RÅDETS FORORDNING (EF) Nr. 1587/98 af 17. juli 1998 om en ordning for godtgørelse af de meromkostninger ved afsætning af visse fiskerivarer fra Azorerne, Madeira, De Kanariske Øer og de franske oversøiske departementer Guyana og Réunion, der er en følge af disse områders beliggenhed i Fællesskabets yderste periferi
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 43,
under henvisning til forslag fra Kommissionen (1),
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet (2),
under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg (3), og
ud fra følgende betragtninger:
Der er til traktaten om Den Europæiske Union knyttet en erklæring om regionerne i Fællesskabets yderste periferi;
Unionens fiskerisektor er i vanskeligheder, som forstærkes af omkostningerne ved fiskerivarernes transport til markederne på grund af disse perifere områders afsides beliggenhed og isolation;
ved afgørelse 89/687/EØF (4), 91/314/EØF (5) og 91/315/EØF (6) indførte Rådet særlige programmer for henholdsvis de franske oversøiske departementer (Poseidom), De Kanariske Øer (Poseican) og Madeira og Azorerne (Poseima) som følge af områdernes afsides beliggenhed og økarakter; programmerne er integreret i Fællesskabets politik for områderne i dets yderste periferi og indeholder generelle retningslinjer for de foranstaltninger, der skal iværksættes for at tage hensyn til de særlige forhold og ulemper, der karakteriserer disse områder;
andre foranstaltninger af samme type, der allerede er blevet iværksat, har vist sig vellykkede;
disse områder har specifikke udviklingsproblemer såsom meromkostninger ved afsætning af visse produkter som følge af deres afsides beliggenhed; for at opretholde konkurrenceevnen for visse fiskerivarer over for fiskerivarer fra andre områder i Fællesskabet iværksatte Fællesskabet i fiskerisektoren en række aktioner til udligning af meromkostningerne i 1992 og 1993; disse aktioner blev i 1994 og perioden 1995-1997 videreført ved vedtagelsen af forordning (EF) nr. 1503/94 (7) og nr. 2337/95 (8); der bør fra 1998 fortsat anvendes en ordning for godtgørelse af meromkostningerne ved forarbejdning og afsætning af visse fiskerivarer (tun og demersale arter fra Azorerne; tun, sort sabelfisk og makrel fra Madeira; tun, sardiner, makrel, akvakulturprodukter, blæksprutter, tunge og blankesten fra De Kanariske Øer; rejer fra Guyana; tun og sværdfisk fra Réunion) og følgelig træffes foranstaltninger til videreførelse af disse aktioner;
nær- og kystfiskeriet er af væsentlig social og økonomisk betydning i områderne i Unionens yderste periferi;
det er nødvendigt at rationalisere fiskeriindsatsen, for at bestandene kan blive forvaltet hensigtsmæssigt; her bør der navnlig tages hensyn til den forskning af høj teknisk standard, som udføres i forskellige videnskabelige institutter i de nævnte områder;
som led i bevarelse og forvaltning af fiskeressourcerne i disse regioner er det nødvendigt at overholde de tilsvarende EF-bestemmelser, navnlig for det franske departement Guyana reglen om forbud mod rejefiskeri i farvande af en dybde på under 30 m, og at åbne mulighed for i givet fald at tilpasse de fastsatte beløb for de forskellige arter på grundlag af de afsætningsvilkår, der gælder for dem, og deres karakteristika -
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:
Artikel 1
Der indføres en ordning for godtgørelse af de meromkostninger ved afsætning af visse fiskerivarer fra Azorerne, Madeira, De Kanariske Øer og de franske oversøiske departementer Guyana og Réunion, der er en følge af disse områders beliggenhed i Fællesskabets yderste periferi (de pågældende arter er anført i bilaget).
Artikel 2
1. Med hensyn til Azorerne består den i artikel 1 omhandlede ordning i betaling af følgende beløb:
a) 177 ECU pr. ton tun for en mængde på højst 10 000 tons pr. år leveret til den lokale industri
b) 455 ECU pr. ton demersale arter for en mængde på højst 3 500 tons pr. år.
2. Med hensyn til Madeira består den i artikel 1 omhandlede ordning i betaling af følgende beløb:
a) 184 ECU pr. ton tun for en mængde på højst 5 000 tons pr. år leveret til den lokale industri
b) 242 ECU pr. ton sort sabelfisk for en mængde på højst 1 800 tons pr. år
c) 116 ECU pr. ton makrel for en mængde på højst 2 000 tons pr. år leveret til den lokale industri.
3. Med hensyn til de Kanariske Øer består den i artikel 1 omhandlede ordning i betaling af følgende beløb:
a) 152 ECU pr. ton tun til afsætning i fersk tilstand for en mængde på højst 11 320 tons pr. år
b) 56 ECU pr. ton frosset tun for en mængde på højst 1 000 tons pr. år
c) 56 ECU pr. ton sardiner og makrel til frysning for en mængde på højst 4 000 tons pr. år
d) 105 ECU pr. ton sardiner og makrel til forarbejdning for en mængde på højst 12 100 tons pr. år
e) 563 ECU pr. ton akvakulturprodukter for en mængde på højst 1 300 tons pr. år
f) 110 ECU pr. ton blæksprutteprodukter, tunge og blankesten for en mængde på højst 25 000 tons pr. år.
4. Med hensyn til Guyana består den i artikel 1 omhandlede ordning i betaling af 1 102 ECU pr. ton rejer for en mængde på højst 4 200 tons pr. år.
5. For så vidt angår Réunion består den i artikel 1 omhandlede ordning i betaling af 1 000 ECU pr. ton tun og sværdfisk, der afsættes i fersk tilstand, for en mængde på højst 1 000 tons pr. år.
6. Kommissionen kan efter proceduren i artikel 4 tilpasse beløbene for de forskellige arter under hensyntagen til vilkårene for deres afsætning og deres karakteristika inden for rammerne af de globale finansielle bestemmelser i stk. 1-5.
Artikel 3
De i denne forordning fastsatte aktioner omfatter producenter, ejere af fartøjer, som er registreret i havne i de i artikel 1 nævnte områder, og som udøver deres virksomhed i disse områder, eller sammenslutninger af sådanne personer samt erhvervsdrivende i forarbejdningssektoren, der må bære de meromkostninger, som er forbundet med afsætningen af de i forordningen nævnte varer på grund af områdernes afsides beliggenhed.
Artikel 4
Gennemførelsesbestemmelserne til denne forordning fastsættes efter proceduren i artikel 32 i Rådets forordning (EØF) nr. 3759/92 af 17. december 1992 om den fælles markedsordning for fiskerivarer og akvakulturprodukter (9).
Artikel 5
De i denne forordning fastsatte foranstaltninger er interventioner til regulering af landbrugsmarkederne som omhandlet i artikel 3 i Rådets forordning (EØF) nr. 729/70 af 21. april 1970 om finansiering af den fælles landbrugspolitik (10). De finansieres af Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget, Garantisektionen.
Artikel 6
Kommissionen forelægger senest den 1. juni 2001 Europa-Parlamentet, Rådet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget en rapport om gennemførelsen af foranstaltningerne i denne forordning, eventuelt ledsaget af forslag til de foranstaltninger, der måtte vise sig nødvendige for at nå de i artikel 1 nævnte mål.
Artikel 7
Denne forordning træder i kraft på dagen for offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende.
Den anvendes fra den 1. januar 1998 til den 31. december 2001.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 17. juli 1998.
NEUVOSTON ASETUS (EY) N:o 1587/98,
annettu 17 päivänä heinäkuuta 1998,
Azorien, Madeiran, Kanariansaarten sekä Ranskan departementtien Guayanan ja Réunionin tiettyjen kalastustuotteiden kaupan pitämisessä alueiden syrjäisestä sijainnista aiheutuvien lisäkustannusten tasoitusjärjestelmän käyttöön ottamisesta
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 43 artiklan,
ottaa huomioon komission ehdotuksen (1),
ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon (2),
ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (3),
sekä katsoo, että
Euroopan unionista tehdyn sopimuksen liitteenä on julistus yhteisön syrjäisimmästä alueista,
Euroopan unionin kalastusalalla on vaikeuksia, joita pahentavat erityisesti kalastustuotteiden kuljetuksesta markkinoille syrjäisimpien alueiden etäisyyden ja eristyneisyyden vuoksi aiheutuvat kustannukset,
neuvosto on päätöksellä 89/687/ETY (4), 91/314/ETY (5) ja 91/315/ETY (6) vakiinnuttanut osaksi yhteisön syrjäisimpiä alueita koskevaa politiikkaa Ranskan merentakaisten departementtien (Poseidom), Kanariansaarten (Poseican) sekä Madeiran ja Azorien (Poseima) syrjäiseen sijaintiin ja saariasemaan perustuvat, vaihtoehtoisia toimenpiteitä sisältävät ohjelmat, joissa määritellään sovellettavat vaihtoehtoisten toimenpiteiden yleiset toimintalinjat, missä otetaan huomioon kyseisten alueiden erityispiirteet ja -rajoitukset,
aiemmin jo toteutetut vastaavanlaiset toimet ovat onnistuneet,
kyseisillä alueilla on kehitykseen liittyviä erityisongelmia, varsinkin syrjäisestä sijainnista johtuvia, tiettyjen tuotteiden kaupan pitämiselle aiheutuvia lisäkustannuksia; yhteisö on tiettyjen kalastustuotteiden kilpailukyvyn säilyttämiseksi suhteessa yhteisön muihin alueisiin toteuttanut kalastusalalla toimia, joilla pyritään korvaamaan vuosien 1992 ja 1993 lisäkustannukset; kyseisten toimien jälkeen annettiin vuonna 1994 ja ajanjaksona 1995-1997 asetukset (EY) N:o 1503/94 (7) ja (EY) N:o 2337/95 (8); on tarpeen säätää vuodesta 1998 alkaen lisäkustannusten korvausjärjestelmän jatkamisesta tiettyjen kalastustuotteiden (Azorien tonnikala ja pohjakalalajit; Madeiran tonnikala, mustahuotrakala ja makrilli; Kanariansaarten tonnikala, sardiini, makrilli, vesiviljelytuotteet, pääjalkaiset, kampelat sekä hammasahven ja pagellit; Guyanan katkarapu; Réunionin tonnikala ja miekkakala) jalostamisen ja kaupan pitämisen osalta; näin ollen on syytä antaa toimenpiteet kyseisten toimien jatkamiseksi,
pienimuotoisella kalastuksella ja rannikkokalastuksella on merkitystä sosiaaliselta ja taloudelliselta kannalta Euroopan unionin syrjäisimmille alueille,
on tarpeen järkeistää pyyntiponnistukset kalakantojen moitteettoman hoidon varmistamiseksi ottaen erityisesti huomioon syrjäisimpien alueiden tieteellisissä laitoksissa toteutetut teknisesti korkeatasoiset tutkimukset, ja
näiden alueiden kalavarojen suojelun ja hallinnon yhteydessä on tarpeen noudattaa asiaa koskevaa yhteisön sääntelyä ja erityisesti kieltoa kalastaa Ranskan departementissa Guyanassa katkarapuja alle 30 metrin syvyisissä vesissä, sekä määrätä mahdollisuudesta tarvittaessa muutta eri lajien osalta määrättyjä määriä lajien kaupan pitämistä koskevien edellytysten ja niiden ominaisuuksien perusteella,
ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN:
1 artikla
Perustetaan Azorien, Madeiran, Kanariansaarten ja Ranskan departementtien Guayanan ja Réunionin tiettyjen kalastustuotteiden kaupan pitämisestä alueiden syrjäisestä sijainnista aiheutuvien lisäkustannusten tasoitusjärjestelmä (kyseiset lajit luetellaan liitteessä).
2 artikla
1. Azorien osalta 1 artiklassa säädettyyn järjestelmään sisältyy seuraavien määrien maksaminen:
a) 177 ecua tonnikalatonnilta enintään 10 000 tonnin vuosittaista paikalliselle teollisuudelle toimitettua määrää kohden;
b) 455 ecua pohjakalalajitonnilta enintään 3 500 tonnin vuosittaista määrää kohden.
2. Madeiran osalta 1 artiklassa säädettyyn järjestelmään sisältyy seuraavien määrien maksaminen:
a) 184 ecua tonnikalatonnilta enintään 5 000 tonnin vuosittaista paikalliselle teollisuudelle toimitettua määrää kohden;
b) 242 ecua mustahuotrakalatonnilta enintään 1 800 tonnin vuosittaista määrää kohden;
c) 116 ecua makrillitonnilta enintään 2 000 tonnin vuosittaista paikalliselle teollisuudelle toimitettua määrää kohden.
3. Kanariansaarten osalta 1 artiklassa säädettyyn järjestelmään sisältyy seuraavien määrien maksaminen:
a) 152 ecua tuoreena kaupan pidettävältä tonnikalatonnilta enintään 11 320 tonnin vuosittaista määrää kohden;
b) 56 ecua pakastetulta tonnikalatonnilta enintään 1 000 tonnin vuosittaista määrää kohden;
c) 56 ecua pakastettavaksi tarkoitetulta sardiini- ja makrillitonnilta enintään 4 000 tonnin vuosittaista määrää kohden;
d) 105 ecua jalostettavaksi tarkoitettua sardiini- ja makrillitonnilta enintään 12 100 tonnin vuosittaista määrää kohden;
e) 563 ecua tonnilta vesiviljelytuotteita enintään 1 300 tonnin vuosittaista määrää kohden;
f) 110 ecua tonnilta pääjalkaistuotteita, kampelaa sekä hammasahvenia ja pagelleja enintään 25 000 tonnin vuosittaista määrää kohden.
4. Guyanan osalta 1 artiklassa säädettyyn järjestelmään sisältyy 1 102 ecun maksaminen katkaraputonnilta enintään 4 200 tonnin vuosittaista määrää kohden.
5. Réunionin osalta 1 artiklassa säädettyyn järjestelmään sisältyy 1 000 ecun maksaminen tuoreena kaupan pidettävältä tonnikala- ja miekkakalatonnilta enintään 1 000 tonnin vuosittaista määrää kohden.
6. Komissio voi 4 artiklassa säädetyn menettelyn mukaisesti mukauttaa eri lajien osalta säädettyjä määriä lajien kaupan pitämistä koskevien edellytysten ja niiden ominaisuuksien perusteella kunkin 1-5 kohdassa olevan rahoitusta koskevan säännöksen rajoissa.
3 artikla
Tässä asetuksessa säädetyt toimet on osoitettu tuottajille, 1 artiklassa tarkoitettujen alueiden satamissa rekisteröityjen alusten näillä alueilla toimintaansa harjottaville omistajille tai niiden yhteenliittymille sekä sellaisille jalostusalan toimijoille, joille syrjäisyyden vuoksi aiheutuu lisäkustannuksia tässä asetuksessa säädettyjen tuotteiden kaupan pitämisen osalta.
4 artikla
Yksityiskohtaiset säännöt tämän asetuksen soveltamisesta annetaan yhteisestä kalastus- ja vesiviljelytuotealan markkinajärjestelystä 17 päivänä joulukuuta 1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 3759/92 (9) 32 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen.
5 artikla
Tässä asetuksessa säädetyt toimenpiteet ovat yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta 21 päivänä huhtikuuta 1970 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 729/70 (10) 3 artiklassa tarkoitettuja, maatalousmarkkinoiden säätelemiseen tähtääviä interventioita. Ne rahoitetaan Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahaston (EMOTR) tukiosastosta.
6 artikla
Komissio esittää Euroopan parlamentille, neuvostolle, talous- ja sosiaalikomitealle sekä alueiden komitealle viimeistään 1 päivänä kesäkuuta 2001 kertomuksen tässä asetuksessa säädettyjen toimenpiteiden soveltamisesta ja liittää siihen tarvittaessa 1 artiklassa esitettyjen tavoitteiden saavuttamiseksi tarvittavia ehdotuksia.
7 artikla
Tämä asetus tulee voimaan päivänä, jona se julkaistaan Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä.
Sitä sovelletaan 1 päivästä tammikuuta 1998 31 päivään joulukuuta 2001.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Brysselissä 17 päivänä heinäkuuta 1998.