KOMMISSIONENS BESLUTNING
af 19. januar 2005
vedrørende Rivesaltes-planen og de skattelignende CIVDN-afgifter, som Frankrig har indført
(meddelt under nummer K(2005) 50)
(Kun den franske udgave er autentisk)
(2007/253/EF)
KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 88, stk. 2, første afsnit,
efter at have opfordret interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger i overensstemmelse med nævnte artikel (1) og under hensyntagen til disse bemærkninger, og
ud fra følgende betragtninger:
I. PROCEDURE
(1)
Kommissionen har som følge af en klage forhørt sig hos de franske myndigheder om de i denne beslutning omhandlede foranstaltninger ved brev af 19. juli 1999, 16. december 1999, 24. august 2000 og 9. december 2000. Frankrig har svaret Kommissionen ved brev af 19. august 1999, 24. februar 2000 og 25. januar 2001. Kommissionens tjenestegrene har holdt møde med de franske myndigheder den 26. januar 2000 og med en delegation fra CIVDN (Comité interprofessionnel des vins doux naturels) den 31. marts 2000.
(2)
Da de pågældende foranstaltninger er blevet indført uden forudgående tilladelse fra Kommissionen, er de blevet opført i registret over uanmeldt støtte under nummer NN 139/2002.
(3)
Ved brev af 21. januar 2003 informerede Kommissionen Frankrig om sin beslutning om at indlede proceduren efter traktatens artikel 88, stk. 2, for så vidt angår den pågældende støtte.
(4)
Kommissionens beslutning om at indlede proceduren blev offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende (2). Kommissionen opfordrede de øvrige medlemsstater og andre interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger til den omhandlede støtte.
(5)
De franske myndigheder fremsendte deres bemærkninger i brev af 16. og 18. juni 2003. Kommissionen modtog bemærkninger fra klageren, der blev fremsendt til de franske myndigheder i brev af 6. august 2004. De franske myndigheder svarede herpå i brev af 10. september 2004.
II. BESKRIVELSE
1. RIVESALTES-PLANEN
(6)
I 1996 besluttede CIVDN at iværksætte en omstilling af vinproduktionen med henblik på at erstatte en del af produktionen af naturligt søde vine (vins doux naturels) i regionen Pyrénées-Orientales ved rydning og genbeplantning af kvalitetsvinsorter for at råde bod på den strukturelle krise, som denne produktion var ramt af, og som regelmæssigt gav sig udslag i bratte afsætningsfald. Formålet med støtten var at finansiere en kvalitativ forbedring af vinstokbestanden i denne region. Støtten ophørte senest den 1. august 2000.
(7)
For at gennemføre denne omstillingsplan (benævnt »Rivesaltes-planen«) fik regionens producenter adgang til to støtteformer:
-
en jordudtagningspræmie pr. hektar finansieret over en brancheafgift
-
en støtte pr. hektar finansieret over de statslige og lokale myndigheders budgetter til delvis dækning af de egentlige omstillingsomkostninger.
1.1. JORDUDTAGNINGSPRÆMIEN
(8)
CIVDN har ved beslutning 96-1 af 5. juli 1996 indført en brancheafgift til finansiering af Rivesaltes- og Grand Roussillon-omstillingsplanen, for så vidt angår de kontrollerede oprindelsesbetegnelser (AOC).
(9)
Afgiften på 50 FRF (3) pr. hektoliter, som er produceret i regionen Pyrénées-Orientales, hvor de pågældende naturligt søde vine produceres, skulle anvendes til finansiering af udgiften til en jordudtagningspræmie for alle parceller, hvor der i 1995 blev produceret »Rivesaltes« eller »Grand Roussillon«, og hvor der fra 1996-høsten til og med 2000-høsten skulle produceres bordvin eller »vins de pays«. Den indkrævede afgift blev overført til en særlig fond.
(10)
Præmien er reelt blevet udbetalt til producenter, der forpligtede sig til ikke at påberåbe sig den kontrollerede oprindelsesbetegnelse »Rivesaltes« eller »Grand Roussillon« i en periode på fem år. Præmien skulle således kompensere for indtægtstab, som skyldtes prisfald som følge af, at de to betegnelser ikke længere kunne anvendes. Præmien medførte ikke, at produktionen skulle ophøre eller begrænses, men var kun en kompensation for, at der skulle produceres uden de kontrollerede oprindelsesbetegnelser. Formålet var således at opnå en hurtig reduktion af den mængde vin, der kan sælges med de kontrollerede oprindelsesbetegnelser.
(11)
Jordudtagningspræmien var på 5 000 FRF pr. år og pr. »udtaget« hektar. En støtteberettiget parcel kunne ikke længere tildeles præmien fra det år, hvor der blev foretaget en omstilling af produktionen.
(12)
Kommissionen har ikke modtaget oplysninger om det samlede støttebeløb, der er blevet udbetalt inden for rammerne af denne foranstaltning. Der er heller ikke blevet modtaget oplysninger om indtægterne fra brancheafgiften eller antallet af hektarer omfattet af foranstaltningen.
1.2. OMSTILLINGSSTØTTEN
(13)
De franske myndigheder har oplyst, at den i 1996 vedtagne omstillingsplan for vindyrkningsmarkerne med den kontrollerede oprindelsesbetegnelse »Rivesaltes« vedrørte 3 250 ha: 1 250 ha til produktion af »Muscat de Rivesaltes«, 1 000 ha til produktion af »Côtes du Roussillon« og »Côtes du Roussillon Villages« (sorterne Syrah, Mourvèdre, Roussanne, Marsanne og Vermentino) og 1 000 ha til produktion af »vins de pays« (sorterne Chardonnay, Cabernet, Merlot osv.)
(14)
De franske myndigheder havde indvilget i at afsætte 111 mio. FRF til støtte for denne plan med følgende fordeling: 85 mio. FRF gennem Office national interprofessionnel des vins (Det Nationale Branchekontor for Vin) og 26 mio. FRF gennem lokale myndigheder (Languedoc-Roussillon og »conseil général des Pyrénées-Orientales«).
(15)
Støtten omfattede et beløb på 25 000 FRF/ha til omstilling til den kontrollerede oprindelsesbetegnelse »Muscat de Rivesaltes« og et beløb på 40 000 FRF/ha til omstilling til den kontrollerede oprindelsesbetegnelse »Côtes du Roussillon Villages« og til »vins de pays«.
(16)
De franske myndigheder har anslået de reelle omstillingsomkostninger i regionen til 110 000 FRF/ha. De franske myndigheder har bekræftet, at omstillingsplanerne for en stor dels vedkommende er blevet gennemført (2 350 ha af de planlagte 3 250 ha).
(17)
De samlede udgifter til den omstilling, der er foretaget, har ifølge de franske myndigheder været på 258,5 mio. FRF (39,4 mio. EUR). De offentlige myndigheder har bidraget med 75,25 mio. FRF (11,01 mio. EUR) i forhold til de oprindeligt forventede 111 mio. FRF (16,9 mio. EUR). Ifølge de franske myndigheders oplysninger har de offentlige myndigheder alt i alt bidraget med 29,11 % af udgifterne til den reelt gennemførte omstilling.
(18)
De franske myndigheder har gjort opmærksom på, at de i overensstemmelse med artikel 9 i Rådets forordning (EØF) nr. 822/87 af 16. marts 1987 om den fælles markedsordning for vin (4) hvert år til De Europæiske Fællesskabers Statistiske Kontor indsender en oversigt over arealer beplantet med vinstokke opdelt efter departement og den producerede druetype (druer til persning, til bl.a. kvalitetsvine fra bestemte dyrkningsområder (VQPRD), og spisedruer) samt en oversigt over rydning og plantning af vinstokke med samme opdeling efter departement og den producerede druetype. De franske myndigheder vedlagde en kopi af de skemaer, der blev indsendt for produktionsåret 1997/1998.
2. BRANCHEAFGIFTER TIL SALGSFREMME FOR OG ARBEJDET MED VISSE KONTROLLEREDE OPRINDELSESBETEGNELSER
(19)
CIVDN har ved beslutning 97-3 af 29. december 1997 med virkning fra 1. januar 1998 indført en brancheafgift, der skal benyttes til finansiering af salgsfremme for og arbejdet med følgende kontrollerede oprindelsesbetegnelser: »Rivesaltes«, »Grand Roussillon«, »Muscat de Rivesaltes« og »Banyuls«.
(20)
Afgiften uden skat pr. hektoliter blev fastsat til følgende: »Banyuls et Banyuls Grand Cru«: 25 FRF/hl, »Grand Roussillon«: 30 FRF/hl, »Muscat de Rivesaltes«: 50 FRF/hl og »Rivesaltes«: 30 FRF/hl.
(21)
Afgifterne er blevet anvendt på følgende måde: »Rivesaltes«: 25 FRF/hl til salgsfremme og 5 FRF/hl til arbejdet med kontrollerede oprindelsesbetegnelser, »Grand Roussillon«: 45 FRF/hl til salgsfremme og 5 FRF/hl til arbejdet med kontrollerede oprindelsesbetegnelser og »Banyuls«: 20 FRF/hl til salgsfremme og 5 FRF/hl til arbejdet med kontrollerede oprindelsesbetegnelser.
(22)
CIVDN har ved beslutning 98-1 af 10. juli 1998 med virkning fra 1. september 1998 indført en brancheafgift, der skal benyttes til finansiering af salgsfremme for og arbejdet med følgende kontrollerede oprindelsesbetegnelser: »Rivesaltes«, »Grand Roussillon« og »Maury«.
(23)
Afgifterne uden skat pr. hektoliter blev fastsat til følgende: »Grand Roussillon«: 25 FRF/hl, »Maury«: 5 FRF/hl og »Rivesaltes«: 35 FRF/hl.
(24)
Afgifterne er blevet anvendt på følgende måde: »Rivesaltes«: 30 FRF/hl til salgsfremme og 5 FRF/hl til arbejdet med kontrollerede oprindelsesbetegnelser, »Grand Roussillon«: 20 FRF/hl til salgsfremme og 5 FRF/hl til arbejdet med kontrollerede oprindelsesbetegnelser og »Maury«: 5 FRF/hl til arbejdet med kontrollerede oprindelsesbetegnelser.
(25)
De to ovennævnte afgifter blev ophævet ved beslutning 99-1 af 17. december 1999, ved hvilken CIVDN indførte en brancheafgift, der skal benyttes til finansiering af salgsfremme for og arbejdet med følgende kontrollerede oprindelsesbetegnelser: »Banyuls«, »Banyuls Grand Cru«, »Muscat de Rivesaltes«, »Rivesaltes«, »Grand Roussillon« og »Maury«.
(26)
Afgifterne uden skat pr. hektoliter blev fastsat til følgende: »Grand Roussillon«: 25 FRF/hl, »Rivesaltes«: 35 FRF/hl, »Banyuls« og »Banyuls Grand Cru«: 25 FRF/hl, »Muscat de Rivesaltes«: 55 FRF/hl og »Maury«: 0 FRF/hl.
(27)
Afgifterne er blevet anvendt på følgende måde: »Rivesaltes«: 30 FRF/hl til salgsfremme og 5 FRF/hl til arbejdet med kontrollerede oprindelsesbetegnelser, »Grand Roussillon«: 20 FRF/hl til salgsfremme og 5 FRF/hl til arbejdet med kontrollerede oprindelsesbetegnelser, »Muscat de Rivesaltes«: 50 FRF/hl til salgsfremme og 5 FRF/hl til arbejdet med kontrollerede oprindelsesbetegnelser, »Banyuls« og »Banyuls Grand Cru«: 20 FRF/hl til salgsfremme og 5 FRF/hl til arbejdet med kontrollerede oprindelsesbetegnelser.
(28)
Denne afgift blev med små ændringer videreført ved beslutning 00-1. Kommissionen rådede ved undersøgelsesprocedurens indledning ikke over oplysninger om sidstnævnte ordnings varighed eller eventuelle videreførelse.
3. KOMMISSIONENS ARGUMENTER I FORBINDELSE MED INDLEDNINGEN AF UNDERSØGELSESPROCEDUREN
(29)
Hvad angår de pågældende afgifter, noterede Kommissionen sig for det første, at de er blevet godkendt direkte af den franske regering efter proceduren i lov nr. 200 af 2. april 1943 om oprettelse af et brancheudvalg for »naturligt søde vine« og hedvin med kontrolleret oprindelsesbetegnelse. Sådanne afgifter kan kun indføres med en regeringsgodkendelse. Ifølge lov nr. 200 er afgifterne obligatoriske for alle medlemmer af de berørte erhvervsgrupper, så snart de er blevet godkendt af regeringen eller i det pågældende tilfælde af dennes befuldmægtigede. Det følger heraf, at en retsakt fra en offentlig myndighed er en nødvendighed, for at denne type af afgifter kan få virkning. Derfor mente Kommissionen på tidspunktet for indledningen af undersøgelsesproceduren, at der i det pågældende tilfælde er tale om skattelignende afgifter, dvs. offentlige midler.
(30)
Hvad angår den jordudtagningspræmie, der er fastsat i den franske støtteordning, er sådanne præmier ikke fastsat i den fælles markedsordning eller mere konkret i Rådets forordning (EØF) nr. 456/80 af 18. februar 1980 om ydelse af præmier for midlertidig og endelig nedlæggelse af visse vinarealer samt præmier for afkald på genplantning (5). I denne forordning var der udelukkende fastsat en præmie for midlertidigt eller endeligt ophør med vindyrkning, der kunne udbetales, når en producent besluttede at medvirke til en formindskelse af vindyrkningskapaciteten i Fællesskabet gennem bl.a. rydning af vinstokke. Da præmien ikke er anvendt til at mindske vindyrkningskapaciteten eller til at finansiere foranstaltninger med henblik på ophør med vindyrkning, syntes foranstaltningen på tidspunktet for undersøgelsesprocedurens indledning ikke at falde ind under anvendelsesområdet for den tidligere fælles markedsordning for vin i forordning (EØF) nr. 822/87.
(31)
Støttens formål synes at have været at yde økonomisk hjælp til de producenter, der som iværksættere frivilligt har besluttet at engagere sig rent kommercielt i erhvervsvirksomhed, hvis udøvelse udgifterne synes at være knyttet til. Ifølge EF-Domstolens praksis (6) og Kommissionens faste praksis er der tale om driftsstøtte, når støtten tager sigte på at fritage en virksomhed for udgifter, som den normalt skulle have afholdt som led i sin løbende drift eller normale aktiviteter. Denne opfattelse er nedfældet i punkt 3.5 i EF-rammebestemmelserne for statsstøtte i landbrugssektoren (7) (i det følgende benævnt »landbrugsrammebestemmelserne«), hvorefter en sådan støtte ifølge sin natur kan true med at påvirke de fælles markedsordningers mekanismer.
(32)
Kommissionen konstaterede på dette punkt, at støtten er blevet ydet pr. ha pr. år, og at den derfor var nært knyttet til mængden af den producerede vin. Kommissionen mindede om, at den i intet tilfælde kan godkende en støtte, der er uforenelig med de bestemmelser, der gælder for en fælles markedsordning, eller som medfører forstyrrelser i den pågældende fælles markedsordnings funktion. På tidspunktet for undersøgelsesprocedurens indledning fandt den, at jordudtagningspræmien syntes at være en driftsstøtte, der ville kunne gribe ind i mekanismerne for den fælles markedsordning for vin, og som derfor ville kunne være uforenelig med de gældende markeds- og konkurrenceregler.
(33)
Hvad omstillingsomkostningerne angår, var det fastsat i artikel 14 i forordning (EØF) nr. 822/87, at enhver form for national støtte til beplantning af vindyrkningsarealer var forbudt fra den 1. september 1988, undtagen støtte, der opfylder kriterier, som bl.a. gør det muligt at nå det fastsatte mål, nemlig en formindskelse af den producerede mængde eller en kvalitativ forbedring uden en forøgelse af produktionen. Derfor kan der kun gives tilladelse til vinstoksorter, som på den pågældende vindyrkningsjord er anerkendt som værende af forbedrende art og ikke anses for at være af høj produktivitet.
(34)
I Kommissionens forordning (EØF) nr. 2741/89 af 11. september 1989 om kriterierne for anvendelse af artikel 14 i Rådets forordning (EØF) nr. 822/87 om den nationale støtte til beplantning af vindyrkningsarealer (8) fastlægges kriterierne for behandling af projekter for national støtte til beplantning af vindyrkningsarealer, der kan tillades efter traktatens artikel 87, 88 og 89. Artikel 2 i forordning (EØF) nr. 2741/89 bestemmer, at de nationale støtteprojekter på tilfredsstillende vis skal overholde målsætningen for nedsættelse af produktionsmængden eller kvalitetsforbedring uden produktionsstigning.
(35)
Artikel 5 i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2741/89 bestemte, at støttebeløbet pr. ha beplantet vindyrkningsareal ikke måtte overstige 30 % af de faktiske omkostninger i forbindelse med rydning og beplantning. Da de samlede udgifter til den gennemførte omstilling ifølge de franske myndigheder skulle have været på 258 500 000 FRF, hvoraf de offentlige myndigheder skulle have bidraget med 75 250 000 FRF, konkluderer de franske myndigheder, at de offentlige myndigheder alt i alt har bidraget med 29,11 % af udgifterne til den reelt gennemførte omstilling. Det var imidlertid fastsat i artikel 5 i forordning (EØF) nr. 2741/89, at det relevante element til beregning af omstillingsomkostningerne var den faktisk tildelte støtte pr. ha beplantet vindyrkningsareal. På tidspunktet for undersøgelsesprocedurens indledning syntes dette at udelukke samlede beregninger for omstillingen som helhed og dermed beregninger baseret på gennemsnittet pr. ha af de samlede udgifter. Endvidere beregnede de franske myndigheder dette gennemsnit i forhold til forskelligartede omstillingsforanstaltninger.
(36)
Kommissionen fandt på tidspunktet for undersøgelsesprocedurens indledning, at under hensyntagen til de udgifter pr. ha, som de franske myndigheder havde oplyst (110 000 FRF/ha), skulle der for den i dette tilfælde ydede støtte have været et loft på henholdsvis 33 000 FRF/ha og 30 % af de reelle omkostninger for de enkelte producenter. Heraf følger det, at enhver overskridelse af dette loft og enhver overskridelse af de 30 % af de faktiske udgifter på individuelt plan ville kunne udgøre en støtte, som er uforenelig med de gældende regler.
(37)
I medfør af de beføjelser, som Kommissionen råder over i henhold til artikel 10 i forordning (EF) nr. 659/1999 af 22. marts 1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93 (9), har den givet de franske myndigheder et påbud om at fremsende de nødvendige oplysninger vedrørende de to gennemførte omstillinger. Herunder bl.a. oplysninger om antallet af vinavlere, der har nydt godt af støtte til beplantning af vindyrkningsarealer, det berørte areal opdelt efter jordbundskategori, den andel af dette areal, der er ryddet inden beplantningen, og den andel af dette areal, der er anerkendt som værende egnet til produktion af VQPRD, de beplantede arealers formål (persningsdruer, spisedruer, druer til tørring, planteskole eller moderpodestamme osv.), de anvendte sorter, bevis for de franske myndigheders forudgående tilladelse til anvendelse af de pågældende sorter, udviklingen i produktionskapaciteten samt alle relevante oplysninger om støtteniveauet.
(38)
Hvad angår støtten til fremme af visse kontrollerede oprindelsesbetegnelser, har de franske myndigheder oplyst, at lovbestemmelserne vedrørende den skattelignende afgift til CIVDN-finansiering har været genstand for regelmæssige anmeldelser og allerede er blevet undersøgt og godkendt af Kommissionen. Kommissionen havde da også senest inden for rammerne af statsstøttesag N 184/97 (støtte og skattelignende afgifter til fordel for CIVDN) (10) for en periode indtil udgangen af 2002 godkendt en statsstøtte, som finansieres af en skattelignende afgift til dækning af bl.a. foranstaltninger vedrørende salgsfremme og det arbejde, som CIVDN udfører. Det fremgår imidlertid af de oplysninger, der er modtaget, at de omhandlede afgifter, opkræves ud over den skattelignende afgift, der skal finansiere de kommunikations- og salgsfremmende foranstaltninger, som Kommissionen allerede har godkendt. Derfor fandt Kommissionen på tidspunktet for undersøgelsesprocedurens indledning, at den tidligere givne tilladelse ikke udgjorde en stiltiende tilladelse til at foretage en ændring eller til at indføre en anden foranstaltning, der skulle supplere den tidligere godkendte støtte.
(39)
Kommissionen har givet de franske myndigheder påbud om at tilsende den de nødvendige oplysninger vedrørende disse støttebestemmelser, herunder de ikke-omtalte og ikke-anmeldte bestemmelser, der måtte være i kraft på nuværende tidspunkt, for at Kommissionen kan få mulighed for at vurdere bestemmelsernes overensstemmelse med de negative og positive kriterier, der gælder for reklame og salgsfremme, og det maksimale støtteniveau, som ville kunne godkendes. Disse oplysninger skulle også kunne gøre det muligt at måle virkningerne af en eventuel støttekumulation for den tidligere godkendte ordning og de her omhandlede ikke-anmeldte ordninger.
(40)
Kommissionen konstaterede også, at de her omhandlede skattelignende afgifter i deres mekanismer lå meget nær den ordning, som Kommissionen allerede har godkendt. Det fremgår endvidere af bestemmelserne vedrørende de pågældende afgifter, at de kun var lagt på vinproduktionen i en bestemt region. Det var derfor på tidspunktet for undersøgelsesprocedurens indledning muligt at konkludere, at de i denne sag omhandlede skattelignende afgifter hverken belaster eller har belastet importerede produkter.
III. BEMÆRKNINGER FRA TREDJEPARTER
(41)
Den klager, som har fremsat følgende bemærkninger, har anmodet om at få sit navn hemmeligholdt. Kommissionen har efter en gennemgang af de anførte grunde fundet det hensigtsmæssigt at respektere dette ønske.
(42)
Ifølge klageren udgør jordudtagningspræmien og omstillingsstøtten to elementer af samme støtteordning, som har til formål at begrænse markedsføringen af en bestemt produktion. Den støtte, der blev givet til udtagning af parceller, og den, der blev givet til omstilling, skal kumuleres i forbindelse med vurderingen af foreneligheden med fællesskabsretten.
(43)
Klageren mener, at bestemmelserne om uafhængig finansiel forvaltning af Rivesaltes-planen i CIVDN's beslutning 96-1 af 5. juli 1996 ikke er blevet overholdt, da jordudtagningspræmien ikke udelukkende var blevet finansieret ved hjælp af midler fra den brancheafgift, som blev indført i 1996. Jordudtagningspræmien var således blevet finansieret med et beløb på 11 mio. FRF fra CIVDN's egne midler. Derudover var en del af de midler, der var blevet indbetalt som en afgift til finansiering af salgsfremme, blevet brugt til finansiering af planen, herunder navnlig jordudtagningspræmien.
(44)
Ifølge klageren havde »conseil général des Pyrénées-Orientales« overført 2 mio. FRF, som skulle bruges til finansiering af jordudtagningspræmien, til CIVDN i begyndelsen af regnskabsåret 2000. Endvidere havde »conseil général des Pyrénées-Orientales« i sit tidsskrift »L'accent Catalan« fra marts 2003 skrevet, at ud over jordudtagningspræmien og omstillingsstøtten var der blevet overført en støtte på 761 EUR og senere 1 293 EUR pr. hektar direkte til vinavlerne inden for rammerne af Rivesaltes-planen. Denne støtte var ikke blevet anmeldt til Kommissionen.
(45)
Hvad angår støtten til salgsfremme, hævder klageren, at de skattelignende afgifter, der er blevet indkrævet til CIVDN, var blevet anvendt til finansiering af reklamekampagner for deres egne produkter, dvs. for visse virksomheder, og ikke til finansiering af reklamekampagner for forskellige kategorier af kontrollerede oprindelsesbetegnelser generelt. Denne praksis anvendes stadig - i dag af »comité interprofessionnel des vins du Roussillon (CIVR)«, som har erstattet CIVDN, der er gået i betalingsstandsning. Denne støtte er i modstrid med fællesskabsbestemmelserne, da den ikke har et mål af almen interesse.
(46)
Ifølge klageren fortsatte CIVDN i 2001 og 2002 med at opkræve de skattelignende afgifter af forhandlerne, selv om CIVR, som er den organisation, der erstattede CIVDN, også begyndte at opkræve afgifter, hvilket er i strid med den nationale lovgivning.
IV. BEMÆRKNINGER FRA FRANKRIG
(47)
De franske myndigheder fremsatte i brev af 16. juni 2003 deres bemærkninger til Kommissionens beslutning om at indlede proceduren i traktatens artikel 88, stk. 2, over for den anmeldte støtte.
(48)
Indledningsvis bekræftede de franske myndigheder, at de pågældende bestemmelser ikke blev videreført efter den periode, der først blev fastsat, hvilket vil sige fem år regnet fra produktionsåret 1996/1997. Kommissionen blev under alle omstændigheder informeret om opløsningen af CIVDN ved brev af 14. december 2000 og 6. december 2001. CIVR, som erstattede CIVDN, har ikke indført foranstaltninger af tilsvarende art.
1. RIVESALTES-PLANEN
1.1. JORDUDTAGNINGSPRÆMIEN
(49)
De franske myndigheder forklarer, at foranstaltningen ikke havde til formål at reducere vindyrkningskapaciteten, eftersom støttemodtagerne skulle forpligte sig til at acceptere, at produktionen fra de udtagne parceller markedsføres som bordvin eller »vins de pays« og ikke som vin med kontrollerede oprindelsesbetegnelser. Denne præmie kan dog ikke, som Kommissionen gør, ligestilles med simpel driftsstøtte i form af et ulovligt likviditetstilskud.
(50)
Præmien havde derimod til formål at sikre støttemodtagerne en modydelse for deres forpligtelse til at undlade at sælge produktionen fra de udtagne parceller som vin med kontrollerede oprindelsesbetegnelser. Støttemodtagerne opnåede dermed ikke et indtægtssupplement, men blot en kompensation for et indtægtstab.
(51)
Hvis der regnes med det maksimalt tilladte udbytte på 40 hl, gav en hektar vindyrkningsareal med den kontrollerede oprindelsesbetegnelse »Rivesaltes« ved indførelsen af foranstaltningen således en produktion på henholdsvis 25 hl naturlig sød vin til 1 140 FRF/hl og 15 hl bordvin eller »vin de pays« til 350 FRF/hl, hvilket giver en omsætning på 32 250-33 000 FRF pr. hektar. Efter jordudtagningen kunne en hektar vindyrkningsareal give 50 hl bordvin eller »vin de pays« (departementets gennemsnitsudbytte), hvilket svarer til en omsætning på 12 500-17 500 FRF pr. hektar.
(52)
Den gennemsnitlige forskel efter jordudtagningen (producenternes indtægtsstab) var således på ca. 15 000 FRF/ha, hvorfra der for fuldstændighedens skyld skal trækkes omkostningerne til den alkohol, der er blevet brugt til fremstillingen af de naturligt søde vine, dvs. 2 000 FRF pr. 25 hl, hvilket betyder, at nettoforskellen er på 13 000 FRF/ha.
(53)
Selv om der tages hensyn til, at forskellen fra og med 1999 blev mindre på grund af et fald i produktionsprisen for naturligt søde vine (900 FRF/hl), så beløb den sig under alle omstændigheder til 6 500 FRF/ha [26 000 FRF (omsætning/hektar med kontrolleret oprindelsesbetegnelse) -17 500 FRF (omsætning/hektar for bordvin eller »vin de pays«) - 2 000 FRF (omkostninger til alkohol til fremstilling af de naturligt søde vine)].
(54)
De franske myndigheder mener, at jordudtagningspræmien ikke på nogen måde kan udgøre en driftsstøtte, som giver støttemodtagerne et ulovligt indtægtssupplement eller et ulovligt likviditetstilskud.
(55)
Derudover understreger de franske myndigheder, at jordudtagningspræmien ikke har skadet mekanismerne for den fælles markedsordning for vin som følge af forstyrrelser af markedet. I departementet Pyrénées-Orientales blev der i produktionsårene 1996/1997 til 1999/2000 således ikke destilleret nogen mængder inden for rammerne af den obligatoriske destillation. De mængder, som gik til præventiv destillation i de pågældende produktionsår, viser, at markedet for bordvin og »vins de pays« fungerer normalt.
(56)
Derudover fremhæver de franske myndigheder, at denne foranstaltning er solidarisk og ikke er blevet finansieret ved hjælp af bevillinger fra statens budget, men ved hjælp af en brancheafgift, som producenterne selv betalte.
1.2. OMSTILLINGSSTØTTEN
(57)
Ifølge de franske myndigheder udgjorde denne foranstaltning et ekstraordinært supplement til statsstøtten til den forbedring af vindyrkningsarealerne, som blev indført i henhold til forordning (EØF) nr. 2741/89.
(58)
De franske myndigheder minder om, at støtten til forbedring af vinstokbestanden anmeldtes første gang i 1993 (støtte N 769/93) og er blevet behandlet i et oplysningsblad (FR/XXX/05.00/017) inden for rammerne af den løbende gennemgang af statsstøtte. Hvad angår årsrapporten, fremhæver de franske myndigheder, at oplysninger, der kræves i henhold til artikel 8 i forordning (EØF) nr. 2741/89 kan fremsendes »i forbindelse med den årlige meddelelse fra medlemsstaterne i henhold til artikel 9 i forordning (EØF) nr. 822/87«. Artikel 9 i forordning (EØF) nr. 822/87 bestemmer, at »hvert år inden den 1. september fremsender medlemsstaterne … en meddelelse til Kommissionen om udviklingen i vinproduktionskapaciteten, herunder en oversigt over vindyrkningsarealerne på deres områder« og hvert år inden den 1. december »en beretning om udviklingen i vinproduktionskapaciteten«.
(59)
De franske myndigheder gør opmærksom på, at de i overensstemmelse med artikel 9 i Rådets forordning (EØF) nr. 822/87 hvert år til De Europæiske Fællesskabers Statistiske Kontor indsender en oversigt over arealer beplantet med vinstokke opdelt efter departement og den producerede druetype (druer til persning, til bl.a. kvalitetsvine fra bestemte dyrkningsområder (VQPRD), og spisedruer) samt en oversigt over rydning og plantning af vinstokke med samme opdeling efter departement og den producerede druetype. De franske myndigheder vedlagde en kopi af de skemaer, der blev indsendt for produktionsåret 1997/1998. De franske myndigheder mener derfor ikke, at de kan kritiseres for, at de ikke har overholdt de forpligtelser, der følger af anvendelsen af forordning (EØF) nr. 822/87.
(60)
For at udarbejde en nøjagtig og fuldstændig oversigt over omstillingsstøtten, »Rivesaltes-planen«, er det ifølge de franske myndigheder nødvendigt at tage hensyn til, at arealerne til »Muscat de Rivesaltes« ikke er omfattet af det supplement til forbedringsstøtten, som planen indeholder bestemmelser om. Disse er kun blevet tildelt forbedringsstøtte i et omfang svarende til den nationale sats. Det beløb på 85 mio. FRF, som de franske myndigheder har anført i deres tidligere meddelelser, omfatter imidlertid 31 mio. FRF i statsstøtte til forbedring af de vindyrkningsarealer, hvor der produceres Muscat-vin.
(61)
Der kan opstilles følgende oversigt over omstillingsstøtten inden for rammerne »Rivesaltes-planen« for de arealer, der anvendes til produktion af »vins de pays« og »Côtes du Roussillon villages«:
a)
I det område, som er omfattet af »Rivesaltes-planen«, og for de vinbrug, der har arealer med produktion af »vins de pays« og »Côtes du Roussillon villages«, er der blevet tildelt 57,28 mio. FRF i statsstøtte til forbedring af vindyrkningsarealerne (2 357 ha (875 producenter)).
b)
For 1 238 ha ud af disse 2 357 ha har 875 producenter modtaget et »ekstraordinært« supplement til statsstøtten i forbindelse med »Rivesaltes-planen«. Det samlede beløb for dette supplement er på 8,006 mio. FRF, som skal lægges til de 28,613 mio. FRF, der er blevet udbetalt i statslig omstillingsstøtte for disse 1 238 ha.
c)
Det supplement, som planen indeholder bestemmelser om, er blevet fordelt mellem de 875 producenter på følgende måde: 662 producenter har modtaget 5 000 FRF/ha for 900 ha, hvilket giver et samlet beløb på 4,950 mio. FRF. 80 producenter har modtaget 10 000 FRF/ha for 133 ha, hvilket giver et samlet beløb på 1,330 mio. FRF. 133 producenter har modtaget 15 000 FRF/ha for 115 ha, hvilket giver et samlet beløb på 1,726 mio. FRF.
(62)
Inden for rammerne af planen er der til 875 producenter blevet udbetalt et beløb på i alt 36,623 mio. FRF til forbedring af vindyrkningsarealerne inden for et område på 1 238 ha.
(63)
I 221 tilfælde er der blevet udbetalt mere end 33 000 FRF/ha; det drejer sig om et areal på 166 ha og i alt 0,883 mio. FRF.
(64)
De franske myndigheder har indsendt en oversigt over de sorter, der er blevet anvendt i forbindelse med omstillingen, og de forskellige beslutninger, hvori støttens omfang fastsættes hvert år.
2. FORANSTALTNINGER VEDRØRENDE SALGSFREMME FOR OG ARBEJDET MED KONTROLLEREDE OPRINDELSESBETEGNELSER
(65)
De franske myndigheder understreger først, at disse foranstaltninger ikke blevet videreført efter den 31. december 2000.
(66)
Hvad angår de salgsfremmende foranstaltninger, der er blevet gennemført ved hjælp af indtægterne fra den »frivillige obligatoriske afgift« (CVO), er de af samme karakter som de foranstaltninger, som er blevet finansieret med midler fra den skattelignende afgift, som er blevet anmeldt til og godkendt af Kommissionen (støtte N 230/90 (11) og N 184/97).
(67)
Midlerne fra den frivillige obligatoriske afgift har således muliggjort en forstærkelse af de foranstaltninger, som blev gennemført ved hjælp af indtægterne fra den skattelignende afgift. Det har vist sig at være nødvendigt at intensivere de salgsfremmende foranstaltninger for disse vine for at udvikle afsætningsmulighederne under markedsforhold, der har haft alvorlige konsekvenser for den lokale vindyrkningsøkonomi.
(68)
I den forbindelse bemærker de franske myndigheder, at det er tilladt at finansiere støtten til salgsfremmende foranstaltninger med op til 100 %. Hvad angår støtten til reklame, påpeger de franske myndigheder, at der er tale om kampagner til fordel for produkter med kontrollerede oprindelsesbetegnelser, som finansieres ved hjælp af midler fra de skattelignende afgifter og frivillige bidrag.
(69)
De franske myndigheder har på Kommissionens anmodning fremsendt eksempler på det reklamemateriale, der er blevet anvendt.
3. KOMMENTARER TIL BEMÆRKNINGER FRA TREDJEPARTER
(70)
De franske myndigheder har i brev af 10. september 2004 kommenteret bemærkningerne fra tredjeparter. De forklarer, at det hævdes, at støtten er blevet anvendt til andre formål end de planlagte, og at støtten er blevet tildelt én enkelt konkurrerende virksomhed. De franske myndigheder tager stærk afstand fra sådanne påstande, som direkte sætter spørgsmålstegn ved de forskellige berørte myndigheders ærlighed, og opfordrer Kommissionen til at undlade at tage hensyn til sådanne argumenter.
V. VURDERING
1. TRAKTATENS ARTIKEL 87, STK. 1
(71)
I traktatens artikel 87, stk. 1, hedder det: »Bortset fra de i denne traktat hjemlede undtagelser er statsstøtte eller støtte, som ydes ved hjælp af statsmidler under enhver tænkelig form, og som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner, uforenelig med fællesmarkedet i det omfang, den påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne«.
(72)
Artikel 76 i forordning (EØF) nr. 822/87, der var gældende på det tidspunkt, hvor støtten blev ydet, bestemmer, at medmindre andet er bestemt i nævnte forordning, finder traktatens artikel 92, 93 og 94 (nu artikel 87, 88 og 89) anvendelse på produktion af og handel med vinprodukter.
1.1. ER DER TALE OM EN SELEKTIV FORDEL, SOM FINANSIERES MED STATSMIDLER?
(73)
Som støtte betragtes indgreb, der under enhver tænkelig form direkte eller indirekte kan give virksomheder en fordel, eller som bør betragtes som en økonomisk fordel, som modtagervirksomheden ikke ville have opnået under normale markedsbetingelser.
(74)
Hvad angår karakteren af de pågældende afgifter, bemærker Kommissionen, at myndighederne måtte vedtage en retsakt, for at de kunne få virkning, og at de ressourcer, der er blevet skabt, har bidraget til gennemførelse af en politik, som støttes af staten. Det er ikke blevet fastslået, at det altid er støttemodtagerne, som betaler de pågældende afgifter. De opfylder derfor ikke de kriterier for ikke at være omfattet traktatens artikel 87, stk. 1, som fremgår af Domstolens praksis (12). Derfor mener Kommissionen, at der i det pågældende tilfælde er tale om skattelignende afgifter, dvs. offentlige midler.
(75)
Som støtte betragtes endvidere ifølge Domstolens praksis indgreb, der under forskellige former letter de byrder, som normalt tynger en virksomheds budget, og derved, uden at være tilskud i ordets egentlige forstand, er af samme art og har tilsvarende virkninger (13).
(76)
Om der er tale om en støtte, og i givet fald hvilken form for støtte, afhænger af de potentielle brugere af »Rivesaltes-planen« og brancheafgifterne til salgsfremme for og arbejdet med visse kontrollerede oprindelsesbetegnelser samt finansieringen heraf. I forbindelse med den pågældende støtte er visse virksomheder blevet begunstiget i den forstand, at den kun er blevet tildelt producenter af produkter med kontrolleret oprindelsesbetegnelse i visse regioner.
1.2. PÅVIRKES SAMHANDELEN?
(77)
For at bestemme, om den pågældende støtte henhører under anvendelsesområdet for traktatens artikel 87, stk. 1, må det afslutningsvis fastslås, om den kan påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne.
(78)
Domstolen har slået fast, at når en finansiel støtte, som ydes af en medlemsstat, styrker en virksomheds position i forhold til andre virksomheder, som den konkurrerer med i samhandelen inden for Fællesskabet, må det antages, at denne samhandel påvirkes af støtten (14).
(79)
At der findes en fælles markedsordning i sektoren, viser, at der er samhandel mellem medlemsstaterne inden for vinsektoren.
(80)
Nedenstående tabel viser som eksempel omfanget af samhandelen med vinprodukter mellem Frankrig og de øvrige medlemsstater i de sidste to år med omstilling i Frankrig, som nævnes.
Vin
1999/2000
Fællesskabet i dets sammensætning pr. 30. april 2004
Frankrig
Anvendelig produktion
168 076 000 hl
54 271 000 hl
Eksport til Fællesskabet i dets sammensætning pr. 30. april 2004
-
15 500 000 hl
Import fra Fællesskabet i dets sammensætning pr. 30. april 2004
-
5 700 000 hl
(81)
Den støtte, der er blevet ydet, kan således påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne og fordreje eller true med at fordreje konkurrencen, hvis den begunstiger visse nationale vinprodukter til skade for produktionen i andre medlemsstater. Vinsektoren er nemlig ekstremt følsom over for konkurrence på fællesskabsplan og dermed meget sårbar over for enhver foranstaltning til fordel for produktionen i én af medlemsstaterne.
1.3. HVORVIDT DER ER TALE OM STØTTE SOM OMHANDLET I TRAKTATENS ARTIKEL 87, STK. 1 (KONKLUSION)
(82)
På baggrund af ovenstående finder Kommissionen, at foranstaltningerne til fordel for virksomheder, der fremstiller produkter med kontrolleret oprindelsesbetegnelse i visse regioner, udgør en fordel, som finansieres med offentlige midler, som andre virksomheder ikke modtager, og som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencen ved at begunstige visse virksomheder og visse produktioner, for så vidt den kan påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne. Foranstaltningen udgør således statsstøtte som omhandlet i EF-traktatens artikel 87, stk. 1.
2. UNDERSØGELSE AF STØTTENS FORENELIGHED MED FÆLLESMARKEDET
(83)
Traktatens artikel 87 indeholder dog bestemmelser om undtagelser fra det generelle princip om statsstøttes uforenelighed med fællesmarkedet, selv om flere af dem helt klart ikke finder anvendelse i dette tilfælde, navnlig de i artikel 87, stk. 2, omhandlede. De franske myndigheder har ikke påberåbt sig disse undtagelsesbestemmelser.
(84)
De i traktatens artikel 87, stk. 3, omhandlede undtagelser bør fortolkes strengt ved enhver analyse af støtteprogrammer med regionalt eller sektorspecifikt sigte eller af ethvert individuelt tilfælde af anvendelse af generelle støtteordninger. De kan bl.a. kun anvendes, når Kommissionen har mulighed for at fastslå, at støtten er nødvendig for at opfylde et af de berørte mål. Det modsatte ville være ensbetydende med at tillade forstyrrende indgreb i samhandelen mellem medlemsstater og en fordrejning af konkurrencevilkårene i strid med Fællesskabets interesse, hvilket samtidig ville give de erhvervsdrivende i visse medlemsstater urimelige fordele.
(85)
Kommissionen er af den opfattelse, at de pågældende støtteordninger ikke tilsigter at fremme den økonomiske udvikling i et område, hvor levestandarden er usædvanlig lav, eller hvor der hersker en alvorlig underbeskæftigelse som omhandlet i traktatens artikel 87, stk. 3, litra a). De tilsigter heller ikke at fremme virkeliggørelsen af vigtige projekter af fælleseuropæisk interesse eller afhjælpe en alvorlig forstyrrelse i en medlemsstats økonomi som omhandlet i traktatens artikel 87, stk. 3, litra b). Støtten tilsigter heller ikke at fremme kulturen eller bevare kulturarven som omhandlet i traktatens artikel 87, stk. 3, litra d).
(86)
Ifølge traktatens artikel 87, stk. 3, litra c), kan støtteordninger betragtes som forenelige med fællesmarkedet, når de har til formål at fremme udviklingen af visse erhvervsgrene eller økonomiske regioner, og de ikke ændrer samhandelsvilkårene på en måde, der strider mod den fælles interesse. For at den i litra c) omhandlede undtagelsesbestemmelse kan anvendes, skal støtten bidrage til den pågældende sektors udvikling.
2.1. ULOVLIG STØTTE
(87)
Kommissionen konstaterer, at de franske myndigheder ikke har underrettet Kommissionen om indførelsen af den pågældende støtte som krævet i traktatens artikel 88, stk. 3. I artikel 1, litra f), i forordning (EF) nr. 659/1999 er ulovlig støtte defineret som ny støtte, der er gennemført i strid med traktatens artikel 88, stk. 3. Kravet om anmeldelse af statsstøtte fremgår af artikel 1, litra c), i forordning (EF) nr. 659/1999 (15).
(88)
Da de foranstaltninger, Frankrig har iværksat, omfatter statsstøtteelementer, drejer det sig om ny støtte, som ikke er anmeldt til Kommissionen, og som derfor er ulovlig i henhold til traktaten.
2.2. FASTLÆGGELSE AF RAMMEBESTEMMELSERNE FOR IKKE-ANMELDTE FORANSTALTNINGER
(89)
I henhold til dels punkt 23.3 i landbrugsrammebestemmelserne, dels Kommissionens meddelelse om fastlæggelse af reglerne for vurdering af ulovlig statsstøtte (16) skal al ulovlig støtte, jf. artikel 1, litra f), i forordning (EF) nr. 659/1999, evalueres efter de regler og rammebestemmelser, der var gældende på tidspunktet for støttens tildeling.
(90)
Landbrugsrammebestemmelserne har fundet anvendelse siden den 1. januar 2000. Al støtte tildelt efter denne dato skal derfor evalueres efter ovennævnte rammebestemmelser. Enhver støtte ydet inden denne dato skal derimod i givet fald bedømmes ud fra de regler og den praksis, der var gældende inden den 1. januar 2000.
(91)
Af punkt 3.2 i landbrugsrammebestemmelserne fremgår det, at selv om traktatens artikel 87, 88 og 89 i fuldt omfang finder anvendelse på de sektorer, der er omfattet af de fælles markedsordninger, er anvendelsen af disse artikler imidlertid underordnet de bestemmelser, der er fastsat i de relevante forordninger. Med andre ord kan en medlemsstats påberåbelse af traktatens artikel 87-89 ikke have forrang i forhold til bestemmelserne i forordningen om den fælles markedsordning for den pågældende sektor (17). Kommissionen skal også undersøge, om en støtte medfører forstyrrelser i den pågældende fælles markedsordnings funktion og dermed er uforenelig med fællesmarkedet.
(92)
Den støtte, der er fastsat i Rivesaltes-planen, er ydet mellem den 1. januar 1997 og den 31. juli 2000, dvs. inden ikrafttrædelsen af Rådets forordning (EF) nr. 1493/1999 af 17. maj 1999 om den fælles markedsordning for vin den 1. august 2000. Da der er tale om foranstaltninger, der falder ind under anvendelsesområdet for den fælles markedsordning for vin, skal de behandles ud fra den lovgivning, der var gældende på daværende tidspunkt, dvs. Rådets forordning (EØF) nr. 822/87.
(93)
Hvad angår støtten til salgsfremmende foranstaltninger for visse kontrollerede oprindelsesbetegnelser, som ifølge de franske myndigheder ikke er blevet videreført efter den 31. december 2000, skal den ydede støttes forenelighed med fællesmarkedet efterprøves ud fra rammebestemmelserne for statsstøtte til reklame for produkter opført i EF-traktatens bilag I og visse produkter uden for bilag I (18). I rammebestemmelsernes punkt 70 bestemmes det, at al ulovlig støtte, jf. artikel 1, litra f), i forordning (EF) nr. 659/1999, skal evalueres efter de regler og rammebestemmelser, der var gældende på tidspunktet for støttens tildeling.
(94)
Hvad angår den statsstøtte, der er blevet finansieret ved hjælp af en skattelignende afgift, skal de foranstaltninger, der er blevet finansieret ved hjælp af støtten, samt de nærmere regler for finansieringen af selve støtten undersøges af Kommissionen.
2.3. ANALYSE EFTER DE GÆLDENDE BESTEMMELSER
2.3.1. Støtteforanstaltninger
2.3.1.1. Jordudtagningspræmien
(95)
Jordudtagningspræmien blev finansieret ved hjælp af en brancheafgift til omstilling af vinproduktionen, som myndighederne gjorde obligatorisk. Præmien havde til formål at holde producenterne skadesløse i forbindelse med deres indtægtstab som følge af, at de forpligtede sig til ikke længere at påberåbe sig den kontrollerede oprindelsesbetegnelse »Rivesaltes« og til at omstille deres produktion til bordvin eller »vins de pays«.
(96)
Hvad angår den jordudtagningspræmie, der er fastsat i den franske støtteordning, er sådanne præmier ikke fastsat i den fælles markedsordning eller mere konkret i Rådets forordning (EØF) nr. 456/80. I denne forordning var der udelukkende fastsat en præmie for midlertidigt eller endeligt ophør med vindyrkning, der kunne udbetales, når en producent besluttede at medvirke til en formindskelse af vindyrkningskapaciteten i Fællesskabet gennem bl.a. rydning af vinstokke.
(97)
Kommissionen konstaterer, at den franske foranstaltning ikke havde til formål at reducere vinproduktionen, men udelukkende at producenterne ikke skulle påberåbe sig den kontrollerede oprindelsesbetegnelse »Rivesaltes«. Da præmien således ikke er anvendt til at mindske vindyrkningskapaciteten eller til at finansiere foranstaltninger med henblik på ophør med vindyrkning, falder foranstaltningen ikke ind under anvendelsesområdet for den tidligere fælles markedsordning for vin.
(98)
Selv om det ser ud til, at forordning (EØF) nr. 456/80 ikke kan anvendes, eftersom produktionen ikke skulle ophøre, bør foranstaltningen undersøges på baggrund af andre horisontale bestemmelser vedrørende statsstøtte. I henhold til artikel 17 i forordning (EØF) nr. 456/80 er denne forordning ikke til hinder for, at der kan ydes støtte efter national lovgivning, når blot denne støtte ydes til formål, der svarer til de i denne forordning omhandlede, dog med forbehold af en undersøgelse i henhold til traktatens artikel 92, 93 og 94 (nu artikel 87, 88 og 89).
(99)
Den pågældende foranstaltning omfatter ikke bestemmelser om ophør med vinproduktion. Den kan således ikke ligestilles med en foranstaltning, hvis formål svarer til de i forordning (EØF) nr. 456/80 omhandlede, altså en formindskelse af vindyrkningskapaciteten.
(100)
De franske myndigheder har selv forklaret, at foranstaltningen ikke havde til formål at reducere vindyrkningskapaciteten, eftersom støttemodtagerne skulle forpligte sig til at acceptere, at produktionen fra de udtagne parceller markedsføres som bordvin eller »vins de pays« og ikke som vin med kontrollerede oprindelsesbetegnelser.
(101)
De franske myndigheder understreger, at præmien derimod havde til formål at sikre støttemodtagerne en modydelse for deres forpligtelse til at undlade at sælge produktionen fra de udtagne parceller som vin med kontrollerede oprindelsesbetegnelser. Ifølge myndighederne opnåede støttemodtagerne dermed ikke et indtægtssupplement, men blot en kompensation for et indtægtstab. Alligevel mener de ikke, at denne præmie kan ligestilles med simpel driftsstøtte i form af et ulovligt likviditetstilskud.
(102)
I modsætning til de franske myndigheders angivelser mener Kommissionen, at den nationale støttes formål har været at yde økonomisk hjælp til de producenter, der som iværksættere frivilligt har besluttet at engagere sig rent kommercielt i erhvervsvirksomhed, hvis udøvelse udgifterne er knyttet til. Statens kompensation for et indtægtstab, som virksomhederne frivilligt har valgt, udgør en offentlig støtte, som mindsker de økonomiske følger af et sådant valg.
(103)
Ifølge EF-Domstolens praksis (19) og Kommissionens faste praksis inden vedtagelsen af landbrugsrammebestemmelserne den 1. januar 2000 er der tale om driftsstøtte, når støtten tager sigte på at fritage en virksomhed for udgifter, som den normalt skulle have afholdt som led i sin løbende drift eller normale aktiviteter. Domstolen understreger, at det er fast retspraksis, at driftsstøtte ikke kan betragtes som forenelig med fællesmarkedet i medfør af traktatens artikel 87, stk. 3, litra c), hvis den på grund af sin karakter truer med at ændre samhandelsvilkårene på en måde, der strider mod den fælles interesse.
(104)
Denne opfattelse er nedfældet i punkt 3.5 i landbrugsrammebestemmelserne, som fastsætter, at unilaterale statsstøtteforanstaltninger, som blot har til formål at forbedre producenternes økonomiske situation, men som på ingen måde bidrager til sektorens udvikling, og navnlig støtte, som udelukkende ydes på grundlag af pris, mængde, produktionsenhed eller produktionsmiddelenhed, betragtes som driftsstøtte, der er uforenelig med fællesmarkedet. I punkt 3.5 anføres det endvidere, at en sådan støtte ifølge sin natur kan true med at påvirke de fælles markedsordningers mekanismer.
(105)
Kommissionen noterer sig, at støtten er blevet ydet pr. ha pr. år og med udgangspunkt i en kontinuerlig produktion, og at den derfor er nært knyttet til mængden af den producerede vin.
(106)
Kommissionen finder således, at jordudtagningspræmien er en driftsstøtte, der vil kunne gribe ind i mekanismerne for den fælles markedsordning for vin, og som derfor er uforenelig med de gældende markeds- og konkurrenceregler.
2.3.1.2. Den egentlige omstillingsstøtte
(107)
I artikel 14 i forordning (EØF) nr. 822/87 var det fastsat, at enhver form for national støtte til beplantning af vindyrkningsarealer er forbudt fra den 1. september 1988, undtagen støtte, der opfylder kriterier, som bl.a. gør det muligt at nå det fastsatte mål, nemlig en formindskelse af den producerede mængde eller en kvalitativ forbedring uden en forøgelse af produktionen.
(108)
I forordning (EØF) nr. 2741/89 fastsættes kriterierne for behandling af projekter vedrørende national støtte til beplantning af vindyrkningsarealer, der kan tillades efter traktatens artikel 92, 93 og 94 (nu 87, 88 og 89).
(109)
Ifølge denne forordnings artikel 2 skal de nationale støtteprojekter på tilfredsstillende vis overholde den i artikel 14, stk. 2, andet led, i forordning (EØF) nr. 822/87 omhandlede målsætning for nedsættelse af produktionsmængden eller kvalitetsforbedring uden produktionsstigning.
(110)
Forordningens artikel 3 bestemmer, at beplantningen skal ske med en sort, som på den pågældende vindyrkningsjord ikke anses for at være af høj produktivitet, er anerkendt som værende af forbedrende art og er specielt godkendt af de nationale myndigheder inden for rammerne af det pågældende støtteprojekt.
(111)
De franske myndigheder har gjort opmærksom på, at de i overensstemmelse med artikel 9 i Rådets forordning (EØF) nr. 822/87 hvert år til De Europæiske Fællesskabers Statistiske Kontor indsender en oversigt over arealer beplantet med vinstokke opdelt efter departement og den producerede druetype (druer til persning, bl.a. til kvalitetsvine fra bestemte dyrkningsområder (VQPRD), og spisedruer) samt en oversigt over rydning og plantning af vinstokke med samme opdeling efter departement og den producerede druetype. De franske myndigheder vedlagde en kopi af de skemaer, der blev indsendt for produktionsåret 1997/1998.
(112)
Kommissionen har fra de franske myndigheder modtaget oplysninger om de sorter, der er blevet anvendt ved omstillingerne, hvorved den har kunnet konstatere, at de i betragtning 107-110 omhandlede betingelser opfyldes. På baggrund af oplysningerne har Kommissionen kunnet konstatere, at disser sorter havde de egenskaber, som blev krævet i henhold til fællesskabslovgivningen på det tidspunkt, hvor støtten blev bevilget.
(113)
Artikel 5 i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2741/89 bestemte, at støttebeløbet pr. ha beplantet vindyrkningsareal ikke måtte overstige 30 % af de faktiske omkostninger i forbindelse med rydning og beplantning. De omkostninger, som skulle tages i betragtning ved tildelingen af støtten, kunne fastsættes skønsmæssigt i hvert område, bl.a. ud fra de geomorfologiske forhold.
(114)
Ifølge de første oplysninger fra de franske myndigheder har de offentlige myndigheder alt i alt bidraget med 29,11 % af udgifterne til den reelt gennemførte omstilling. De franske myndigheder konkluderer således, at det samlede støttebeløb ikke oversteg det loft på 30 %, som fællesskabslovgivningen fastsætter.
(115)
Det var fastsat i artikel 5 i forordning (EØF) nr. 2741/89, at det relevante element til beregning af omstillingsomkostningerne var den faktisk tildelte støtte pr. ha beplantet vindyrkningsareal. Dette udelukker samlede beregninger for omstillingen som helhed og dermed beregninger baseret på gennemsnittet pr. ha af de samlede udgifter.
(116)
Kommissionen finder, at under hensyntagen til de udgifter pr. ha, som de franske myndigheder har oplyst (110 000 FRF/ha), skulle der for den i dette tilfælde ydede støtte have været et loft på henholdsvis 33 000 FRF/ha og 30 % af de reelle omkostninger for de enkelte producenter.
(117)
Ifølge de nyeste oplysninger forelagt af de franske myndigheder er der samlet set inden for rammerne af planen blevet udbetalt et beløb på 36,623 mio. FRF til forbedring af vindyrkningsarealerne (1 238 ha (875 producenter)). I 221 tilfælde var der blevet udbetalt mere end 33 000 FRF/ha; det drejede sig om et areal på 166 ha og et beløb på i alt 883 000 FRF.
(118)
Kommissionen konkluderer, at hver enkelt overskridelse af loftet på 30 % af de reelle omkostninger og/eller loftet på 33 000 FRF/ha udgør statsstøtte, som ikke er forenelig med de gældende regler.
2.3.1.3. Støtte til salgsfremme for og arbejdet med de pågældende kontrollerede oprindelsesbetegnelser
(119)
Kommissionen har senest inden for rammerne af statsstøttesag nr. N 184/97 for en periode indtil udgangen af 2002 godkendt en statsstøtte, som finansieres af en skattelignende afgift til dækning af bl.a. foranstaltninger med henblik på salgsfremme og det arbejde, som CIVDN udfører. Den oprindelige plan blev godkendt af Kommissionen i 1990 inden for rammerne af statsstøttesag nr. N 230/90. Kommissionen havde konkluderet, at støtten til kollektive salgsfremmende foranstaltninger vedrørende forbedring og styrkelse af det kvalitetsimage, som naturligt søde vine har blandt forbrugerne, og udvikling af afsætningen var blevet bevilget i overensstemmelse med rammeordningen for statsstøtte til reklame for landbrugsprodukter og visse varer, der ikke henhører under EØF-Traktatens bilag II, men ikke fiskerivarer (20), som er den rammeordning, der finder anvendelse på denne type støtte. Kommissionen har desuden fastslået, at CIVDN's administrationsomkostninger ikke skal betragtes som støtte.
(120)
Kommissionen finder, at den tilladelse, der blev givet inden for rammerne af statsstøttesag nr. N 184/97, ikke udgør en stiltiende tilladelse til at foretage en ændring eller til som i dette tilfælde at indføre en anden foranstaltning, der skal supplere den tidligere godkendte støtte.
(121)
De franske myndigheder har bekræftet, at de salgsfremmende foranstaltninger, der er blevet gennemført ved hjælp af indtægterne fra den »frivillige obligatoriske afgift« (CVO), er af samme karakter som de foranstaltninger, som er blevet finansieret med midler fra den skattelignende afgift, som er blevet anmeldt til og godkendt af Kommissionen. Ifølge de franske myndigheder var der således blot tale om en forøgelse af det samlede budget for foranstaltningen.
(122)
Eftersom de samme vilkår skulle have fundet anvendelse ved tildelingen af denne støtte, kan Kommissionen med henvisning til sin beslutning i statsstøttesag nr. N 184/97 konkludere, at støtten til salgsfremme for og arbejdet med de kontrollerede oprindelsesbetegnelser, som blev finansieret ved hjælp af de nye afgifter, er forenelig med de gældende konkurrenceregler.
(123)
Kommissionen noterer sig tredjeparternes bemærkninger om, at de finansierede foranstaltninger er i strid med konkurrencereglerne vedrørende støtte til reklame for landbrugsprodukter, fordi støtten er blevet udbetalt til bestemte virksomheder. Den forelagte dokumentation tyder dog snarere på, at de pågældende foranstaltninger er salgsfremmende foranstaltninger, som kan sidestilles med teknisk bistand, som meget vel kan ydes til vinavlere.
2.3.2. Finansiering af støtten
(124)
I overensstemmelse med Domstolens praksis (21) finder Kommissionen normalt, at når en statsstøtte finansieres gennem obligatoriske afgifter, kan dette få en indvirkning på støtten ved at have en beskyttende virkning, der går længere end den egentlige støtte. De pågældende bidrag er obligatoriske afgifter. I overensstemmelse med samme retspraksis finder Kommissionen endvidere, at en støtte ikke kan finansieres af skattelignende afgifter, der også er lagt på produkter indført fra andre medlemsstater.
(125)
Kommissionen har inden for rammerne af statsstøttesag nr. N 184/97 allerede fastslået, at den ordning, som de franske myndigheder har indført, ikke berører importerede produkter.
(126)
Det fremgår endvidere af bestemmelserne vedrørende de pågældende skattelignende afgifter, at de kun var lagt på produktionen af naturligt søde vine med kontrollerede oprindelsesbetegnelser i regionen Pyrénées-Orientales. Jordudtagningspræmien er blevet finansieret ved hjælp af en afgift, som kun er lagt på den regionale produktion af den vin, der er omfattet af foranstaltningen, og ikke på nogen importerede produkter.
(127)
Det kan derfor konkluderes, at de i denne sag omhandlede skattelignende afgifter hverken belaster eller har belastet importerede produkter.
VI. KONKLUSION
(128)
Den statsstøtte i form af en jordudtagningspræmie, som Frankrig har bevilget franske vinproducenter, som har forpligtet sig til at undlade at påberåbe sig de kontrollerede oprindelsesbetegnelser »Rivesaltes« og »Grand Roussillon« fra 1996-høsten til og med 2000-høsten, er uforenelig med fællesmarkedet.
(129)
Den statsstøtte, som Frankrig har givet inden for rammerne af en omstillingsplan for vindyrkningsmarkerne med den kontrollerede oprindelsesbetegnelse »Rivesaltes« fra 1996-høsten til og med 2000-høsten, og som i visse tilfælde overskred 30 % af de reelle omkostninger og/eller loftet på 5 030,82 EUR/ha (33 000 FRF/ha), er uforenelig med fællesmarkedet.
(130)
Den statsstøtte i form af foranstaltninger vedrørende salgsfremme for og arbejdet med de kontrollerede oprindelsesbetegnelser »Rivesaltes«, »Grand Roussillon«, »Muscat de Rivesaltes« og »Banyuls«, som Frankrig bevilgede mellem 1. januar 1998 og 31. december 2000, er forenelig med fællesmarkedet i henhold til traktatens artikel 87, stk. 3, litra c).
(131)
Kommissionen er ikke blevet underrettet om de pågældende foranstaltninger, jf. traktatens artikel 88, stk. 3, og de udgør derfor ulovlig støtte, jf. artikel 1, litra f), i forordning (EF) nr. 659/1999.
(132)
Kommissionen beklager, at Frankrig har bevilget den nævnte støtte i strid med traktatens artikel 88, stk. 3.
(133)
Hvad angår støtte, som er bevilget før vedtagelsen af Kommissionens endelige beslutning, er der grund til at bemærke, at den pågældende støtte, i betragtning af den præceptive karakter af de procedureregler, som er fastsat i traktatens artikel 88, stk. 3, regler hvis direkte virkning Domstolen har fastslået i dom af 19. juni 1973 i sag 77/72, Carmine Capolongo mod Azienda Agricola Maya (22), i dom af 11. december 1973 i sag 120/73, Gebrüder Lorenz GmbH mod Forbundsrepublikken Tyskland (23), og i dom af 22. marts 1977 i sag 78/76, Firma Steinicke & Weinlig mod Forbundsrepublikken Tyskland (24), ikke efterfølgende kan lovliggøres (dom af 21. november 1991 i sag C-354/90, Fédération nationale du commerce extérieur des produits alimentaires m.fl. mod Den Franske Republik (25).
(134)
Domstolen har mindet om, at når en støtteforanstaltning, hvis finansiering indgår som en integrerende del, gennemføres under tilsidesættelse af underretningspligten, er de nationale retter i princippet forpligtet til at kræve tilbagebetaling af afgifter eller bidrag, der er opkrævet specifikt til finansiering af støtten. Den minder også om, at de nationale retter skal beskytte borgernes rettigheder, hvis de nationale myndigheder tilsidesætter forbuddet mod at gennemføre støtten, jf. traktatens artikel 88, stk. 3, sidste punktum, som har direkte virkning. De nationale retter skal, over for de borgere, som kan påberåbe sig, at bestemmelsen er tilsidesat, sikre, at der drages alle konsekvenser heraf i henhold til national ret, såvel med hensyn til gyldigheden af de retsakter, der er udstedt til gennemførelse af støtteforanstaltningerne, som med hensyn til tilbagesøgning af den finansielle støtte, der er tildelt (26).
(135)
Er den ulovlige støtte uforenelig med fællesmarkedet, bestemmer Kommissionen i henhold til artikel 14, stk. 1, i forordning (EF) nr. 659/1999, at den pågældende medlemsstat skal træffe alle nødvendige foranstaltninger til at kræve støtten tilbagebetalt fra støttemodtageren. Tilbagebetalingen er en forudsætning for at kunne genoprette den tidligere situation, for derved ophæves de finansielle fordele, som modtageren af den ulovlige støtte uretmæssigt har nydt godt af siden tidspunktet for tildelingen af støtten.
(136)
I henhold til artikel 14, stk. 2, i forordning (EF) nr. 659/1999 skal den støtte, der skal tilbagebetales, indeholde renter beregnet på grundlag af en passende sats, som fastsættes af Kommissionen. Renterne betales fra det tidspunkt, hvor den ulovlige støtte var til støttemodtagerens rådighed.
(137)
Støtten skal tilbagebetales i overensstemmelse med de procedurer, som er fastsat i den franske lovgivning. Beløbene omfatter påløbne renter fra det tidspunkt, hvor støtten blev udbetalt, indtil det tidspunkt, hvor den er fuldt tilbagebetalt. Renterne beregnes på basis af Kommissionens referencesats ved hjælp af metoden for fastsættelse af referencesatsen og kalkulationsrenten (27).
(138)
Kommissionen råder ikke over oplysninger om det samlede støttebeløb, der er blevet bevilget som jordudtagningspræmie, da den ikke har kendskab til indtægterne og det antal hektar, for hvilke der er bevilget støtte. Uden at det på nogen måde påvirker dens konklusioner, noterer Kommissionen sig tredjeparternes oplysninger om, at jordudtagningspræmien skal have været genstand for finansiering og supplerende offentlig støtte, som ikke er blevet indberettet af de franske myndigheder. Ifølge de oplysninger, som Kommissionen råder over, var den offentlige støtte til finansiering af omstillingsstøtten på 11,01 mio. EUR.
(139)
Nærværende beslutning foregriber ikke de konsekvenser, som Kommissionen eventuelt drager med hensyn til finansieringen af den fælles landbrugspolitik via Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL) -
VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:
Artikel 1
1. Den statsstøtte i form af en jordudtagningspræmie, som Frankrig har bevilget franske vinproducenter, som har forpligtet sig til at undlade at påberåbe sig de kontrollerede oprindelsesbetegnelser »Rivesaltes« og »Grand Roussillon« fra 1996-høsten til og med 2000-høsten, er uforenelig med fællesmarkedet.
2. Den statsstøtte, som Frankrig har givet inden for rammerne af en omstillingsplan for vindyrkningsmarkerne med den kontrollerede oprindelsesbetegnelse »Rivesaltes« fra 1996-høsten til og med 2000-høsten, og som i visse tilfælde overskred 30 % af de reelle omkostninger og/eller loftet på 5 030,82 EUR/ha (33 000 FRF/ha), er uforenelig med fællesmarkedet.
3. Den statsstøtte i form af foranstaltninger vedrørende salgsfremme for og arbejdet med de kontrollerede oprindelsesbetegnelser »Rivesaltes«, »Grand Roussillon«, »Muscat de Rivesaltes« og »Banyuls«, som Frankrig bevilgede mellem 1. januar 1998 og 31. december 2000, er forenelig med fællesmarkedet i henhold til traktatens artikel 87, stk. 3, litra c).
Artikel 2
1. Frankrig træffer alle nødvendige foranstaltninger for at tilbagesøge den i artikel 1, stk. 1 og 2, omhandlede støtte, som allerede ulovligt er udbetalt til støttemodtagerne.
Tilbagesøgningen foretages straks og i overensstemmelse med national lovgivning, forudsat at den tillader øjeblikkelig og effektiv udførelse af denne beslutning. Den støtte, der skal tilbagebetales, pålægges renter fra det tidspunkt, den blev udbetalt til støttemodtagerne, indtil den er blevet tilbagebetalt. Renterne beregnes på basis af Kommissionens referencesats ved hjælp af metoden for fastsættelse af referencesatsen og kalkulationsrenten.
2. Med henblik på tilbagesøgning af den i artikel 1, stk. 1, omhandlede ulovlige støtte meddeler Frankrig Kommissionen det samlede støttebeløb, der er blevet bevilget inden for rammerne af denne foranstaltning, samt finansieringen heraf, herunder de samlede indtægter fra den brancheafgift, der blev indført i den forbindelse, og det antal hektar, for hvilke jordudtagningspræmien er blevet udbetalt.
Artikel 3
Frankrig underretter senest to måneder efter meddelelsen af denne beslutning Kommissionen om, hvilke foranstaltninger der er truffet for at efterkomme beslutningen.
Artikel 4
Denne beslutning er rettet til Den Franske Republik.
Udfærdiget i Bruxelles, den 19. januar 2005.
KOMISSION PÄÄTÖS,
tehty 19 päivänä tammikuuta 2005,
Ranskan täytäntöön panemista Rivesaltes-ohjelmasta ja CIVDN:lle suoritettavista veronluonteisista maksuista
(tiedoksiannettu numerolla K(2005) 50)
(Ainoastaan ranskankielinen teksti on todistusvoimainen)
(2007/253/EY)
EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 88 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan,
on mainitun artiklan mukaisesti kehottanut asianomaisia esittämään huomautuksensa (1) ja ottanut huomioon nämä huomautukset,
sekä katsoo seuraavaa:
I. MENETTELY
(1)
Saamansa kantelun johdosta komissio esitti Ranskan viranomaisille 19 päivänä heinäkuuta 1999, 16 päivänä joulukuuta 1999, 24 päivänä elokuuta 2000 ja 9 päivänä joulukuuta 2000 päivätyillä kirjeillä pyynnön saada tietoja tämän päätöksen kohteena olevista toimenpiteistä. Ranska vastasi komissiolle 19 päivänä elokuuta 1999, 24 päivänä helmikuuta 2000 ja 25 päivänä tammikuuta 2001 päivätyillä kirjeillä. Komissio tapasi Ranskan viranomaiset 26 päivänä tammikuuta 2000 ja luontaisesti makeiden viinien tuottajien toimialakomitean CIVDN:n (Comité interprofessionnel des vins doux naturels) valtuuskunnan 31 päivänä maaliskuuta 2000.
(2)
Koska toimenpiteet oli toteutettu ilman komission ennalta antamaa lupaa, ne kirjattiin ilmoittamattomien tukien rekisteriin numerolla NN 139/2002.
(3)
Komissio ilmoitti Ranskalle 21 päivänä tammikuuta 2003 päivätyllä kirjeellä päätöksestään aloittaa tämän tuen osalta EY:n perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu menettely.
(4)
Komission päätös menettelyn aloittamisesta on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä (2). Komissio kehotti muita jäsenvaltioita ja asianomaisia esittämään huomautuksensa kyseisistä tuista.
(5)
Ranskan viranomaiset toimittivat huomautuksensa 16 ja 18 päivänä kesäkuuta 2003 päivätyillä kirjeillä. Komissio vastaanotti kantelijalta huomautuksia, jotka lähetettiin Ranskan viranomaisille 6 päivänä elokuuta 2004. Ranskan viranomaiset puolestaan vastasivat niihin 10 päivänä syyskuuta 2004 päivätyllä kirjeellä.
II. KUVAUS
1. RIVESALTES-OHJELMA
(6)
CIVDN päätti vuonna 1996 käynnistää joillakin viinialueilla tuotantosuunnan muuttamista koskevan ohjelman, jonka tavoitteena oli korvata osa Pyrénées- Orientalesin alueen luontaisesti makeiden viinien tuotannosta raivaamalla pois viiniköynnöksiä ja istuttamalla tilalle laadukkaita lajikkeita. Tarkoituksena oli lievittää alaa vaivannutta rakenteellista kriisiä, joka ilmeni markkinoiden säännöllisenä romahtamisena. Tuki piti käyttää viiniviljelmien laadun parantamiseen alueella. Tuen maksaminen lopetettiin 1 päivään elokuuta 2000 mennessä.
(7)
Rivesaltes-ohjelmana tunnetun tuotantosuunnan muutoksen onnistumiseksi alueen tuottajille annettiin mahdollisuus hakea kahdenlaista tukea:
-
hehtaarikohtaista kesantopalkkiota, jota rahoitettiin toimialajärjestölle suoritettavilla maksuilla,
-
valtion ja paikallisyhteisöjen varoista rahoitettua hehtaaritukea, jolla katettiin osa varsinaisesta tuotantosuunnan muutoksesta aiheutuneista kustannuksista.
1.1 KESANTOPALKKIO
(8)
Suojatun alkuperänimityksen (SAN) saaneiden luontaisesti makeiden viinien tuottajien toimialakomitea (CIVDN) päätti 5 päivänä heinäkuuta 1996 tekemällään päätöksellä 96-1 periä jäseniltään maksun, jolla oli tarkoitus rahoittaa tuotantosuunnan muutosta koskeva Rivesaltesin ja Grand Roussillonin ohjelma.
(9)
Maksu oli 50 frangia (FRF) (3) hehtolitralta Pyrénées-Orientalesin alueella tuotettuja luontaisesti makeita viinejä, ja sillä katettiin palkkion maksaminen (’kesantopalkkio’) sellaisille vuoteen 1995 asti Rivesaltes- tai Grand Roussillon -viinejä tuottaneille viininviljelyaloille, joilla satovuodesta 1996 alkaen satovuoteen 2000 asti tuotettaisiin pöytä- ja maaviinejä. Maksun perimisestä saatu tuotto sidottiin erityiseen rahastoon.
(10)
Kesantopalkkio myönnettiin tuottajille, jotka sitoutuivat viideksi vuodeksi luopumaan suojatusta alkuperänimityksestä ”Rivesaltes” tai ”Grand Roussillon”. Palkkiolla oli tarkoitus korvata tulonmenetykset, jotka aiheutuvat näiden kahden nimityksen käytöstä luopumisesta johtuvista hintavaikutuksista. Palkkio ei edellyttänyt tuotannon keskeyttämistä tai vähentämistä, vaan se oli korvaus viljelyalan käytöstä muun kuin alkuperänimitykseen oikeutetun viinin tuotantoon. Tarkoituksena oli siis kiireellisesti vähentää suojatulla alkuperänimityksellä varustettujen viinien myyntiin saattamisen mahdollisuuksia.
(11)
Kesantopalkkio oli 5 000 frangia ”kesannoidulta” hehtaarilta vuodessa. Kaikki tuettavat viljelyalat lakkasivat saamasta kesantopalkkiota tuotantosuunnan muuttamisen vuonna.
(12)
Komissio ei ole saanut tietoja tämän toimenpiteen yhteydessä maksettujen tukien kokonaismäärästä. Tietoja ei ole toimitettu myöskään käyttöön otetusta toimialajärjestölle suoritettavasta maksusta saatujen tulojen määrästä eikä toimenpiteestä hyötyneiden hehtaarien määrästä.
1.2 TUKI TUOTANTOSUUNNAN MUUTTAMISEEN
(13)
Ranskan viranomaiset totesivat, että vuonna 1996 hyväksytty Rivesaltes-ohjelma SAN-viiniviljelmien tuotantosuunnan muuttamiseksi toteutettiin 3 250 hehtaarin alalla, josta 1 250 hehtaaria oli Muscat de Rivesaltes -viinin tuotantoaloja, 1 000 hehtaaria Côtes du Roussillon- ja Côtes du Roussillon Villages -viinin tuotantoaloja (lajikkeet Syrah, Mourvèdre, Roussanne, Marsanne ja Vermentino) ja 1 000 hehtaaria tietyistä lajikkeista saatujen maaviinien tuotantoaloja (lajikkeet Chardonnay, Cabernet, Merlotjne.)
(14)
Ohjelman tueksi Ranskan viranomaiset myönsivät 111 miljoonan frangin rahoitustuen, josta 85 miljoonaa frangia myönnettiin viinialan kansallisen viraston kautta ja 26 miljoonaa frangia paikallisyhteisöjen kautta (Languedoc-Roussillon ja Pyrénées-Orientalesin yleisneuvosto).
(15)
Rahoitustuesta osoitettiin 25 000 frangia hehtaarilta suojattuun alkuperänimitykseen oikeutetun Muscat de Rivesaltes -lajikkeen istuttamiseen ja 40 000 frangia hehtaarilta suojattuun alkuperänimitykseen oikeutetun Côtes du Roussillon Villages -lajikkeen sekä eräiden maaviinien istuttamiseen tuotantosuunnan muuttamiseksi.
(16)
Ranskan viranomaisten arvion mukaan alueen tuotantosuunnan muuttamisesta aiheutuvat tosiasialliset kustannukset olivat 110 000 frangia hehtaarilta. Viranomaiset vahvistivat, että tuotantosuunnan muutosohjelmat saatiin suurelta osin toteutettua (2 350 hehtaarilla alun perin suunnitelluista 3 250 hehtaarista).
(17)
Tuotantosuunnan muuttamisesta aiheutuvat kokonaiskustannukset olivat Ranskan viranomaisten mukaan 258,5 miljoonaa frangia (39,4 miljoonaa euroa). Valtion viranomaiset osallistuivat kustannuksiin 75,250 miljoonalla frangilla (11,01 miljoonalla eurolla) alun perin arvioitujen 111 miljoonan frangin (16,9 miljoonan euron) sijasta. Ranskan viranomaisten toimittamien tietojen mukaan viranomaiset maksoivat, kaikki rahoitustuet yhteenlaskettuina, 29,11 prosenttia tosiasiallisesti toteutetun tuotantosuunnan muutoksen kustannuksista.
(18)
Ranskan viranomaiset muistuttivat, että ne toimittavat viinikaupan yhteisestä järjestämisestä 16 päivänä maaliskuuta 1987 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 822/87 (4) 9 artiklan mukaisesti vuosittain Euroopan yhteisöjen tilastotoimistolle viininviljelyalueiden luettelon, jossa erotellaan eri departementit ja tuotettujen viinirypäleiden lajit (viininvalmistukseen käytettävät rypäleet, kuten määritetyillä alueilla tuotetut laatuviinit (tma-laatuviinit), syötäväksi tarkoitettuja viinirypäleitä tuottavat viiniköynnökset) sekä raivattujen ja istutettujen viiniköynnösten luettelon, jossa erotellaan samalla tavoin eri departementit ja tuotettujen viinirypäleiden lajit. Ranskan viranomaiset toimittivat komissiolle jäljennökset markkinointivuodelta 1997/1998 lähetetyistä taulukoista.
2. TIETTYJEN SUOJATTUJEN ALKUPERÄNIMITYSTEN MYYNNINEDISTÄMIS- JA TOIMINTATUKIA VARTEN TOIMIALAJÄRJESTÖLLE SUORITETTAVAT MAKSUT
(19)
CIVDN otti 29 päivänä joulukuuta 1997 tehdyllä päätöksellä 97-3 käyttöön 1 tammikuuta 1998 alkaen sille suoritettavan maksun, jolla oli tarkoitus rahoittaa myynninedistämistukia ja toimintatukia seuraavien suojattujen alkuperänimitysten hyväksi: Rivesaltes, Grand Roussillon, Muscat de Rivesaltes ja Banyuls.
(20)
Maksun määrä hehtolitralta (ilman veroja) vahvistettiin seuraavasti: Banyuls ja Banyuls Grand Cru: 25 FRF/hl; Grand Roussillon: 30 FRF/hl; Muscat de Rivesaltes: 50 FRF/hl; Rivesaltes: 30 FRF/hl.
(21)
Nämä maksut sidottiin seuraavasti: Rivesaltes: 25 FRF/hl myynninedistämistukiin ja 5 FRF/hl toimintatukiin; Grand Roussillon: 45 FRF/hl myynninedistämistukiin ja 5 FRF/hl toimintatukiin; Banyuls: 20 FRF/hl myynninedistämistukiin ja 5 FRF/hl toimintatukiin.
(22)
CIVDN otti 10 päivänä heinäkuuta 1998 tehdyllä päätöksellä 98-1 käyttöön 1 syyskuuta 1998 alkaen sille suoritettavan maksun, jolla oli tarkoitus rahoittaa myynninedistämistukia ja toimintatukia seuraavien suojattujen alkuperänimitysten hyväksi: Rivesaltes, Grand Roussillon ja Maury.
(23)
Maksun määrät hehtolitralta (ilman veroja) vahvistettiin seuraavasti: Grand Roussillon: 25 FRF/hl; Maury: 5 FRF/hl; Rivesaltes: 35 FRF/hl.
(24)
Nämä maksut sidottiin seuraavasti: Rivesaltes: 30 FRF/hl myynninedistämistukiin ja 5 FRF/hl toimintatukiin; Grand Roussillon: 20 FRF/hl myynninedistämistukiin ja 5 FRF/hl toimintatukiin; Maury: 5 FRF/hl toimintatukiin.
(25)
Edellä mainitut kaksi maksua kumottiin 17 päivänä joulukuuta 1999 tehdyllä päätöksellä 99-1, jolla CIVDN otti käyttöön sille suoritettavan maksun, jolla oli tarkoitus rahoittaa myynninedistämistukia ja toimintatukia seuraavien suojattujen alkuperänimitysten hyväksi: Banyuls, Banyuls Grand Cru, Muscat de Rivesaltes, Rivesaltes, Grand Roussillon ja Maury.
(26)
Maksun määrä hehtolitralta (ilman veroja) vahvistettiin seuraavasti: Grand Roussillon: 25 FRF/hl; Rivesaltes: 35 FRF/hl; Banyuls ja Banyuls Grand Cru: 25 FRF/hl; Muscat de Rivesaltes: 55 FRF/hl; Maury: 0 FRF/hl.
(27)
Nämä maksut sidottiin seuraavasti: Rivesaltes: 30 FRF/hl myynninedistämistukiin ja 5 FRF/hl toimintatukiin; Grand Roussillon: 20 FRF/hl myynninedistämistukiin ja 5 FRF/hl toimintatukiin; Muscat de Rivesaltes: 50 FRF/hl myynninedistämistukiin ja 5 FRF/hl toimintatukiin; Banyuls ja Banyuls Grand Cru: 20 FRF/hl myynninedistämistukiin ja 5 FRF/hl toimintatukiin.
(28)
Tämän maksun perimistä jatkettiin pienin muutoksin päätöksellä 00-1. Komission tiedossa ei tutkintamenettelyn aloittamisen hetkellä ollut, miten kauan viimeksi mainittu ohjelma kesti tai oliko sitä mahdollisesti uusittu.
3. KOMISSION PERUSTELUT TUTKINTAMENETTELYN ALOITTAMISELLE
(29)
Esillä olevien maksujen luonteen osalta komissio pani merkille, että Ranskan hallitus hyväksyi ne suoraan suojatuilla nimityksillä varustettujen luontaisesti makeiden viinien tuottajien toimialakomitean perustamisesta 2 päivänä huhtikuuta 1943 annetussa laissa nro 200 säädetyn menettelyn mukaisesti. Tällaisten maksujen periminen edellyttää siis hallituksen antamaa ennakkolupaa. Laissa nro 200 säädetään muun muassa, että maksut ovat pakollisia kaikille kyseisten toimialajärjestöjen jäsenille heti, kun niiden perimiseen on saatu hallituksen tai tarvittaessa sen asiamiehen lupa. Tämä tarkoittaa, että tämäntyyppisille maksuille on saatava julkisen viranomaisen lupa, jotta niillä olisi oikeusvaikutuksia. Tämän vuoksi komissio katsoi tutkintamenettelyn vaiheessa, että kyse oli veronluonteisista maksuista, toisin sanoen julkisista varoista.
(30)
Ranskan tukiohjelmasta myönnetystä kesantopalkkiosta on todettava, ettei yhteiseen markkinajärjestelyyn (YMJ) liittyvissä säännöksissä eikä varsinkaan väliaikaista ja lopullista tietyistä viininviljelyaloista luopumista koskevien palkkioiden sekä paikkausistutuksesta luopumista koskevien palkkioiden myöntämisestä 18 päivänä helmikuuta 1980 annetussa neuvoston asetuksessa (ETY) N:o 456/80 (5) mainittu tällaisia palkkioita. Asetuksessa säädettiin yksinomaan väliaikaista ja lopullista tuotannosta luopumista koskevasta palkkiosta, joka maksetaan tuottajalle silloin, kun tämä päättää osallistua viinintuotantokyvyn vähentämiseen erityisesti viiniköynnöksiä raivaamalla. Koska viinintuotantokyky ei vähentynyt ja koska palkkioilla ei rahoitettu ainuttakaan tuotannosta luopumiseen liittyvää hanketta, toimenpiteen ei tutkintamenettelyn avaamisen vaiheessa katsottu kuuluvan viinin entisen yhteisen markkinajärjestelyn soveltamisalaan, josta säädettiin asetuksessa (ETY) N:o 822/87.
(31)
Ranskan viranomaisten mukaan tuen tavoitteena oli helpottaa tuottajien taloudellista tilannetta, ja yrittäjinä nämä saattoivat vapaasti päättää, sitoutuvatko ne sellaiseen puhtaasti kaupalliseen toimintaan, jonka kustannukset näyttävät muodostuvan elinkeinon harjoittamisesta aiheutuneista menoista. Komission noudattaman käytännön ja Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön (6) mukaan toimintatuet ovat tukia, joiden tarkoituksena on vapauttaa yritys kuluista, joista sen olisi pitänyt itse vastata juoksevassa hallinnossaan tai tavanomaisessa toiminnassaan. Sama periaate toistetaan maatalousalan valtiontuesta annettujen yhteisön suuntaviivojen (7) 3.5 kohdassa (jäljempänä ’maatalouden suuntaviivat’), jonka mukaan jo kyseisten tukien luonteeseen kuuluu, että ne todennäköisesti vaikuttavat myös yhteisten markkinajärjestelyjen mekanismeihin.
(32)
Komissio totesi tältä osin, että tuki oli hehtaarikohtaista ja sitä myönnettiin vuosittain. Tästä päätellen se liittyi läheisesti tuotetun viinin määrään. Komissio muistutti, ettei se voi missään olosuhteissa hyväksyä tukea, joka olisi ristiriidassa yhteisiä markkinajärjestelyjä koskevien säännösten kanssa tai joka häiritsisi kyseisen yhteisen markkinajärjestelyn asianmukaista toimivuutta. Komissio katsoi tutkintamenettelyä aloittaessaan kesantopalkkion vaikuttavan toimintatuelta, joka on omiaan vaikuttamaan myös viinin yhteisen markkinajärjestelyn mekanismeihin. Tästä syystä se voi olla alalla sovellettavien markkina- ja kilpailusääntöjen vastainen.
(33)
Tuotantosuunnan muuttamiseen liittyvien kustannusten osalta asetuksen (ETY) N:o 822/87 14 artiklassa säädetään, että kansallisen tuen antaminen viiniviljelmille on kiellettyä 1 päivästä syyskuuta 1998 alkaen, paitsi jos se vastaa sellaisia vaatimuksia, joilla voidaan erityisesti saavuttaa tuotantomäärän vähentämisen tavoite tai tuotannon laadun parantamisen tavoite ilman tuotannon määrän kasvua. Näin ollen sallittuja olisivat vain laatua parantavat viiniköynnöslajikkeet, joiden tuottavuus kyseisellä maaperällä ei ole liian suuri.
(34)
Asetuksen (ETY) N:o 822/87 14 artiklan mukaisesti käytettävistä perusteista viininviljelmäalojen istuttamista koskevien kansallisten tukien osalta 11 päivänä syyskuuta 1989 annetussa komission asetuksessa (ETY) N:o 2741/89 (8) vahvistetaan perusteet, joiden mukaan perustamissopimuksen 87, 88 ja 89 artiklan mukaisesti hyväksyttäviä viininviljelmäalojen istuttamista koskevia kansallisia tukihankkeita on tarkasteltava. Asetuksen (ETY) N:o 2741/89 2 artiklan mukaan kansallisten tukihankkeiden on osoitettava selkeästi, että tuotannon määrän vähentämistä tai laadun parantamista tuotantoa lisäämättä koskevaa tavoitetta noudatetaan.
(35)
Komission asetuksen (ETY) N:o 2741/89 5 artiklassa säädetään, että istutettua viiniköynnöshehtaaria kohti myönnetyn tuen määrä ei saa ylittää 30 prosenttia todellisista raivaus- ja istutuskustannuksista. Ranskan viranomaiset toteavat, että koska tuotantosuunnan muutoksen kokonaiskustannukset olivat 258 500 000 frangia, joista viranomaiset rahoittivat 75 250 000 frangia, voidaan päätellä, että kaikki rahoitustuet yhteenlaskettuina valtion viranomaiset maksoivat 29,11 prosenttia tosiasiallisesti toteutetun tuotantosuunnan muutoksen kustannuksista. Asetuksen (ETY) N:o 2741/89 5 artiklan mukaan tuotantosuunnan muutoskustannusten laskentaperusteena on istutettua viiniköynnöshehtaaria kohti myönnetyn tuen todellinen määrä. Tämän säännöksen perusteella näytti kyseisessä tutkinnan vaiheessa siltä, ettei muutoskustannuksia laskettu kaikkien ohjelmassa toteutettujen tuotantosuunnan muutostoimenpiteiden yhteenlaskettuina kustannuksina eikä tämän seurauksena myöskään muutostoimenpiteiden keskimääräisinä kokonaiskustannuksina hehtaaria kohti. Kaiken lisäksi Ranskan viranomaiset laskivat tämän keskiarvon jokaisesta tuotantosuunnan muutostoimenpiteestä erikseen.
(36)
Komissio totesi tutkintamenettelyn kyseisessä vaiheessa, että koska Ranskan viranomaisten korvaamat hehtaarikohtaiset kustannukset olivat 110 000 frangia hehtaarilta, myönnetyn tuen enimmäisrajaksi olisi pitänyt tässä tapauksessa asettaa 33 000 frangia hehtaarilta ja 30 prosenttia kullekin yksittäiselle tuottajalle aiheutuneista tosiasiallisista kustannuksista. Tämän enimmäisrajan ylittävät korvaukset ja jopa yksittäisen tuottajan tosiasiallisista kustannuksista 30 prosenttia ylittäneet tukiosuudet voidaan näin ollen katsoa sääntöjenvastaiseksi tueksi.
(37)
Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 93 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä annetun asetuksen (EY) N:o 659/1999 (9) 10 artiklassa komissiolle myönnettyjen valtuuksien nojalla se pyysi Ranskan viranomaisia lähettämään sille kaikki tarvittavat tiedot toteuttamistaan kahdesta tuotantosuunnan muutosohjelmasta. Niiden oli toimitettava muun muassa seuraavat tiedot: viininviljelyalojen istuttamista koskevaa kansallista tukea saaneiden viininviljelijöiden lukumäärä; kyseinen viljelmäala maaperäluokkien mukaan eriteltynä; osuus kyseisestä viljelyalasta, jolla istuttamista on edeltänyt raivaus; osuus kyseisestä viljelyalasta, jonka on tunnustettu kelpaavan tma-laatuviinien tuotantoon; istutettujen viljelmäalojen käyttötarkoitus (viininvalmistukseen käytettävät rypäleet, syötäväksi tarkoitetut viinirypäleet, kuivattavat rypäleet, taimitarha tai perusrungon emoviiniköynnökset jne.); käytetyt lajikkeet; todistus Ranskan viranomaisten antamasta ennakkoluvasta mainittujen lajikkeiden käyttöön; tuotantokyvyn kehitys sekä kaikki olennaiset tiedot tuen määrästä.
(38)
Tiettyjä suojattuja alkuperänimityksiä varten käyttöön otetuista myynninedistämistuista Ranskan viranomaiset huomauttivat, että CIVDN:n toiminnan rahoittamiseen tarkoitettuja veronluonteisia maksuja koskevasta säädöksestä on tehty kaikki sääntöjen mukaiset ilmoitukset ja että komissio on jo tutkinut ja hyväksynyt sen. Komissio oli nimittäin viimeksi hyväksynyt vuoden 2002 loppuun asti perittävällä veronluonteisella maksulla rahoitetun valtiontukeen N 184/97 (10) kytkeytyvän valtiontuen (”Aides et taxe parafiscales au profit du CIVDN”), jolla muun muassa korvattiin CIVDN:lle aiheutuneita myynninedistämis- ja toimintakustannuksia. Komission saamien tietojen mukaan CIVDN on perinyt kyseiset maksut erikseen komission jo sallimasta tiedotus- ja myynninedistämistoimiin tarkoitetusta veronluonteisesta maksusta. Näin ollen komissio katsoi kyseisessä tutkinnan vaiheessa, ettei aikaisempaa lupaa voitu pitää sellaisena hiljaisesti annettuna lupana, jolla olisi hyväksytty ennakolta kaikki aikaisemmalla luvalla myönnetyn tuen muutokset tai siihen liittyvät lisätoimenpiteet.
(39)
Komissio pyysi Ranskan viranomaisia toimittamaan tarvittavat tiedot näistä tukiohjelmista ja myös muista nykyisin voimassa olevista tukijärjestelyistä, jotka on jätetty mainitsematta ja ilmoittamatta komissiolle, jotta komissio voisi arvioida niiden soveltuvuuden yhteismarkkinoille mainontaan ja myynninedistämiseen myönnettyyn tukeen sovellettavien kielteisten ja myönteisten perusteiden sekä tuen enimmäismäärän perusteella. Tietojen pohjalta on voitava myös arvioida aikaisemmin hyväksytystä ohjelmasta ja tässä päätöksessä käsiteltävistä ilmoittamatta jätetyistä ohjelmista maksetun tuen kasautumisesta mahdollisesti aiheutuneet seuraukset.
(40)
Komissio totesi lisäksi, että kyseiset veronluonteiset maksut olivat rakenteeltaan hyvin samanlaisia kuin komission jo hyväksymät maksut. Kyseisten maksujen perintää koskevista säädöksistä kävi lisäksi ilmi, että maksut koskivat vain määrätyn alueen viinintuotantoa. Tutkintamenettelyn kyseisessä vaiheessa voitiin siis todeta, ettei mistään maahantuodusta tuotteesta peritty eikä ollut aikaisemmin peritty tämänkaltaisia veronluonteisia maksuja.
III. KOLMANSIEN ESITTÄMÄT HUOMAUTUKSET
(41)
Seuraavat huomautukset esittänyt kantelija on pyytänyt luottamuksellista käsittelyä. Esitettyjä perusteluja tarkasteltuaan komissio katsoi, että kantelijan pyyntöä olisi aiheellista noudattaa.
(42)
Kantelijan mukaan kesantopalkkio ja tuki tuotantosuunnan muuttamiseen ovat vain kaksi eri osatekijää samassa tukijärjestelmässä, jonka tavoitteena on vähentää määrätyn tuotannon markkinoille saattamista. Viljelyalojen kesannoinnista ja tuotantosuunnan muuttamisesta myönnettävät tuet olisi laskettava yhteen, jotta voitaisiin arvioida, ovatko ne yhteisön oikeuden mukaisia.
(43)
Kantelija arvioi, että 5 päivänä heinäkuuta 1996 tehdyssä CIVDN:n päätöksessä 96-1 säädettyä Rivesaltes-ohjelman autonomista varainhoitoa ei ole noudatettu, koska kesantopalkkiota on rahoitettu varoilla, joita ei ole saatu yksinomaan vuonna 1996 käyttöön otetusta toimialajärjestölle suoritetuista maksuista. Kesantopalkkioita on kantelijan mukaan rahoitettu yli 11 miljoonalla frangilla CIVDN:n omista varoista. Lisäksi kantelija väittää, että osa myynninedistämistukiin tarkoitetusta maksusta saaduista varoista on käytetty ohjelman, erityisesti kesantopalkkion rahoittamiseen.
(44)
Kantelijan mukaan Pyrénées-Orientalesin yleisneuvosto olisi maksanut CIVDN:lle varainhoitovuoden 2000 alussa 2 miljoonaa frangia kesantopalkkion rahoittamiseen. Lisäksi mainittu yleisneuvosto olisi ilmoittanut lehtensä ”L'accent Catalan” maaliskuun 2003 numerossa maksaneensa kesantopalkkiota ja tuotantosuunnan muuttamista varten maksettujen tukien lisäksi viininviljelijöille Rivesaltes-ohjelman puitteissa suoraan ensin 761 euron ja sitten 1 293 euron suuruisen määrän hehtaaritukea. Tätä tukea ei ole ilmoitettu komissiolle.
(45)
Myynninedistämistukien osalta kantelija arvioi, että siihen liittyvien CIVDN:lle maksettujen veronluonteisten maksujen tuottoja on käytetty CIVDN:n omien tuotteiden eli tiettyjen yritysten menekinedistämiskampanjoiden rahoittamiseen eikä suojattujen alkuperänimitysten eri luokkien menekinedistämiskampanjoiden rahoittamiseen yleisesti. Roussillonin viinien tuottajien toimialakomitea (CIVR), joka tuli selvitystilaan asetetun CIVDN:n tilalle, soveltaa kantelijan mukaan edelleenkin näitä menettelyjä. Nämä tuet ovat kantajan mielestä ristiriidassa yhteisön säännösten kanssa, koska niillä ei ole yleistä etua koskevaa tavoitetta.
(46)
Kantelija väittää, että CIVDN jatkoi vuosina 2001 ja 2002 veronluonteisten maksujen perimistä kauppiailta, ja myös sen seuraajaorganisaatio CIVR alkoi periä joitakin maksuja, mikä oli vastoin kansallista lainsäädäntöä.
IV. RANSKAN ESITTÄMÄT HUOMAUTUKSET
(47)
Ranskan viranomaiset esittivät 16 päivänä kesäkuuta 2003 päivätyllä kirjeellä huomautuksensa komission päätöksestä aloittaa perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdan mukainen menettely, joka koskee ilmoitettua tukea.
(48)
Heti aluksi Ranskan viranomaiset vahvistivat, että kyseisiä järjestelyjä ei ole jatkettu alun perin vahvistetun määräajan jälkeen eli kauemmin kuin viiden vuoden ajan markkinointivuodesta 1996/1997. Komissiolle oli joka tapauksessa ilmoitettu CIVDN:n purkamisesta 14 päivänä joulukuuta 2000 ja 6 päivänä joulukuuta 2001 päivätyillä kirjeillä. CIVDN:n korvannut CIVR ei ole pannut täytäntöön mitään samankaltaisia toimenpiteitä.
1. RIVESALTES-OHJELMA
1.1 KESANTOPALKKIO
(49)
Ranskan viranomaiset selittävät, että toimenpiteen tavoitteena ei ollut viinintuotantokyvyn vähentäminen, vaan tuensaajat olivat sitoutuneet hyväksymään kesannoitujen viljelyalojen tuotannon kaupan pitämisen pöytä- ja maaviineinä eikä suojattuina alkuperänimityksinä. Palkkiota ei myöskään voida pitää komission tavoin pelkkänä toimintatukena, joka olisi verottanut perusteettomasti kassavaroja.
(50)
Itse asiassa palkkion tavoitteena oli tarjota tuensaajille korvaus siitä, että he ovat sitoutuneet luopumaan pitämästä kesannoitujen viljelyalojen tuotantoa kaupan suojattuina alkuperänimityksinä. Se ei siis tuonut tuensaajille lisätuloja vaan yksinomaan korvauksen ansionmenetyksestä.
(51)
Toimenpiteen täytäntöönpanon yhteydessä SAN-tunnuksella ”Rivesaltes” varustettua viiniä tuottavan yhden viiniköynnöshehtaarin tuotanto oli suurimman sallitun sadon perusteella 40 hl, josta luontaisesti makeiden viinien tuotannon osuus oli 25 hl (1 140 FRF/hl) ja pöytä- tai maaviinien tuotannon osuus 15 hl (350 FRF/hl). Tämän mukainen liikevaihto oli 32 250-33 000 FRF/ha. Kesannoinnin jälkeen yhden viiniköynnöshehtaarin tuotanto oli 50 hl pöytä- tai maaviiniä (departementin maataloudellinen keskiarvo), jolloin liikevaihto oli 12 500-17 500 FRF/ha.
(52)
Kesannoinnin jälkeen todettu keskimääräinen erotus (tuottajien ansionmenetys) oli näin ollen noin 15 000 FRF/ha, josta on epäselvyyksien välttämiseksi vähennettävä luontaisesti makeiden viinien valmistuksessa käytettävän alkoholin kustannukset eli 2 000 FRF/25 hl, minkä jälkeen nettoerotukseksi saadaan 13 000 FRF/ha.
(53)
Vaikka otetaan huomioon, että erotus on vuodesta 1999 alkaen pienentynyt luontaisesti makeiden viinien tuottajahinnan laskun vuoksi (900 FRF/hl), se oli joka tapauksessa 6 500 FRF/ha [26 000 FRF (liikevaihto/SAN-viinien tuotantohehtaari) -17 500 FRF (liikevaihto/pöytäviinien tai maaviinien tuotantohehtaari) -2 000 FRF (luontaisesti makeiden viinien valmistukseen käytettävän alkoholin kustannukset)].
(54)
Näin ollen Ranskan viranomaiset katsovat, että kesantopalkkiota ei voida mitenkään pitää toimintatukena, joka tarjoaisi tuensaajille perusteettomia lisätuloja tai verottaisi kassavaroja.
(55)
Lisäksi Ranskan viranomaiset korostavat, että kesantopalkkio ei ole vaikuttanut viinin yhteisen markkinajärjestelyn mekanismeihin tavalla, joka olisi luonut markkinoille häiriöitä. Pyrénées-Orientalesin departementissa ei näin ollen jouduttu markkinointivuosina 1996/1997-1999/2000 turvautumaan kertaakaan pakolliseen tislaukseen. Lisäksi voidaan todeta, että kyseisinä markkinointivuosina esitislattaviksi toimitetut määrät ovat osoitus pöytäviinien ja maaviinien markkinoiden tavanomaisesta toiminnasta.
(56)
Tämän lisäksi Ranskan viranomaiset korostavat tämän toimenpiteen yhteisvastuullisuutta, sillä sitä ei rahoitettu valtion budjettivaroista vaan tuottajien itsensä toimialajärjestölle suorittamista maksuista.
1.2 TUKI TUOTANTOSUUNNAN MUUTTAMISEEN
(57)
Tämä toimenpide oli Ranskan viranomaisten mukaan poikkeuksellinen täydennys viinitarhojen uudistamiseen myönnettävälle kansalliselle tuelle, joka otettiin käyttöön asetuksen (ETY) N:o 2741/89 mukaisesti.
(58)
Ranskan viranomaiset muistuttavat, että viinilajikkeiden osuuden mukauttamista koskeva tuki on järjestely, josta ilmoitettiin ensimmäisen kerran vuonna 1993 (tuki nro N 769/93) ja josta laadittiin kansallisten tukien perättäisissä selvityksissä tietolomake (FR/XXX/05.00/017). Vuotuisen raportin osalta Ranskan viranomaiset selittävät, että asetuksen (ETY) N:o 2741/89 vaaditut tiedot voidaan toimittaa ”jäsenvaltioiden asetuksen (ETY) N:o 822/87 9 artiklan mukaisesti tekemän vuosittaisen ilmoituksen yhteydessä”. Asetuksen (ETY) N:o 822/87 9 artiklassa säädetään kuitenkin, että ”joka vuosi ennen 1 päivää syyskuuta jäsenvaltioiden … on toimitettava komissiolle viinintuotantokyvyn kehitystä koskeva tiedonanto, johon kuuluu luettelo jäsenvaltion alueella olevista viininviljelyksistä” ja että ”komissio esittää neuvostolle joka vuosi ennen 1 päivää joulukuuta... kertomuksen viinintuotantokyvyn kehityksestä.”
(59)
Ranskan viranomaiset muistuttavat, että ne toimittavat vuosittain Euroopan yhteisöjen tilastotoimistolle asetuksen (ETY) N:o 822/87 9 artiklan mukaisesti viininviljelyalojen luettelon, jossa erotellaan eri departementit ja tuotettujen viinirypäleiden lajit (viininvalmistukseen käytettävät rypäleet, kuten määritetyillä alueilla tuotetut laatuviinit (tma-laatuviinit), syötäväksi tarkoitettuja viinirypäleitä tuottavat viiniköynnökset) sekä raivattujen ja istutettujen viiniköynnösten luettelon, jossa erotellaan samalla tavoin eri departementit ja tuotettujen viinirypäleiden lajit. Ranskan viranomaiset ovat toimittaneet komissiolle jäljennökset markkinointivuodelta 1997/1998 lähetetyistä taulukoista. Näin ollen Ranskan viranomaiset katsovat, ettei niitä voida moittia asetuksesta (ETY) N:o 822/87 johtuvien velvollisuuksien laiminlyönnistä.
(60)
Jotta tuotantosuunnan muuttamiseen myönnettävästä tuesta (Rivesaltes-ohjelmasta) saataisiin tarkka ja kattava käsitys, olisi Ranskan viranomaisten mielestä otettava huomioon, että Muscat de Rivesaltes-lajikkeen viljelyalat jätettiin ohjelmassa määrätyn viinitarhojen uudistamiseen myönnettävän täydennystuen ulkopuolelle. Niille myönnettiin vain uudistustukea kansallisen asteikon mukaisten prosenttien verran. Siihen 85 miljoonan frangin määrään, jonka Ranskan viranomaiset ovat maininneet aikaisemmissa ilmoituksissaan, sisältyy kuitenkin 31 miljoonan frangin suuruinen kansallinen tuki Muscat-aloja vastaavien viinitarhojen uudistamiseksi.
(61)
Tietyistä lajikkeista saatujen maaviinien ja Côtes du Roussillon villages -viinien tuotantoalojen tuotantosuunnan muuttamiseen Rivesaltes-ohjelman puitteissa tarkoitettu tuki jakautuu loppujen lopuksi seuraavasti:
a)
Rivesaltes-ohjelman maantieteellisellä soveltamisalueella sijaitsevilla tiloilla, joilla on tietyistä lajikkeista saatujen maaviinien ja Côtes du Roussillon villages -viinien tuotantoaloja, on 2 357 hehtaarille (875 tuottajalle) maksettu viinitarhojen uudistamiseksi tarkoitettua kansallista tukea 57,280 miljoonan frangin edestä.
b)
Näillä 2 357 hehtaarilla toimiville 875 tuottajalle on myönnetty ”poikkeuksellinen” Rivesaltes-ohjelmaan liittyvä kansallisen tuen täydennys 1 238 hehtaarin osalta. Tämän täydennystuen kokonaismäärä on 8,006 miljoonaa frangia, ja se lisätään 28,613 miljoonan frangin suuruiseen, tuotantosuunnan muuttamista varten näille 1 238 hehtaarille maksettuun kansalliseen tukeen.
c)
Ohjelman mukaista täydennystukea on näiden 875 tuottajan osalta maksettu seuraavasti: 662 tuottajalle maksettiin 5 000 frangia/ha 990 hehtaarilta, eli yhteensä 4,950 miljoonaa frangia; 80 tuottajalle myönnettiin 10 000 frangia/ha 133 hehtaarilta, eli yhteensä 1,330 miljoonaa frangia; ja 133 tuottajalle myönnettiin 15 000 frangia/ha 115 hehtaarilta, eli yhteensä 1,726 miljoonaa frangia.
(62)
Ohjelmassa myönnettiin viinitarhojen uudistamiseen kaiken kaikkiaan 36,623 miljoonaa frangia 1 238 hehtaarille ja 875 tuottajalle.
(63)
Yli 33 000 frangia hehtaarilta maksettiin 221 tapauksessa - tällaista tukea myönnettiin yhteensä 166 hehtaarilta 0,883 miljoonan frangin edestä.
(64)
Ranskan viranomaiset lähettivät komissiolle tuotantosuunnan muuttamisissa käytettyjen lajikkeiden luettelon sekä eri säädökset, joilla vahvistettiin tuen vuosittainen määrä.
2. SUOJATTUJEN ALKUPERÄNIMITYSTEN MYYNNINEDISTÄMIS- JA TOIMINTATUET
(65)
Ranskan viranomaiset tarkentavat ensinnäkin, että näitä toimia ei jatkettu 31 päivän joulukuuta 2000 jälkeen.
(66)
Pakollisesta vapaaehtoisesta maksusta (CVO) saatujen tulojen avulla toteutettujen myynninedistämistoimien osalta voidaan todeta, että ne ovat luonteeltaan samanlaisia kuin ilmoitetusta ja komission hyväksymästä veronluonteisesta maksusta (tuet nro N 230/90 (11) ja N 184/97) saatujen tulojen avulla rahoitetut toimet.
(67)
CVO:n perimisestä saaduilla varoilla on näin ollen voitu vahvistaa veronluonteisen maksun tulojen avulla toteutettuja toimia. On itse asiassa käynyt ilmi, että kyseisten viinien menekinedistämistä on tarpeen tehostaa, jotta niiden markkinoita saataisiin kasvatettua nykyisessä, paikallisten viinien menekkiä heikentävässä markkinatilanteessa.
(68)
Tältä osin Ranskan viranomaiset huomauttavat, että menekinedistämistukien rahoittaminen on sallittua 100 prosenttiin asti. Mainontaan myönnettyjen tukien suhteen Ranskan viranomaiset ilmoittavat, että kyse oli SAN-tuotteiden edistämiskampanjoista, jotka rahoitettiin veronluonteisilla maksuilla ja vapaaehtoisilla suorituksilla.
(69)
Ranskan viranomaiset lähettivät vastauksena komission esittämään pyyntöön esimerkkejä myynninedistämismateriaalista.
3. KOMMENTIT KOLMANSIEN OSAPUOLIEN HUOMAUTUKSIIN
(70)
Ranskan viranomaiset vastasivat kolmansien osapuolten esittämiin huomautuksiin 10 päivänä syyskuuta 2004 päivätyllä kirjeellä. Viranomaisten mukaan huomautuksissa viitattiin erityisesti siihen, että tukia olisi käytetty muuhun kuin niille alun perin asetettuun tavoitteeseen asianomaisten kolmansien osapuolten kanssa kilpailevan yrityksen yksinomaisen edun nimissä. Ranskan viranomaiset ilmaisivat tuomitsevansa tällaiset väitteet, jotka asettavat suoraan kyseenalaiseksi eri hallintoelinten moitteettoman toiminnan. Tästä syystä viranomaiset pyysivät komissiota jättämään nämä väitteet huomiotta.
V. ARVIOINTI
1. PERUSTAMISSOPIMUKSEN 87 ARTIKLAN 1 KOHTA
(71)
Perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa määrätään, että mainitussa sopimuksessa määrättyjä poikkeuksia lukuun ottamatta, jäsenvaltion myöntämä taikka valtion varoista muodossa tai toisessa myönnetty tuki, joka vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua suosimalla jotakin yritystä tai tuotannonalaa, ei sovellu yhteismarkkinoille, siltä osin kuin se vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.
(72)
Tukien myöntämishetkellä voimassa olleen asetuksen (ETY) N:o 822/87 76 artiklassa säädetään, että perustamissopimuksen 92, 93 ja 94 artiklaa (sittemmin 87, 88 ja 89 artiklaa) sovelletaan viinialan tuotteiden tuotantoon ja kauppaan, jollei mainitun asetuksen säännöksistä muuta johdu.
1.1 VALTION VAROISTA RAHOITETUN VALIKOIVAN EDUN OLEMASSAOLO
(73)
Tukina pidetään toimenpiteitä, jotka toteutettuna muodossa tai toisessa voivat suosia yrityksiä suoraan tai epäsuorasti tai jotka on katsottava taloudelliseksi eduksi, jota edunsaajayritys ei olisi saavuttanut tavanomaisissa markkinaolosuhteissa.
(74)
Kyseessä olevien maksujen luonteen osalta komissio panee merkille, että niiden vaikutusten aikaansaamiseksi ne edellyttivät viranomaisten antamaa säädöstä ja että näin saadut varat toimivat valtion tukeman politiikan täytäntöönpanon välineenä. Ei ole myöskään varmaa, että tukien saajilta olisi aina edellytetty tässä päätöksessä tarkasteltujen maksujen suorittamista. Näistä syistä ne eivät täytä yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössään (12) ehdottamia kriteereitä, joiden perusteella ne eivät kuulu perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan. Tämän vuoksi komissio katsoo, että kyse on veronluonteisista maksuista, toisin sanoen julkisista varoista.
(75)
Tukina on, yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan, pidettävä myös toimenpiteitä, jotka erilaisissa muodoissaan keventävät yrityksen talousarvioon tavallisesti sisältyviä maksuja ja joilla tämän johdosta on - olematta kuitenkaan avustuksia sanan varsinaisessa merkityksessä - avustuksen luonnetta vastaava luonne ja sen vaikutuksia vastaavat vaikutukset (13).
(76)
Tuen olemassaolo ja varsinkin tuen tyyppi on vahvistettava Rivesaltes-ohjelman mahdollisten tuensaajien ja tiettyjen suojattujen alkuperänimitysten myynninedistämis- ja toimintatukia varten toimialajärjestölle suoritettavien maksujen sekä näiden rahoituksen tasolla. Tarkasteltavana olevassa tapauksessa myönnetty tuki suosi eräitä yrityksiä siinä mielessä, että tukea myönnettiin ainoastaan tietyillä määrätyillä alueilla toimiville SAN-viinien tuottajille.
1.2 VAIKUTUS KAUPPAAN
(77)
Jotta voitaisiin määritellä, kuuluuko tuki perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, on lopuksi selvitettävä, onko se omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.
(78)
Tuomioistuin on todennut, että kun valtion taloudellinen tuki vahvistaa yrityksen asemaa jäsenvaltioiden välisessä kaupassa muihin, kilpaileviin yrityksiin verrattuna, tuen on katsottava vaikuttavan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan (14).
(79)
Viinin yhteisen markkinajärjestelyn olemassaolo näyttää todistavan selvästi, että jäsenvaltioiden välillä käydään kauppaa kyseisen alan tuotteilla.
(80)
Seuraavassa taulukossa kuvataan Ranskan ja muiden jäsenvaltioiden välistä viinialan tuotteiden kauppaa mainittujen Ranskassa sovellettujen tuotantosuunnan muutosohjelmien kahtena viimeksi kuluneena täytäntöönpanovuonna.
Viini
1999/2000
Yhteisön 30.4.2004 muodostaneet jäsenvaltiot
Ranska
Käytettävissä oleva tuotanto
168 076 000 hl
54 271 000 hl
Vienti yhteisön 30.4.2004 muodostaneisiin jäsenvaltioihin
-
15 500 000 hl
Tuonti yhteisön 30.4.2004 muodostaneista jäsenvaltioista
-
5 700 000 hl
(81)
Myönnetyt tuet ovat siis omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ja vääristämään tai uhkaamaan vääristää kilpailua, sikäli kuin ne suosivat tiettyjä viinialan kansallisia tuotannonaloja muiden jäsenvaltioiden tuotannon kustannuksella. Viiniala on yhteisön tasolla erittäin avoin kilpailulle ja sen vuoksi hyvin herkkä kaikille jonkin tietyn jäsenvaltion tuotantoa suosiville toimenpiteille.
1.3 PÄÄTELMÄT TUEN PERUSTAMISSOPIMUKSEN 87 ARTIKLAN 1 KOHDASSA TARKOITETUSTA LUONTEESTA
(82)
Komissio katsoo edellä esitettyjen selvitysten perusteella, että tietyillä määritellyillä alueilla toimivia SAN-viinien tuotantoyrityksiä suosivat toimenpiteet tarjoavat näille yrityksille julkisista varoista rahoitetun edun, joista muut toimijat eivät voi hyötyä ja joka vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua suosimalla tiettyjä yrityksiä ja tiettyjä tuotannonaloja ja saattaa näin ollen vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. Tästä syystä toimenpide on perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua tukea.
2. TUKIEN SOVELTUVUUS YHTEISMARKKINOILLE
(83)
Perustamissopimuksen 87 artiklassa määrätään kuitenkin poikkeuksista yleisperiaatteeseen, jonka mukaan valtiontuet ovat perustamissopimuksen vastaisia, vaikka eräitä näistä poikkeuksista ei tässä tapauksessa voi selvästikään soveltaa, varsinkaan niitä, joista määrätään mainitun artiklan 2 kohdassa. Myöskään Ranskan viranomaiset eivät ole vedonneet niihin.
(84)
Perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan poikkeuksia on tulkittava tiukasti tarkasteltaessa alueelliseen tai alakohtaiseen käyttöön tarkoitettuja tukiohjelmia tai yksittäisiä tapauksia, joihin sovelletaan yleisiä tukijärjestelmiä. Kyseisiä tukia voidaan myöntää vain, jos komissio voi varmistua siitä, että tuki on välttämätöntä jonkin kyseessä olevan tavoitteen saavuttamiseksi. Poikkeusten myöntäminen tuille ilman tällaista vastinetta haittaisi jäsenvaltioiden välistä kauppaa ja aiheuttaisi kilpailun vääristymiä, joita ei voida perustella yhteisön edulla, ja poikkeukset soisivat vastaavasti aiheettomia etuja tiettyjen jäsenvaltioiden toimijoille.
(85)
Komissio katsoo, että kyseessä olevia tukia ei ole tarkoitettu taloudellisen kehityksen edistämiseen alueilla, joilla elintaso on poikkeuksellisen alhainen tai joilla vajaatyöllisyys on vakava ongelma 87 artiklan 3 kohdan a alakohdan mukaisesti. Tuen tarkoituksena ei ole liioin perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan b alakohdassa mainittu Euroopan yhteistä etua koskevan tärkeän hankkeen edistäminen tai jäsenvaltion taloudessa olevan vakavan häiriön poistaminen. Tukea ei myöskään ole tarkoitettu edistämään kulttuuria tai kulttuuriperintöä 87 artiklan 3 kohdan d alakohdassa tarkoitetulla tavalla.
(86)
Perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaan yhteismarkkinoille soveltuvana voidaan pitää tukea tietyn taloudellisen toiminnan tai talousalueen kehityksen edistämiseen, jos tuki ei muuta kaupankäynnin edellytyksiä yhteisen edun kanssa ristiriitaisella tavalla. Mainitussa kohdassa tarkoitetun poikkeuksen myöntämiseksi tukien on edistettävä asianomaisen alan kehitystä.
2.1 TUKIEN SÄÄNTÖJENVASTAISUUS
(87)
Komissio toteaa, että Ranskan viranomaiset eivät ole antaneet sille perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdan mukaisesti tietoja tarkasteltavina olevien tukien käyttöön ottamisesta. Asetuksen (EY) N:o 659/1999 1 artiklan f alakohdassa sääntöjenvastainen tuki määritellään uudeksi tueksi, joka on otettu käyttöön perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdan vastaisesti. Valtiontukia koskeva ilmoitusvelvollisuus vahvistetaan asetuksen (EY) N:o 659/1999 (15) 1 artiklan c alakohdassa.
(88)
Koska Ranskan toteuttamat toimenpiteet sisältävät valtiontukea, kyse on uusista tuista, joita ei ole annettu komission tietoon, minkä vuoksi ne ovat perustamissopimuksen mukaisesti sääntöjenvastaisia.
2.2 ILMOITTAMATTA JÄTETTYIHIN TOIMENPITEISIIN SOVELLETTAVIEN SUUNTAVIIVOJEN MÄÄRITTELY
(89)
Maatalouden suuntaviivojen 23.3 kohdan ja valtiontuen sääntöjenvastaisuuden arvioinnissa sovellettavien sääntöjen määräytymisestä annetun komission ilmoituksen (16) mukaan asetuksen (EY) N:o 659/1999 1 artiklan f kohdassa tarkoitettu sääntöjenvastainen tuki on arvioitava tuen myöntämishetkellä voimassa olevien sääntöjen ja suuntaviivojen mukaisesti.
(90)
Maatalouden suuntaviivoja on sovellettu 1 päivästä tammikuuta 2000 alkaen. Näin ollen kyseisen päivämäärän jälkeen myönnettyä tukea olisi tarkasteltava mainittujen suuntaviivojen mukaisesti. Ennen kyseistä päivämäärää myönnettyä tukea olisi sen sijaan tarvittaessa tarkasteltava ennen 1 päivää tammikuuta 2000 sovellettujen säännösten ja käytännön mukaisesti.
(91)
Maatalouden suuntaviivojen 3.2 kohdassa määrätään, että vaikka perustamissopimuksen 87, 88 ja 89 artiklaa sovelletaan sellaisenaan yhteisten markkinajärjestelyjen piiriin kuuluviin aloihin, niiden soveltaminen riippuu kuitenkin asianomaisissa asetuksissa vahvistetuista säännöksistä. Toisin sanoen jäsenvaltion turvautumista perustamissopimuksen 87, 88 ja 89 artiklan määräyksiin ei voida asettaa etusijalle asianomaisesta yhteisestä markkinajärjestelystä annetun asetuksen säännöksiin nähden (17). Komission on myös tutkittava, häiritseekö tuki kyseisten markkinoiden asianmukaista toimintaa, minkä vuoksi se olisi yhteismarkkinoille soveltumaton.
(92)
Rivesaltes-ohjelmasta myönnettiin tukia 1 päivän tammikuuta 1997 ja 31 päivän heinäkuuta 2000 välisenä aikana, toisin sanoen ennen kuin viinin yhteisestä markkinajärjestelystä 17 päivänä toukokuuta 1999 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 1493/1999 tuli voimaan 1 päivänä elokuuta 2000. Koska nämä toimenpiteet kuuluvat viinin yhteisen markkinajärjestelyn soveltamisalaan, niitä on arvioitava kyseisenä ajankohtana voimassa olleiden säännösten eli asetuksen (ETY) N:o 822/87 perusteella.
(93)
Tiettyjä suojattuja alkuperänimityksiä varten käyttöön otetuista myynninedistämistuista, joita ei Ranskan viranomaisten mukaan jatkettu 31 päivän joulukuuta 2000 jälkeen, voidaan todeta, että myönnettyjen tukien soveltuvuus yhteismarkkinoille on tarkistettava EY:n perustamissopimuksen liitteessä I lueteltujen ja tiettyjen liitteeseen I kuulumattomien tuotteiden mainontaan myönnettävästä valtiontuesta annettujen suuntaviivojen (18) mukaisesti. Näiden suuntaviivojen 70 kohdassa määrätään, että asetuksen (EY) N:o 659/1999 1 artiklan f kohdassa tarkoitetut sääntöjenvastaiset tuet arvioidaan tuen myöntämishetkellä voimassa olevien sääntöjen ja suuntaviivojen mukaisesti.
(94)
Veronluonteisella maksulla rahoitettujen valtiontukien osalta voidaan todeta, että komission on tutkittava kyseisillä tuilla rahoitetut toimet ja itse tukien rahoittamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt.
2.3 ANALYSOINTI SOVELLETTAVIEN SÄÄNNÖSTEN PERUSTEELLA
2.3.1 Tuet
2.3.1.1 Kesantopalkkio
(95)
Kesantopalkkio rahoitettiin viranomaisten pakolliseksi tekemällä toimialajärjestölle suoritettavalla maksulla viiniviljelmien tuotantosuunnan muuttamiseksi. Palkkion tarkoituksena oli korvata tuottajille tulonmenetykset, jotka johtuivat näiden tekemästä sitoumuksesta luopua suojatusta alkuperänimityksestä ”Rivesaltes” ja suunnata tuotantonsa pöytä- ja maaviinien valmistukseen.
(96)
Ranskan tukiohjelmasta myönnettyjen kaltaisista kesantopalkkioista ei kuitenkaan säädetty yhteisessä markkinajärjestelyssä eikä varsinkaan asetuksessa (ETY) N:o 456/80. Asetuksessa säädettiin yksinomaan väliaikaista ja lopullista tuotannosta luopumista koskevasta palkkiosta, joka maksetaan tuottajalle silloin, kun tämä päättää osallistua viinintuotantokyvyn vähentämiseen erityisesti viiniköynnöksiä raivaamalla.
(97)
Komissio toteaa, että Ranskassa käyttöön otetun toimenpiteen tavoitteena ei ollut viinin tuotannon vähentäminen vaan ainoastaan suojatusta alkuperänimityksestä ”Rivesaltes” luopuminen. Tästä voidaan päätellä, että koska viinintuotantokyky ei vähentynyt ja koska palkkiolla ei rahoitettu ainuttakaan tuotannosta luopumiseen liittyvää hanketta, toimenpide ei kuulu entisen yhteisen markkinajärjestelyn soveltamisalaan.
(98)
Vaikkei asetusta (ETY) N:o 456/80 voida soveltaa, koska tuotannosta ei luovuttu, toimenpidettä on tarkasteltava muiden valtiontukia koskevien horisontaalisten säännösten perusteella. Asetuksen (ETY) N:o 456/80 17 artiklassa tarkennettiinkin, että mainitun asetuksen säännökset eivät ole esteenä kansallisissa laeissa säädettyjen, samankaltaisiin tavoitteisiin kuin mainitun asetuksen tavoitteet tähtäävien tukien myöntämiselle, jollei perustamissopimuksen 92, 93 ja 94 artiklan (sittemmin 87, 88 ja 89 artiklan) tarkastelusta muuta johdu.
(99)
Tarkasteltavana olevassa toimenpiteessä ei edellytetty tuotannosta luopumista. Sitä ei siis voida rinnastaa toimenpiteisiin, joiden tavoitteet vastaavat asetuksen (ETY) N:o 346/80 tavoitteita eli viinintuotantokyvyn vähentämistä.
(100)
Ranskan viranomaiset ovat itse selittäneet, että toimenpiteen tavoitteena ei ollut viinintuotantokyvyn vähentäminen, vaan tuensaajat olivat sitoutuneet hyväksymään kesannoitujen viljelyalojen tuotannon kaupan pitämisen pöytä- ja maaviineinä eikä suojattuina alkuperänimityksinä.
(101)
Ranskan viranomaiset tarkentavat, että palkkion tavoitteena oli tarjota tuensaajille korvaus siitä, että he ovat sitoutuneet luopumaan pitämästä kesannoitujen viljelyalojen tuotantoa kaupan suojattuina alkuperänimityksinä. Se ei viranomaisten mukaan siis tuonut tuensaajille lisätuloja vaan yksinomaan korvauksen ansionmenetyksestä. Palkkiota ei myöskään voida pitää pelkkänä toimintatukena, joka olisi verottanut perusteettomasti kassavaroja.
(102)
Komissio katsoo kuitenkin vastoin Ranskan viranomaisten väitettä, että kansallisen tuen tavoitteena oli helpottaa tuottajien taloudellista tilannetta, ja yrittäjinä nämä saattoivat vapaasti päättää, sitoutuvatko ne sellaiseen puhtaasti kaupalliseen toimintaan, jonka kustannukset muodostuivat elinkeinon harjoittamisesta aiheutuneista menoista. Taloudellisten toimijoiden vapaasti valitsemasta ansionmenetyksestä maksettava valtion korvaus on itse asiassa valtiontuki, jolla lievennetään tällaisesta toiminnasta aiheutuvia taloudellisia seurauksia.
(103)
Komission ennen 1 päivänä tammikuuta 2000 annettuja maatalouden suuntaviivoja noudattaman käytännön ja yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön (19) mukaan toimintatuet ovat tukia, joiden tarkoituksena on vapauttaa yritys kuluista, joista sen olisi pitänyt itse vastata juoksevassa hallinnossaan tai tavanomaisessa toiminnassaan. Yhteisöjen tuomioistuin muistuttaa, että sen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan toimintatukia ei voida missään tapauksessa pitää perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaisesti yhteismarkkinoille soveltuvina, jos vaarana on, että ne muuttavat kaupankäynnin edellytyksiä yhteisen edun kanssa ristiriitaisella tavalla.
(104)
Sama periaate toistetaan maatalouden suuntaviivojen 3.5 kohdassa, jonka mukaan yksinomaan tuottajien taloudellisen aseman parantamiseen tarkoitetut yksipuoliset valtiontuet, jotka eivät millään tavoin edistä alan kehitystä, sekä erityisesti pelkästään hinnan, määrän, tuotantoyksikön tai tuotantovälineyksikön perusteella myönnettävät tuet katsotaan toimintatuiksi, jotka eivät sovellu yhteismarkkinoille. Mainitussa 3.5 kohdassa todetaan lisäksi kyseisten tukien luonteeseen kuuluvan, että ne todennäköisesti vaikuttavat myös yhteisten markkinajärjestelyjen mekanismeihin.
(105)
Komissio huomauttaa, että tuki oli hehtaarikohtaista ja sitä myönnettiin vuosittain tuotannon jatkamisen perusteella, joten se liittyi läheisesti tuotetun viinin määrään.
(106)
Sen vuoksi komissio katsoo, että kesantopalkkio on toimintatukea, joka on omiaan vaikuttamaan myös viinin yhteisten markkinajärjestelyjen mekanismeihin. Tästä syystä se on sovellettavien markkina- ja kilpailusääntöjen vastainen.
2.3.1.2 Tuki varsinaiseen tuotantosuunnan muutokseen
(107)
Asetuksen (ETY) N:o 822/87 14 artiklassa säädettiin, että kansallisen tuen antaminen viiniviljelmille on kiellettyä 1 päivästä syyskuuta 1998 alkaen, paitsi jos se vastaa sellaisia vaatimuksia, joilla voidaan erityisesti saavuttaa tuotantomäärän vähentämisen tavoite tai tuotannon laadun parantamisen tavoite ilman tuotannon määrän kasvua.
(108)
Asetuksessa (ETY) N:o 2741/89 vahvistetaan perusteet, joiden mukaan perustamissopimuksen 92, 93 ja 94 artiklan (sittemmin 87, 88 ja 89 artiklan) mukaisesti hyväksyttäviä viininviljelmäalojen istuttamista koskevia kansallisia tukihankkeita on tarkasteltava.
(109)
Asetuksen 2 artiklan mukaan kansallisten tukihankkeiden on osoitettava selkeästi, että asetuksen (ETY) N:o 822/87 14 artiklan 2 kohdan toisessa luetelmakohdassa tarkoitettua, tuotannon määrän vähentämistä tai laadun parantamista tuotantoa lisäämättä koskevaa tavoitetta noudatetaan.
(110)
Mainitun asetuksen 3 artiklassa säädetään, että istuttamiseen on käytettävä lajiketta, joka kyseisessä maaperässä ei ole tuottavuudeltaan korkeana pidetty, on tunnustettu laatua parantavaksi ja on kansallisten viranomaisten erityisesti kyseessä olevaan tukihankkeeseen hyväksymä.
(111)
Ranskan viranomaiset muistuttivat, että ne toimittavat vuosittain Euroopan yhteisöjen tilastotoimistolle asetuksen (ETY) N:o 822/87 9 artiklan mukaisesti viininviljelyalojen luettelon, jossa erotellaan eri departementit ja tuotettujen viinirypäleiden lajit (viininvalmistukseen käytettävät rypäleet, kuten määritetyillä alueilla tuotetut laatuviinit (tma-laatuviinit), syötäväksi tarkoitettuja viinirypäleitä tuottavat viiniköynnökset) sekä raivattujen ja istutettujen viiniköynnösten luettelon, jossa erotellaan samalla tavoin eri departementit ja tuotettujen viinirypäleiden lajit. Ranskan viranomaiset ovat toimittaneet komissiolle jäljennökset markkinointivuodelta 1997/1998 lähetetyistä taulukoista.
(112)
Ranskan viranomaiset ovat toimittaneet komissiolle tuotantosuunnan muuttamisissa käytettyjä lajikkeita koskevia tietoja, joiden perusteella komissio voi todeta, että johdanto-osan 107-110 kappaleissa mainitut edellytykset ovat täyttyneet. Komissio on näiden tietojen pohjalta voinut jo aiemminkin todeta, että kyseiset lajikkeet vastaavat tukien myöntämisen hetkellä sovellettavassa yhteisön lainsäädännössä edellytettyjä ominaisuuksia.
(113)
Komission asetuksen (ETY) N:o 2741/89 5 artiklassa säädetään, että istutettua viiniköynnöshehtaaria kohti myönnetyn tuen määrä ei saa ylittää 30 prosenttia todellisista raivaus- ja istutuskustannuksista. Tuen myöntämisessä huomioon otettavat kustannukset voitaisiin määritellä kullakin alueella kiinteämääräisinä, erityisesti geomorfologisten ominaisuuksien perusteella.
(114)
Ranskan viranomaisten toimittamien ensimmäisten tietojen mukaan viranomaiset maksoivat, kaikki rahoitustuet yhteenlaskettuina, 29,11 prosenttia tosiasiallisesti toteutetun tuotantosuunnan muutoksen kustannuksista. Näin ollen Ranskan viranomaiset päättelevät, että tuen kokonaismäärä ei ylittänyt yhteisön lainsäädännössä vahvistettua 30 prosentin enimmäismäärää.
(115)
Asetuksen (ETY) N:o 2741/89 5 artiklan mukaan tuotantosuunnan muutoskustannusten laskentaperusteena on istutettua viiniköynnöshehtaaria kohti myönnetyn tuen todellinen määrä. Tämän säännöksen perusteella muutoskustannuksia ei lasketa kaikkien ohjelmassa toteutettujen tuotantosuunnan muutostoimenpiteiden yhteenlaskettuina kustannuksina eikä tämän seurauksena myöskään muutostoimenpiteiden keskimääräisinä kokonaiskustannuksina hehtaaria kohti.
(116)
Komissio toteaa, että koska Ranskan viranomaisten korvaamat hehtaarikohtaiset kustannukset olivat 110 000 frangia hehtaarilta, myönnetyn tuen enimmäisrajaksi olisi pitänyt tässä tapauksessa asettaa 33 000 frangia hehtaarilta ja 30 prosenttia kullekin yksittäiselle tuottajalle aiheutuneista tosiasiallisista kustannuksista.
(117)
Ranskan viranomaisten toimittamista uusista tiedoista käy ilmi, että ohjelmassa myönnettiin viinitarhojen tuotantosuunnan muuttamiseen kaiken kaikkiaan 36,623 miljoonaa frangia 1 238 hehtaarille ja 875 tuottajalle. Yli 33 000 frangia hehtaarilta maksettiin 221 tapauksessa - tällaista tukea myönnettiin yhteensä 166 hehtaarilta 883 000 miljoonan frangin edestä.
(118)
Komissio toteaa, että tuki, joka ylittää 30 prosenttia tosiasiallisista kustannuksista ja/tai 33 000 frangin suuruisen hehtaarikohtaisen enimmäismäärän yksittäistapauksissa, on sovellettavien sääntöjen vastaista valtiontukea.
2.3.1.3. Tietyille suojatuille alkuperänimityksille myönnetyt myynninedistämistuet ja toimintatuet
(119)
Komissio on viimeksi hyväksynyt vuoden 2002 loppuun asti perittävällä veroluonteisella maksulla rahoitetun valtiontukeen nro N 184/97 kytkeytyvän valtiontuen, jolla muun muassa korvattiin CIVDN:lle aiheutuneita myynninedistämis- ja toimintakustannuksia. Alun perin komissio hyväksyi kyseisen järjestelyn vuonna 1990 valtiontuen nro N 230/90 yhteydessä. Komissio oli tuolloin todennut, että yleiseen edistämiseen tarkoitetut tuet, joiden tavoitteena oli parantaa ja lujittaa luontaisesti makeiden viinien tuoteimagoa kuluttajien keskuudessa sekä edistää niiden myyntiä, oli myönnettävä maataloustuotteiden ja tiettyjen muiden ETY:n perustamissopimuksen liitteeseen II kuulumattomien tuotteiden, kalastustuotteet pois luettuina, mainonnan kansallisesta tukijärjestelmästä annetun puiteasiakirjan (20) määräysten mukaisesti. Lisäksi komissio katsoi, että CIVDN:n hallinnollisista menoista aiheutuvia kuluja ei voitu pitää varsinaisina tukina.
(120)
Komissio on sitä mieltä, ettei valtiontuen nro N 184/97 yhteydessä annettua lupaa voida pitää sellaisena hiljaisesti annettuna lupana, jolla olisi hyväksytty ennakolta kaikki aikaisemmalla luvalla myönnetyn tuen muutokset tai, kuten tässä tapauksessa, siihen liittyvät lisätoimenpiteet.
(121)
Ranskan viranomaiset ovat kuitenkin vahvistaneet, että CVO:sta saatujen tulojen avulla toteutetut myynninedistämistoimet olivat luonteeltaan samanlaisia kuin ilmoitetusta ja komission hyväksymästä veronluonteisesta maksusta saaduilla tuloilla rahoitetut toimet. Ranskan viranomaisten mukaan kyse oli siis pelkästään toimenpiteen kokonaisbudjetin lisäämisestä.
(122)
Koska kyseisten tukien myöntämiseen on sovellettu samoja edellytyksiä, komissio voi valtiontukea nro N 184/97 koskeneeseen päätökseensä viitaten tehdä sen johtopäätöksen, että uusilla maksuilla rahoitetut suojatuille alkuperänimityksille myönnetyt myynninedistämistuet ja toimintatuet ovat sovellettavien kilpailusääntöjen mukaisia.
(123)
Komissio panee merkille kolmansien osapuolten huomautukset, joiden mukaan rahoitetut toimet olivat maataloustuotteiden mainontaan myönnettäviin tukiin sovellettavien kilpailusääntöjen vastaisia, koska niitä maksettiin vain tietyille yrityksille. Tämän väitteen tueksi toimitetuista tositteista käy kuitenkin pikemminkin ilmi, että mainitut myynninedistämistoimenpiteet ovat rinnastettavissa teknisen avun toimiin, joita voidaan hyvin toteuttaa viininviljelijöiden hyväksi.
2.3.2 Tukien rahoittaminen
(124)
Komissio katsoo yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön (21) mukaisesti yleensä, että tuen rahoittamisella pakollisilla maksuilla voi olla varsinaisen tuen tarkoituksen ylittävä suojavaikutus. Kyseessä olevat maksut ovat pakollisia maksuja. Saman oikeuskäytännön mukaan komissio katsoo, ettei tukea voida rahoittaa veronluonteisin maksuin, joita peritään myös muiden jäsenvaltioiden tuontituotteilta.
(125)
Komissio on jo todennut, erityisesti valtiontuen nro N 184/97 yhteydessä, että Ranskan viranomaisten käyttöön ottamaa järjestelmää ei sovellettu tuontituotteisiin.
(126)
Tarkasteltavina olevien veronluonteisten maksujen käyttöönottamisesta laadituista asiakirjoista ilmenee, että maksut koskevat ainoastaan Pyrénées-Orientalesin alueen luontaisesti makeiden SAN-viinien tuotantoa. Kesantopalkkio rahoitettiin puolestaan maksulla, jota perittiin yksinomaan kyseisen toimenpiteen soveltamisalaan kuuluvien viinien alueellisesta tuotannosta eikä siis tuontituotteista.
(127)
Näin ollen voidaan todeta, että tämänkaltaisia veronluonteisia maksuja ei peritä eikä ole aikaisemmin peritty mistään tuontituotteesta.
VI. PÄÄTELMÄ
(128)
Valtiontuki, jonka Ranska on pannut täytäntöön kesantopalkkiona, jota myönnetään ranskalaisille viinintuottajille, jotka sitoutuvat satovuosiksi 1996-2000 luopumaan suojatusta alkuperänimityksestä Rivesaltes tai Grand Roussillon, ei sovellu yhteismarkkinoille.
(129)
Valtiontuki, jonka Ranska on pannut täytäntöön SAN-viiniviljelmien tuotantosuunnan muuttamiseen tähtäävän, satovuosina 1996-2000 sovellettavan Rivesaltes-ohjelman muodossa, ja joka yksittäistapauksissa ylittää 30 prosenttia tosiasiallisista kustannuksista ja/tai 5 030,82 euron (33 000 frangin) suuruisen hehtaarikohtaisen enimmäismäärän, ei sovellu yhteismarkkinoille.
(130)
Valtiontuki, jonka Ranska on 1 päivän tammikuuta 1998 ja 31 päivän joulukuuta 2000 välisenä aikana pannut täytäntöön myynninedistämis- ja toimintatukina suojattujen alkuperänimitysten Rivesaltes, Grand Roussillon, Muscat de Rivesaltes ja Banyuls hyväksi, on perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan nojalla yhteismarkkinoille soveltuva.
(131)
Kyseisiä toimenpiteitä ei ole ilmoitettu komissiolle perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdan mukaisesti, joten ne ovat asetuksen (EY) N:o 659/1999 1 artiklan f kohdassa tarkoitettuja sääntöjenvastaisia tukia.
(132)
Komissio pahoittelee, että Ranska on pannut kyseessä olevat tuet täytäntöön perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdan vastaisesti.
(133)
Sellaisten tukien osalta, jotka toteutetaan odottamatta komission lopullista päätöstä, on muistutettava, että koska perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdassa määritellyt menettelysäännöt ovat luonteeltaan määrääviä, ja yhteisöjen tuomioistuin on todennut näiden sääntöjen välittömän oikeusvaikutuksen asiassa 77/72, Carmine Capolongo v. Azienda Agricola Maya, 19 päivänä kesäkuuta 1973 antamassaan tuomiossa (22), asiassa 120/73, Gebrueder Lorenz GmbH v. Saksa, 11 päivänä joulukuuta 1973 antamassaan tuomiossa (23) ja asiassa 78/76, Steinicke et Weinlig v. Saksa, 22 päivänä maaliskuuta 1977 antamassaan tuomiossa (24), kyseessä olevan tuen (asia C-354/90, Elintarvikkeiden ulkomaankaupan kansallinen liitto ja muut v. Ranska, 21 päivänä marraskuuta 1991 annettu tuomio (25) sääntöjenvastaisuutta ei voida korjata jälkikäteen.
(134)
Yhteisöjen tuomioistuin on muistuttanut, että kun tukitoimenpide, jonka rahoitustapa on sen oleellinen osa, on pantu täytäntöön ilmoitusvelvollisuutta noudattamatta, kansallisten tuomioistuinten on periaatteessa määrättävä nimenomaan kyseisen tuen rahoittamiseksi perittyjen verojen tai maksujen takaisinmaksusta. Lisäksi se on muistuttanut, että kansallisten tuomioistuinten tehtävänä on turvata oikeussubjektien oikeudet, kun kansalliset viranomaiset rikkovat perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdan viimeisessä virkkeessä tarkoitettua tukien täytäntöönpanon kieltoa, jolla on välitön oikeusvaikutus. Todettuaan tällaisen rikkomisen, johon oikeussubjektit voivat vedota, kansallisten tuomioistuinten on toteutettava kansallisen lainsäädäntönsä mukaiset tarpeelliset toimet, jotka koskevat niin kyseisten tukitoimenpiteiden täytäntöönpanosäädösten lainvoimaisuutta kuin myönnetyn rahoitustuen takaisin perintää (26).
(135)
Jos sääntöjenvastaiset tuet eivät sovellu yhteismarkkinoille, asetuksen (EY) N:o 659/1999 14 artiklan 1 kohdassa säädetään komission päätöksestä, jonka mukaan kyseessä olevan jäsenvaltion on toteutettava tarvittavat toimenpiteet tuensaajalle myönnetyn tuen takaisinperimiseksi. Takaisinperintä on välttämätöntä, jotta aiemmin vallinnut tilanne voidaan palauttaa ennalleen poistamalla kaikki taloudelliset edut, joista sääntöjenvastaisesti myönnetyn tuen edunsaajat olivat aiheettomasti hyötyneet tuen myöntämispäivästä alkaen.
(136)
Asetuksen (EY) N:o 659/1999 14 artiklan 2 kohdassa säädetään, että takaisinperittävään tukeen sisältyvät korot, jotka lasketaan komission vahvistaman soveltuvan korkotason perusteella. Korot lasketaan siitä päivästä alkaen, jona sääntöjenvastainen tuki saatettiin tuensaajan käyttöön.
(137)
Tuet on perittävä takaisin Ranskan lainsäädännön menettelyitä noudattaen. Takaisinperittäviin määriin sisältyvät korot, jotka lasketaan tuen maksupäivästä tuen tosiasialliseen takaisinperintäpäivään. Korot lasketaan viite- ja diskonttokorkojen vahvistamismenetelmää käyttämällä saadun komission viitemäärän mukaan (27).
(138)
Komission käytettävissä ei ole tietoja kesantopalkkion puitteissa myönnettyjen tukien kokonaismäärästä, koska sillä ei ole tietoja myöskään tulojen määristä eikä tuen kohteena olleesta hehtaarimäärästä. Komissio panee merkille kolmansien osapuolten huomautukset, joiden mukaan kesantopalkkiota olisi rahoitettu Ranskan viranomaisten ilmoittamatta jättämällä täydentävällä valtiontuella, mutta tarkentaa, että nämä huomautukset eivät muuta komission päätelmiä. Komission käytettävissä olevien tietojen mukaan tuotantosuunnan muuttamiseen myönnettävän tuen rahoittamiseen tarkoitetun valtiontuen määrä oli 11,01 miljoonaa euroa.
(139)
Tämä päätös ei rajoita niitä seurauksia, jotka komissio määrää tarvittaessa yhteisen maatalouspolitiikan rahoittamiseksi Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukiosaston (EMOTR) mukaisesti,
ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
1 artikla
1. Valtiontuki, jonka Ranska on pannut täytäntöön kesantopalkkiona, jota myönnetään ranskalaisille viinintuottajille, jotka sitoutuvat satovuosiksi 1996-2000 luopumaan suojatusta alkuperänimityksestä (SAN) Rivesaltes tai Grand Roussillon, ei sovellu yhteismarkkinoille.
2. Valtiontuki, jonka Ranska on pannut täytäntöön SAN-viiniviljelmien tuotantosuunnan muuttamiseen tähtäävän, satovuosina 1996-2000 sovellettavan Rivesaltes-ohjelman muodossa, ja joka yksittäistapauksissa ylittää 30 prosenttia tosiasiallisista kustannuksista ja/tai 5 030,82 euron (33 000 frangin) suuruisen hehtaarikohtaisen enimmäismäärän, ei sovellu yhteismarkkinoille.
3. Valtiontuki, jonka Ranska on 1 päivän tammikuuta 1998 ja 31 päivän joulukuuta 2000 välisenä aikana pannut täytäntöön myynninedistämis- ja toimintatukina suojattujen alkuperänimitysten Rivesaltes, Grand Roussillon, Muscat de Rivesaltes ja Banyuls hyväksi, on perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan nojalla yhteismarkkinoille soveltuva.
2 artikla
1. Ranskan on toteutettava tarvittavat toimenpiteet 1 artiklan 1 ja 2 kohdassa tarkoitettujen yhteismarkkinoille soveltumattomien tukien perimiseksi takaisin tuensaajilta.
Tuki on maksettava takaisin viipymättä kansallisen oikeuden mukaisten menettelyjen mukaisesti, jos niissä mahdollistetaan päätöksen välitön täytäntöönpano. Takaisinperittävään tukeen sisällytetään korko alkaen siitä, kun tuki asetettiin tuensaajien käyttöön, tuen todelliseen takaisinperintään asti. Korot lasketaan viite- ja diskonttokorkojen vahvistamismenetelmää käyttämällä saadun komission viitemäärän mukaan.
2. Edellä 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen yhteismarkkinoille soveltumattomien tukien takaisin perimiseksi Ranskan on annettava komissiolle tiedoksi kyseisen toimenpiteen yhteydessä myönnetty tukien kokonaismäärä ja niiden rahoitus, mukaan luettuna tätä varten käyttöön otetusta toimialajärjestölle suoritettavasta maksusta saatujen tulojen kokonaismäärä ja kesantopalkkion soveltamisalaan kuuluneiden hehtaarien määrä.
3 artikla
Ranskan on ilmoitettava komissiolle kahden kuukauden kuluessa tämän päätöksen tiedoksiantamisesta niistä toimenpiteistä, jotka se on toteuttanut päätöksen noudattamiseksi.
4 artikla
Tämä päätös on osoitettu Ranskan tasavallalle.
Tehty Brysselissä 19 päivänä tammikuuta 2005.