tämän direktiivin voimaantulosta pyytää täytäntöönpanon lisäaikaa enintään viideksi vuodeksi, jonka aikana ne panevat täytäntöön kaikki tai jotkut direktiivin 90/388/ETY 3 c artiklassa ja 3 d artiklan 1 kohdassa säädetyistä edellytyksistä, riippuen rakenteellisten järjestelyjen tarpeellisuudesta. Kyseisten hakemusten on sisällettävä yksityiskohtainen kuvaus suunnitelluista järjestelyistä ja tarkka arvio niiden täytäntöönpanon aikataulusta. Annettujen tietojen on oltava pyynnöstä kaikkien asianosaisten saatavilla.
Komissio tutkii tällaiset hakemukset ja tekee kolmen kuukauden kuluessa perustellun päätöksen myönnettävän täytäntöönpanon lisäajan periaatteesta, ehdoista ja enimmäisajasta.
5 artikla
Tämä direktiivi tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen kun se on julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä.
6 artikla
Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.
Tehty Brysselissä 16 päivänä tammikuuta 1996.