KOMMISSIONENS BESLUTNING af 26. marts 1991 om stoette ydet af den franske regering til Saint-Gobain (Eurofloat), Salaise-sur-Sanne (glassektoren) (Kun den franske udgave er autentisk) (91/390/EOEF)
KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE
FAELLESSKABER HAR -
under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab, saerlig artikel 93, stk. 2, foerste afsnit,
efter i henhold til naevnte artikel at have givet de interesserede parter en frist til at fremsaette deres bemaerkninger, og
ud fra foelgende betragtninger:
I
Den franske koncern Saint-Gobain omfatter ca. hundrede virksomheder, fordelt paa foelgende brancher: isolation, papir og trae, kanalisering, forarbejdning, byggematerialer, armeringsfibre, keramiske produkter til industrielt brug, tjenesteydelser og diverse, samt vinduesglas.
Sidstnaevnte branche, som udgoer ca. 20 % af koncernens salg, fremstiller, forarbejder og afsaetter glas til motorkoeretoejer, bygninger og saerlige produktionsformaal. Branchen driver elleve floatglasanlaeg i Faellesskabet og har betydelige andele i to andre anlaeg. Et af de fem floatglasanlaeg, som drives direkte, blev sat i drift i 1989 i Salaise-sur-Sanne (Isère) under navnet Eurofloat. Det drejer sig om et anlaeg, som kan producere 120 000 tons ufarvet glas aarligt til bygningsindustrien.
II
I maj 1990 erfarede Kommissionen gennem pressen, at der var ydet et tilskud paa 32 mio. ffr. til investeringen i Salaise-sur-Sanne.
Efter at have bemaerket, at Saint-Gobain tilsyneladende havde modtaget stoette til en investering i et omraade, som ikke var berettiget til regionalstoette, anmodede Kommissionen ved skrivelse af 23. maj 1990 den franske regering om inden tredive dage at fremsende naermere oplysninger om den paagaeldende stoette. I brevet blev det understreget, at Kommissionen vile se sig noedsaget til at indlede proceduren efter Traktatens artikel 93, stk. 2, hvis den ikke modtog noget svar eller modtog et svar, der ikke var fyldestgoerende.
Da Kommissionen ikke havde modtaget noget svar inden for den fastsatte frist, besluttede den den 18. juli 1990 at indlede foernaevnte procedure i anledning af tilskuddet paa 32 mio. ffr., idet den mente, at det drejede sig om en ulovlig stoette, som ikke kunne betragtes som forenelig med faellesmarkedet, da den kunne fordreje konkurrencen og paavirke samhandelen som omhandlet i EOEF-Traktatens artikel 92, stk. 1, uden at det var muligt at bringe nogen af de i denne artikel naevnte undtagelsesbestemmelser i anvendelse.
Kommissionen konstaterede, at Salaise-sur-Sanne ikke hoerte til de omraader, der er berettigede til regionalstoette i henhold til artikel 92, stk. 3, litra a) eller c), at den investering, hvortil der var ydet stoette, ikke kunne betragtes som et vigtigt projekt af faelleseuropaeisk interesse, jf. artikel 92, stk. 3, litra b), og at en stoette til opfoerelse af et nyt anlaeg til produktion af planglas ikke fremmede udviklingen af den paagaeldende erhvervsgren, jf. artikel 92, stk. 3, litra c). Endvidere gav Kommissionen udtryk for tvivl med hensyn til stoettens noedvendighed; paa baggrund af Saint-Gobains finansielle situation formodede den, at markedskraefterne i sig selv ville have vaeret tilstraekkelige til at sikre gennemfoerelsen af det naevnte investeringsprojekt, uden stoette fra staten.
Ved skrivelse af 3. august 1990 opfordrede Kommissionen den franske regering til at fremsaette sine bemaerkninger.
III
Ved skrivelse af 11. juli 1990, dvs. efter fristens udloeb, svarede den franske regering paa Kommissionens brev af 23. maj 1990, idet den anmodede om indroemmelse af en yderligere frist indtil udgangen af juli maaned.
Dernaest fremsatte den sine bemaerkninger ved skrivelse af 12. september 1990. Den gav udtryk for den opfattelse, at beloebet paa 32 mio. ffr. var sammensat af flere forskellige delbeloeb, nemlig 260 000 ffr. fra »Agence National pour l'Emploi«, 1 329 000 ffr. fra »Conseil Général de l'Isère«, 27 mio. ffr. fra »Syndicat Intercommunal« til byggemodning og 2 499 400 ffr. fra »Syndicat Intercommunal« til nedbringelse af udgifterne til grundkoeb. Ifoelge den franske regering var der i de sidste to tilfaelde ikke tale om stoette efter Traktatens artikel 92, stk. 1.
Paa anmodning af Kommissionen uddybede den franske regering denne redegoerelse ved to skrivelser af henholdsvis 16. november 1990 og 25. februar 1991.
Efter offentliggoerelsen af Kommissionens skrivelse af 3. august 1990 i De Europaeiske Faellesskabers Tidende (1) modtog Kommissionen bemaerkninger fra den nederlandske regering og fra en belgisk planglasproducent. Disse bemaerkninger blev fremsendt til den franske regering ved skrivelse af 19. december 1990, og den franske regering blev samtidig opfordret til at fremsaette eventuelle bemaerkninger. Kommissionen har ikke modtaget noget svar.
IV
Offentlig stoette til uddannelse, herunder erhvervsuddannelse, betragtes normalt ikke som stoette, som begunstiger visse virksomheder eller visse produktioner efter Traktatens artikel 92, stk. 1, da finansiering af erhvervsmaessig uddannelse og videreuddannelse henhoerer under medlemsstaternes traditionelle forpligtelser over for arbejdstagerne. Men naar det drejer sig om specifikke uddannelsesforanstaltninger, som ligger uden for det generelle (erhvervs)uddannelsessystem og opfylder en bestemt virksomheds, sektors eller regions saerlige behov, kan tilskud fra det offentlige til daekning af en del af udgifterne betragtes som stoette efter Traktatens artikel 92, stk. 1.
Under proceduren erkendte den franske regering ved skrivelse af 12. september 1990, at det beloeb paa 1 329 000 ffr., som »Conseil Général de l'Isère« havde ydet med henblik paa erhvervsuddannelse, var en stoetteforanstaltning. Den franske regering understregede ved skrivelse af 25. februar 1991, at ordningen i det foreliggende tilfaelde blev anvendt uden hverken forfordeling eller begunstigelse af bestemte regioner eller sektorer. Paa grundlag af de foreliggende oplysninger kan Kommissionen ikke udelukke, at de naevnte stoetteforanstaltninger opfylder specifikke behov hos planglasproducenten Saint-Gobain i Salaise-sur-Sanne. Der er derfor grund til at mene, at beloebet paa 1 329 000 ffr. fra »Conseil Général de l'Isère« maa betragtes som stoette til Saint-Gobain.
Derimod er det beloeb paa 260 000 ffr., som »Agence Nationale pour l'Emploi« har stillet til raadighed med henblik paa arbejdsloeses tilbagevenden til erhvervslivet, ikke nogen stoetteforanstaltning. Denne generelle ordning med socialt sigte anvendes automatisk i hele Frankrig.
Med hensyn til beloebet paa 27 mio. ffr. fra »Syndicat Intercommunal à Vocation Multiple« (Sivom) i Roussillon-kantonen, maa det tages i betragtning, at Sivom i juni
1988 forpligtede sig til at saelge en landbrugsgrund paa 20 ha til Saint-Gobain, og at sidstnaevnte i januar 1989 fik til opgave at soerge for byggemodningen af Salaise-sur-Sannes industriomraade, hvor andre virksomheder er etableret. Det drejede sig om kollektiv byggemodning af en ikke-byggemodnet og ikke-afgraenset landbrugsgrund, som hverken var tilsluttet vejnet eller forsyningsnet. Sivom refunderede derefter udgifterne til de arbejder, Saint-Gobain havde udfoert uden for sin egen grund. Derimod afholdt Saint-Gobain selv udgifterne til byggemodningen af sin egen grund. Paa anmodning af Kommissionen fremsendte den franske regering ved skrivelse af 16. november 1990 en detaljeret liste over det arbejde, som Saint-Gobain havde udfoert paa Sivoms regning, og en raekke naermere oplysninger blev fremsendt ved skrivelse af 25. februar 1991.
Paa grundlag af disse oplysninger har Kommissionen kunnet fastslaa, at Saint-Gobain kun har anmodet Sivom om refusion af udgifterne til almindelig infrastruktur i forbindelse med kollektiv byggemodning af en grund, der var bestemt til andre virksomheder. Foelgelig kan de 27 mio. ffr., som Sivom har betalt, ikke betragtes som stoette.
Med hensyn til det andet beloeb paa 2 499 400 ffr., svarer dette til forskelen mellem de 2 780 000 ffr., som Sivom betalte for flere parceller i aarene forud for Saint-Gobains etablering, og de 280 600 ffr., som Saint-Gobain betalte for koeb af grunden. Da Sivom er en sammenslutning af de lokale myndigheder og finansieres af disse, er Kommissionen af den opfattelse, at denne foranstaltning, som blev finansieres ved hjaelp af statens midler, maa betragtes som statsstoette efter Traktatens artikel 92, stk. 1.
Under proceduren har den franske regering gjort gaeldende, at Sivom kun har betalt den del af omkostningerne, som svarer til prisstigningen som foelge af udstykningen af grunden. Kommissionen er af den opfattelse, at Sivom ved denne intervention har fritaget Saint-Gobain for en del af de investeringsomkostninger, den normalt skulle have afholdt, hvis den selv havde koebt de forskellige parceller.
Denne fortolkning afsvaekkes ikke af det forhold, som den franske regering har omtalt i sin skrivelse af 25. februar 1991, nemlig at etableringen af en stor virksomhed som Saint-Gobain har bidraget til at fremme Salaise-sur-Sannes image som industriomraade og aabnet mulighed for at opnaa stordriftsfordele i forbindelse med byggemodningen.
I foernaevnte skrivelse af 25. februar 1991 gjorde den franske regering endvidere gaeldende, at Saint-Gobain ikke havde foert alle byggemodningsomkostningerne paa Sivoms regning, idet den havde undladt at fakturere udgifterne til praefinansiering af disse arbejder og til kontrol med byggepladsen i industriomraadet.
Heller ikke denne oplysning kan svaekke det forhold, at forskellen mellem den pris, som Sivom har betalt for grunden, og den pris, hvortil sidstnaevnte solgte grunden til Saint-Gobain i august 1989, har karakter af stoette. Hvis Saint-Gobain havde undladt at fakturere alle de omkostninger, virksomheden havde afholdt, skulle den have forelagt Sivom en supplerende faktura.
I sin skrivelse af 16. januar 1991 fastslog Kommissionen, at Sivoms intervention muligvis maatte betragtes som stoette, og den opfordrede den franske regering til at bevise, at hverken prisforskellen eller prisen som saadan indeholdt stoetteelementer. Bortset fra foernaevnte oplysninger har den franske regering ikke kunne paavise, at prisforskellen ikke er en stoetteforanstaltning.
Foelgelig mener Kommissionen, at salget af den paagaeldende grund maa betragtes som indeholdende en statsstoette paa 2 499 400 ffr. efter artikel 92, stk. 1, samt en stoette paa 1 329 000 ffr.
V
Da den franske regering ikke har forhaandsanmeldt den paagaeldende stoette i henhold til Traktatens artikel 93, stk. 3, har Kommissionen ikke kunnet fremsaette sine bemaerkninger til den, inden den blev ivaerksat. Stoetten har saaledes vaeret ulovlig i henhold til faellesskabsretten, lige siden der blev truffet beslutning om dens ivaerksaettelse. Den situation, der er opstaaet paa grund af de franske myndigheders tilsidesaettelse af deres forpligtelser, er navnlig alvorlig, da stoetten allerede er blevet udbetalt til modtageren. Men i det foreliggende tilfaelde har en af stoetteforanstaltningerne haft virkninger, som maa betragtes som uforenelige med faellesmarkedet.
I de tilfaelde, hvor der ydes stoette, som er uforenelig med faellesmarkedet, kan Kommissionen - under henvisning til Domstolens domme af henholdsvis 12. juli 1973 i sag 70/72, 21. marts 1990 i sag 142/87 og 20. september 1990 i sag 5/89 - kraeve af medlemsstaterne, at de tilbagesoeger de ulovligt udbetalte beloeb.
VI
Floatglas indgaar i sammenhandel mellem medlemsstater; i 1987, 1988 og 1989 eksporterede Frankrig henholdsvis 263 194 tons (NIMEXE 7006 og KN-kode 7005), 297 536 tons og 315 559 tons til de oevrige medlemsstater, medens der tilsvarende blev importeret 237 009 tons, 240 482 tons og 280 652 tons.
Saint-Gobain deltager i denne samhandel. Ifoelge virksomhedens aarsberetning for regnskabsaaret 1988 skal den nye floatglasfabrik i Salaise-sur-Sanne betjene det sydvestlige Frankrig, Sydtyskland, Norditalien samt OEstrig og
Schweiz.
Der er konkurrence mellem producenterne af planglas. Ifoelge oplysninger, som Kommissionen raader over, var der i slutningen af 1988 31 floatglasproducenter i Faellesskabet; visse var fordelt paa seks koncerner, heriblandt SaintGobain.
Hvis en finansiel stoette fra staten styrker bestemte virksomheders stilling i forhold til andre virksomheder, som de konkurrerer med i Faellesskabet, boer den betragtes som et element, der paavirker konkurrencen med disse andre virksomheder.
Paa baggrund af ovenstaaende kan det konstateres, at den af den franske regering ydede stoette paavirker samhandelen mellem medlemsstater og fordrejer konkurrencen ved at begunstige den beroerte virksomhed, jf. Traktatens artikel 92, stk. 1.
Ifoelge artikel 92, stk. 1, er de i denne bestemmelse definerede former for stoette principielt uforenelige med faellesmarkedet.
De i Traktatens artikel 92, stk. 2, naevnte undtagelsesbestemmelser kan paa grund af den paataenkte stoettes art og formaal ikke bringes i anvendelse i det foreliggende tilfaelde, og den franske regering har i oevrigt ikke henvist til dem.
VII
I Traktatens artikel 92, stk. 3, opregnes de former for stoette, der kan betragtes som forenelige med faellesmarkedet. Om en given stoetteforanstaltning er forenelig med Traktaten, maa vurderes ud fra hensynet til Faellesskabet som helhed og ikke ud fra hensynet til den enkelte medlemsstat. Af hensyn til faellesmarkedets funktion og i overensstemmelse med det i Traktatens artikel 3, litra f), fastsatte princip maa enhver stoetteordning og ethvert konkret stoetteprojekt vurderes paa grundlag af en snaever fortolkning af de i artikel 92, stk. 3, anfoerte undtagelsesbestemmelser.
Det maa isaer understreges, at undtagelsesbestemmelserne kun kan finde anvendelse, hvis Kommissionen kan fastslaa, at markedskraefterne ikke i sig selv ville vaere tilstraekkelige til at faa de potentielle stoettemodtagere til at traeffe dispositioner, som kunne tjene til virkeliggoerelse af et af de tilstraebte maal.
At anvende undtagelsesbestemmelserne i tilfaelde, hvor der ikke er tale om virkeliggoerelsen af et saadant maal, eller hvor stoetten ikke er noedvendig herfor, ville vaere det samme som at give industrier eller virksomheder i bestemte medlemsstater uberettigede fordele, som kan styrke deres finansielle situation, paavirke samhandelen mellem medlemsstaterne og fordreje konkurrencen, uden at dette er begrundet i hensynet til Faellesskabets interesse som omhandlet i artikel 92, stk. 3.
Med hensyn til artikel 92, stk. 3, litra a) og c), som omhandler stoette til fremme af udviklingen af visse omraader, skal det bemaerkes, at den franske regering ikke har anfoert argumenter af regional art, som kan berettige ydelsen af den
paagaeldende stoette. Med hensyn til bygningen af det nye floatglasanlaeg i Salaise-sur-Sanne skal det bemaerkes, at levestandarden i denne region, som i oevrigt i alle franske regioner bortset fra OD og OLT, ikke er usaedvanlig lav, at der ikke hersker alvorlig underbeskaeftigelse, jf. undtagelsesbestemmelsen i artikel 92, stk. 3, litra a), og at det omraade, hvor Salaise-sur-Sanne er beliggende, ikke i oejeblikket hoerer til de omraader, som modtager saerlig regionalstoette i henhold til undtagelsesbestemmelsen i artikel 92, stk. 3, litra c).
Med hensyn til undtagelsesbestemmelserne i artikel 92, stk. 3, litra b), skal det bemaerkes, at den paagaeldende stoette hverken tager sigte paa at fremme virkeliggoerelsen af et vigtigt projekt af faelleseuropaeisk interesse eller at afhjaelpe en alvorlig forstyrrelse i den franske oekonomi; den franske regering har i oevrigt ikke fremfoert noget argument til fordel for en eventuel anvendelse af disse undtagelsesbestemmelser.
Med hensyn til undtagelsesbestemmelserne i artikel 92, stk. 3, litra c), som aabner mulighed for at yde stoette til fremme af udviklingen af visse erhvervsgrene, naar den paagaeldende stoette ikke aendrer samhandelsvilkaarene paa en maade, der strider mod den faelles interesse, maa der sondres mellem den af Conseil Général de l'Isère ydede stoette til uddannelse og den af Sivom ydede stoette til Saint-Gobains koeb af en grund i Salaise-sur-Sanne.
Skoent uddannelsesstoetten paa 1 329 000 ffr. ogsaa har begunstiget Saint-Gobain, er den ikke knyttet specielt til investeringen i Salaise-sur-Sanne, men til uddannelsesforanstaltninger, som i foerste raekke har socialt sigte. Denne stoette kan betragtes som en foranstaltning, der fremmer erhvervsuddannelsen i planglassektoren - og som foelgelig er til gavn for sektoren som helhed - uden at aendre samhandelsvilkaarene paa en maade, som strider mod den faelles interesse.
Den af Sivom ydede stoette paa 2 499 400 ffr., som svarer til forskellen mellem henholdsvis koebsprisen og salgsprisen for Saint-Gobains grund i Salaise-sur-Sanne, nedsaetter derimod modtagervirksomhedens investeringsomkostninger. I sin skrivelse af 3. august 1990 til den franske regering gjorde Kommissionen gaeldende, at bygningen af et nyt planglasanlaeg ikke fremmede udviklingen af den paagaeldende erhvervsgren efter stk. 3, litra c). Paa baggrund af Saint-Gobains finansielle situation formodede den endvidere, at markedskraefterne i sig selv ville have vaeret tilstraekkelige til at sikre gennemfoerelsen af den paagaeldende investering, og at det saaledes ikke var noedvendigt at yde statsstoette.
Det skal bemaerkes, at den franske regering, da den fremsatte sine bemaerkninger under proceduren, ikke imoedegik Kommissionens synspunkter, saaledes som de kom til udtryk i skrivelsen af 3. august 1990. Den franske regering understregede derimod, at stoette, hvis der overhovedet var tale om stoette, kun udgjorde en ubetydelig procentdel af det samlede
investeringesbeloeb paa 570 mio. ffr. Det skal i denne forbindelse bemaerkes, at en forholdsvis lav stoetteintensitet ikke paa forhaand udelukker muligheden for, at samhandelen mellem medlemsstaterne paavirkes, jf. Domstolens dom af 21. marts 1990 (Tubemeuse, C-142/87).
Kommissionen bemaerker i den forbindelse, at den fremtidige efterspoergsel efter planglas i vid udstraekning afhaenger af de behov, der goer sig gaeldende paa de to vigtigste afsaetningsmarkeder, nemlig automobilsektoren og byggesektoren. Det fremtidige udbud af planglas vil blive paavirket af de nye produktionsanlaeg, som er under opfoerelse, eller som forventes at blive opfoert i Det Forenede Kongerige og i Tyskland samt i tredjelandene. Det nye floatglasanlaeg i Salaisesur-Sanne foroeger Faellesskabets kapacitet med 2,5 %. Kommissionen har altid fulgt det princip, at den strukturelle udvikling af planglassektoren, som er meget saarbar, ikke maa forstyrres af statsstoette.
Dette er baggrunden for, at Kommissionen ved beslutning 84/487/EOEF (2), 84/507/EOEF (3) og 89/373/EOEF (4) har vedtaget, at de stoetteforanstaltninger, som den nederlandske, den luxembourgiske og den italienske regering paataenkte at ivaerksaette med henblik paa oprettelsen af supplerende anlaeg til produktion og behandling af planglas, var uforenelige med faellesmarkedet og derfor ikke maatte ivaerksaettes. Kommissionen var endvidere af den opfattelse, at en raekke stoetteforanstaltninger med henblik paa modernisering af de eksisterende floatglasanlaeg ikke var forenelige med faellesmarkedet, og den vedtog derfor ved beslutning 86/593/EOEF (5) og 87/195/EOEF (6), at den belgiske regering skulle afstaa fra at bevilge stoette til en saadan modernisering, selv om de beroerte investeringer indbefattede teknologisk innovation. At denne holdning var velbegrundet, blev bekraeftet af Domstolen, jf. dom af 8. marts 1988 i forenede sager 62 og 72/87 (7).
Paa baggrund af ovenstaaende mener Kommissionen, at en given stoette, selv af svag intensitet, til bygningen af supplerende anlaeg til produktion af planglas ikke fremmer udviklingen af den beroerte erhvervsgren, jf. stk. 3, litra c), og derfor ikke falder ind under denne undtagelsesbestemmelse.
Den naevnte stoetteordning skal ophaeves og stoetten tilbagebetales, jf. Domstolens dom af 14. februar 1990 i sag C-301/87 (Boussac), praemis 22.
Beloebet skal tilbagebetales i overensstemmelse med de procedurer og bestemmelser, der er fastsat i fransk lovgivning, saerlig vedroerende morarenter i forbindelse med statens fordringer, som beregnes fra datoen for ydelsen af den paagaeldende ulovlige stoette. Denne foranstaltning synes noedvendig, da en genoprettelse af situationen forudsaetter en
ophaevelse af alle de finansielle fordele, som de beroerte virksomheder uretmaessigt har nydt godt af siden datoen for modtagelsen af den ulovlige stoette, jf. dom af 21. marts 1990 i sag C-142/87 (Tubemeuse), praemis 66. Dette stemmer i oevrigt med Kommissionens holdning, saaledes som den kommer til udtryk i beslutning 91/304/EOEF (8) (Heinrich Reinhold) -
VEDTAGET FOELGENDE BESLUTNING:
Artikel 1
Den stoette, som den franske regering har bevilget selskabet Saint-Gobain (Eurofloat) i form af et tilskud paa 1 329 000 ffr. til erhvervsuddannelse, er ulovlig, da den strider mod bestemmelserne i EOEF-Traktatens artikel 93, stk. 3. Stoetten kan dog betragtes som forenelig med faellesmarkedet i henhold til EOEF-Traktatens artikel 92, stk. 3, litra c).
Artikel 2
Den stoette paa 2 499 400 ffr., som den franske regering har bevilget Saint-Gobain (Eurofloat) i august 1989, og som svarer til forskellen mellem de 2 780 000 ffr., som Sivom betalte for koeb af grunde i aarene forud for Saint-Gobains etablering, og den pris, som virksomheden Saint-Gobain maatte betale, da den koebte disse grunde af Sivom, dvs. 280 600 ffr., er ulovlig, da den strider imod bestemmelserne i EOEF-Traktatens artikel 93, stk. 3. Endvidere er denne stoette uforenelig med faellesmarkedet, jf. Traktatens artikel 92,
stk. 1, da den ikke falder ind under undtagelsesbestemmelserne i artikel 92, stk. 3.
Artikel 3
Den franske regering ophaever den i artikel 2 omhandlede stoette paa 2 499 400 ffr. og kraever inden to maaneder fra meddelelse af denne beslutning dette beloeb tilbagebetalt. Tilbagebetalingen finder sted i overensstemmelse med de procedurer og bestemmelser, der er fastsat i national lovgivning, saerlig vedroerende morarenter i forbindelse med statens fordringer, som beregnes fra datoen for ydelsen af den paagaeldende ulovlige stoette.
Artikel 4
Den franske regering meddeler inden to maaneder fra dags dato Kommissionen, hvilke foranstaltninger den har truffet for at efterkomme denne beslutning.
Artikel 5
Denne beslutning er rettet til Den Franske Republik.
Udfaerdiget i Bruxelles, den 26. marts 1991.