RÅDETS FORORDNING (EF) Nr. 1559/2007
af 17. december 2007
om en flerårig genopretningsplan for almindelig tun i det østlige Atlanterhav og Middelhavet og om ændring af forordning (EF) nr. 520/2007
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 37,
under henvisning til forslag fra Kommissionen,
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet (1), og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Fællesskabet har siden 14. november 1997 været part i den internationale konvention om bevarelse af tunfiskebestanden i Atlanterhavet (2).
(2)
Den Internationale Kommissionen for Bevarelse af Tunfiskebestanden i Atlanterhavet (ICCAT) vedtog på sit årsmøde i november 2006 henstilling 2006[05] om opstilling af en 15-årig genopretningsplan for almindelig tun i det østlige Atlanterhav og Middelhavet.
(3)
For at genopbygge bestanden indeholder ICCAT’s genopretningsplan en række tiltag såsom gradvis reduktion af de samlede tilladte fangstmængder (TAC’er) i perioden 2007-2010, fiskeribegrænsninger i visse områder og perioder, et nyt mindstemål for almindelig tun, foranstaltninger vedrørende sports- og fritidsfiskeri samt kontrolforanstaltninger og gennemførelse af ICCAT-ordningen for fælles international inspektion for at sikre, at planen bliver effektiv.
(4)
For at opfylde de internationale forpligtelser, som følger af ICCAT-henstillingen, gennemførtes ICCAT’s genopretningsplan for almindelig tun i det østlige Atlanterhav og Middelhavet midlertidigt ved Rådets forordning (EF) nr. 643/2007 af 11. juni 2007 om ændring af forordning (EF) nr. 41/2007 for så vidt angår den genopretningsplan for almindelig tun, som Den Internationale Kommission for Bevarelse af Tunfiskebestanden i Atlanterhavet har anbefalet (3), i afventning af, at Rådet i løbet af 2007 vedtager en forordning om gennemførelse af flerårige foranstaltninger til genopretning af bestanden af almindelig tun.
(5)
Det er derfor nødvendigt at gennemføre ICCAT’s genopretningsplan permanent ved hjælp af en forordning om opstilling af en genopretningsplan som fastsat i artikel 5 i Rådets forordning (EF) nr. 2371/2002 af 20. december 2002 om bevarelse og bæredygtig udnyttelse af fiskeressourcerne som led i den fælles fiskeripolitik (4), som skal gælde fra den 1. januar 2008.
(6)
Visse tekniske foranstaltninger vedtaget af ICCAT for almindelig tun er blevet indarbejdet i fællesskabsretten ved Rådets forordning (EF) nr. 520/2007 af 7. maj 2007 om tekniske bevarelsesforanstaltninger for visse bestande af stærkt vandrende fiskearter (5).
(7)
De foranstaltninger til gennemførelse af ICCAT’s genopretningsplan, som vedtages i henhold til denne forordning, samt de foreløbige foranstaltninger, der er vedtaget i henhold til forordning (EF) nr. 643/2007, bør udelukkende med henblik på deres finansiering indtil den 31. december 2014 anses for at være en genopretningsplan som defineret i artikel 5 i forordning (EF) nr. 2371/2002 med virkning fra den dato, hvor forordning (EF) nr. 643/2007 træder i kraft.
(8)
Som følge af, at ICCAT har vedtaget nye tekniske foranstaltninger for almindelig tun, og at de foranstaltninger, der har været i kraft siden vedtagelsen af ovennævnte forordning, skal ajourføres, bør visse bestemmelser i forordning (EF) nr. 520/2007 ophæves og erstattes af denne forordning -
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:
KAPITEL I
GENERELLE BESTEMMELSER
Artikel 1
Formål og anvendelsesområde
Ved denne forordning fastsættes der generelle regler for Fællesskabets gennemførelse af en flerårig genopretningsplan for almindelig tun (thunnus thynnus) anbefalet af Den Internationale Kommission for Bevarelse af Tunfiskebestanden i Atlanterhavet (ICCAT). Denne forordning gælder for almindelig tun i det østlige Atlanterhav og Middelhavet.
Formålet med genopretningsplanen er med en sandsynlighed på over 50 % at tilvejebringe en biomasse svarende til det makimalt bæredygtige udbytte (Bmsy).
Artikel 2
Definitioner
I denne forordning forstås ved:
a)
»CPC’er«: kontraherende parter i den internationale konvention om bevarelse af tunfiskebestanden i Atlanterhavet og samarbejdende ikke-kontraherende parter, organisationer eller fiskeriorganisationer
b)
»fiskerfartøj«: ethvert fartøj, der anvendes til eller er beregnet til erhvervsmæssig udnyttelse af tunressourcer, herunder fabriksfartøjer, transportfartøjer, slæbebåde og fartøjer, der deltager i omladning
c)
»fælles fiskeri«: ethvert fiskeri udøvet i fællesskab af to eller flere fartøjer, der fører forskellige CPC’ers eller forskellige medlemsstaters flag, når et fartøjs fangst helt eller delvis tildeles et eller flere andre fartøjer
d)
»overførsel«: enhver overførsel af almindelig tun:
i)
fra et fiskerfartøj til den endelige opfedningsbedrift for almindelig tun, inkl. fisk, der er døde eller undsluppet under transporten
ii)
fra en bedrift for almindelig tun eller et faststående tunfiskenet til et fabriksfartøj, et transportfartøj eller til landjorden
e)
»faststående tunfiskenet«: et faststående tunfiskeredskab, der er forankret til bunden, og som normalt er forsynet med ledegarn, der leder fiskene ind i et aflukke
f)
»anbringelse i bur«: levende almindelig tun tages ikke om bord; både opfedning og opdræt foregår i buret
g)
»opfedning«: anbringelse af almindelig tun i bur i en kort periode (normalt 2-6 måneder) primært for at øge fiskenes fedtindhold
h)
»opdræt«: anbringelse af almindelig tun i bur i over ét år for at øge den samlede biomasse
i)
»omladning«: overførsel af en del af eller hele fangsten af almindelig tun om bord på et fiskerfartøj til et andet fiskerfartøj
j)
»fabriksfartøj«: et fartøj, om bord på hvilket fiskevarer underkastes én eller flere af følgende behandlinger inden pakning: filetering eller udskæring i skiver, frysning og/eller forarbejdning
k)
»sportsfiskeri«: ikke-erhvervsmæssigt fiskeri, hvor de fiskende er medlemmer af en national sportsfiskerforening eller har national sportsfiskerilicens
l)
»fritidsfiskeri«: ikke-erhvervsmæssigt fiskeri, hvor de fiskende ikke er medlemmer af en national sportsfiskerforening eller ikke har national sportsfiskerilicens
m)
»opgave II«: opgave II som defineret af ICCAT i »Field manual for statistics and sampling Atlantic tunas and tuna-like fish« (tredje udgave, ICCAT, 1990)
n)
»transportfartøj«: et fartøj, der tager levende vilde fisk om bord og transporterer dem til bedrifter til opfedning eller opdræt.
KAPITEL II
FISKERIMULIGHEDER
Artikel 3
Samlede tilladte fangstmængder (TAC’er)
ICCAT har for de kontraherende parter fastsat følgende TAC’er for bestanden af almindelig tun i det østlige Atlanterhav og Middelhavet:
-
i 2008: 28 500 tons
-
i 2009: 27 500 tons
-
i 2010: 25 500 tons.
Når der i ICCAT aftales nye TAC-niveauer, justerer Rådet dog på forslag af Kommissionen med kvalificeret flertal de TAC’er, der er fastsat i stk. 1, i overensstemmelse hermed.
Artikel 4
1. Hver medlemsstat træffer de nødvendige foranstaltninger til sikring af, at dens fartøjers og faststående tunfiskenets fiskeriindsats står i forhold til de fiskerimuligheder for almindelig tun, som medlemsstaten har til rådighed i det østlige Atlanterhav og Middelhavet.
2. Hver medlemsstat udarbejder en årlig fangstplan for de fartøjer og faststående net, der fisker efter almindelig tun i det østlige Atlanterhav og Middelhavet. Medlemsstater, hvis kvoter for almindelig tun udgør mindre end 5 % af Fællesskabets kvote, kan anvende en særlig metode til forvaltning af deres kvoter i deres fangstplan; i så fald finder bestemmelserne i stk. 3 ikke anvendelse.
3. Den årlige fangstplan skal
a)
bl.a. angive de fartøjer på over 24 meter, der er optaget på listen i artikel 12, og de individuelle kvoter, der er tildelt dem
b)
for fartøjer på mindre end 24 meter og faststående tunfiskenet angive mindst de kvoter, der er tildelt producentorganisationer eller grupper af fartøjer, der fisker med tilsvarende redskaber.
4. Senest den 31. januar hvert år indgives den årlige fangstplan til Kommissionen. Alle senere ændringer af den årlige fangstplan eller den særlige metode til forvaltning af kvoter indgives til Kommissionen senest 10 dage før udøvelsen af den aktivitet, der svarer til den pågældende ændring.
5. Flagmedlemsstaten griber ind i medfør af dette stykke, hvis et fartøj, der fører dens flag, har
a)
undladt at opfylde de krav om fangstopgørelser, der er anført i artikel 17, stk. 3
b)
begået en overtrædelse som omhandlet i artikel 26.
Flagmedlemsstaten sikrer, at en fysisk inspektion finder sted under dens myndighed i dens havne eller foretages af en anden person, der er udpeget af flagmedlemsstaten, når fartøjet ikke befinder sig i en fællesskabshavn.
Flagmedlemsstaten kan kræve, at fartøjet øjeblikkeligt begiver sig til en havn, som den har udpeget, når den individuelle kvote skønnes opbrugt.
6. Senest den 31. januar sender medlemsstaterne en rapport til Kommissionen om, hvordan deres årlige fangstplaner for det foregående år er blevet gennemført. Disse rapporter skal redegøre for
a)
antallet af fartøjer, der faktisk har taget del i fiskeri efter almindelig tun i det østlige Atlanterhav og Middelhavet
b)
det enkelte fartøjs fangster, og
c)
det samlede antal dage, hvert fartøj har fisket i det østlige Atlanterhav og Middelhavet.
7. Private handelsaftaler mellem en medlemsstats borgere og en CPC om at anvende et fiskerfartøj, der fører den pågældende medlemsstats flag, til fiskeri inden for en CPC’s tunkvote, kan kun indgås, hvis den pågældende medlemsstat giver sin godkendelse og underretter Kommissionen herom, og hvis ICCAT-Kommissionen giver sin godkendelse.
8. Senest den 1. marts hvert år tilsender medlemsstaterne Kommissionen oplysninger om eventuelle private handelsaftaler mellem deres statsborgere og en CPC.
9. De i stk. 8 nævnte oplysninger skal omfatte følgende:
a)
en liste over alle fiskerfartøjer, der fører medlemsstatens flag, og som har fået tilladelse til aktivt at fiske efter almindelig tun i henhold til private handelsaftaler
b)
fartøjernes interne nummer som defineret i bilag I til Kommissionens forordning (EF) nr. 26/2004 af 30. december 2003 om et EF-fiskerflåderegister (6)
c)
de private handelsaftalers varighed
d)
medlemsstatens godkendelse af de private aftaler
e)
navnet på den pågældende CPC.
10. Kommissionen meddeler omgående de i stk. 9 nævnte oplysninger til ICCAT’s eksekutivsekretariat.
11. Kommissionen sikrer, at den procentdel af en CPC’s kvote for almindelig tun, der i henhold til artikel 8b i Rådets forordning (EF) nr. 1936/2001 (7) kan anvendes til befragtning af EF-fiskerfartøjer, ikke overstiger 60 %, 40 % og 20 % af den samlede kvote i henholdsvis 2007, 2008 og 2009.
12. Befragtning af EF-fiskerfartøjer til fiskeri af almindelig tun i det østlige Atlanterhav og Middelhavet vil være forbudt i 2010 og de efterfølgende år.
13. Hver medlemsstat sikrer, at antallet af dens befragtede fiskerfartøjer til fiskeri efter alminde lig tun og varigheden af befragtningen står i forhold til den kvote, der er tildelt befragtningslandet.
KAPITEL III
TEKNISKE FORANSTALTNINGER
Artikel 5
Lukkede fiskeriperioder
1. Fiskeri efter almindelig tun med store pelagiske langlinefartøjer på over 24 m er forbudt i det østlige Atlanterhav og Middelhavet i perioden 1. juni-31. december, bortset fra området vest for 10° V og nord for 42° N.
2. Notfiskeri efter almindelig tun er forbudt i det østlige Atlanterhav og Middelhavet i perioden 1. juli-31. december.
3. Fiskeri efter almindelig tun med stangfartøjer er forbudt i det østlige Atlanterhav og Middelhavet i perioden 15. november-15. maj.
4. Fiskeri efter almindelig tun med pelagiske trawlere er forbudt i det østlige Atlanterhav i perioden 15. november-15. maj.
Artikel 6
Anvendelse af luftfartøjer
Det er forbudt at anvende fly og helikoptere til sporing af almindelig tun i konventionsområdet.
Artikel 7
Mindstemål
1. Mindstemålet for almindelig tun i det østlige Atlanterhav og Middelhavet er 30 kg eller 115 cm.
2. Uanset stk. 1 er mindstemålet for almindelig tun 8 kg eller 75 cm for følgende almindelige tun (thunnus thynnus), jf. dog artikel 9:
a)
almindelig tun fanget i det østlige Atlanterhav af stangfartøjer, dørgefartøjer og pelagiske trawlere
b)
almindelig tun fanget i Adriaterhavet med henblik på opdræt.
3. Med henblik på anvendelsen af stk. 2, litra a), fastsætter Rådet med kvalificeret flertal på forslag af Kommissionen det maksimale antal stangfartøjer, dørgefartøjer, der har tilladelse til at fiske efter almindelig tun, og pelagiske trawlere, der har tilladelse til at fiske efter almindelig tun som bifangst. Antallet af stangfartøjer og dørgefartøjer fastsættes til det antal EF-fartøjer, der deltog i direkte fiskeri efter almindelig tun i 2006. Antallet af pelagiske trawlere fastsættes til det antal EF-fartøjer, der har tilladelse til at fiske efter almindelig tun som bifangst i 2006.
4. Med henblik på anvendelsen af stk. 2, litra a), fordeler Rådet med kvalificeret flertal på forslag af Kommissionen antallet af fartøjer, jf. stk. 3, mellem medlemsstaterne.
5. Med henblik på anvendelsen af stk. 2, litra a), må højst 10 % af Fællesskabets kvote for almindelig tun på mellem 8 kg eller 75 cm og 30 kg eller 115 cm tildeles fartøjer med særlig tilladelse som omhandlet i stk. 3 og 4, idet stangfartøjer med en længde overalt på under 17 m dog højst må fange 200 tons almindelig tun af en vægt på mindst 6,4 kg eller en længde på 70 cm. Rådet træffer med kvalificeret flertal på forslag af Kommissionen afgørelse om fordelingen af Fællesskabets kvote mellem medlemsstaterne.
6. Højst 2 % af Fællesskabets kvote for almindelig tun mellem 8 og 30 kg må tildeles til kystnært fiskeri efter fersk fisk i det østlige Atlanterhav. Rådet træffer med kvalificeret flertal på forslag af Kommissionen afgørelse om fordelingen af Fællesskabets kvote mellem medlemsstaterne.
7. Bilag I indeholder yderligere specifikke bestemmelser for almindelig tun fanget i det østlige Atlanterhav af stangfartøjer, dørgefartøjer og pelagiske trawlere.
Artikel 8
Prøveudtagningsplan for almindelig tun
1. Hver medlemsstat opstiller et prøveudtagningsprogram med henblik på at vurdere antallet af fangede almindelig tun pr. størrelsesklasse.
2. Ved prøveudtagning med henblik på størrelsesbestemmelse af fiskene i burene udtages der en prøve på 100 individer pr. 100 tons levende fisk eller på 10 % af det samlede antal fisk anbragt i bur. Prøverne med henblik på størrelsesbestemmelse efter længde og vægt udtages under høsten på bedriften og på de døde fisk under transporten efter den metode, som ICCAT har vedtaget for datarapportering under opgave II.
3. Der skal udvikles flere metoder og foretages yderligere prøveudtagninger for fisk, der opdrættes i over ét år.
4. Prøverne udtages under en tilfældigt udvalgt høst og skal omfatte alle bure. Dataene for hvert års prøveudtagning meddeles Kommissionen senest den 31. maj det følgende år.
Artikel 9
Bifangst
1. Alle fiskerfartøjer må, uanset om de fisker aktivt efter almindelig tun eller ej, have en bifangst på højst 8 % almindelig tun på under 30 kg, men mindst 10 kg, jf. dog artikel 7, stk. 2.
2. Procenten i stk. 1 beregnes enten på basis af den samlede bifangst udtrykt i antal fisk pr. landing ud af fartøjets samlede fangster af almindelig tun eller på basis af bifangstens vægtækvivalent i procent.
3. Bifangsten skal trækkes fra flagmedlemsstatens kvote. Døde fisk fra den i stk. 1 omhandlede bifangst må ikke smides ud igen, så længe fiskeriet efter almindelig tun er åbent, og de skal trækkes fra flagmedlemsstatens kvote.
4. For landing af bifangster af almindelig tun gælder bestemmelserne i artikel 14 og artikel 18, stk. 1.
Artikel 10
Fritidsfiskeri
1. Ved fritidsfiskeri er det forbudt at fange og beholde om bord, omlade og lande mere end én almindelig tun pr. fangstrejse.
2. Afsætning af almindelig tun fanget ved fritidsfiskeri er forbudt, undtagen til velgørende formål.
3. Hver medlemsstat skal registrere fangstdata for fritidsfiskeri og meddele disse data til Kommissionen. Kommissionen videresender disse oplysninger til ICCAT’s stående udvalg for forskning og statistik.
4. Hver medlemsstat træffer de fornødne foranstaltninger til i videst muligt omfang at sikre, at almindelig tun, især ungfisk, der fanges levende ved fritidsfiskeri, slippes fri igen.
Artikel 11
Sportsfiskeri
1. Hver medlemsstat træffer de fornødne foranstaltninger til at regulere sportsfiskeri, især ved hjælp af fisketegn.
2. Afsætning af almindelig tun fanget ved sportsfiskeri er forbudt, undtagen til velgørende formål.
3. Hver medlemsstat skal registrere fangstdata for fritidsfiskeri og meddele disse data til Kommissionen. Kommissionen videresender disse oplysninger til ICCAT’s stående udvalg for forskning og statistik.
4. Hver medlemsstat træffer de fornødne foranstaltninger til i videst muligt omfang at sikre, at almindelig tun, især ungfisk, der fanges levende ved sportsfiskeri, slippes fri igen.
KAPITEL IV
KONTROLFORANSTALTNINGER
Artikel 12
Register over fartøjer med tilladelse til aktivt fiskeri efter almindelig tun
1. Hver medlemsstat sender senest den 31. januar 2008 elektronisk Kommissionen en liste over alle fiskerfartøjer, der fører dens flag, og som har fået særlig tilladelse til aktivt at fiske efter almindelig tun i det østlige Atlanterhav og Middelhavet.
2. Kommissionen sender disse oplysninger til ICCAT’s eksekutivsekretariat, så de pågældende fartøjer kan indføres i ICCAT’s register over fartøjer med tilladelse til at fiske efter almindelig tun.
3. De EF-fartøjer, der er omfattet af denne artikel, og som ikke er indført i ICCAT’s register, må ikke fiske efter, opbevare om bord, omlade, transportere, overføre eller lande almindelig tun i det østlige Atlanterhav og Middelhavet.
4. Bestemmelserne om fiskerilicenser i artikel 8a, stk. 2, 4, 6, 7 og 8, i forordning (EF) nr. 1936/2001 finder tilsvarende anvendelse.
Artikel 13
Register over faststående tunfiskenet med tilladelse til fiskeri efter almindelig tun
1. Hver medlemsstat sender senest den 31. januar 2008 elektronisk Kommissionen en liste over sine tilladte faststående tunfiskenet med særlig tilladelse til fiskeri efter almindelig tun i det østlige Atlanterhav og Middelhavet. Listen skal indeholde de faststående tunfiskenets navn og registernummer.
2. Kommissionen sender listen til ICCAT’s eksekutivsekretariat, så de pågældende faststående tunfiskenet kan indføres i ICCAT’s register over faststående tunfiskenet med tilladelse til fiskeri efter almindelig tun.
3. EF-faststående tunfiskenet, der ikke er indført i ICCAT’s register, må ikke fiske efter, opbevare om bord, omlade eller lande almindelig tun i det østlige Atlanterhav og Middelhavet.
4. Artikel 8a, stk. 2, 4, 6, 7 og 8, i forordning (EF) nr. 1936/2001 finder tilsvarende anvendelse.
Artikel 14
Udpegede havne
1. Medlemsstaterne udpeger et landingssted eller et sted tæt på kysten (udpegede havne), hvor landing eller omladning af almindelig tun er tilladt.
2. Medlemsstaterne sender senest den 1. april hvert år en liste over udpegede havne til Kommissionen. Kommissionen videresender inden den 15. april hvert år disse oplysninger til ICCAT’s eksekutivsekretariat. Eventuelle ændringer af listen meddeles Kommissionen til videreformidling til ICCAT’s eksekutivsekretariat senest 15 dage før, ændringen træder i kraft.
3. Fartøjer som omhandlet i artikel 12 må ikke lande eller omlade almindelig tun fanget i det østlige Atlanterhav og Middelhavet, uanset mængde, andre steder end i de havne, der er udpeget af CPC’erne og af medlemsstaterne i henhold til stk. 1 og 2.
4. Denne bestemmelse gælder for stangfartøjers, dørgefartøjers og pelagiske trawleres landing eller omladning af almindelig tun fanget i det østlige Atlanterhav i henhold til de særlige betingelser i bilag I.
Artikel 15
Registreringskrav
1. Foruden at overholde artikel 6 og 8 i Rådets forordning (EØF) nr. 2847/93 af 12. oktober 1993 om indførelse af en kontrolordning under den fælles fiskeripolitik (8) skal føreren af et EF-fiskerfartøj som omhandlet i artikel 12 indføre de oplysninger, der er anført i bilag II, i logbogen, når dette er relevant.
2. Føreren af et EF-fartøj som omhandlet i artikel 12, der deltager i fælles fiskeri, skal indføre følgende yderligere oplysninger i logbogen:
a)
hvis fangsten er taget om bord eller overført til bure:
-
dato og klokkeslæt for fangst under fælles fiskeri
-
position (længde/bredde) for fangst under fælles fiskeri
-
hvor stor en fangstmængde af almindelig tun, der er taget om bord eller overført til bure
-
fiskerfartøjets navn og internationale radiokaldesignal
b)
for fartøjer, der deltager i fælles fiskeri, men ikke i overførsel af fisk:
-
dato og klokkeslæt for det fælles fiskeri
-
position (længde/bredde) for det fælles fiskeri
-
konstatering af, at der ikke er blevet taget fangster om bord eller overført fangster til bure
-
fangstfartøj(ets)(ernes) navn(e) og internationale radiokaldesignal(er).
3. Når et fangstfartøj, der deltager i fælles fiskeri, opgiver den mængde almindelig tun, der er fanget med dets fiskeredskaber, angiver fartøjsføreren for hver fangst, i hvilke(t) fartøj(er)s og i hvilke(n) flagstat(er)s kvote fangsterne skal modregnes.
Artikel 16
Fælles fiskeri
1. Fartøjer, som fører en eller flere medlemsstaters flag, må kun udøve fælles fiskeri efter almindelig tun med tilladelse fra den eller de pågældende flagmedlemsstat(er).
2. Når der ansøges om tilladelser, træffer hver medlemsstat de fornødne foranstaltninger til fra de fiskerfartøjer fra den pågældende medlemsstat, der deltager i det fælles fiskeri, at indhente detaljerede oplysninger om det fælles fiskeris varighed, aktørernes identitet og nøglen for fordeling af fangsterne mellem fartøjerne.
3. Hver medlemsstat sender de oplysninger, der er omhandlet i stk. 2, til Kommissionen. Kommissionen videresender straks disse oplysninger til ICCAT’s sekretariat.
Artikel 17
Fangstopgørelser
1. Føreren af et fangstfartøj som omhandlet i artikel 12 sender en fangstopgørelse med angivelse af sit fartøjs fangstmængder af almindelig tun, herunder nulfangst, til de kompetente myndigheder i sin flagmedlemsstat.
2. Fangstopgørelsen skal første gang sendes senest 10 dage efter indsejling i det østlige Atlanterhav og Middelhavet eller efter fangstrejsens begyndelse. Ved fælles fiskeri angiver føreren af fangstfartøjet for hver fangst, for hvilke(t) fartøj(er) fangsterne skal modregnes i flagstat(ens) (ernes) kvote.
3. Fra den 1. juni hvert år skal fartøjsføreren sende en fangstopgørelse for almindelig tun, herunder nulfangst, hver femte dag.
4. Hver medlemsstat skal, så snart den har modtaget fangstopgørelserne, sende dem elektronisk eller på anden måde til Kommissionen. Kommissionen videresender straks disse oplysninger til ICCAT’s sekretariat.
5. Medlemsstaterne meddeler inden den 15. i hver måned elektronisk Kommissionen, hvor store mængder almindelig tun fra det østlige Atlanterhav og Middelhavet der i den foregående måned er landet, omladet, fanget med faststående net eller anbragt i bur af fartøjer, der fører deres flag. Kommissionen videresender straks disse oplysninger til ICCAT’s sekretariat.
Artikel 18
Landing
1. Uanset artikel 7 i forordning (EØF) nr. 2847/93 meddeler føreren af et EF-fartøj som omhandlet i artikel 12 i denne forordning eller dennes repræsentant senest fire timer før forventet ankomst i havn de kompetente myndigheder i den medlemsstat (herunder flagmedlemsstaten) eller CPC, hvis havne eller landingsfaciliteter han ønsker at benytte, følgende:
a)
hvornår fartøjet forventes at ankomme
b)
hvor stor en mængde almindelig tun der anslås at være om bord
c)
i hvilket geografisk område fangsterne er taget.
2. Hvis der landes fisk i en udpeget havn i en anden medlemsstat end flagmedlemsstaten, sender de relevante myndigheder i denne medlemsstat senest 48 timer efter afsluttet landing en landingsopgørelse til de kompetente myndigheder i fartøjets flagstat.
3. Denne bestemmelse gælder ikke for stangfartøjers, dørgefartøjers og pelagiske trawleres landing af almindelig tun fanget i det østlige Atlanterhav.
Artikel 19
Omladning
1. Uanset artikel 11 i forordning (EØF) nr. 2847/93 er omladning til havs af almindelig tun forbudt i det østlige Atlanterhav og Middelhavet, undtagen for store langlinefartøjer til tunfiskeri, der fisker i overensstemmelse med ICCAT’s henstilling 2005[06] om opstilling af et omladningsprogram for store langlinefartøjer til tunfiskeri, som ændret.
2. Føreren af modtagerfartøjet (fiskerfartøj eller fabriksfartøj) eller dennes repræsentant meddeler senest 48 timer før forventet ankomst i havn de kompetente myndigheder i den medlemsstat, hvis havn han ønsker at benytte, følgende:
a)
hvornår fartøjet forventes at ankomme
b)
hvor stor en mængde almindelig tun der anslås at være om bord
c)
i hvilke geografiske områder fangsterne af almindelig tun til omladning er taget
d)
navnet på det fangstfartøj, der leverer den almindelige tun, og dets nummer i ICCAT’s register over fartøjer med tilladelse til fiskeri efter almindelig tun
e)
modtagerfartøjets navn og dets nummer i ICCAT’s register over fartøjer med tilladelse til fiskeri efter almindelig tun
f)
hvor stor en mængde almindelig tun der skal omlades.
3. Fangstfartøjer må ikke omlade, medmindre de har opnået forhåndstilladelse til omladning fra deres flagstat.
4. Føreren af fangstfartøjet meddeler, før omladningen begynder, sin flagstat følgende:
a)
hvor stor en mængde almindelig tun der skal omlades
b)
omladningsdato og -havn
c)
modtagerfartøjets navn, registreringsnummer og flag samt dets nummer i ICCAT’s register over fartøjer med tilladelse til fiskeri efter almindelig tun
d)
i hvilket geografisk område tunfangsterne er taget.
5. De kompetente myndigheder i den medlemsstat, i hvis havn omladningen foregår:
a)
inspicerer modtagerfartøjet ved ankomst og kontrollerer lasten og papirerne vedrørende omladningen
b)
sender en omladningsmeddelelse til myndighederne i fangstfartøjets flagstat senest 48 timer efter afsluttet omladning.
6. Føreren af et EF-fartøj som omhandlet i artikel 12 udfylder og sender en ICCAT-omladningsopgørelse til de kompetente myndigheder i den medlemsstat, hvis flag fartøjerne fører. Opgørelsen sendes senest 15 dage efter datoen for omladning i havn i det format, som er vist i bilag III.
Artikel 20
Anbringelse i bur
1. Den medlemsstat, under hvis jurisdiktion bedriften til opfedning eller opdræt af almindelig tun henhører, sender senest en uge efter afsluttet anbringelse i bur en rapport om anbringelse i bur valideret af en observatør til den medlemsstat eller CPC, under hvis flag fartøjerne har fisket efter tun, og til Kommissionen. Kommissionen videresender straks disse oplysninger til ICCAT’s sekretariat. Rapporten skal indeholde oplysningerne i meddelelsen om anbringelse i bur, jf. artikel 4b i forordning (EF) nr. 1936/2001.
2. Hvis bedrifterne til opfedning eller opdræt ligger på åbent hav, finder stk. 1 tilsvarende anvendelse for medlemsstater, hvor de fysiske eller juridiske personer med ansvar for bedrifterne til opfedning eller opdræt er etableret.
3. De kompetente myndigheder i den medlemsstat, hvor bedriften til opfedning eller opdræt er beliggende, underretter inden enhver anbringelse i bur fangstfartøjets flagmedlemsstat eller flag-CPC om anbringelse i bur af fisk fanget af fiskerfartøjer, der fører dens flag.
Fangstfartøjets flagmedlemsstat skal anmode de kompetente myndigheder i den medlemsstat, hvor bedriften til opfedning eller opdræt er beliggende, om at beslaglægge fangsterne og slippe fiskene fri i havet, hvis førstnævnte medlemsstat ved modtagelse af oplysningerne skønner
a)
at det fartøj, der opgives at have fanget fiskene, havde en utilstrækkelig individuel kvote i forhold til den mængde almindelig tun, der blev anbragt i bur, eller
b)
at mængden af fisk ikke var blevet behørigt rapporteret og ikke var taget med i beregningen af en eventuel kvote, eller
c)
at det fartøj, der opgives at have fanget fiskene, ikke havde tilladelse til at fiske efter almindelig tun.
4. Føreren af et EF-fiskerfartøj skal udfylde en ICCAT-overførselsopgørelse og sende den til flagmedlemsstaten eller flag-CPC’en senest 15 dage efter datoen for overførsel til slæbebåd eller anbringelse i bur i det format, som er vist i bilag III. Overførselsopgørelsen skal ledsage de overførte fisk under transport til bur.
Artikel 21
Fiskeri med faststående tunfiskenet
1. Efter afslutning af hvert fiskeri med faststående tunfiskenet registreres fangsterne, og fangstopgørelsen sendes elektronisk eller på anden måde senest 48 timer efter afslutningen af hvert fiskeri til de kompetente myndigheder i den medlemsstat, hvor det faststående net befinder sig.
2. Hver medlemsstat sender fangstrapporten elektronisk til Kommissionen straks efter modtagelsen. Kommissionen videresender straks disse oplysninger til ICCAT’s sekretariat.
Artikel 22
Kontrol i havn eller på bedrift
1. Medlemsstaterne træffer alle fornødne foranstaltninger til at sikre, at alle fartøjer i ICCAT’s register over fartøjer med tilladelse til at fiske efter almindelig tun, der anløber en udpeget havn for at lande og/eller omlade almindelig tun fanget i det østlige Atlanterhav og Middelhavet, kontrolleres i havn.
2. Medlemsstaterne træffer alle nødvendige foranstaltninger til at kontrollere hver anbringelse i bur på bedrifter til opfedning eller opdræt, der henhører under deres jurisdiktion.
3. Hvis bedrifterne til opfedning eller opdræt ligger på åbent hav, finder stk. 2 tilsvarende anvendelse for medlemsstater, hvor de fysiske eller juridiske personer med ansvar for bedriften til opfedning eller opdræt er etableret.
Artikel 23
Krydskontrol
1. Medlemsstaterne undersøger på baggrund bl.a. af FOS-data (FOS = fartøjsovervågningssystem) de indsendte logbøger og relevante oplysninger registreret i deres fartøjers logbøger, i overførselsopgørelsen/omladningsopgørelsen og i fangstopgørelserne.
2. Medlemsstaterne foretager administrativ krydskontrol af alle landinger, omladninger eller anbringelser i bur ved at sammenholde mængderne pr. art registreret i fartøjets logbog eller mængderne pr. art anført i omladningsopgørelsen med mængderne anført i landingsopgørelsen eller meddelelsen om anbringelse i bur og alle andre relevante dokumenter såsom fakturaer og/eller salgsnotaer.
Artikel 24
ICCAT-ordningen for fælles international inspektion
1. ICCAT-ordningen for fælles international inspektion, som ICCAT vedtog på sit fjerde ordinære møde (Madrid, november 1975), og som findes i bilag IV til denne forordning, skal gælde i Fællesskabet.
2. Medlemsstater, hvis fiskerfartøjer har tilladelse til at fiske efter almindelig tun i det østlige Atlanterhav og Middelhavet, udpeger inspektører og foretager inspektion til havs i henhold til ordningen.
3. Kommissionen eller et af denne udpeget organ kan udpege EF-inspektører til ordningen.
4. Kommissionen eller et af denne udpeget organ koordinerer overvågnings- og inspektionsarbejdet for Fællesskabet. Den kan i samråd med de berørte medlemsstater opstille fælles inspektionsprogrammer med henblik herpå, så Fællesskabet bliver i stand til at opfylde sine forpligtelser i henhold til ordningen. De medlemsstater, hvis fartøjer fisker efter almindelig tun, træffer de fornødne foranstaltninger til at lette gennemførelsen af sådanne programmer, især med hensyn til hvilke menneskelige og materielle ressourcer der er behov for, og i hvilke perioder og områder de skal indsættes.
5. Medlemsstaterne meddeler senest den 1. april hvert år Kommissionen navnene på de inspektører og inspektionsfartøjer, som de agter at lade indgå i ordningen i det følgende år. På grundlag af disse oplysninger opstiller Kommissionen i samarbejde med medlemsstaterne en foreløbig plan for Fællesskabets deltagelse i ordningen hvert år, som den sender til ICCAT’s sekretariat og medlemsstaterne.
Artikel 25
Observatørprogram
1. Hver medlemsstat sørger for observatørdækning af sine fiskerfartøjer af en længde på over 15 m for mindst
a)
20 % af dens aktive notfartøjer. Ved fælles fiskeri skal der være en observatør til stede under fiskeriet
b)
20 % af dens aktive pelagiske trawlere
c)
20 % af dens aktive langlinefartøjer
d)
20 % af dens aktive stangfartøjer
e)
100 % ved høst af fangst fra faststående tunfiskenet.
Observatøren har især til opgave
a)
at kontrollere, om fartøjet opfylder betingelserne i denne forordning
b)
at registrere og rapportere fiskeriaktiviteten
c)
at observere og anslå fangster og kontrollere oplysninger i logbogen
d)
at spotte og registrere fartøjer, der fisker i strid med ICCAT’s bevarelsesforanstaltninger.
Observatøren skal desuden udføre videnskabeligt arbejde såsom indsamling af opgave II-data som defineret af ICCAT, når ICCAT anmoder derom, efter vejledning fra ICCAT’s stående udvalg for forskning og statistik.
2. Hver medlemsstat, under hvis jurisdiktion bedriften til opfedning eller opdræt af almindelig tun henhører, skal sørge for, at der er en observatør til stede ved enhver overførsel af almindelig tun til bur og enhver høst af fisk fra bedriften.
Observatøren har især til opgave
a)
at observere og overvåge, at opdrættet foregår i overensstemmelse med artikel 4a, 4b og 4c i forordning (EF) nr. 1936/2001
b)
at validere rapporten om anbringelse i bur omhandlet i artikel 20 i denne forordning
c)
at udføre videnskabeligt arbejde, f.eks. prøveudtagning, når ICCAT anmoder derom, efter vejledning fra ICCAT’s stående udvalg for forskning og statistik.
Artikel 26
Håndhævelse
1. Medlemsstaterne træffer håndhævelsesforanstaltninger over for et fiskerfartøj, der fører deres flag, hvis det efter deres lovgivning fastslås, at fiskerfartøjet ikke overholder bestemmelserne i artikel 4, 5, 7, 14, 15, 16, 17 og 19. Foranstaltningerne kan, alt efter hvor alvorlig overtrædelsen er, og efter de gældende bestemmelser i den nationale lovgivning omfatte:
a)
bøder
b)
beslaglæggelse af ulovlige fiskeredskaber og fangster
c)
beslaglæggelse af fartøjet
d)
suspension eller inddragelse af fiskeritilladelse
e)
eventuel nedsættelse eller annullering af fiskekvote.
2. Hver medlemsstat, på hvis jurisdiktionsområde der ligger en bedrift for almindelig tun, træffer håndhævelsesforanstaltninger over for denne bedrift, hvis det efter medlemsstatens lovgivning er fastslået, at bedriften ikke overholder bestemmelserne i artikel 20 og artikel 25, stk. 2, i denne forordning og artikel 4a, 4b og 4c i forordning (EF) nr. 1936/2001. Foranstaltningerne kan, alt efter hvor alvorlig overtrædelsen er, og efter de gældende bestemmelser i den nationale lovgivning omfatte
a)
bøder
b)
suspension eller udelukkelse fra registeret for opfedningsbedrifter
c)
forbud mod anbringelse i bur eller afsætning af almindelig tun.
Artikel 27
Markedsforanstaltninger
1. Handel med og landing, import, eksport, anbringelse i bur med henblik på opdræt og opfedning, reeksport og omladning inden for Fællesskabet af almindelig tun (thunnus thynnus) fra det østlige Atlanterhav og Middelhavet, der ikke er ledsaget af nøjagtig, fuldstændig og valideret dokumentation i overensstemmelse med denne forordning, er forbudt.
2. Handel med og import, landing, anbringelse i bur med henblik på opdræt og opfedning, forarbejdning, eksport, reeksport og omladning inden for Fællesskabet af almindelig tun (thunnus thynnus) fra det østlige Atlanterhav og Middelhavet, der er fanget af fiskerfartøjer, hvis flagstat ikke har kvoter, fangstbegrænsning eller tildeling af fiskeriindsats for almindelig tun i det østlige Atlanterhav og Middelhavet i henhold til ICCAT’s forvaltnings- og bevarelsesforanstaltninger, eller hvis flagstats fiskerimuligheder er opbrugt, er forbudt. På grundlag af de oplysninger, der modtages fra ICCAT’s sekretariat, underretter Kommissionen alle medlemsstaterne om, at en CPC’s kvote er opbrugt.
3. Handel med og import, landing, forarbejdning og eksport inden for Fællesskabet af almindelig tun fra bedrifter, der ikke følger ICCAT’s henstilling 2006[07] om opdræt af almindelig tun, er forbudt.
Artikel 28
Omregningsfaktorer
Ved beregning af forarbejdet almindelig tuns rundvægtsækvivalent anvendes de omregningsfaktorer, der er vedtaget af ICCAT’s stående udvalg for forskning og statistik.
Artikel 29
Finansiering
Med henblik på artikel 21, litra a), nr. i), i Rådets forordning (EF) nr. 1198/2006 af 27. juli 2006 om Den Europæiske Fiskerifond (9) anses den flerårige genopretningsplan for almindelig tun i det østlige Atlanterhav og Middelhavet indtil 31. december 2014 for at være en genopretningsplan som defineret i artikel 5 i forordning (EF) nr. 2371/2002.
KAPITEL V
AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
Artikel 30
Ændringer af forordning (EF) nr. 520/2007
I forordning (EF) nr. 520/2007 foretages følgende ændringer:
1)
Artikel 6 og 11 udgår.
2)
I bilag IV udgår teksten vedrørende almindelig tun.
Artikel 31
Ikrafttræden og anvendelse
Denne forordning træder i kraft på tredjedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Den anvendes fra den 1. januar 2008.
Artikel 29 anvendes dog fra den 13. juni 2007.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 17. december 2007.
NEUVOSTON ASETUS (EY) N:o 1559/2007,
annettu 17 päivänä joulukuuta 2007,
tonnikalan monivuotisesta elvytyssuunnitelmasta Itä-Atlantilla ja Välimerellä ja asetuksen (EY) N:o 520/2007 muuttamisesta
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 37 artiklan,
ottaa huomioon komission ehdotuksen,
ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon (1),
sekä katsoo seuraavaa:
(1)
Yhteisö on ollut 14 päivästä marraskuuta 1997 lähtien Atlantin tonnikalojen suojelusta tehdyn kansainvälisen yleissopimuksen (2) osapuoli.
(2)
Kansainvälinen Atlantin tonnikalojen suojelukomissio (International Commission for the Conservation of Atlantic Tunas, ICCAT) hyväksyi vuosikokouksessaan marraskuussa 2006 suosituksen 2006[05], joka koskee 15-vuotisen tonnikalan elvytyssuunnitelman käyttöön ottamista Itä-Atlantilla ja Välimerellä.
(3)
Kannan elvyttämiseksi ICCAT:n elvytyssuunnitelmassa on määräykset suurimman sallitun saaliin (TAC) tason asteittaisesta alentamisesta vuodesta 2007 vuoteen 2010, kalastuksen rajoittamisesta tietyillä alueilla ja tiettyinä aikoina, tonnikalan uudesta vähimmäiskoosta, urheilu- ja virkistyskalastusta koskevista toimenpiteistä sekä valvontatoimenpiteistä ja ICCAT:n yhteisen kansainvälisen tarkastus- ja valvontaohjelman täytäntöönpanosta elvytyssuunnitelman tehokkuuden varmistamiseksi.
(4)
ICCAT:n suosituksesta johtuvien kansainvälisten velvollisuuksien noudattamiseksi ICCAT:n tonnikalaa Itä-Atlantilla ja Välimerellä koskeva elvytyssuunnitelma on pantu täytäntöön väliaikaisesti asetuksen (EY) N:o 41/2007 muuttamisesta Kansainvälisen Atlantin tonnikalojen suojelukomission suositteleman tonnikalan elvyttämissuunnitelman osalta 11 päivänä kesäkuuta 2007 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 643/2007 (3), kunnes on vuonna 2007 annettu asetus monivuotisten toimenpiteiden täytäntöönpanosta tonnikalakannan elvyttämiseksi.
(5)
Sen vuoksi on tarpeen panna ICCAT:n elvytyssuunnitelma täytäntöön pysyvästi elollisten vesiluonnonvarojen säilyttämisestä ja kestävästä hyödyntämisestä yhteisessä kalastuspolitiikassa 20 päivänä joulukuuta 2002 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2371/2002 (4) 5 artiklassa säädetyn elvytyssuunnitelmasta annettavalla asetuksella, jota sovelletaan 1 päivästä tammikuuta 2008.
(6)
Eräät ICCAT:n hyväksymät tonnikalaa koskevat tekniset toimenpiteet on saatettu osaksi yhteisön lainsäädäntöä eräiden laajasti vaeltavien kalakantojen teknisistä säilyttämistoimenpiteistä 7 päivänä toukokuuta 2007 annetulla asetuksella (EY) N:o 520/2007 (5).
(7)
Tämän asetuksen mukaisesti hyväksytyn ICCAT:n elvytyssuunnitelman täytäntöön panemiseksi toteutettuja toimenpiteitä sekä asetuksen (EY) N:o 643/2007 nojalla väliaikaisesti toteutettavia toimenpiteitä olisi ainoastaan niiden rahoittamiseksi 31 päivään joulukuuta 2014 saakka pidettävä asetuksen (EY) 2371/2002 5 artiklassa tarkoitettuna elvytyssuunnitelmana asetuksen (EY) N:o 643/2007 voimaantulopäivästä alkaen.
(8)
ICCAT:n hyväksymien uusien tonnikalaa koskevien teknisten toimenpiteiden vuoksi sekä edellä mainitun asetuksen antamisesta lähtien voimassa olleiden teknisten toimenpiteiden saattamiseksi ajan tasalle eräät asetuksen (EY) N:o 520/2007 säännökset olisi kumottava ja korvattava tällä asetuksella,
ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN:
I LUKU
YLEISET SÄÄNNÖKSET
1 artikla
Kohde ja soveltamisala
Tässä asetuksessa annetaan Kansainvälisen Atlantin tonnikalojen suojelukomission (ICCAT) suositteleman tonnikalan (Thunnus thynnus) elvytyssuunnitelman soveltamista koskevat yleiset säännöt, joita yhteisön on noudatettava. Tätä asetusta sovelletaan tonnikalaan Itä-Atlantilla ja Välimerellä.
Elvytyssuunnitelman tavoitteena on saavuttaa kestävää enimmäistuottoa vastaava biomassa (biomass corresponding to the maximum sustainable yield, Bmsy) suuremmalla kuin 50 prosentin todennäköisyydellä.
2 artikla
Määritelmät
Tässä asetuksessa sovelletaan seuraavia määritelmiä:
a)
’sopimuspuolilla’ tarkoitetaan Atlantin tonnikalojen suojelusta tehdyn kansainvälisen yleissopimuksen sopimuspuolia sekä yhteistyötä tekeviä muita kuin sopimuspuolia ja yhteisöjä tai kalastusyhteisöjä;
b)
’kalastusaluksella’ tarkoitetaan mitä tahansa alusta, jota käytetään tai aiotaan käyttää tonnikalavarojen kaupallisessa hyödyntämisessä, jalostusalukset, kuljetusalukset, hinaajat ja jälleenlaivausalukset mukaan luettuina;
c)
’yhteisellä kalastustoimella’ tarkoitetaan ICCAT:n eri sopimuspuolten tai eri jäsenvaltioiden lipun alla purjehtivan yhden tai useamman aluksen välistä tointa, jonka yhteydessä yhden aluksen saalis osoitetaan kokonaan tai osittain yhteen tai useampaan muuhun alukseen;
d)
’siirtotoimilla’ tarkoitetaan tonnikalan siirtämistä:
i)
kalastusaluksesta tonnikalan lihotuslaitokseen loppulihotusta varten, kuljetuksen aikana kuolleet tai karanneet kalat mukaan luettuina;
ii)
tonnikalan lihotuslaitoksesta tai tonnikalarysästä jalostusalukseen, kuljetusalukseen tai maihin;
e)
’tonnikalarysällä’ tarkoitetaan pohjaan ankkuroitua kiinteää pyydystä, jossa on yleensä aitaverkko, joka johdattaa kalat rysän suljettuun peräosaan;
f)
’altaaseen panemisella’ tarkoitetaan sitä, että elävää tonnikalaa ei nosteta alukseen; siihen sisältyy sekä lihotus että kasvatus;
g)
’lihotuksella’ tarkoitetaan tonnikalan panemista altaaseen lyhyeksi ajaksi (yleensä kahdesta kuuteen kuukauteen) tavoitteena lähinnä nostaa kalan rasvapitoisuutta;
h)
’kasvatuksella” tarkoitetaan tonnikalan panemista altaaseen vuotta pitemmäksi ajaksi tavoitteena lisätä kalan kokonaisbiomassaa;
i)
’jälleenlaivauksella’ tarkoitetaan kaiken kalastusaluksella olevan tonnikalamäärän tai sen osan purkamista toiseen kalastusalukseen;
j)
’jalostusaluksella’ tarkoitetaan alusta, jolla kalastustuotteille tehdään yksi tai useampia seuraavista toimenpiteistä ennen tuotteiden pakkaamista: fileointi tai viipalointi, pakastus ja/tai jalostus;
k)
’urheilukalastuksella’ tarkoitetaan ei-kaupallista kalastusta, jonka harjoittajat kuuluvat kansalliseen urheilujärjestöön tai joilla on kansallinen urheilukalastuslupa;
l)
’virkistyskalastuksella’ tarkoitetaan ei-kaupallista kalastusta, jonka harjoittajat eivät kuulu kansalliseen urheilujärjestöön ja joilla ei ole kansallista urheilukalastuslupaa;
m)
’tehtävällä II’ tarkoitetaan ICCATin teoksessa ’Field manual for statistics and sampling Atlantic tunas and tuna-like fish’ (kolmas painos, ICCAT, 1990) määrittelemää tehtävää II;
n)
’kuljetusaluksella’ tarkoitetaan alusta, joka ottaa vastaan luonnonvaraisia yksilöitä ja kuljettaa ne lihotus- tai kasvatuslaitoksiin.
II LUKU
KALASTUSMAHDOLLISUUDET
3 artikla
Suurimmat sallitut saaliit (TACit)
ICCAT:n sopimuspuolille vahvistamat Itä-Atlantin ja Välimeren tonnikalakantaa koskevat TACit ovat seuraavat:
-
vuonna 2008: 28 500 tonnia,
-
vuonna 2009: 27 500 tonnia,
-
vuonna 2010: 25 500 tonnia.
Jos ICCAT sopii uusista TAC-tasoista, neuvosto kuitenkin mukauttaa määräenemmistöllä komission ehdotuksesta ensimmäisessä kohdassa säädettyjä TACeja tätä vastaavasti.
4 artikla
1. Kunkin jäsenvaltion on toteutettava tarvittavat toimenpiteet varmistaakseen, että sen alusten ja niiden tonnikalarysien pyyntiponnistus on oikeassa suhteessa kyseisen jäsenvaltion Itä-Atlantilla ja Välimerellä käytettävissä oleviin tonnikalan kalastusmahdollisuuksiin.
2. Kunkin jäsenvaltion on laadittava tonnikalaa Itä-Atlantilla ja Välimerellä kalastavia aluksia ja niiden tonnikalarysiä koskeva vuosittainen kalastussuunnitelma. Ne jäsenvaltiot, joiden tonnikalakiintiö on alle viisi prosenttia yhteisön kiintiöstä, voivat kalastussuunnitelmassaan ottaa käyttöön erityisen menetelmän kiintiönsä hallinnoimiseksi, jolloin 3 kohdan säännöksiä ei sovelleta.
3. Vuosittaiseen kalastussuunnitelmaan sovelletaan seuraavia säännöksiä:
a)
kalastussuunnitelmassa on ilmoitettava muun muassa 12 artiklassa tarkoitettuun luetteloon merkityt yli 24 metrin pituiset alukset ja näille aluksille myönnetyt aluskohtaiset kiintiöt;
b)
korkeintaan 24 metrin pituisten alusten ja tonnikalarysien osalta kalastussuunnitelmassa on ilmoitettava ainakin tuottajaorganisaatioille tai vastaavanlaisilla pyydyksillä pyytävien kalastusalusten ryhmille myönnetty kiintiö.
4. Vuosittainen kalastussuunnitelma on toimitettava komissiolle viimeistään kunkin vuoden tammikuun 31 päivänä. Kaikki vuosittaiseen kalastussuunnitelmaan tai kiintiön hallinnoimista koskevaan erityiseen menetelmään myöhemmin tehtävät muutokset on toimitettava komissiolle vähintään kymmenen päivää ennen asianomaista muutosta vastaavan toiminnan harjoittamista.
5. Lippujäsenvaltion on toteutettava tässä kohdassa tarkoitetut toimet, kun sen lipun alla purjehtiva alus
a)
ei ole täyttänyt 17 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua ilmoitusvelvollisuuttaan;
b)
on syyllistynyt 26 artiklassa tarkoitettuun rikkomukseen.
Lippujäsenvaltion on varmistettava, että alusten fyysinen tarkastus tapahtuu lippujäsenvaltion satamissa sen viranomaisen valvonnassa tai että sen tekee muu lippujäsenvaltion nimeämä henkilö, jos alus ei ole yhteisön satamassa.
Kun aluskohtainen kiintiö on käytetty loppuun, lippujäsenvaltio voi vaatia alusta siirtymään viipymättä tämän jäsenvaltion osoittamaan satamaan.
6. Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle viimeistään 31 päivänä tammikuuta edellisen vuoden kalastussuunnitelmiensa täytäntöönpanoa koskeva kertomus. Näihin kertomuksiin on sisällyttävä
a)
tonnikalan pyyntitoimintaa Itä-Atlantilla ja Välimerellä tosiasiallisesti harjoittavien alusten määrä;
b)
kunkin aluksen saaliit; ja
c)
niiden päivien kokonaismäärä, joina kukin alus on kalastanut Itä-Atlantilla ja Välimerellä.
7. Jonkin jäsenvaltion kansalaisten ja jonkin sopimuspuolen kansalaisten välisiä yksityisiä kauppajärjestelyjä kyseisen jäsenvaltion lipun alla purjehtivan kalastusaluksen käyttämiseksi kalastuksessa jonkin sopimuspuolen tonnikalakiintiön puitteissa saa tehdä ainoastaan kyseisen jäsenvaltion ja ICCAT:n komission luvalla; jäsenvaltion on ilmoitettava asiasta komissiolle.
8. Jäsenvaltioiden on lähetettävä ennen kunkin vuoden maaliskuun 1 päivää komissiolle tiedot kansalaistensa ja jonkin sopimuspuolen kansalaisten välisistä yksityisistä kauppajärjestelyistä.
9. Edellä 8 kohdassa tarkoitettuihin tietojen on sisällettävä seuraavat seikat:
a)
luettelo kaikista kalastusaluksista, jotka purjehtivat sellaisen jäsenvaltion lipun alla, jolla on lupa kalastaa tonnikalaa yksityisen kauppajärjestelyn nojalla;
b)
yhteisön kalastuslaivastorekisteristä 30 päivänä joulukuuta 2003 annetun komission asetuksen (EY) N:o 26/2004 (6) liitteessä I määritelty aluksen sisäinen numero;
c)
yksityisten kauppajärjestelyjen kesto;
d)
jäsenvaltion suostumus yksityiseen järjestelyyn;
e)
kyseisen sopimuspuolen nimi.
10. Komissio lähettää 9 kohdassa mainitut tiedot viipymättä ICCAT:n toimeenpanevalle sihteeristölle.
11. Komissio varmistaa, että sopimuspuolen tonnikalakiintiön prosenttiosuus, joka voidaan käyttää yhteisön kalastusalusten rahtaukseen neuvoston asetuksen (EY) N:o 1936/2001 (7) 8 b artiklan mukaisesti, ei ylitä 60 prosenttia vuonna 2007, 40 prosenttia vuonna 2008 ja 20 prosenttia vuonna 2009.
12. Yhteisön kalastusalusten tonnikalaa koskeva rahtaus Itä- Atlantilla ja Välimerellä kielletään vuonna 2010 ja sitä seuraavina vuosina.
13. Kunkin jäsenvaltion on varmistettava, että sen tonnikalaa kalastavien rahdattujen alusten määrä ja rahtauksen kesto ovat oikeassa suhteessa rahtausvaltiolle myönnettyyn kiintiöön.
III LUKU
TEKNISET TOIMENPITEET
5 artikla
Kalastuskieltokausi
1. Tonnikalan kalastus on kiellettyä Itä-Atlantilla ja Välimerellä suurilla pelagisilla pitkäsiima-aluksilla, joiden pituus on yli 24 metriä, 1 päivän kesäkuuta ja 31 päivän joulukuuta 2007 välisenä aikana lukuun ottamatta aluetta, joka sijaitsee pituuspiiriin 10°W länsipuolella ja leveyspiiriin 42°N pohjoispuolella.
2. Tonnikalan nuottakalastus on kiellettyä Itä-Atlantilla ja Välimerellä 1 päivän heinäkuuta ja 31 päivän joulukuuta välisenä aikana.
3. Tonnikalan kalastus vapapyydyksiä käyttävillä aluksilla on kiellettyä Itä-Atlantilla ja Välimerellä 15 päivän marraskuuta ja 15 päivän toukokuuta välisenä aikana.
4. Tonnikalan kalastus pelagisilla troolareilla on kiellettyä Itä-Atlantilla 15 päivän marraskuuta ja 15 päivän toukokuuta välisenä aikana.
6 artikla
Ilma-alusten käyttö
Lentokoneiden tai helikoptereiden käyttäminen tonnikalojen etsintään yleissopimusalueella on kielletty.
7 artikla
Vähimmäiskoko
1. Tonnikalan vähimmäiskoko on Itä-Atlantilla ja Välimerellä 30 kilogrammaa tai 115 senttimetriä.
2. Poiketen siitä, mitä 1 kohdassa säädetään, tonnikalan (Thunnus thynnus) 8 kilogramman tai 75 senttimetrin vähimmäiskokoa sovelletaan seuraaviin tonnikaloihin, sanotun kuitenkaan estämättä 9 artiklan soveltamista:
a)
vapapyydyksiä käyttävillä aluksilla, uisteluveneillä ja pelagisilla troolareilla Itä-Atlantilla pyydetyt tonnikalat;
b)
Adrianmerellä kasvatustarkoituksiin pyydetyt tonnikalat.
3. Edellä 2 kohdan a alakohdan soveltamiseksi neuvosto päättää määräenemmistöllä komission ehdotuksesta vapapyydyksiä käyttävien alusten, tonnikalankalastusta harjoittavien uisteluveneiden ja sivusaaliina tonnikalaa pyytävien pelagisten troolarien enimmäismäärän. Vapapyydyksiä käyttävien alusten ja uisteluveneiden määräksi vahvistetaan niiden yhteisön alusten määrä, jotka osallistuivat vuonna 2006 tonnikalan kohdennettuun kalastukseen. Pelagisten troolareiden määräksi vahvistetaan niiden yhteisön alusten määrä, joilla oli lupa kalastaa vuonna 2006 sivusaaliina tonnikalaa.
4. Edellä 2 kohdan a alakohdan soveltamiseksi neuvosto jakaa määräenemmistöllä komission ehdotuksesta jäsenvaltioiden kesken 3 kohdan mukaisesti päätettävän alusten määrän.
5. Edellä 2 kohdan a alakohdan soveltamiseksi enintään 10 prosenttia yhteisön vähintään 8 kilogramman tai 75 senttimetrin ja enintään 30 kilogramman tai 115 senttimetrin kokoisten tonnikalojen kiintiöstä myönnetään 3 ja 4 kohdassa tarkoitetuille luvan saaneille aluksille; tästä enintään 200 tonnia vähintään 6,4 kilogramman painoisia tai 70 senttimetrin pituisia tonnikaloja saa olla pyydetty kokonaispituudeltaan alle 17 metrin pituisilla vapapyydyksiä käyttävillä aluksilla. Neuvosto päättää määräenemmistöllä komission ehdotuksesta yhteisön kiintiön jaosta jäsenvaltioiden kesken.
6. Enintään kaksi prosenttia yhteisön 8-30 kilogramman painoisten tonnikalojen kiintiöstä voidaan myöntää pienimuotoista tuoreen kalan rannikkokalastusta Itä-Atlantilla harjoittaville pienaluksille. Neuvosto päättää määräenemmistöllä komission ehdotuksesta yhteisön kiintiön jaosta jäsenvaltioiden kesken.
7. Vapapyydyksiä käyttävillä aluksilla, uisteluveneillä ja pelagisilla troolareilla Itä-Atlantilla pyydettyjä tonnikaloja koskevat erityiset lisäedellytykset ovat liitteessä I.
8 artikla
Tonnikalan näytteenottosuunnitelma
1. Kunkin jäsenvaltion on laadittava näytteenotto-ohjelma pyydettyjen tonnikalojen kappalemäärien arvioimiseksi kokoluokittain.
2. Kokonäytteet altaissa on otettava otoksesta, joka on 100 yksilöä 100:aa tonnia elävää kalaa kohti tai otoksesta, joka on 10 prosenttia altaaseen pantujen kalojen kokonaislukumäärästä. Kokonäytteet otetaan pituuden ja painon perusteella lihotuslaitoksella tapahtuvan altaasta nostamisen aikana ja kuolleiden kalojen osalta kuljetuksen aikana noudattaen ICCAT:n hyväksymää menetelmää tehtävästä II raportoimiseksi.
3. Lisämenetelmiä ja näytteenottoa on kehitettävä sellaisia kaloja varten, joita on kasvatettu yli vuoden ajan.
4. Näytteenotto on toteutettava satunnaisotannalla valitun altaasta nostamisen yhteydessä ja sen on koskettava kaikkia altaita. Kunkin vuoden näytteenottoa koskevat tiedot on toimitettava komissiolle viimeistään seuraavan vuoden toukokuun 31 päivänä.
9 artikla
Sivusaalis
1. Enintään kahdeksan prosentin sivusaalis alle 30 kilogramman mutta vähintään 10 kilogramman painoista tonnikalaa sallitaan kaikille kalastusaluksille riippumatta siitä, kalastavatko ne aktiivisesti tonnikalaa vai eivät, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 7 artiklan 2 kohdan soveltamista.
2. Edellä 1 kohdassa tarkoitettu prosenttiluku lasketaan joko kokonaissivusaaliin lukumäärän perusteella purettua saalista kohti näiden alusten kokonaistonnikalasaaliista tai vastaavan painon perusteella prosenttiosuutena.
3. Sivusaalis on vähennettävä lippujäsenvaltion kiintiöstä. Kuolleiden kalojen poisheittäminen 1 kohdassa tarkoitetusta sivusaaliista on kielletty tonnikalan kalastuskauden aikana, ja kuolleet kalat on vähennettävä lippujäsenvaltion kiintiöstä.
4. Tonnikalan sivusaaliiden purkamiseen sovelletaan 14 artiklaa ja 18 artiklan 1 kohtaa.
10 artikla
Virkistyskalastus
1. Virkistyskalastuksessa on kiellettyä pyytää, pitää aluksella, jälleenlaivata ja purkaa enemmän kuin yksi tonnikala kutakin merelle tehtävää matkaa kohti.
2. Virkistyskalastuksessa pyydetyn tonnikalan kaupan pitäminen on kielletty hyväntekeväisyystarkoituksia lukuun ottamatta.
3. Kunkin jäsenvaltion on kirjattava virkistyskalastusta koskevat saalistiedot ja toimitettava ne komissiolle. Komissio toimittaa tiedot ICCAT:n pysyvälle tutkimus- ja tilastokomitealle.
4. Kunkin jäsenvaltion on toteutettava tarvittavat toimenpiteet varmistaakseen mahdollisimman laajasti, että virkistyskalastuksessa elävinä pyydetyt tonnikalat, erityisesti kalanpoikaset, vapautetaan.
11 artikla
Urheilukalastus
1. Kunkin jäsenvaltion on toteutettava tarvittavat toimenpiteet urheilukalastuksen sääntelemiseksi erityisesti lupamenettelyllä.
2. Urheilukalastuskilpailuissa pyydetyn tonnikalan kaupan pitäminen on kielletty hyväntekeväisyystarkoituksia lukuun ottamatta.
3. Kunkin jäsenvaltion on kirjattava urheilukalastusta koskevat saalistiedot ja toimitettava ne komissiolle. Komissio toimittaa tiedot ICCAT:n pysyvälle tutkimus- ja tilastokomitealle.
4. Kunkin jäsenvaltion on toteutettava tarvittavat toimenpiteet varmistaakseen mahdollisimman laajasti, että urheilukalastuksessa elävinä pyydetyt tonnikalat, erityisesti kalanpoikaset, vapautetaan.
IV LUKU
VALVONTATOIMENPITEET
12 artikla
Rekisteri aluksista, joilla on lupa kalastaa aktiivisesti tonnikalaa
1. Jäsenvaltioiden on lähetettävä komissiolle sähköisessä muodossa viimeistään 31 päivänä tammikuuta 2008 luettelo kaikista lippunsa alla purjehtivista kalastusaluksista, jotka saavat niille myönnetyn erityiskalastusluvan nojalla kalastaa aktiivisesti tonnikalaa Itä-Atlantilla ja Välimerellä.
2. Komissio lähettää tiedot ICCAT:n toimeenpanevalle sihteeristölle, jotta nämä alukset voidaan kirjata ICCAT:n rekisteriin aluksista, joilla on lupa kalastaa tonnikalaa.
3. Tässä artiklassa tarkoitetut yhteisön alukset, joita ei ole kirjattu ICCAT:n rekisteriin, eivät saa kalastaa, pitää aluksella, jälleenlaivata, kuljettaa, siirtää tai purkaa tonnikalaa Itä-Atlantilla ja Välimerellä.
4. Asetuksen (EY) N:o 1936/2001 8 a artiklan 2, 4, 6, 7 ja 8 kohdan kalastuslisenssejä koskevia sääntöjä sovelletaan tarpeellisin muutoksin.
13 artikla
Rekisteri tonnikalarysistä, joilla saa kalastaa tonnikalaa
1. Jäsenvaltioiden on lähetettävä komissiolle sähköisessä muodossa viimeistään 31 päivänä tammikuuta 2008 luettelo kaikista sallituista tonnikalarysistä, joilla saadaan niille myönnetyn erityiskalastuslisenssin nojalla kalastaa aktiivisesti tonnikalaa Itä-Atlantilla ja Välimerellä. Luettelossa on oltava rysien nimet ja rekisterinumerot.
2. Komissio lähettää luettelon ICCAT:n toimeenpanevalle sihteeristölle, jotta nämä tonnikalarysät voidaan kirjata ICCAT:n rekisteriin tonnikalarysistä, joilla on lupa kalastaa tonnikalaa.
3. Yhteisön tonnikalarysillä, joita ei ole kirjattu ICCAT:n rekisteriin, ei saa kalastaa, säilyttää, jälleenlaivata tai purkaa tonnikalaa Itä-Atlantilla ja Välimerellä.
4. Asetuksen (EY) N:o 1936/2001 8 a artiklan 2, 4, 6, 7 ja 8 kohtaa sovelletaan tarpeellisin muutoksin.
14 artikla
Nimetyt satamat
1. Jäsenvaltioiden on nimettävä saaliiden purkamiseen käytettävä paikka tai lähellä rannikkoa oleva paikka (nimetyt satamat), jossa tonnikalan purkamis- ja jälleenlaivaustoimet saadaan tehdä.
2. Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle luettelo nimetyistä satamista viimeistään kunkin vuoden huhtikuun 1 päivänä. Komissio toimittaa nämä tiedot ICCAT:n toimeenpanevalle sihteeristölle ennen kunkin vuoden huhtikuun 15 päivää. Kaikista myöhemmistä luetteloa koskevista muutoksista on ilmoitettava vähintään 15 päivää ennen muutoksen voimaantuloa komissiolle, joka toimittaa tiedot edelleen ICCAT:n toimeenpanevalle sihteeristölle.
3. Edellä 12 artiklassa tarkoitetuista aluksista on kiellettyä purkaa tai jälleenlaivata Itä-Atlantilla ja Välimerellä pyydettyä tonnikalaa muualla kuin sopimuspuolen ja jäsenvaltioiden 1 ja 2 kohdan mukaisesti nimeämissä satamissa.
4. Tätä säännöstä sovelletaan vapapyydyksiä käyttävien alusten, uisteluveneiden ja pelagisten troolareiden Itä-Atlantilla liitteessä I säädettyjen erityisten edellytysten mukaisesti pyytämien tonnikalojen purkamiseen ja jälleenlaivaamiseen.
15 artikla
Kirjaamista koskevat vaatimukset
1. Sen lisäksi, että 12 artiklassa tarkoitetun yhteisön kalastuspäällikön on toimittava yhteiseen kalastuspolitiikkaan sovellettavasta valvontajärjestelmästä 12 päivänä lokakuuta 1993 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2847/93 (8) 6 ja 8 artiklan mukaisesti, hänen on tarvittaessa kirjattava kalastuspäiväkirjaan liitteessä II luetellut tiedot.
2. Yhteiseen kalastustoimeen osallistuvan 12 artiklassa tarkoitetun yhteisön aluksen päällikön on kirjattava seuraavat lisätiedot kalastuspäiväkirjaansa:
a)
jos saalis on otettu alukselle tai siirretty altaisiin:
-
yhteisessä kalastustoimessa pyydetyn saaliin päivämäärä ja kellonaika,
-
yhteisessä kalastustoimessa pyydetyn saaliin sijainti (pituus-/leveyspiiri),
-
alukselle otetun tai altaisiin siirretyn tonnikalasaaliin määrä,
-
pyyntialuksen nimi ja kansainvälinen radiokutsutunnus;
b)
niiden alusten osalta, jotka osallistuvat yhteiseen kalastustoimeen mutta eivät kalojen siirtoon:
-
yhteisen kalastustoimen päivämäärä ja kellonaika,
-
yhteisen kalastustoimen sijainti (pituus-/leveyspiiri),
-
ilmoitus siitä, että saaliita ei ole otettu alukselle tai siirretty altaisiin kyseisellä aluksella,
-
pyyntialuksen nimi ja kansainvälinen radiokutsutunnus tai pyyntialusten nimet ja kansainväliset radiokutsutunnukset.
3. Kun yhteiseen kalastustoimeen osallistuva pyyntialus ilmoittaa pyydyksillään kalastetun tonnikalan määrän, päällikön on ilmoitettava kunkin saaliin osalta, minkä aluksen tai alusten saalis on kyseessä ja minkä lippuvaltion tai lippuvaltioiden kiintiöön saalis on luettava.
16 artikla
Yhteiset kalastustoimet
1. Tonnikalaa koskevat yhteiset kalastustoimet, joissa on mukana yhden tai useamman jäsenvaltion lipun alla purjehtivia aluksia, ovat sallittuja ainoastaan kyseisen yhden tai useamman lippujäsenvaltion suostumuksella.
2. Kunkin jäsenvaltion on lupaa haettaessa toteutettava tarvittavat toimenpiteet saadakseen yhteiseen kalastustoimeen osallistuvilta kalastusaluksiltaan yksityiskohtaiset tiedot yhteisen toimen kestosta, toimeen osallistuvien toimijoiden henkilöllisyydestä ja saaliiden jakoperusteesta toimeen osallistuvien alusten välillä.
3. Kunkin jäsenvaltion on toimitettava 2 kohdassa tarkoitetut tiedot komissiolle. Komissio toimittaa tiedot viipymättä ICCAT:n sihteeristölle.
17 artikla
Saalisilmoitukset
1. Edellä 12 artiklassa tarkoitetun pyyntialuksen päällikön on lähetettävä lippujäsenvaltionsa toimivaltaisille viranomaisille saalisilmoitus, jossa ilmoitetaan hänen aluksensa saalistamat tonnikalamäärät, myös silloin, kun saalista ei ole.
2. Saalisilmoitus on annettava ensimmäisen kerran viimeistään 10 päivän kuluttua Itä-Atlantille tai Välimerelle saapumisesta tai kalastusmatkan alkamisesta. Jos on kyse yhteisistä kalastustoimista, pyyntialuksen päällikön on ilmoitettava kunkin saaliin osalta, minkä aluksen tai alusten osalta saaliit on luettava lippuvaltion tai lippuvaltioiden kiintiöön.
3. Kalastusalusten päällikön on toimitettava kunkin vuoden kesäkuun 1 päivästä alkaen tonnikalan määriä koskeva saalisilmoitus viiden päivän välein, myös jos saalista ei ole.
4. Kunkin jäsenvaltion on ilmoitukset saatuaan toimitettava ne joko sähköisessä muodossa tai muulla tavoin komissiolle. Komissio toimittaa tiedot viipymättä ICCAT:n sihteeristölle.
5. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle sähköisessä muodossa ennen kunkin kuukauden 15 päivää Itä-Atlantilla ja Välimerellä pyydetyt tonnikalamäärät, jotka on purettu, jälleenlaivattu, pyydetty tai pantu altaaseen niiden lipun alla purjehtivien alusten toimesta edellisen kuukauden aikana. Komissio toimittaa tiedot viipymättä ICCAT:n sihteeristölle.
18 artikla
Purkaminen
1. Poiketen siitä, mitä asetuksen (ETY) N:o 2847/93 7 artiklassa säädetään, tämän asetuksen 12 artiklassa tarkoitetun yhteisön kalastusaluksen päällikön tai hänen edustajansa on ilmoitettava sen jäsenvaltion (myös lippujäsenvaltion) tai sen sopimuspuolen, jonka satamia tai purkamislaitteistoja he haluavat käyttää, toimivaltaiselle viranomaiselle vähintään neljä tuntia ennen arvioitua satamaan saapumisaikaa seuraavat tiedot:
a)
arvioitu saapumisaika;
b)
aluksella olevan tonnikalan arvioitu määrä;
c)
sitä aluetta koskevat tiedot, jolta saaliit on pyydetty.
2. Jos purkaminen tapahtuu muun jäsenvaltion kuin lippujäsenvaltion nimetyssä satamassa, tämän jäsenvaltion asianomaisen viranomaisen on lähetettävä selvitys purkamisesta aluksen lippuvaltion viranomaiselle 48 tunnin kuluessa purkamisen päättymisestä.
3. Tätä säännöstä ei sovelleta vapapyydyksiä käyttävien alusten, uisteluveneiden ja pelagisten troolareiden Itä-Atlantilla pyytämien tonnikalojen purkamiseen.
19 artikla
Jälleenlaivaus
1. Poiketen siitä, mitä asetuksen (ETY) N:o 2847/93 11 artiklassa säädetään, tonnikalan jälleenlaivaus merellä on Itä-Atlantilla ja Välimerellä kielletty lukuun ottamatta tonnikalaa pyytäviä suuria pitkäsiima-aluksia, jotka toimivat tonnikalaa pyytäviä suuria pitkäsiima-aluksia koskevasta ohjelmasta vuonna 2005[06] annetun ICCAT:n suosituksen, sellaisena kuin se on muutettuna, mukaisesti.
2. Vastaanottavan aluksen (pyynti- tai jalostusaluksen) päällikön tai hänen edustajansa on ennen aluksen satamaan saapumista ilmoitettava sen jäsenvaltion, jonka satamaa hän aikoo käyttää, toimivaltaisille viranomaisille vähintään 48 tuntia ennen arvioitua saapumisaikaa seuraavat tiedot:
a)
arvioitu saapumisaika;
b)
aluksella olevan tonnikalan arvioitu määrä;
c)
niitä maantieteellisiä alueita koskevat tiedot, joilta jälleenlaivattavat tonnikalasaaliit on pyydetty;
d)
tonnikalaa luovuttavan pyyntialuksen nimi ja sen numero ICCAT:n niiden alusten rekisterissä, joilla on lupa kalastaa tonnikalaa;
e)
vastaanottavan aluksen nimi ja sen numero ICCAT:n niiden alusten rekisterissä, joilla on lupa kalastaa tonnikalaa;
f)
jälleenlaivattavan tonnikalan määrä.
3. Pyyntialusten ei saa antaa jälleenlaivata, elleivät ne ole saaneet ennakkolupaa lippuvaltioltaan.
4. Pyyntialuksen päällikön on ennen jälleenlaivauksen alkamista ilmoitettava lippuvaltiolleen seuraavat tiedot:
a)
jälleenlaivattavan tonnikalan määrät;
b)
jälleenlaivauksen päivämäärä ja jälleenlaivaussatama;
c)
vastaanottavan aluksen nimi, rekisterinumero ja lippuvaltio sekä sen numero ICCAT:n niiden alusten rekisterissä, joilla on lupa kalastaa tonnikalaa;
d)
maantieteellinen alue, jolta tonnikalasaaliit on pyydetty.
5. Sen jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen, jonka satamassa jälleenlaivaus tehdään, on
a)
tarkastettava vastaanottava alus sen saapuessa ja tarkastettava jälleenlaivaustoimeen liittyvä lasti ja asiakirjat;
b)
lähetettävä selvitys jälleenlaivaamisesta pyyntialuksen lippuvaltion viranomaisille 48 tunnin kuluessa jälleenlaivaamisen päättymisestä.
6. Edellä 12 artiklassa tarkoitetun yhteisön kalastusaluksen päällikön on täytettävä ICCAT:n jälleenlaivausilmoitus ja toimitettava se sen jäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille, jonka lipun alla kyseiset alukset purjehtivat. Ilmoitus on toimitettava 15 päivän kuluessa satamassa tapahtuneesta jälleenlaivauspäivästä liitteessä III olevan mallin mukaisesti.
20 artikla
Altaaseenpanotoimet
1. Jäsenvaltion, jonka lainkäyttövaltaan kuuluvalla alueella tonnikalan lihotus- tai kasvatuslaitos sijaitsee, on toimitettava viikon kuluessa altaaseenpanon päättymisestä tarkkailijan vahvistama altaaseenpanoraportti sille jäsenvaltiolle tai sopimuspuolelle, jonka lipun alla purjehtivat alukset ovat tonnikalat kalastaneet, ja komissiolle. Komissio toimittaa tiedot viipymättä ICCAT:n sihteeristölle. Raportissa on oltava tiedot, jotka sisältyvät asetuksen (EY) N:o 1936/2001 4 b artiklassa tarkoitettuun altaaseenpanoilmoitukseen.
2. Jos lihotus- tai kasvatuslaitokset sijaitsevat aavalla merellä, 1 kohdan säännöksiä sovelletaan tarpeellisin muutoksin niihin jäsenvaltioihin, joihin lihotus- tai kasvatuslaitoksista vastaavat luonnolliset henkilöt tai oikeushenkilöt ovat sijoittautuneet.
3. Ennen altaaseen siirtoa lihotus- tai kasvatuslaitoksen jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen on ilmoitettava pyyntialuksen lippujäsenvaltiolle tai lippusopimuspuolelle sen lipun alla purjehtivien kalastusalusten pyytämien määrien altaaseen siirtämisestä.
Pyyntialuksen lippujäsenvaltion on pyydettävä lihotus- tai kasvatuslaitoksen jäsenvaltion toimivaltaista viranomaista takavarikoimaan saaliit ja päästämään kalat takaisin mereen, jos se tiedot saatuaan katsoo, että
a)
kalastusaluksella, jonka ilmoitettiin pyytäneen kalat, ei ollut riittävää aluskohtaista kiintiötä kattamaan altaaseen pannut tonnikalat; tai
b)
kalamäärää ei ole asianmukaisesti ilmoitettu eikä otettu huomioon mitään sovellettavaa kiintiötä laskettaessa; tai
c)
kalastusaluksella, jonka ilmoitettiin pyytäneen kalat, ei ole lupaa pyytää tonnikalaa.
4. Yhteisön kalastusaluksen päällikön on täytettävä ja toimitettava lippujäsenvaltiolle tai lippusopimuspuolelle ICCAT:n siirtoilmoitus 15 päivän kuluessa päivästä, jona saalis on siirretty hinaajille tai altaaseen liitteessä III olevan mallin mukaisesti. Siirtoilmoituksen on seurattava siirrettävien kalojen mukana altaaseenkuljetusmatkan ajan.
21 artikla
Rysäpyynti
1. Rysällä pyydetyt saalit on kirjattava tonnikalarysän jokaisen kalastustoimen jälkeen ja ilmoitettava joko sähköisessä muodossa tai muulla tavoin 48 tunnin kuluessa kunkin kalastustoimen päättymisestä sen jäsenvaltion toimivaltaiselle viranomaiselle, jossa rysä sijaitsee.
2. Kunkin jäsenvaltion on saalisilmoitukset saatuaan toimitettava ne sähköisessä muodossa komissiolle. Komissio toimittaa tiedot viipymättä ICCAT:n sihteeristölle.
22 artikla
Tarkastus satamassa tai laitoksessa
1. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet varmistaakseen, että satamassa tarkastetaan kaikki ICCAT:n rekisterissä tarkoitetut alukset, joilla on lupa kalastaa tonnikalaa ja jotka saapuvat nimettyyn satamaan purkamaan aluksesta ja/tai jälleenlaivaamaan Itä-Atlantilla tai Välimerellä pyydettyä tonnikalaa.
2. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet tarkastaakseen kaikki altaaseenpanotoimet niiden lainkäyttövaltaan kuuluvissa lihotus- tai kasvatuslaitoksissa.
3. Jos lihotus- tai kasvatuslaitokset sijaitsevat aavalla merellä, 2 kohtaa tarpeellisin muutoksin osin niihin jäsenvaltioihin, joihin lihotus- tai kasvatuslaitoksista vastaavat luonnolliset henkilöt tai oikeushenkilöt ovat sijoittautuneet.
23 artikla
Ristiintarkastus
1. Jäsenvaltioiden on tarkistettava - myös satelliittiseurantajärjestelmää (vessel monitoring system, VMS) käyttäen - että niiden alukset ovat toimittaneet kalastuspäiväkirjansa ja että kalastuspäiväkirjoihin, siirto-/jälleenlaivausasiakirjaan ja saalisasiakirjoihin on kirjattu asianmukaiset tiedot.
2. Jäsenvaltioiden on tehtävä kaikkia saaliiden purkamisia, jälleenlaivaamisia tai altaaseenpanoja koskevia hallinnollisia ristiintarkastuksia alusten kalastuspäiväkirjaan tai jälleenlaivausilmoitukseen lajeittain kirjattujen määrien ja purkamisilmoitukseen tai altaaseenpanoilmoitukseen ja mihin tahansa muuhun asiaa koskevaan asiakirjaan, kuten kauppalaskuun ja/tai myynti-ilmoitukseen, kirjattujen määrien välillä.
24 artikla
ICCAT:n yhteinen kansainvälinen tarkastusjärjestelmä
1. ICCAT:n neljännessä sääntömääräisessä kokouksessaan (Madridissa marraskuussa 1975) hyväksymää ja tämän asetuksen liitteessä IV olevaa ICCAT:n yhteistä kansainvälistä tarkastusjärjestelmää sovelletaan yhteisössä.
2. Jäsenvaltioiden, joiden kalastusaluksilla on lupa kalastaa tonnikalaa Itä-Atlantilla ja Välimerellä, on nimettävä tarkastajat ja tehtävä mainitun järjestelmän mukaisia tarkastuksia merellä.
3. Komissio tai sen nimeämä elin voi osoittaa järjestelmään yhteisön tarkastajia.
4. Komission tai sen nimeämän elimen on sovitettava yhteen valvonta- ja tarkastustoimet yhteisössä. Sitä varten se voi laatia yhteistyössä kyseisten jäsenvaltioiden kanssa yhteisiä tarkastusohjelmia, joiden avulla yhteisö voi täyttää järjestelmän mukaiset velvollisuutensa. Niiden jäsenvaltioiden, joiden alukset harjoittavat tonnikalan kalastusta, on toteutettava tarvittavat toimenpiteet näiden ohjelmien täytäntöönpanon helpottamiseksi erityisesti tarvittavien aineellisten ja henkilöresurssien osalta sekä näiden resurssien käyttöaikojen ja -alueiden osalta.
5. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle viimeistään kunkin vuoden huhtikuun 1 päivänä niiden tarkastajien ja tarkastusalusten nimet, jotka ne aikovat osoittaa järjestelmään seuraavana vuonna. Näiden tietojen avulla komissio laatii yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa ennakkosuunnitelman yhteisön osallistumisesta järjestelmään kunakin vuonna sekä toimittaa tämän suunnitelman ICCAT:n sihteeristölle ja jäsenvaltioille.
25 artikla
Tarkkailijaohjelma
1. Kunkin jäsenvaltion on varmistettava, että sen yli 15 metrin pituisten kalastusalusten tarkkailijaohjelma kattaa ainakin
a)
20 prosenttia sen aktiivisista nuotta-aluksista. Jos on kyse yhteisistä kalastustoimista, tarkkailijan on oltava läsnä kalastustoimen aikana;
b)
20 prosenttia sen aktiivisista pelagisista troolareista;
c)
20 prosenttia sen aktiivisista pitkäsiima-aluksista;
d)
20 prosenttia sen aktiivisista vapapyydyksiä käyttävistä aluksista;
e)
100 prosenttia tonnikalarysistä niitä koettaessa.
Tarkkailijan tehtävänä on erityisesti
a)
seurata, että alus noudattaa tätä asetusta;
b)
kirjata kalastustoimet ja raportoida niistä;
c)
tarkkailla ja arvioida saaliita ja tarkistaa kalastuspäiväkirjaan tehdyt merkinnät;
d)
tarkkailla ja kirjata aluksia, jotka mahdollisesti kalastavat ICCAT:n säilyttämistoimenpiteiden vastaisesti.
Lisäksi tarkkailijan on tehtävä tieteellistä työtä, kuten kerättävä ICCAT:n pysyvän tutkimus- ja tilastokomitean ohjeiden perusteella ICCAT:n määrittelemiä tehtävän II mukaisia tietoja, kun ICCAT sitä pyytää.
2. Kunkin jäsenvaltion, jonka lainkäyttövaltaan kuuluvalla alueella tonnikalan lihotus- tai kasvatuslaitos sijaitsee, on varmistettava, että tarkkailija on läsnä aina kun tonnikaloja siirretään altaisiin ja kun niitä nostetaan altaasta laitoksella.
Tarkkailijan tehtävänä on erityisesti
a)
tarkkailla ja seurata, että kasvatustoiminnassa noudatetaan asetuksen (EY) N:o 1936/2001 4 a, 4 b ja 4 c artiklaa;
b)
vahvistaa tämän asetuksen 20 artiklassa tarkoitettu altaaseenpanoraportti;
c)
tehdä tieteellistä työtä - esimerkiksi kerätä näytteitä - Kansainvälisen Atlantin tonnikalojen suojelukomission pyynnöstä ja ICCAT:n pysyvän tutkimus- ja tilastokomitean ohjeiden perusteella.
26 artikla
Soveltamisen valvonta
1. Jäsenvaltion on toteutettava sen lipun alla purjehtivaa kalastusalusta koskevia soveltamisen valvontatoimenpiteitä, jos sen lakien mukaisesti on todettu, ettei alus noudata 4, 5, 7, 14, 15, 16, 17 ja 19 artiklaa. Toimenpiteisiin voi sisältyä rikkomisen vakavuudesta riippuen ja kansallisen lainsäädännön mukaisesti erityisesti seuraavia:
a)
sakko;
b)
laittomien pyydysten ja saaliiden takavarikointi;
c)
aluksen takavarikointi;
d)
kalastusluvan keskeyttäminen tai peruuttaminen;
e)
kalastuskiintiön pienentäminen tai peruuttaminen, jos sovellettavissa.
2. Kunkin jäsenvaltion, jonka lainkäyttövaltaan kuuluvalla alueella tonnikalan lihotuslaitos sijaitsee, on toteutettava kyseistä laitosta koskevia soveltamisen valvontatoimenpiteitä, jos sen lakien mukaisesti on todettu, ettei laitos noudata tämän asetuksen 20 artiklaa tai 25 artiklan 2 kohtaa taikka asetuksen (EY) N:o 1936/2001 4 a, 4 b tai 4 c artiklaa. Toimenpiteisiin voi sisältyä erityisesti rikkomisen vakavuudesta riippuen ja kansallisen lainsäädännön mukaisesti seuraavia:
a)
sakko;
b)
poistaminen väliaikaisesti tai pysyvästi lihotuslaitosrekisteristä;
c)
tonnikalan altaassa pitämisen tai kaupan pitämisen kieltäminen.
27 artikla
Markkinatoimenpiteet
1. Itä-Atlantilta ja Välimereltä pyydetyn tonnikalan (Thunnus thynnus), jonka mukana ei ole tässä asetuksessa vaadittuja tarkkoja, täydellisiä ja vahvistettuja asiakirjoja, yhteisössä tapahtuva kauppa, purkaminen, tuonti, vienti, altaaseen lihotettavaksi tai kasvatettavaksi paneminen, jälleenvienti ja jälleenlaivaaminen on kielletty.
2. Sellaisten kalastusalusten, joiden lippuvaltiolla joko ei ole ICCAT:n hoito- ja säilyttämistoimenpiteiden mukaista Itä-Atlantin ja Välimeren tonnikalaa koskevaa kiintiötä, saalisrajaa tai myönnettyä pyyntiponnistusta taikka kun lippuvaltion kalastusmahdollisuudet on käytetty loppuun, Itä-Atlantilta ja Välimereltä pyytämän tonnikalan yhteisössä tapahtuva kauppa, tuonti, purkaminen, altaaseen lihotettavaksi tai kasvatettavaksi paneminen, jalostaminen, vienti, jälleenvienti ja jälleenlaivaaminen on kielletty. Komissio ilmoittaa ICCAT:n sihteeristöltä saamiensa tietojen perusteella kaikille jäsenvaltioille sopimuspuolen kiintiön käyttämisestä loppuun.
3. Tonnikalan yhteisössä tapahtuva kauppa, tuonti, purkaminen, jalostaminen ja vienti lihotus- tai kasvatuslaitoksilta, jotka eivät noudata ICCAT:n tonnikalan kasvatusta koskevaa suositusta 2006 [07], on kielletty.
28 artikla
Muuntokertoimet
ICCAT:n pysyvän tutkimus- ja tilastokomitean hyväksymiä muuntokertoimia sovelletaan, kun jalostetun tonnikalan paino muunnetaan vastaavaksi kokonaisen kalan painoksi.
29 artikla
Rahoitus
Itä-Atlantin ja Välimeren tonnikalan monivuotista elvytyssuunnitelmaa pidetään 31 päivään joulukuuta 2014 Euroopan kalatalousrahastosta 27 päivänä heinäkuuta 2006 annetun neuvoston asetuksen(EY) N:o 1198/2006 (9) 21 artiklan a alakohdan i alakohdan soveltamiseksi asetuksen (EY) N:o 2371/2002 5 artiklassa tarkoitettuna elvytysohjelmana.
V LUKU
LOPPUSÄÄNNÖKSET
30 artikla
Asetuksen (EY) N:o 520/2007 muuttaminen
Muutetaan asetus (EY) N:o 520/2007 seuraavasti:
1)
kumotaan 6 ja 11 artikla;
2)
poistetaan liitteestä IV tonnikalaa koskeva merkintä.
31 artikla
Voimaantulo ja soveltaminen
Tämä asetus tulee voimaan kolmantena päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
Sitä sovelletaan 1 päivästä tammikuuta 2008.
Sen 29 artiklaa sovelletaan kuitenkin 13 päivästä kesäkuuta 2007.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Brysselissä 17 päivänä joulukuuta 2007.