Kommissionens beslutning
af 17. september 2001
om en procedure i henhold til EF-traktatens artikel 81 og EØS-aftalens artikel 53
(Sag COMP/34493 - DSD, COMP/37366 - Hofmann + DSD, COMP/37299 - Edelhoff + DSD, COMP/37291 - Rethmann + DSD, COMP/37288 - ARGE og 5 andre + DSD, COMP/37287 - AWG og 5 andre + DSD, COMP/37526 - Feldhaus + DSD, COMP/37254 - Nehlsen + DSD, COMP/37252 - Schönmackers + DSD, COMP/37250 - Altvater + DSD, COMP/37246 - DASS + DSD, COMP/37245 - Scheele + DSD, COMP/37244 - SAK + DSD, COMP/37243 - Fischer + DSD, COMP/37242 - Trienekens + DSD, COMP/37267 - Interseroh + DSD)
(meddelt under nummer K(2001) 2672)
(Kun den tyske udgave er autentisk)
(EØS-relevant tekst)
(2001/837/EF)
KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,
under henvisning til aftalen om oprettelse af Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde,
under henvisning til Rådets forordning nr. 17 af 6. februar 1962, første forordning om anvendelse af bestemmelserne i traktatens artikel 85 og 86(1), senest ændret ved forordning (EF) nr. 1216/1999(2), særlig artikel 2, 6 og 8,
under henvisning til de begæringer om negativattest, subsidiært fritagelse, som blev indgivet af DSD den 2. september 1992 i henhold til artikel 2 og 4 i forordning nr. 17, med hensyn til de aftaler, der danner grundlag for DSD-ordningen, og de supplerende begæringer om negativattest, subsidiært fritagelse med hensyn til serviceaftalen, som blev indgivet af indsamlingsselskaberne Trienekens den 17. september 1998, Fischer den 17. september 1998, SAK den 18. september 1998, Scheele den 18. september 1998, DASS den 21. september 1998, Altvater den 21. september 1998, Schönmakers den 25. september 1998, Nehlsen den 28. september 1998, Feldhaus den 29. september 1998, Rethmann den 30.oktober 1998, Edelhoff den 6. november 1998, Hofmann den 4. januar 1999, indsamlingssammenslutningerne BVSE og VKS den 29. oktober 1998 samt en supplerende begæring om negativattest, subsidiært fritagelse med hensyn til garantiaftalerne, som blev indgivet af indsamlingsselskabet Interseroh den 9. oktober 1998,
under henvisning til Kommissionens beslutning af 25. oktober 1996 om at indlede procedure i denne sag,
efter at have opfordret den deltagende virksomhed til at udtale sig(3), jf. artikel 19, stk. 3, i forordning nr. 17,
efter høring af Det Rådgivende Udvalg for Kartel- og Monopolspørgsmål, og
ud fra følgende betragtninger:
A. SAGSFREMSTILLING
I. INDLEDNING
(1) Den 2. september 1992 anmeldte "Der Grüne Punkt - Duales System Deutschland AG" i Köln (i det efterfølgende benævnt "DSD") et antal aftaler med henblik på at opnå negativattest, subsidiært fritagelse fra kartelforbuddet. DSD driver en ordning til indsamling og nyttiggørelse af salgsemballage i hele Tyskland. Ordningen har til opgave at opfylde de krav, der stilles i den tyske emballageforordning. Anmeldelsen vedrører de aftaler (vedtægter, serviceaftale, varemærkeaftale, garantiaftaler), der danner grundlag for driften af ordningen.
(2) Efter meddelelsens offentliggørelse i henhold til artikel 19, stk. 3, i forordning nr. 17, hvori Kommissionen tilkendegav, at den agtede at indtage en positiv holdning til de omhandlede aftaler efter EF-traktatens artikel 81, modtog Kommissionen bemærkninger fra i alt 13 interesserede tredjeparter(4).
(3) I perioden fra september 1998 og indtil januar 1999 indgav i alt 12 af DSD's indsamlingspartnere individuelle anmeldelser og to sammenslutninger inden for affaldshåndteringssektoren hver især en fælles anmeldelse af serviceaftalen for 6 indsamlingsselskaber.
(4) De indsamlingsselskaber, som indgav en individuel anmeldelse, var selskaberne Friedrich Hofmann GmbH & Co, Edelhoff Entsorgung Süd GmbH, Rethmann Entsorgungswirtschaft GmbH & Co KG, Feldhaus Recycling GmbH & Co KG, Karl Nehlsen GmbH & Co KG, Schönmackers Umweltdienste GmbH & Co KG, Jakob Altvater GmbH & Co KG, DASS GmbH, Erwin Scheele GmbH & Co KG, SAK Sondershäuser Entsorgungs GmbH, Fischer Rohstoff Reycling Freudenstadt GmbH og Trienekens GmbH.
(5) BVSE Bundesverband Sekundärrohstoffe und Entsorgung e.V. (BVSE) indgav den 29. oktober 1998 oktober en fælles anmeldelse af serviceaftalen på vegne af selskaberne ARGE Duales System Storman/Lauenburg, A.R.T. Abfallberatungs- und Verwertungs GmbH, Cordier Abfallentsorgung GmbH, Rudolf Fritsche GmbH, TWR Tenner Wertstoff Recycling GmbH og Ostthüringer Recycling- und Handels-GmbH.
(6) VKS Verband Kommunale Abfallwirtschaft und Stadtreinigung e.V. (VKS) indgav den 29. oktober 1998 ligeledes en fælles anmeldelse af serviceaftalen på vegne af selskaberne AWG Abfallwirtschafts GmbH Donau-Wald, det selskab, der driver det duale system i Saarland, Entsorgung Dortmund GmbH, ESG Entsorgungswirtschaft Soest GmbH, VIVO Gesellschaft für Abfallvermeidung GmbH, og USB Umweltservice Bochum GmbH.
(7) Endvidere har mere end 200 indsamlingsselskaber "forelagt" serviceaftalen for Kommissionen via Bundesverband der Deutschen Entsorgungswirtschaft (BDE). Disse indsamlingsselskaber er opført i fortegnelsen knyttet til beslutningen.
(8) Den 9. oktober 1998 blev de aftagelses- og garantiaftaler for materialegrupperne pap, papir og karton, hvidblik, aluminium og øvrige kompositmaterialer, som DSD allerede havde anmeldt, ligeledes anmeldt af selskabet Interseroh AG.
(9) Den 3. august 2000 rettede Kommissionen i en procedure efter EF-traktatens artikel 82 en klagepunktsmeddelelse til DSD. Den 20. april 2001 vedtog Kommissionen beslutning 2001/463/EF(5), hvorefter det forhold, at DSD efter varemærkeaftalens § 4, stk. 1, første punktum, og § 5, stk. 1, første punktum, kræver betaling af en licensafgift for den samlede mængde af den salgsemballage, der bringes på markedet i Tyskland med væremarket "Der Grüne Punkt", er uforenelig med fællesmarkedet i de tilfælde, hvor de i henhold til emballageforordningen tilbagetagningspligtige virksomheder:
a) i forbindelse med DSD's fritagelsesydelse efter varemærkeaftalens § 2:
- kun gør brug heraf med hensyn til en delmængde eller
- ikke gør brug heraf, men i Tyskland markedsfører en ens udformet emballage, som også markedsføres i et andet EØS-land og er omfattet af en tilbagetagningsordning, der anvender varemærket "Der Grüne Punkt", og
b) dokumenterer, at de med hensyn til den mængde eller delmængde, hvor de ikke gør brug af fritagelsesydelsen, opfylder deres forpligtelser på grundlag af emballageforordningen via konkurrerende fritagelsesordninger eller individuelle indsamlingsordninger.
(10) Vedtægterne, garantiaftalerne og serviceaftalerne er omfattet af nærværende beslutning.
II. EMBALLAGEFORORDNINGEN
(11) Forbundsregeringen vedtog den 12. juni 1991 "Verordnung über die Vermeidung von Verpackungsabfällen" (Verpackungsverordnung - i det følgende benævnt "emballageforordningen"). Ændringen af emballageforordningen trådte i kraft den 28. august 1998. Emballageforordningen har til formål at forebygge eller mindske miljøbelastningen fra affald.
(12) Emballageforordningen forpligter navnlig producenter og distributører af emballage. Der sondres i emballageforordningens § 3, stk. 1, mellem salgsemballage, transportemballage og multipakemballage. Salgsemballage er emballage, som udbydes som en salgsenhed og ender hos den endelige forbruger. Ved salgsemballage forstås i forordningen ligeledes emballage fra handelsvirksomheder, restaurationer og andre sektorer, som muliggør eller støtter levering af varer til den endelige forbruger (serviceemballage), samt engangsservice og engangsbestik. Transportemballage er emballage, som gør det lettere at transportere varer og beskytter den mod skader under transporten fra producent til distributør, eller som anvendes af hensyn til transportsikkerheden; denne emballage ender hos distributøren. Multipakemballage er den indpakning, der anvendes som supplerende emballage omkring salgsemballagen, og som ikke er påkrævet af hygiejne- eller holdbarhedsmæssige grunde eller til beskyttelse af varen mod beskadigelse eller tilsmudsning for at kunne sælges til den endelige forbruger.
(13) I emballageforordningens § 3, stk. 7 og 8, defineres begreberne producent og distributør. Ved producent forstås alle, der producerer emballage, emballagematerialer eller produkter, hvoraf der unmittelbart kan fremstilles emballage, og alle, der importerer emballage til det område, hvor forordningen gælder. I forordningen forstås ved distributør alle, der bringer emballage, emballagematerialer eller produkter, hvoraf der kan fremstilles emballage, eller varer i emballage på markedet, uanset omsætningsled. Under distributører falder i henhold til forordningen ligeledes postordrevirksomhed. Ved endelig forbruger forstås i henhold til emballageforordningens § 3, stk. 10, første punktum, den køber, som ikke længere videresælger varen i den form, hvori den er leveret.
(14) Der gælder forskellige ordninger for salgsemballage, multipakemballage og transportemballage. Distributøren af salgsemballage skal i henhold til emballageforordningens § 6, stk. 1, vederlagsfrit tage den endelige forbrugers brugte salgsemballage tilbage på eller i umiddelbar nærhed af leveringsstedet og nyttiggøre den i overensstemmelse med de kvantitative krav, der er fastsat i bilaget til forordningen (såkaldt individuel indsamlingsordning). Distributøren skal ved hjælp af klart synlige og letlæselige skilte oplyse den private endelige forbruger om muligheden for tilbagelevering (§ 6, stk. 1, tredje punktum). Distributørens tilbagetagningspligt er begrænset til emballage af den art, form og størrelse og til emballage fra de varer, som distributøren fører i sit sortiment (§ 6, stk. 1, fjerde punktum). For distributører med et salgsareal på mindre end 200 m2 er tilbagetagningspligten begrænset til emballage fra de mærker, som distributøren markedsfører (§ 6, stk. 1, femte punktum). Der gælder en tilsvarende tilbagetagningspligt for postordrevirksomhed, f.eks. i form af egnede tilbageleveringsfaciliteter i acceptabel afstand fra den endelige forbruger (§ 6, stk. 1, sjette punktum)(6).
(15) Som svar på Kommissionens spørgsmål har Tyskland oplyst, at de kvoter, der skal opfyldes, udelukkende skal opfyldes ved tilbagetagning af salgsemballage på eller i umiddelbar nærhed af leveringsstedet, og at en indsamling hos husstandene, som eventuelt organiseres ved siden af, ikke kan modregnes i disse kvoter. Landgericht Köln har derimod fastslået, at kvoten ikke kun skal opfyldes på grundlag af indsamling på leveringsstedet(7). Den emballage, som distributøren tager retur i henhold til stk. 1, skal producenterne og distributørerne af denne emballage i henhold til emballageforordningens § 6, stk. 2, på deres side igen tage retur og nyttiggøre ved genbrug eller materialegenvinding, under overholdelse af bestemte kvoter, uden for den offentlige renovation.
(16) I henhold til emballageforordningens § 11 kan producenter og distributører ligeledes opfylde alle tilbagetagnings- og nyttiggørelsesforpligtelser via tredjemand.
(17) Tilbagetagnings- og nyttiggørelsesforpligtelsen gælder i henhold til emballageforordningens § 6, stk. 3, første punktum, ikke for producenter og distributører, som deltager i en ordning, der sikrer, at der overalt i distributørens dækningsområde regelmæssigt afhentes brugt salgsemballage hos den endelige forbruger eller i nærheden af den endelige forbruger. Ordningen skal ligeledes opfylde bestemte kvoter med hensyn til nyttiggørelse. Det er ikke lovbefalet at deltage i en sådan indsamlingsordning for salgsemballage. Virksomheder, der ikke deltager, er fortsat underkastet den individuelle tilbagetagningspligt. Dækningsområdet for en ordning efter emballageforordningens § 6, stk. 3, er begrænset til salgsemballage, der ender hos den private endelige forbruger(8). Ved privat endelig forbruger forstås i henhold til emballageforordningens § 3, stk. 10, andet punktum, husholdninger og tilsvarende steder, hvor der frembringes emballageaffald, navnlig restauranter, hoteller, kantiner, offentlige administrationer, kaserner, sygehuse, uddannelsesinstitutioner, velgørende organisationer og liberale erhverv samt landbrugsbedrifter og håndværksvirksomheder med undtagelse af trykkerier og andre papirforarbejdende virksomheder, som via de almindelige containere til papir, pap, karton og let emballage pr. materialegruppe højst kan få indsamlet emballage svarende til en 1100 liter-beholder i det interval, der gælder for indsamling hos private husstande.
(18) I henhold til afsnit 4, stk. 2, i bilag I til emballageforordningen skal producent og distributør klart gøre opmærksom på, at de er tilsluttet en ordning efter emballageforordningens § 6, stk. 3, gennem mærkning af emballagen eller andre egnede foranstaltninger (f.eks. kundeinformation på salgsstedet eller på en indlægsseddel). Der er i emballageforordningen ikke fastsat bødestraf ved mærkning af en emballage med en ordnings mærke uden deltagelse i ordningen(9).
(19) En ordning godkendes som områdedækkende ordning efter emballageforordningens § 6 stk. 3, ved en anerkendelsesafgørelse truffet af de kompetente delstatsmyndigheder. Det fastsættes tillige i emballageforordningens § 6, stk. 3, fjerde punktum, at ordningen skal koordineres med indsamlingspligtige selskabers allerede eksisterende indsamlings- og nyttiggørelsessystemer. I praksis godkender de kompetente delstatsmyndigheder udelukkende ordninger, hvis der foreligger en såkaldt "koordineringserklæring" fra det pågældende indsamlingspligtige selskab. Det betyder, at kommunerne/kredsene for deres distrikt skal have godkendt aftalen mellem systemoperatøren og indsamlingsselskabet.
(20) De kvantitative krav er fastsat i et bilag til emballageforordningen. Indtil ændringen af emballageforordningen var disse indsamlings- og sorteringskvoter fastsat i forhold til den samlede forekomst af emballagemateriale i det område, hvor emballagen bringes på markedet (dvs. delstaten). Fra den 1. juli 1995 skulle indsamlingsordningen således opsamle 80 % af den samlede forekomst af emballagemateriale. De indsamlede materialer skulle sorteres op i kvaliteter, der muliggjorde materialegenvinding - glas, hvidblik og aluminium for 90 %'s vedkommende og pap, karton, papir, plast og kompositemballage for 80 %'s vedkommende. Reducerede kvotekrav var gældende i perioden fra 1993 indtil den 30. juni 1995.
(21) Med ændringen af emballageforordningen blev denne absolutte beregningsmetode omlagt til en beregningsmetode, der er relateret til den enkelte ordning (dvs. den salgsemballage, der tilføres en ordning). Derudover skal de producenter og distributører, der ikke deltager i en ordning efter emballageforordningens § 6, stk. 3, i fremtiden ligeledes dokumentere, at de overholder disse kvantitative krav. Fra den 1. januar 2000 skal såvel operatørerne af områdedækkende ordninger efter emballageforordningens § 6, stk. 3, med hensyn til den emballage, hvormed producenter og distributører deltager i deres ordning, som de producenter og distributører, som vælger en individuel indsamlingsordning, genvinde 75 % af glasemballagen, 70 % af emballagen af henholdsvis hvidblik og af papir, pap og karton samt 60 % af kompositemballagen. Mindst 60 % af plastemballagen skal nyttiggøres, idet mindst 60 % af denne kvote skal opnås ved hjælp af metoder, hvor nyt materiale af samme materiale erstattes, eller plasten kan anvendes til en yderligere materialegenvinding. Emballage af materiale, hvor der ikke er fastsat konkrete nyttiggørelsesmetoder, skal genvindes i det omfang, dette er teknisk muligt og økonomisk forsvarligt. I forbindelse med en individuel indsamlingsordning skal opfyldelsen af tilbagetagnings- og nyttiggørelseskravene bekræftes af en uafhængig ekspert på grundlag af dokumentation, der kan kontrolleres (bilag I, afsnit 2, stk. 1). En fritagelsesordning skal dokumentere de indsamlede og nyttiggjorte mængder under en form, som kan kontrolleres. På myndighedernes anmodning skal dokumentationen bekræftes på grundlag af en rapport fra en uafhængig ekspert (bilag I, afsnit 3, stk. 4).
(22) Tyskland har oplyst, at det er muligt på samme tid at anvende en individuel indsamlingsordning og være tilsluttet en ordning efter § 6, stk. 3, og at det derfor også er muligt at deltage i en ordning efter § 6, stk. 3, med en bestemt mængde af et emballageprodukt. Det skal dog være gennemskueligt for forbrugerne og myndighederne, hvilken emballage der er omfattet af tilbagetagningspligten på eller i umiddelbar nærhed af salgsstedet, og hvilken emballage der ikke er det. Tyskland har endvidere bekræftet, at den endelige forbruger i henhold til emballageforordningen frit kan vælge, om han lader emballagen forblive på salgsstedet eller afleverer den dér eller til en indsamlingsordning i nærheden af husstanden(10).
(23) Såfremt producenter og distributører ikke opfylder forpligtelserne i henhold til emballageforordningens § 6, stk. 1, første punktum, og stk. 2, første punktum, ved tilbagetagning på leveringsstedet, skal de i henhold til emballageforordningens § 6, stk. 1, niende punktum, (sammenholdt med § 6, stk. 2, fjerde punktum) sikre dette gennem en ordning efter stk. 3. Tyskland har i denne forbindelse endvidere oplyst, at der i forbindelse med en i individuel indsamlingsordning, hvor nyttiggørelseskvoten ikke er nået, er en forpligtelse til at deltage i en ordning efter § 6, stk. 3, for så vidt angår den mængde emballage, der er nødvendig for at nå den fastsatte kvote.
(24) Der gælder en tilsvarende tilbagetagningspligt for transportemballage og multipakemballage. Der er imidlertid ikke mulighed for at blive fritaget fra denne forpligtelse ved at deltage i en ordning. Der er endvidere heller ikke fastsat tilbagetagnings- og kvotekrav, som skal opfyldes. Distributører, der tilbyder varer i multipakemballage, er forpligtet til at fjerne multipakemballagen, når varen afleveres til den endelige forbruger, eller til at give denne mulighed for vederlagsfrit at tilbagelevere multipakemballagen på salgsstedet. Hvis den endelige forbruger beholder varen i multipakemballagen, gælder bestemmelserne for salgsemballage på tilsvarende måde.
(25) Som svar på Kommissionens spørgsmål meddelte Tyskland allerede i 1993, at emballageforordningens § 6, stk. 3, ikke fortolkes på en sådan måde, at det kun er muligt at etablere én bestemt ordning. I henhold til emballageforordningen kan der indføres andre indsamlingsordninger for salgsemballage. Det har ikke været hensigten med forordningen, at der kun skal være mulighed for at etablere én enkelt ordning på forbundsplan eller i de enkelte delstater.
(26) Ifølge begrundelsen for ændringen af emballageforordningen var et af hovedformålene at øge konkurrencen. Dette skal bl.a. ske ved, at aktiviteterne i forbindelse med indsamling, sortering og nyttiggørelse fremover udbydes i licitation, således at det sikres, at aftaler indgås i frit udbud, og at overdragelsen af den emballage, der skal nyttiggøres, sker på konkurrencevilkår. Derudover skal omkostningerne til indsamling, sortering samt nyttiggørelse eller bortskaffelse offentliggøres for de enkelte emballagematerialer. Endvidere skal der ifølge begrundelsen ske en forbedring af rammebetingelserne for konkurrence mellem forskellige duale systemer. Ved i forbindelse med nyttiggørelseskravene at tage udgangspunkt i den mængde, der indsamles som led i en ordning, bliver det væsentligt lettere at etablere konkurrerende ordninger. Dette kan resultere i, at producenter og distributører som følge af den øgede konkurrence får mulighed for at reducere omkostningerne(11).
III. DSD's INDSAMLINGS- OG NYTTIGGØRELSESORDNING
(27) DSD er det eneste selskab, der i Tyskland driver en områdedækkende ordning til indsamling og nyttiggørelse af salgsemballage efter emballageforordningens § 6, stk. 3. I begyndelsen af 1993 havde de kompetente myndigheder i alle de tyske delstater anerkendt ordningen, der har været i drift siden 1992 og fuldt operationel siden 1993. Ordningen betegnes som et "dualt" system, da indsamling og nyttiggørelse af emballage foregår uden for den offentlige renovation og drives af et privat indsamlingsselskab.
(28) Ud over DSD findes der nogle få andre selskaber, der ligeledes organiserer indsamling og nyttiggørelse af bestemte typer salgsemballage. Det drejer sig her imidlertid ikke om områdedækkende indsamlings- og nyttiggørelsesordninger efter emballageforordningens § 6, stk. 3. Disse selskaber fungerer snarere som tredjemænd som omhandlet i emballageforordningens § 6, stk. 1 og 2, sammenholdt med § 11, hvilket vil sige, at de umiddelbart varetager producenters og distributørers tilbagetagningspligt med hensyn til salgsemballage. En lang række andre selskaber indsamler og nyttiggør transportemballage.
(29) DSD er finansieret via de afgifter, som virksomhederne betaler for at være tilsluttet ordningen. Virksomhederne tiltræder ordningen ved at indgå en såkaldt varemærkeaftale (Zeichennutzungsvertrag). Derved får virksomheden mod betaling af en afgift ret til at anvende varemærket "Der Grüne Punkt" på sin emballage og fritages, som egentligt tjenesteydelse, for tilbagetagningspligten med hensyn til denne salgsemballage.
(30)
TABELPOSITION
(31) Lokale (kommunale og private) indsamlingsselskaber. DSD har indgået såkaldte serviceaftaler (Leistungsverträge) med disse selskaber. Der findes i alt 546 indsamlingsdistrikter. Nogle indsamlingsselskaber har aftaler med DSD for flere distrikter. DSD har indgået serviceaftaler med i alt 537 aftalepartnere. Flere af disse indsamlingsselskaber er integreret i større koncerngrupperinger. I henhold til serviceaftalen har indsamlingsselskabet på eneretsbasis til opgave at indsamle og sortere brugt salgsemballage i et bestemt distrikt. De private husstande og bestemte erhvervsvirksomheder er omfattet heraf. Det er ikke altid indsamlingsselskabet selv, der indsamler og sorterer al emballage, idet selskabet ofte anvender underentreprenører til indsamling og sortering af bestemte emballagematerialer.
(32) I den ordning, som DSD har etableret, indsamles brugt salgsemballage af alle former for materiale. Indsamlingen sker enten ved, at indsamlingsselskabet opstiller containere til brugt salgsemballage i nærheden af de private husstande, eller ved, at indsamlingsselskabet regelmæssigt afhenter eller tømmer henholdsvis plastiksække eller beholdere, der er omdelt til de enkelte husstande. Indsamlingsselskabet ejer containerne(12). Det er indsamlingsselskabet, der forestår sorteringen af de indsamlede materialer. I reglen sker sorteringen i selskaber, der har specialiseret sig heri. Indsamlingsselskabet indsamler al emballage, der afleveres i de opstillede containere. Andre genstande, der kastes i containerne, nyttiggøres om muligt ligeledes eller frasorteres som affald. Indsamlingsselskabet indsamler sammen med salgsemballage af papir, karton og pap i reglen også gamle tryksager, dvs. aviser og tidsskrifter. Tryksagerne udgør størstedelen (ca. 75 % af mængden) af denne materialegruppe. Indsamlingen af tryksager indgår ikke i DSD-ordningen og honoreres ikke af DSD.
(33) Indsamlingsselskaber sørger enten selv for eller via tredjemand, at de sorterede materialer nyttiggøres, eller overdrager materialerne til såkaldte garantiselskaber (Garantiegeber) med henblik på nyttiggørelse. Garantiselskaberne garanterer DSD, at de vil nyttiggøre den brugte emballage. Disse garantiselskaber er enten selskaber, som fremstillingssektoren for de enkelte emballagematerialer tegner sig for, eller selskaber, der er etableret specielt med henblik på afsætning og nyttiggørelse af de indsamlede materialer. Mængderne skal nyttiggøres (ved genvinding) i det omfang, der er fastsat i kvoterne. Mængderne herudover skal - i det omfang, dette er teknisk og økonomisk forsvarligt - også nyttiggøres ved hjælp af andre metoder. Findes ingen teknisk eller økonomisk forsvarlige nyttiggørelsesmuligheder, kan disse mængder bortskaffes på en miljøforenelig måde.
(34) Den ordning, som DSD driver, indsamler ikke al salgsemballage i henhold til emballageforordningen, men udelukkende salgsemballage, der ender hos de private husstande og tilsvarende steder. Transportemballage indsamles ikke. Denne begrænsning af DSD's aktivitetsområde er anordnet af Bundeskartellamt. Bundeskartellamt har flere gange gjort indsigelse imod DSD's planer om at udvide aktivitetsområdet.
(35) I oktober 1992 havde DSD således annonceret, at selskabet agtede også at indsamle salgsemballagen, der endte i store virksomheder og industrien. Efter at Bundeskartellamt indvendte, at dette ville resultere i, at indsamlingsselskaber, der ikke havde kontrakt med DSD, ville blive presset ud af markedet, henlagde DSD projektet. Bundeskartellamt gav i den forbindelse udtryk for, at de bestemmelser i de kompetente delstatsmyndigheders anerkendelsesafgørelser, der krævede et sådant projekt gennemført, ikke hindrede Bundeskartellamt i at gribe ind. Som en løsning på uoverensstemmelserne blev det fastsat, at DSD må indsamle emballage hos restauranter, kantiner, sygehuse, offentlige administrationer, uddannelsesinstitutioner, kaserner, de liberale erhvervs kontorer samt håndværksvirksomheder, med undtagelse af trykkerier og andre papirforarbejdende virksomheder, der råder over almindelige containere på højst 1100 liter pr. materialegruppe, men kun med samme interval, som gælder for indsamlingen hos private husstande.
(36) Bundeskartellamt forbød tillige DSD ved beslutning af 24. juni 1993 at udvide sine aktiviteter til at omfatte salgsemballage, der ikke føres i detailforretninger, samt transportemballage. Forbuddet var rettet mod DSD's planer om via et datterselskab at indsamle salgsemballage og transportemballage af papir, pap, karton og plast hos store virksomheder og industrien. Bundeskartellamt betragtede denne ophobning af efterspørgsel efter indsamlingstjenester som en konkurrencebegrænsning i henhold til § 1 i loven om konkurrencebegrænsninger (GWB). DSD ankede ikke denne beslutning.
IV. DE AFTALER, DER ER OMFATTET AF BESLUTNINGEN
(37) DSD's vedtægter, standardaftalen med indsamlingsselskaberne i form af den oprindelige aftale samt den første, anden, tredje og fjerde ændringsaftale og de aftaler, der er indgået med garantiselskaberne, er omfattet af den foreliggende beslutning. Disse aftaler er blevet ændret flere gange i løbet af proceduren.
1. VEDTÆGTERNE
(38) DSD blevet oprettet den 28. september 1990. I 1997 blev selskabet omdannet til et aktieselskab under firmanavnet "Der Grüne Punkt - Duales System Deutschland Aktiengesellschaft". I præamblen til vedtægterne erklæres, at handelsvirksomheder, emballeringsindustrien samt producenter af emballage og leverandører af materialer har besluttet at oprette en privat tilbagetagningsordning, som uden for den offentlige renovation forestår indsamling af brugt salgsemballage i nærheden af husstandene. Den duale indsamlingsordning består af følgende uadskilleligt forbundne elementer: opbygning af en indsamlingsordning i nærheden af den endelige forbruger, aftagelses- og nyttiggørelsesgarantier samt nyttiggørelsesaftaler, mærkning af al emballage, der indgår i ordningen, med varemærket "Der Grüne Punkt" og finansiering på grundlag af opkrævning af en afgift for udnyttelsen af varemærket "Der Grüne Punkt". Præamblen til vedtægterne indeholdt oprindeligt også et tilsagn fra handelsvirksomhederne om kun at forhandle emballage, der er forsynet med "Der Grüne Punkt"-mærket. Denne bestemmelse er ikke længere indeholdt i den anmeldte udgave.
(39) Ifølge vedtægterne er selskabets formål at organisere og drive en dual indsamlingsordning gennem foranstaltninger, som tager sigte på forebyggelse af affald - navnlig fra emballage - indsamling og grovsortering af sekundære råstoffer samt tilvejebringelse af de nødvendige økonomiske midler. Begrebet "emballage" trådte ved generalforsamlingsbeslutning af 19. oktober 1992 i stedet for begrebet "salgsemballage", der oprindeligt var indeholdt i vedtægterne.
(40) Alle indenlandske og udenlandske virksomheder kan deltage i selskabet. Selskabet havde i 1998 552 selskabsdeltagere. I kredsen af selskabsdeltagere indgår handelsvirksomheder, virksomheder i emballeringsindustrien samt producenter af emballage og leverandører af materialer. Virksomheder fra affaldshåndteringssektoren ydede under DSD's økonomiske krise i 1993 imidlertid DSD lån på over 700 mio. DEM, som til dels blev omdannet til passive kapitalinteresser.
(41) Ifølge vedtægterne skal selskabet have en bestyrelse. Ved valget af bestyrelsesmedlemmer vælges der et ens antal repræsentanter for handelsvirksomhederne, emballeringsindustrien samt producenterne af emballage og leverandørerne af materialer. I den nuværende bestyrelse er tre repræsentanter fra hver af de nævnte grupper samt fortsat tre repræsentanter fra affaldshåndteringssektoren repræsenteret.
2. SERVICEAFTALEN
(42) Forholdet mellem DSD og indsamlingsselskaberne reguleres i en standardaftale, aftalen om opbygning og drift af en ordning til indsamling og sortering af brugt salgsemballage, den såkaldte serviceaftale. Den oprindelige aftale er siden anmeldelsen blevet ændret flere gange med den første, anden og tredje ændringsaftale. Det eksisterende aftaleforhold er yderligere blevet ændret med den fjerde ændringsaftale. Serviceaftalerne blev - med få undtagelser - første gang indgået i perioden fra januar 1992 og indtil januar 1993. Ikke alle indsamlingsselskaber har godkendt alle ændringer af serviceaftalen, hvorfor den aftale, der er gældende for mange indsamlingsselskaber, stadig er i en tidligere version.
(43) Af de i alt 537 serviceaftaler, der er indgået mellem DSD og indsamlingsselskaber, var (pr. januar 2000) 502 i form af den fjerde ændringsaftale, 10 i form af den tredje ændringsaftale, 6 i form af den anden ændringsaftale, 18 i form af den første ændringsaftale og 1 i form af den oprindelige aftale.
(44) Ifølge serviceaftalens § 1 har indsamlingsselskabet enebeføjelse til at opbygge og drive en ordning i henhold til emballageforordningens § 6, stk. 3, i et bestemt indsamlingsdistrikt. Alle yderligere aktiviteter, som DSD overtager som følge af ændringer af emballageforordningen og ændringer samt vedtagelse af øvrige retlige bestemmelser, overdrager DSD ligeledes udelukkende til indsamlingsselskabet med hensyn til alle aktiviteter i det pågældende indsamlingsdistrikt. Ifølge afsnit 2.1 i den tredje ændringsaftale, som ikke blev ophævet i den fjerde ændringsaftale, er der enighed mellem parterne om, at al salgsemballage, der ender på de af DSD-ordningen omfattede indsamlingssteder, kun indsamles og i givet fald sorteres og nyttiggøres på grundlag af denne aftale. Indsamlingen skal ske hos den private endelige forbruger eller i nærheden af den private endelige forbruger, idet den nærmere udformning heraf er overladt til indsamlingsselskabet. Indsamlingsselskabet kan i den forbindelse anvende underentreprenører. I en bestemmelse, der er indført med den tredje ændringsaftale, fastsættes det dog, at de indsamlingsordninger, som indsamlingsselskabet anvender, inden den 31. december 1999 - med undtagelse med hensyn til glas - skal omlægges til beholdere, der skal opstilles hos husstandene.
(45) Ifølge serviceaftalen overgår ejendomsretten til den brugte salgsemballage til indsamlingsselskabet, når den afhentes af indsamlingsselskabet, eller den endelige forbruger afleverer den i containerne. DSD erhverver på intet tidspunkt ejendomsretten til de genbrugsmaterialer, der skal indsamles eller er indsamlet.
(46) DSD forpligter sig til med hensyn til hver materialegruppe at indgå aftaler med egnede garantiselskaber, som permanent sikrer nyttiggørelsen.
(47) Serviceaftalen fastsatte oprindeligt, at indsamlingsselskabet ikke havde ret til selv at afsætte de indsamlede materialer. Selskabet skulle derimod vederlagsfrit overdrage det til garantiselskaber, der var udpeget af DSD. Kommissionen gjorde over for DSD indsigelse mod dette princip, kaldet "Schnittstelle Null", da det var i strid med EF-traktatens artikel 81, stk. 1, litra a). Konkurrencebegrænsningen bestod i, at indsamlingsselskaberne blev bundet med hensyn til deres forbindelser til tredjeparter og som ejere af materialerne ikke havde mulighed for selv at udnytte dette økonomisk. Efter drøftelserne med Kommissionen har DSD afskaffet "Schnittstelle Null"-systemet.
(48) Aftalen fastsætter nu, at indsamlingsselskabet fra den 1. januar 1996 kan vælge enten selv at afsætte (Eigenvermarktung) materialegrupperne glas, papir, pap, karton, hvidblik og aluminium eller afsætte dem sammen med et garantiselskab (modifizierte Eigenvermarktung), eller selskabet kan også fortsat overdrage materialerne til et garantiselskab (Garantiegebervermarktung). Indsamlingsselskabet skal træffe sit valg inden afslutningen af serviceaftalens løbetid. Der kan afgives forskellige erklæringer for de enkelte materialer. Plast- og kompositemballage (kompositemballage til drikkevarer og anden kompositemballage) skal overdrages til et garantiselskab.
(49) Vælger indsamlingsselskabet selv at stå for afsætningen, har selskabet ret og pligt til i eget navn og for egen regning og risiko at nyttiggøre og afsætte de indsamlede materialer. Kommer indsamlingsselskabet bagud med nyttiggørelsen, kan DSD selv eller overdrage det til en tredjemand at nyttiggøre materialerne. Indsamlingsselskabet skal over for DSD stille en sikkerhed, hvis størrelse er baseret på materialets mulige nyttiggørelsesomkostninger. DSD kan kun gøre brug af sikkerheden, hvis indsamlingsselskabet går konkurs. Vælger indsamlingsselskabet løsningen i form af "modifizierte Eigenvermarktung", har det ret til at afsætte de nævnte materialer sammen med et garantiselskab. Indsamlingsselskabet og garantiselskabet er solidarisk ansvarlige for opfyldelsen af nyttiggørelsesforpligtelsen. Vælger indsamlingsselskabet udelukkende at lade garantiselskabet forestå afsætningen, skal selskabet stille de indsamlede og sorterede materialer til rådighed for et af DSD udpeget garantiselskab.
(50) Indsamlingsselskabet skal også i forbindelse med "Eigenvermarktung" og "modifizierte Eigenvermarktung" udpege et garantiselskab, for at dette kan koordinere mængdedokumentationen (Mengenstromnachweis). I forbindelse med dette dokumentationsarbejde skal indsamlingsselskabet indgå en aftale med garantiselskabet, og denne aftale skal godkendes af DSD. Indsamlingsselskabet skal gennem fremlæggelse af dokumentation over for garantiselskabet systematisk og fuldstændigt godtgøre hele forløbet fra indsamlingen til nyttiggørelsen af genbrugsmaterialerne. Denne aftale med garantiselskabet kan opsiges med seks måneders varsel til udgangen af et kalenderår.
(51) Indsamlingsselskabet modtager en afgift, der i princippet er baseret på vægt, for indsamlingen og sorteringen af hver emballagegruppe. Ved beregningen af afgiften tages der også højde for omkostningerne ved bortskaffelsen af det frasorterede affald samt indsamlingsresultatet, der beregnes på grundlag af de indsamlede mængder i forhold til indbyggertallet i indsamlingsdistriktet. Afgiften justeres inden for rammerne af en prisreguleringsbestemmelse. Den bestemmelse, der oprindeligt var indeholdt i serviceaftalen, hvorefter det indsamlingsselskab, som havde valgt "Eigenvermarktung" eller "modifizierte Eigenvermarktung", til udligning af indtægterne fra nyttiggørelsen skulle betale et fast beløb på 1,25 DEM pr. indbygger/år til DSD, blev ophævet med opfyldelsen af et tilsagn, som DSD har afgivet over for Kommissionen (betragtning 70).
(52) Oprindeligt var der i de anmeldte serviceaftaler på grundlag af den fjerde ændringsaftale fastsat en løbetid indtil udgangen af henholdsvis 2004 og 2007, på grundlag af den tredje ændring en løbetid indtil udgangen af 2003 eller, såfremt der blev gjort brug af en forlængelsesret, indtil udgangen af 2005. De ældre udgaver af serviceaftalen gav som regel først mulighed for at bringe aftalen til ophør ved udgangen af 2002-2003 og indeholdt derudover en forlængelsesret i yderligere fem år. Serviceaftalerne indeholdt derfor som regel samlede løbetider (i det mindste serviceaftalerne på grundlag af den fjerde ændringsaftale) på ca. 15 år.
(53) Komission gjorde over for anmelderne af serviceaftalen indsigelse mod længden af disse aftalers løbetid. Det forhold, at så lange løbetider i serviceaftalerne var nødvendige, blev af indsamlingsselskaberne frem for alt begrundet med behovet for planlægnings- og investeringssikkerhed i forbindelse med de investeringer, der skulle foretages med henblik på at opfylde serviceaftalen. Disse omfatter i det væsentlige investeringer i indsamlings- og transportkøretøjer, indsamlingsbeholdere -containere og sorteringsanlæg/-faciliteter til brugt salgsemballage. Navnlig sorteringsanlæggene og den dermed forbundne overtagelse af teknisk avancerede separationsfunktioner udgjorde for indsamlingsselskaberne en særlig investering i forbindelse med den nødvendige volumen. Hovedparten af de nuværende ca. 400 sorteringsanlæg blev opført i perioden 1992-1995. Ifølge indsamlingsselskaberne og Bundesverband der Deutschen Entsorgungswirtschaft (BDE) foretog eller fortager de pågældende indsamlingsselskaber i aftalens løbetid investeringer på ca. 10 mia. DEM. De aftalte løbetider er i den forbindelse strengt nødvendige af hensyn til navnlig planlægnings- og investeringssikkerheden i forbindelse med indsamlingsselskabernes amortisering af disse for branchen usædvanlige investeringer. Ikke mindst på baggrund af, at DSD i begyndelsen var indsamlingsselskabernes eneste aftager af tjenesteydelser inden for indsamling af brugt salgsemballage, var det kun økonomisk forsvarligt for indsamlingsselskaberne at foretage investeringerne på grundlag af klare og pålidelige planlægnings- og amortiseringspræmisser.
(54) For at kunne vurdere, om sådanne lange eksklusive løbetider er strengt nødvendige til amortiseringen af de pågældende investeringer, har Kommissionen foretaget forskellige undersøgelser. For det første har den på grundlag af en undersøgelse i hele branchen fastlagt omfanget, udstrækningen og tidspunktet for de investeringer, som indsamlingsselskaber allerede har foretaget eller vil skulle foretage, navnlig inden for de forholdsvis kapitalintensive sorteringsanlæg. For det andet har Kommissionen med hensyn til de gældende amortiseringsbetingelser foretaget en indgående individuel undersøgelse af de 24 indsamlingsselskaber, som har anmodet om en individuel fritagelse i forbindelse med serviceaftalerne, og som på baggrund af undersøgelsens målsætning kan anses for at være tilstrækkeligt repræsentative for branchen. Der blev i denne forbindelse foretaget en investerings- og rentabilitetsvurdering af de af disse indsamlingsselskaber forelagte data og prognoser med hensyn til de investeringer, der var foretaget og skulle foretages i aftaleperioden, realiserede og forventede omsætninger og omkostninger under hensyntagen til eventuelle alternative anvendelsesmuligheder og restværdier.
(55) Disse individuelle undersøgelser af de pågældende indsamlingsselskaber har ført til det resultat, at en eksklusiv løbetid i forbindelse med aftalerne indtil udgangen af 2007 ikke er strengt nødvendig for amortiseringen af den investeringsvolumen, som indsamlingsselskaberne rent faktisk skal gennemføre. Resultaterne af Kommissionens undersøgelser viser derimod, at såfremt serviceaftalerne har en løbetid indtil udgangen af 2003, vil dette give indsamlingsselskaberne mulighed for en i økonomisk henseende tilstrækkelig amortisering af de investeringer, der er foretaget og skal foretages. Efter at Kommissionen havde meddelt anmelderne dette resultat, fastsatte disse den 31. december 2003 som serviceaftalens udløb i tilfælde af, at Kommissionen indrømmer en fritagelse i forbindelse med serviceaftalerne. Denne ændring blev foretaget i perioden fra august 1999 og indtil januar 2000.
(56) Med serviceaftalerne er indsamlingsselskaberne ikke udelukkende bundet til DSD, og de kan derfor frit tilbyde deres ydelser til andre aftagere af sådanne tjenesteydelser. Endvidere har DSD over for Kommissionen afgivet det tilsagn, der er anført i betragtning 71.
(57) DSD havde dog oprindeligt hævdet, at det kun var muligt for tredjemand at benytte DSD-indsamlingspartnernes indsamlingsfaciliteter, hvis DSD havde godkendt dette. Dette var bl.a. baggrunden for en klage i henhold til EF-traktatens artikel 82 fra konkurrenten Vereinigung für Wertstoffrecycling mbH (VfW) og også genstand for en sag, der er forelagt Landgericht Köln. DSD havde over for VfW nedlagt forbud mod, at selskabet benyttede og/eller lod sine indsamlingsselskaber benytte faciliteter til indsamling af genbrugsmaterialer, som var opstillet inden for rammerne af DSD-ordningen, uden DSD's godkendelse. Kommissionen henviste i denne forbindelse til den mulige anvendelse af EF-traktatens artikel 82.
(58) DSD har i tilknytning til Kommissionens udtalelse undladt at nedlægge sådanne forbud såvel i det konkrete tilfælde i forbindelse med selskabet VfW som i lignende tilfælde og afgivet et tilsagn herom, som er anført i betragtning 72.
(59) I bilag 1 til tredje ændringsaftale - som den fjerde ændringsaftale ikke ophæver - er der anført såkaldte "Anfallstellen", som betegner de steder, hvor der skal finde indsamling sted foruden hos de private husstande. DSD har erklæret, at opregningen af disse steder ikke er omfattet af anmeldelsen.
3. GARANTIAFTALERNE
(60) Garantiaftalen regulerer forholdet mellem DSD og de virksomheder, som aftager og nyttiggør den indsamlede salgsemballage. Disse garanterer nyttiggørelsen af de indsamlede materialer permanent og uafhængigt af den aktuelle situation på markedet. Oprindeligt var der for de enkelte materialegrupper fastsat til dels abstrakte nyttiggørelsesgarantier for producentindustrierne. Efterfølgende har DSD indgået garantiaftaler med enkelte virksomheder, de såkaldte garantiselskaber. Med hensyn til materialegruppen papir, pap og karton var der tre garantiselskaber, mens der med hensyn til hver af grupperne glas, aluminium, hvidblik og kartonkompositemballage var indgået én garantiaftale.
(61) Det var oprindeligt fastsat i disse garantiaftaler, at DSD skulle kræve af indsamlingsselskaberne, at de vederlagsfrit overdrog materialerne til garantiselskaberne (såkaldt "Schnittstelle Null"). Denne bestemmelse svarede til den ovennævnte bestemmelse i serviceaftalerne. Efter at Kommissionen ligeledes havde gjort indsigelse mod disse bestemmelser, er garantiaftalerne enten blev ophævet eller tilpasset de ændrede bestemmelser i serviceaftalerne (betragtning 47).
(62) På nuværende tidspunkt findes der i det væsentlige indholdsmæssigt enslydende garantiaftaler for følgende materialegrupper: Med hensyn til papir, karton og pap er der indgået aftaler med Interseroh AG, VfW, Gesellschaft für PapierRecycling (GespaRec), Deutsche Gesellschaft für Wertstoffverwertung mbH (DGW), Papier- und Kunststoffverwertungs GmbH (IPK) og Recostra SA. Hvad angår glas, er der indgået en aftale med Gesellschaft für Glasrecycling und Abfallvermeidung mbH (GGA). Med hensyn til aluminium er der indgået aftaler med Interseroh AG, DGW, IPK, VfW og Deutsche Aluminium Verpackung Recycling GmbH (DAVR). I forbindelse med hvidblik er der indgået aftaler med Interseroh AG, Rasselstein Hoesch GmbH, DGW, IPK, VfW, Entsorgungs- und Beratungsgesellschaft für die deutsche Recyclingwirtschaft GmbH & Co KG (GEBR) og Thyssen Sonnenberg GmbH. Med hensyn til kartonkompositemballage til drikkevarer er der indgået en aftale med Recarton GmbH. I forbindelse med anden kompositemballage er der indgået en aftale med Interseroh AG. Garantiaftalerne løber i de fleste tilfælde indtil den 31. december 2003.
(63) Garantiselskabet er forpliget til at modtage alt sorteret salgsemballage, som opfylder bestemte kriterier for sorteringens kvalitet, fra de indsamlingsselskaber, der har valgt at lade et garantiselskab forestå afsætningen. Som led i "modifizierte Eigenvermarktung" organiserer garantiselskabet afsætningen og nyttiggørelsen sammen med indsamlingsselskabet; ved siden af indsamlingsselskabet er garantiselskabet ansvarligt for en korrekt nyttiggørelse.
(64) Garantiselskabet er forpligtet til at forelægge dokumentation for nyttiggørelsen af materialerne og årligt at udarbejde en mængdedokumentation. Garantiselskabet er forpligtet til også at udarbejde denne mængdedokumentation for de indsamlingsselskaber, som selv afsætter materialerne. Garantiselskabet er berettiget til at opkræve et vederlag herfor.
(65) Til sikring af en konkurrenceneutral indberetningsprocedure mellem indsamlingsselskaber og garantiselskaber har DSD afgivet de tilsagn, der er anført i betragtning 73 og 75.
(66) Garantiaftalerne indeholder ingen eksklusivitetsbestemmelser. DSD kan derfor frit indgå aftaler med flere garantiselskaber i forbindelse med en materialegruppe. DSD har erklæret, at selskabet i princippet vil indgå en garantiaftale med enhver virksomhed, som opfylder de nødvendige betingelser. DSD har i denne forbindelse afgivet det tilsagn, der er anført i betragtning 74.
(67) Den garantiaftale, der er indgået med Deutsche Gesellschaft für Kunststoffrecycling GmbH (DKR) om nyttiggørelse af plastemballage, er ikke blevet anmeldt af DSD, da der er tale om et selskab, der er tilknyttet DSD. DSD ejer 49,6 % af andelene, mens virksomheder i den kemiske industri ejer 50,4 % af andelene via et holdingsselskab.
(68) De kontrakter, der ligger til grund for oprettelsen af garantiselskaber, er ikke omfattet af denne beslutning.
V. DSD'S TILSAGN
(69) DSD har over for Kommissionen afgivet forskellige tilsagn i forbindelse med de omhandlede aftaler:
a) Vedrørende serviceaftalen
(70) "Duales System Deutschland AG forpligter sig til inden den 30. september 1997 at ændre de aftalte ordninger med indsamlingsselskaberne (nr. 3.4.5, andet punktum, i 'tredje ændring af serviceaftalen') om afsætning af frasorterede materialer, således at indsamlingsselskaber, som fuldt ud gør brug af afsætningsmuligheden, ikke opnår fortrinsstilling frem for indsamlingsselskaber, som kun gør brug af denne mulighed i forbindelse med en del af de materialer, der er frigivet til afsætning."
(71) "Duales System Deutschland AG vil ikke forpligte indsamlingsselskaber til udelukkende at arbejde for Duales System Deutschland AG. Duales System Deutschland AG forpligter sig endvidere til ikke at kræve af indsamlingsselskaberne, at de udelukkende anvender containere eller øvrige faciliteter til indsamling af brugt salgsemballage til opfyldelsen af aftalen (serviceaftalen). Dette gælder ikke, hvis tredjemands brug af containere og faciliteter er uforenelig med den administrative fritagelse, eller emballageforordningen eller øvrige love fastsætter andet, eller overdragelsen ikke er berettiget af andre grunde (f.eks. skadelige eller kontaminerende stoffer). Der kan ved afretningen med indsamlingsselskaberne på passende vis tages højde for tredjemands benyttelse af containere og øvrige faciliteter."
(72) "Duales System Deutschland AG er rede til at give afkald på at nedlægge forbud af den art, der er beskrevet i Landgericht Kölns dom af 18. marts 1997, over for VfW samt i tilsvarende tilfælde. Duales System Deutschland AG forbeholder sig ret til at gøre oplysnings- og udligningskrav gældende over for indsamlingsselskaber, som har et kontraktforhold til Duales System Deutschland AG."
b) Vedrørende garantiaftalerne
(73) "Oplysninger, som Duales System Deutschland AG kommer i besiddelse af som led i den i emballageforordningen foreskrevne dokumentation i forbindelse med materialegenvinding, må ikke anvendes i markedsoplysningsøjemed. Såfremt det er nødvendigt, kan dokumentationen anonymiseres på egnet måde. Med hensyn til frasorterede genbrugsmaterialer fra materialegrupperne glas, hvidblik, aluminium, pap, papir og karton kan Duales System Deutschland AG ikke kræve yderligere dokumentation i forbindelse med materialegenvindingen end overdragelsen til en virksomhed, der inden for Det Europæiske Fællesskab eller Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde på grundlag af nationale bestemmelser er godkendt til at nyttiggøre eller handle med disse materialer, så långe der ikke er anledning til berettiget tvivl om, at den pågældende virksomhed opfylder betingelserne i emballageforordningen tilfredsstillende."
(74) "Duales System Deutschland AG er principielt rede til at godkende enhver, som opfylder de nødvendige betingelser, som garantiselskab for en materialegruppe."
(75) "Duales System Deutschland AG er principielt rede til anonymisere virksomhedernes navne i forbindelse med mængdedokumentationen, såfremt dette accepteres af delstaterne som de myndigheder, der skal give fritagelsen."
VI. BEMÆRKNINGER FRA TREDJEMAND
(76) Efter offentliggørelsen af en meddelelse i henhold til artikel 19, stk. 3, i forordning nr. 17 og artikel 3 i protokol nr. 21 i EØS-aftalen fremsatte i alt 13 interesserede tredjemænd bemærkninger til Kommissionen. Disse er i det væsentlige koncentreret om serviceaftalen og varemærkeaftalen. Sidstnævnte er ikke omfattet af denne beslutning.
(77) Med hensyn til serviceaftalen blev det anført, at DSD i praksis - i modsætning til det i betragtning 71 nævnte tilsagn - ikke giver tredjemand uhindret adgang til serviceaftalepartnernes indsamlingsfaciliteter. Dette foranledigede Kommissionen til over for DSD endnu en gang at præcisere sin holdning til dette tilsagn og resulterede i, at DSD afgav endnu et tilsagn i denne forbindelse (betragtning 72). Bemærkninger med hensyn til den løbetid, der er fastsat i serviceaftalerne, bestyrkede Komissonen i, at det var nødvendigt at gentage de betænkeligheder, som den allerede tidligere havde givet udtryk for over for DSD med hensyn til, at den løbetid, der var fastsat i disse aftaler, ikke var strengt nødvendig, hvilket resulterede i en tilpasning af serviceaftalernes løbetid. Endvidere anførte tredjemænd ligeledes, at der efter serviceaftalernes udløb skal indgås nye aftaler på grundlag af en udbudsprocedure. Dette fremgår som nævnt af den nye emballageforordning. I andre bemærkninger blev det bl.a anført, at "Schnittstelle Null"-systemet i serviceaftalen også burde ophæves for plast og plastkompositemballage.
(78) Kommissionen har omhyggeligt undersøgt bemærkningerne fra tredjemænd og i den udstrækning, det var nødvendigt og relevant, taget højde for dem i forbindelse med denne beslutning.
B. RETLIG VURDERING
I. EF-TRAKTATENS ARTIKEL 81, STK. 1, OG EØS-AFTALENS ARTIKEL 53, STK. 1
(79) Alle aftaler mellem virksomheder, alle vedtagelser inden for sammenslutninger af virksomheder og alle former for samordnet praksis, der kan påvirke handelen mellem medlemsstater, og som har til formål eller til følge at hindre, begrænse eller fordreje konkurrencen inden for fællesmarkedet, er uforenelig med fællesmarkedet og er forbudt.
1. AFTALER MELLEM VIRKSOMHEDER
(80) Grundlaget for DSD's aktiviteter udgjordes af selskabskontrakten, som efter omdannelsen til et aktieselskab i 1997 blev affattet i form af vedtægter. I henhold til præamblen til vedtægterne har handelsvirksomheder, emballeringsindustrien samt producenter af emballage og leverandører af materialer besluttet at oprette en kollektiv enhed med henblik på at skabe forudsætningerne for at kunne indføre en dual indsamlingsordning. I overensstemmelse med vedtægterne kan alle indenlandske og udenlandske virksomheder deltage i selskabet. Vedtægterne for DSD udgør derfor en aftale mellem virksomheder.
(81) Med henblik på levering af ydelser indgår DSD på sin side serviceaftaler med indsamlingsselskaber og garantiaftaler med garantiselskaber. Den serviceaftale, der er indgået mellem DSD og indsamlingsselskaberne, og den garantiaftale, der er indgået mellem DSD og garantiselskaberne, er ligeledes aftaler mellem virksomheder.
2. BEGRÆNSNING AF KONKURRENCEN
2.1. Relevante markeder
(82) Det relevante produktmarked og det relevante geografiske marked for vurderingen af de omfattede aftaler er afgrænset nedenfor.
2.1.1. Relevante produktmarkeder
(83) Ved det relevante produktmarked forstås markedet for alle produkter og/eller tjenesteydelser, som forbrugeren anser for indbyrdes substituerbare på grund af deres egenskaber, pris og anvendelsesformål.
(84) DSD's kommercielle aktiviteter består i organisering og drift af en såkaldt dual privat tilbagetagningsordning for brugt emballage. De aftaler, der danner grundlag for DSD-ordningen, har økonomiske virkninger i forskellige omsætningsled. Det fremgår nedenfor, at vurderingen efter EF-traktatens artikel 81, stk. 1, med hensyn til vedtægterne, serviceaftalen og garantiaftalerne skal ske på grundlag af forskellige, selvstændige relevante markeder.
2.1.1.1. Markedet for organisering af tilbagetagning og nyttiggørelse af brugt salgsemballage, som ender hos den private endelige forbruger
(85) Det relevante marked for organisering af tilbagetagning og nyttiggørelse af brugt emballage, som ender hos den private endelige forbruger, blev allerede afgrænset af Kommissionen i beslutning 2001/463/EF. Der kan derfor i forbindelse med den foreliggende beslutning henvises til den deri foretagne markedsafgrænsning.
(86) Det er imidlertid heller ikke i forbindelse med den foreliggende beslutning nødvendigt at tage endelig stilling til, hvilken af de i nævnte beslutning foretagne markedsafgrænsninger der skal lægges til grund. Som det fremgår nedenfor, er der, for så vidt angår enhver afgrænsning af det relevante produktmarked, der kan komme i betragtning i forbindelse med de omhandlede aftaler, ikke tale om en konkurrencebegrænsning som omhandlet i EF-traktatens artikel 81, stk. 1. Det er derfor ikke nødvendigt at foretage en præcis markedsafgrænsning med hensyn til organiseringen af tilbagetagning og nyttiggørelse af brugt salgsemballage, som ender hos den private forbruger i Tyskland.
2.1.1.2. Markedet for indsamling og sortering af brugt salgsemballage hos den private endelige forbruger
(87) I forbindelse med de indsamlingsselskaber, som på vegne af DSD indsamler, transporterer og sorterer brugt salgsemballage, er der tale om markedet for indsamling og sortering af brugt salgsemballage hos den private endelige forbruger. Der er på nuværende tidspunkt tale om et enkelt marked. Indsamlingen og sorteringen af salgsemballage efter funktion udgør ganske vist forskellige aktiviteter, hvortil der endvidere også er brug for forskellige infrastrukturfaciliteter. Af afgørende betydning for konklusionen er imidlertid den omstændighed, at dette marked præges af DSD som aftager, og at DSD tidligere har været aftager af begge tjenester på samme tid. Aftagerne på dette marked er for det første fritagelsesordninger og for det andet de producenter og distributører, der er omfattet af en tilbagetagningspligt i henhold til emballageforordningen, eller de virksomheder, der har fået overdraget organiseringen heraf i henhold til § 11 i emballageforordningen. Tages der udgangspunkt i Tysklands opfattelse (betragtning 15), vil individuelle indsamlingsordninger kun optræde som aftagere på dette marked i en marginal del af markedet, navnlig i forbindelse med de indsamlingssteder, der er sidestillet med de private husstande, eller i forbindelse med den endelige forbruger.
(88) Markedet for indsamling og sortering af brugt salgsemballage hos den private endelige forbruger udgør for det første et selvstændigt marked i forhold til indsamlingen af andet materiale end salgsemballage i nærheden af husstanden, dvs. i det væsentlige den traditionelle "afhentning af husholdnings- og restaffald" og for det andet i forhold til indsamlingen hos industrien og store virksomheder.
Afgrænsning i forhold til husholdnings- og restaffald
(89) Med vedtagelsen af emballageforordningen blev indsamlingen i nærheden af husstandene af salgsemballage, der ender hos den private endelige forbruger (dvs. husstandene og i indsamlingslogistik henseende tilsvarende steder hos mindre virksomheder) udskilt fra det traditionelle "husholdningsaffald" og var dermed ikke længere omfattet af det offentligretlige ansvars- og organisationsområde for affaldshåndtering. Indsamlingsselskaberne fik dermed for første gang mulighed for på eget ansvar at udøve aktiviteter inden for indsamling og sortering af brugt emballage, hvor de hidtil kun havde kunnet drive virksomhed som tredjemand under tilsyn af de indsamlingspligtige offentligretlige selskaber.
(90) Markedet for indsamling og sortering af brugt salgsemballage hos den private endelige forbruger adskiller sig fra afhentningen af husholdnings- og restaffald, som fortsat ligger inden for de indsamlingspligtige lokale myndigheders ansvarsområde, ved at have en væsentligt bredere serviceprofil. I modsætning til den traditionelle afhentning af husholdnings- og restaffald har sorteringen af den indsamlede salgsemballage efter materiale og efter specifikke retningslinjer samt overdragelsen af de sorterede genbrugsmaterialer til en yderligere nyttiggørelse en selvstændig værdiskabelsesfunktion. For at kunne forestå sorteringen af brugt emballage forudsættes det i reglen, at det pågældende indsamlingsselskab foretager omfattende investeringer i den nødvendige infrastruktur til sorteringen. I den forbindelse er der tale om efterspørgselsspecifikke investeringer, som på kort sigt ikke kan anvendes til andre indsamlingsopgaver. Indsamlingstjenesterne inden for henholdsvis salgsemballage og den tilbageværende afhentning af husholdnings- og restaffald er derfor ikke på kort sigt funktionelt substituerbare.
Afgrænsning i forhold til indsamlingen hos industrien og store virksomheder
(91) Markedet for indsamling og sortering af brugt salgsemballage hos den private endelige forbruger adskiller sig navnlig fra indsamlingen hos industrien og store virksomheder med hensyn til forskellige indsamlingslogistiske krav til f.eks. antallet af steder, hvor indsamlingen skal finde sted, den gennemsnitlige indsamlingsmængde pr. sted, de nødvendige containere og/eller afhentningsintervallet.
(92) Eksempelvis er antallet af indsamlingssteder hos industrien og store virksomheder overskueligt, og på grund af den relativt store indsamlingsmængde kan indsamlingerne også foretages uafhængigt af hinanden, dvs. af forskellige indsamlingsselskaber. Med hensyn til indsamlingen i nærheden af den endelige forbruger skal der derimod - når bortses fra nogle få isolerede tilfælde af såkaldte bringeordninger (f.eks. genbrugspladser) - normalt ske direkte indsamling hos alle husstande, som den lokale myndighed har ansvaret for (såkaldte henteordninger). Dette er også årsagen til, at der i forbindelse med indsamlingen i nærheden af den endelige forbruger optræder udprægede netvirkninger, dvs. omfattende økonomiske skala- og stordriftsfordele.
(93) Disse specifikke udbudsbetingelser resulterer i, at indsamlingen hos husstandene af indsamlingslogistiske grunde sædvanligvis kun kan forestås rentabelt af et begrænset antal indsamlingsselskaber. Af afgørende betydning er det ligeledes, at der disse steder - på grund af fysiske begrænsninger og de endelige forbrugeres indarbejdede vaner i forbindelse med affaldshåndtering - i reglen kun kan stilles en enkelt container til rådighed pr. materialegruppe (f.eks. glas, papir, let emballage). Disse specifikke udbudsbetingelser er ligeledes hovedårsagen til, at kun et enkelt indsamlingsselskab sædvanligvis har fået overdraget at sørge for en kollektiv indsamling af henholdsvis husholdningsaffald og genbrugsmaterialer.
(94) Dette gælder imidlertid ikke i forbindelse med indsamlingen hos store virksomheder og industrien. Disse organiserer indsamlingen gennem individuelle aftaler med indsamlingsselskaber. I den forbindelse spiller det på aftagersiden i sidste instans heller ingen afgørende rolle, om det er salgsemballage eller andet materiale eller affald, der skal indsamles. Hvad angår store virksomheder, kan der f.eks. iagttages en tendens i retning af komplette indsamlingsordninger, som dækker hele virksomheden og flere lokaliteter. Indsamlingen hos store virksomheder og industrien var for så vidt allerede inden emballageforordningens ikrafttræden konkurrencepræget, og i modsætning til indsamlingen hos husstandene er der ingen særlige indsamlingslogistiske problemer. Hertil kommer, at den salgsemballage, der ender hos den private endelige forbruger, med hensyn til materialegrundlag og genbrugsmaterialer adskiller sig markant fra den emballage, der ender hos industrien og store virksomheder. Således ender f.eks. materialerne hvidblik, aluminium eller plastkompositmaterialer næsten udelukkende hos den private endelige forbruger og indsamles som regel sammen med materialegruppen let emballage med efterfølgende sortering. Sorteringen finder sted i relativ kapitalintensive sorteringsanlæg, hvis tekniske konfiguration ikke er nødvendig for sorteringen af den emballage, der ender hos industrien og store virksomheder.
(95) På denne baggrund er indsamlingstjenesterne inden for den salgsemballage, der indsamles hos henholdsvis den private endelige forbruger og industrien og store virksomheder, heller ikke funktionelt substituerbare.
Konklusion
(96) Kommissionen antager, at de indsamlingstjenester, som DSD aftager hos indsamlingsselskaberne, udgør markedet for indsamling og sortering af brugt salgsemballage hos den private endelige forbruger. Dette udgør med hensyn til såvel den traditionelle afhentning af husholdnings- og restaffald som indsamlingen hos virksomheder og industrien et selvstændigt marked. Det er i denne forbindelse ikke nødvendigt at foretage en yderligere opdeling af det relevante marked efter de enkelte materialegrupper (f.eks. glas, pap ...) eller efter elementære værdiskabelsesfunktioner (f.eks. indsamling, transport, sortering ...), da dette ikke vil føre til en anden vurdering ud fra et konkurrencemæssigt synspunkt i medfør af EF-traktatens artikel 81, stk. 1.
2.1.1.3. Markedet for nyttiggørelsestjenester og sekundære råstoffer
(97) På markederne for nyttiggørelsestjenster og/eller sekundære råstoffer med hensyn til materialerne glasaffald, papir, pap og karton, hvidblik, aluminium, kompositemballage til drikkevarer og anden kompositemballage samt plast sørger DSD for i forbindelse med de genbrugsmaterialer, der indsamles som led i ordningen, at de frasorterede genbrugsmaterialer permanent og uafhængigt af den aktuelle situation på markedet genvindes af såkaldte garantiselskaber i overensstemmelse med emballageforordningen. Garantiselskaberne forpligter sig over for DSD til i overensstemmelse med emballageforordningens bestemmelser at genvinde de genbrugsmaterialer, som indsamlingsselskaberne stiller til rådighed.
(98) Kommissionen antager, at der med hensyn til de sekundære råstoffer, der som led i DSD-ordningen stilles til rådighed til nyttiggørelse, er tale om særskilte markeder på grundlag af de enkelte grupper af genbrugsmaterialer, som til dels - f.eks. med hensyn til glas eller papir - allerede fandtes inden vedtagelsen af emballageforordningen og oprettelsen af DSD.
(99) Det er dog ikke nødvendigt at tage endelig stilling til afgrænsningen af de relevante produktmarkeder for nyttiggørelsestjenester og sekundære råstoffer, da konkurrencevurderingen af de anmeldte aftaler med hensyn til hvert af disse markeder selv på grundlag af en snævrere markedsafgrænsning ikke medfører en anden konkurrencevurdering i henhold til EF-traktatens artikel 81, stk. 1. Det er navnlig ikke nødvendigt at tage endelig stilling til, om der i forbindelse med den rene organisation af en nyttiggørelsesgaranti for en bestemt materialegruppe gennem indgåelse af en aftale med et garantiselskab og den (efterfølgende) nyttiggørelse af genbrugsmaterialet eller udbuddet af sekundære råstoffer er tale om eventuelt særskilte produktmarkeder.
2.1.2. Relevant geografisk marked
(100) Ved det relevante geografiske marked forstås det område, hvor de deltagende virksomheder er involveret i udbud af og efterspørgsel efter produkter eller tjenesteydelser, og som har tilstrækkelig ensartede konkurrencevilkår og kan skelnes fra de tilstødende områder, navnlig på grund af, at konkurrencevilkårene er meget anderledes.
(101) De objektive efterspørgsels- og udbudsbetingelser på de relevante produktmarkeder, som DSD-ordningen omfatter, er på nuværende tidspunkt meget forskellige i EF-medlemsstaterne. Dette skyldes ikke mindst, at der her er tale om en sektor, som tidligere i vid udstrækning var statsligt reguleret og organiseret og fortsat er det på forskellige delområder.
(102) Selv om affaldshåndteringssektoren generelt er præget af visse internationaliseringstendenser, kan det dog konstateres, at navnlig med hensyn til tjenesteydelser inden for indsamling af brugt salgsemballage er såvel udbud som efterspørgsel på nuværende tidspunkt i vidt omfang organiseret på nationalt plan. Dette skyldes i ikke uvæsentlig grad, at de nationale bestemmelser, der regulerer emballagehåndteringen, er udformet meget forskelligt på nationalt plan. Dette gælder ikke kun for lovkravene til områdedækkende tilbagetagnings- og fritagelsesordninger og de indsamlings-, sorterings- og nyttiggørelseskvoter, der skal opfyldes, men også med hensyn til private virksomheders mulighed for selv at træffe dispositioner, f.eks. inden for indsamling og sortering af salgsemballage. I sidste instans har dette medført, at den tilbagetagnings- og fritagelsesordning, som DSD driver, er begrænset til Tyskland, og at de serviceaftaler, der er nødvendige til den operative gennemførelse, også udelukkende er indgået på nationalt plan.
(103) På baggrund heraf kan det antages, at de objektive efterspørgsels- og udbudsbetingelser på de i denne forbindelse relevante markeder adskiller sig væsentlig fra betingelserne i andre områder af fællesmarkedet. Ved anvendelsen af EF's konkurrenceregler på de produktmarkeder, som DSD-ordningen omfatter, skal Forbundsrepublikken Tykslands område derfor lægges til grund, for så vidt angår markedet for organisering af tilbagetagning og nyttiggørelse af brugt salgsemballage, der ender hos den private endelige forbruger, og markedet for indsamling og sortering af brugt salgsemballage hos den private endelige forbruger. Med hensyn til markederne for nyttiggørelsestjenester og sekundære råstoffer er det derimod ikke nødvendigt at foretage en endelig afgrænsning af det geografiske marked.
2.2. Begrænsningen af konkurrencen på markedet for organisering af tilbagetagning og nyttiggørelse af brugt salgsmateriale, der ender hos den private endelige forbruger, som følger DSD's vedtægter
(104) DSD er på nuværende tidspunkt det eneste selskab, der i Tyskland driver en områdedækkende ordning med henblik på fritagelse for tilbagetagnings- og nyttiggørelsesforpligtelsen for salgsemballage på markedet for organisering af tilbagetagning og nyttiggørelse af brugt salgsemballage, der ender hos den private endelige forbruger. DSD udgør i den forbindelse den kollektive enhed, med hvis hjælp aktionærerne og andre virksomheder, som indgår varemærkeaftaler med DSD, ønsker at blive fritaget for deres tilbagetagnings- og nyttiggørelsesforpligtelse.
(105) Med oprettelsen af selskabet i overensstemmelse med de i vedtægterne fastsatte principper skabes i det væsentlige betingelsen for at kunne tilbyde deltagelse i en områdedækkende ordning med henblik på fritagelse for tilbagetagnings- og nyttiggørelsesforpligtelsen, mens den konkrete forretningsmæssige deltagelse i ordningen med henblik på fritagelse for tilbagetagnings- od nyttiggørelsesforpligtelsen sker på grundlag af indgåelsen af en varemærkeaftale i form af en udvekslingsaftale.
(106) DSD's vedtægter indeholder ingen eksklusivitetsbestemmelser. DSD's aktionærer kan derfor frit indgå aftaler med såvel DSD's konkurrenter som DSD's servicepartnere. Det tilsagn, der oprindeligt var indeholdt i præamblen til vedtægterne, hvorefter handelsvirksomhederne kun måtte forhandle emballage, der var forsynet med "Der Grüne Punkt"-mærket, findes ikke længere i den anmeldte udgave.
(107) På grundlag af vedtægterne kan derfor ikke konstateres en mærkbar begrænsning af konkurrencen i henhold til EF-traktatens artikel 81, stk. 1, på markedet for organisering af tilbagetagning og nyttiggørelse af brugt salgsemballage, der ender hos den private endelige forbruger. På denne baggrund kan også spørgsmålet om den endelige markedsafgrænsning få lov at stå hen. Endvidere er det ikke nødvendigt at undersøge spørgsmålet om, hvorvidt handelen mellem medlemsstater påvirkes som følge af disse aftaler.
Konklusion
(108) Kommissionen når til den konklusion, at oprettelsen af DSD på grundlag af vedtægterne ikke udgør nogen begrænsning af konkurrencen som omhandlet i EF-traktatens artikel 81, stk. 1. Dette udelukker dog ikke, at de markedsaktiviteter, der er resultatet af driften af en sådan ordning, kan være omfattet af EF-traktatens artikel 81.
2.3. Konkurrencebegrænsninger på markedet for nyttiggørelsestjenester og sekundære råstoffer
(109) På markederne for nyttiggørelsestjenester og sekundære råstoffer med hensyn til materialerne glasaffald, papir, pap og karton, hvidblik, aluminium, plast, kompositemballage til drikkevarer og anden kompositemballage sørger DSD for, at den salgsemballage, der indsamles som led i ordningen, nyttiggøres med henblik på opnåelse af en fritagelse fra de kompetente delstatsmyndigheders side. Herom findes der bestemmelser i såvel serviceaftalen som i garantiaftalerne.
2.3.1. Begrænsning af konkurrencen som følge af serviceaftalen
(110) Som anført i betragtning 47 har DSD afskaffet "Schnittstelle Null"-systemet. Der er således ikke længere tale om en mærkbar begrænsning af konkurrencen med hensyn til materialegrupperne glas, papir, pap, karton, hvidblik og aluminium på de relevante markeder. Bestemmelsen om, at indsamlingsselskabet med virkning indtil afslutning af serviceaftalens løbetid skal vælge, hvordan de indsamlede materialegrupper skal afsættes, accepteres foreløbigt af Kommissionen på baggrund af de særlige omstændigheder i forbindelse med, at der for første gang er etableret en fritagelsesordning. Kommissionen antager dog, at der efter serviceaftalernes udløb pr. 31. december 2003 vil være etableret tilstrækkeligt velfungerende markeder for nyttiggørelsestjenester og sekundære råstoffer, og at det derfor i forbindelse med fremtidige serviceaftaler er muligt at fastsætte meget kortere perioder for valget af, hvordan materialegrupperne skal afsættes.
(111) Hvad angår materialegrupperne plast og plastkompositemballage (kompositemballage til drikkevarer og anden kompositemballage), er indsamlingsselskabet ifølge serviceaftalen derimod fortsat ikke berettiget til selvstændigt at forestå afsætningen. Disse materialer skal overdrages til et garantiselskab. Lovligheden af denne undtagelse skal undersøges på baggrund af de specifikke omstændigheder i forbindelse med etableringen af et funktionsdygtigt marked for nyttiggørelse af plast fra salgsemballage, der indsamles i nærheden af husstanden.
(112) I modsætning til andre materialegrupper, f.eks. glas eller papir, blev den plast- og kompositemballage, der endte hos husstandene, indtil vedtagelsen af emballageforordningen og oprettelsen af DSD - indgik på daværende tidspunkt in det traditionelle husholdsningsaffald - ikke indsamlet og nyttiggjort separat (betragtning 89). Med emballageforordningen blev der således skabt et nyt, miljøpolitisk motiveret virksomhedsområde inden for indsamling og nyttiggørelse af plast- og kompositemballage.
(113) Markedsprisen for den salgsemballage af plast og plastkompositemballage, som indsamles og sorteres som led i DSD-ordningen, har dog helt igennem været negativ, hvorfor det på nuværende tidspunkt kun er muligt at nyttiggøre disse materialer i overensstemmelse med forordningen gennem medfinansiering fra DSD's side. Den negative markedspris var også tidligere grunden til, at plast, som egentlig skulle nyttiggøres, blev bortskaffet på billigere måder, som ikke var i overensstemmelse med forordningen, og krævede, at DSD traf de fornødne afhjælpnings- og kontrolforanstaltninger. En af disse foranstaltninger er den foreløbige opretholdelse af "Schnittstelle Null" for plast og kompositemballage.
(114) På baggrund af de usædvanlige foranstaltninger og betingelser i forbindelse med etableringen af et nyt, funktionsdygtigt marked inden for nyttiggørelse af frasorteret plast- og kompositemballage når Kommissionen med hensyn til den foreløbige opretholdelse af "Schnittstelle Null" for plast til den konklusion, at denne ikke udgør en konkurrencebegrænsning i serviceaftalernes løbetid indtil udgangen af 2003. Denne vurdering understøttes af, at de egentlige nyttiggørelsesaftaler i forbindelse med den indsamlede plast i henhold til bestemmelserne i den nye emballageforordning skal udbydes i licitation af DSD, således at det sikres, at aftalerne indgås i frit udbud.
(115) Den bestemmelse, der oprindeligt var indeholdt i serviceaftalen, hvorefter det indsamlingsselskab, som havde valgt "Eigenvermarktung" eller "modifizierte Eigenvermarktung", til udligning af indtægterne fra nyttiggørelsen skulle betale et fast beløb på 1,25 DEM pr. indbygger/år til DSD, blev ophævet med opfyldelsen af et tilsagn, som DSD har afgivet over for Kommissionen (betragtning 70).
(116) Kommissionen når derfor til den konklusion, at de pågældende bestemmelser i serviceaftalen ikke fører til en mærkbar begrænsning af konkurrencen på markederne for nyttiggørelsestjenster og/eller sekundære råstoffer i de senere led i forhold til indsamlingen og sorteringen af brugt salgsemballage og derfor ikke er omfattet af EF-traktatens artikel 81, stk. 1.
2.3.2. Begrænsning af konkurrencen som følge af garantiaftalerne
(117) Som anført i betragtning 61 indeholdt aftagelses- og garantiaftalerne i forbindelse med de forskellige materialer oprindeligt samme bestemmelser som serviceaftalerne om, at det var obligatorisk at overdrage de indsamlede materialer. Disse bestemmelser er enten blevet ophævet eller ændret.
(118) Garantiaftalerne, som løber indtil udgangen af 2003, indeholder ingen eksklusivitetsbestemmelser. DSD kan derfor i forbindelse med en materialegruppe frit indgå aftaler med flere garantiselskaber. DSD har over for Kommissionen afgivet tilsagn om, at enhver, som opfylder de nødvendige betingelser, af DSD vil kunne godkendes som garantiselskab for en materialegruppe (betragtning 74). Kommissionen antager derfor, at enhver virksomhed, som objektivt opfylder de nødvendige betingelser for at kunne optræde som garantiselskab og har ansøgt DSD herom, inden for en rimelig periode godkendes af DSD som garantiselskab.
(119) Til sikring af en konkurrenceneutral indberetningsprocedure mellem indsamlingsselskaber og garantiselskaber i forbindelse med mængdedokumentationen har DSD for at fjerne de i denne henseende fremførte betænkeligheder forpligtet sig til ikke at anvende oplysninger, som DSD kommer i besiddelse af som led i den i emballageforordningen foreskrevne dokumentation i forbindelse med materialegenvinding, i markedsoplysningsøjemed, og såfremt det er nødvendigt, at anonymisere den på egnet måde (betragtning 73). Derudover forpligter DSD sig til at anonymisere virksomhedernes navne i forbindelse med mængdedokumentationen, såfremt dette accepteres af delstaterne som de myndigheder, der skal indrømme fritagelsen (betragtning 75).
(120) På denne baggrund når Kommissionen til den konklusion, at de pågældende bestemmelser i garantiaftalerne ikke fører til en mærkbar begrænsning af konkurrencen på de relevante produktmarkeder for nyttiggørelsestjenester og/eller sekundære råstoffer og derfor ikke er omfattet af EF-traktatens artikel 81, stk. 1.
2.4. Begrænsning af konkurrencen på markedet for indsamling og sortering af brugt salgsemballage hos den private endelige forbruger som følge af serviceaftalen
(121) Med henblik på den operative gennemførelse af de i emballageforordningen fastsatte krav til områdedækkende tilbagetagnings- og fritagelsesordninger efter emballageforordningens § 6, stk. 3, har DSD indgået en standardserviceaftale med indsamlingsselskaber. Ifølge serviceaftalens § 1 har indsamlingsselskabet enebeføjelse til at opbygge og drive en ordning i henhold til emballageforordningens § 6, stk. 3, i et bestemt indsamlingsdistrikt (betragtning 44). Nedenfor undersøges det, om denne eksklusivitetsbestemmelser er forenelig med EF-traktatens artikel 81, stk. 1.
a) Eksklusivitet til fordel for indsamlingsselskabet
(122) Som følge af den af DSD indgåede forpligtelse til i aftalens løbetid at aftage alle indsamlings- og sorteringstjenester hos et enkelt indsamlingsselskab i det pågældende aftaleområde fratages andre udbydere af tjenesteydelser inden for indsamling og sortering af brugt salgsemballage, der ender hos den private endelige forbruger, i vid udstrækning muligheder for at udbyde deres tjenester i betragtning af DSD's fremtrædende stilling på markedet (betragtning 30).
(123) Ved kun at indgå aftale med et enkelt indsamlingsselskab i hvert aftaleområde begrænser DSD sig selv i efterspørgslen efter tjenesteydelser inden for indsamling af brugt salgsemballage. Denne begrænsning medfører, at konkurrerende udbydere af tjenesteydelser inden for indsamling og sortering af brugt salgsemballage hos den private endelige forbruger er udelukket fra at afgive tilbud over for hovedaftageren af sådanne tjenesteydelser, og at konkurrencen mellem indsamlingsselskaberne i aftaleområdet derved begrænses betydeligt. Denne konkurrencebegrænsning forstærkes af, at DSD med meget få undtagelser har undladt at udnytte den principielle mulighed for at indgå aftaler med forskellige aftalepartnere i forbindelse med genbrugsmaterialer, der indsamles særskilt og uafhængigt af hinanden (dvs. i det væsentlige glas, papir, pap, karton, let emballage).
(124) I sidste instans forpligter DSD sig i hele aftalens løbetid udelukkende at aftage sådanne indsamlings- og sorteringstjenester i det pågældende indsamlingsdistrikt hos de udvalgte indsamlingsselskab. Dette resulterer i en begrænsning af konkurrencen på markedet for indsamling og sortering af brugt salgsemballage hos den private endelige forbruger, da intet andet indsamlingselskab kan indgå en serviceaftale med DSD i aftalens løbetid, og de udelukkede indsamlingsselskaber dermed ingen muligheder har i forhold til hovedaftageren. Dette er ikke til hinder for, at de udelukkede indsamlingsselskaber i givet fald kan fungere som underentreprenør til en af DSD's indsamlingspartnere med hensyn til indsamling og/eller sortering af bestemte grupper af genbrugsmaterialer eller materialegrupper.
Mærkbarhed
(125) Eksklusivitetsaftalen mellem DSD og indsamlingsselskaberne er kun i strid med EF-traktatens artikel 81, stk. 1, hvis denne påvirker konkurrencen mærkbart. Det er i den forbindelse frem for alt aftalepartnernes stilling på det relevante marked og eksklusivitetsforpligtelsens varighed, der er bestemmende for, hvor mærkbar konkurrencebegrænsningen er.
(126) DSD har med hensyn til i alt mere end 500 aftaleområder indgået en standardserviceaftale med den ovenfor (betragtning 44) beskrevne eksklusivitetsforpligtelse og dermed oprettet et net af aftaler om indsamling og sortering af brugt salgsemballage hos den private endelige forbruger, som dækker hele Tyskland. Hele det relevante geografiske marked blev således af DSD dækket af et net af ensartede serviceaftaler.
(127) Som det eneste selskab i Tyskland råder DSD på nuværende tidspunkt over en områdedækkende tilbagetagningsordning for brugt salgsemballage hos den private endelige forbruger og er derfor både på forbundsplan og i de forskellige aftaleområder hovedaftager af sådanne indsamlingstjenester. Opfyldelsen af tilbagetagnings- og nyttiggørelsesforpligtelsen blev i perioden 1996-1998 for ca. 70 % af den salgsemballage, der årligt blev bragt på markedet i Tyskland, sikret på grundlag af deltagelse i DSD-ordningen (betragtning 30). I relation til markedet for indsamling og sortering af brugt salgsemballage hos den private endelige forbruger tegner DSD sig for mindst 80 % af efterspørgslen. DSD udgør derfor den eneste hovedaftager af sådanne indsamlingstjenester, mens udbudssiden er kendetegnet ved en lang række udbydere, der til dels kun er aktive på regionalt plan.
(128) Med hensyn til udbudssiden skal det endvidere tages i betragtning, at det - som anført i betragtning 93 - navnlig af fysiske og indsamlingslogistiske grunde på nuværende tidspunkt snarere må betegnes som usandsynligt, at der foruden det indsamlingssystem hos den private endelige forbruger, som DSD allerede har oprettet, oprettes endnu ét og dermed skabes alternative udbudsmuligheder for de udelukkede indsamlingsselskaber. Det er formentlig mere realistisk i denne forbindelse, at en potentielt konkurrerende fritagelsesordning eller en individuel indsamlingsordning på grund af de flaskehalse, der kendetegner infrastrukturen til indsamling i nærheden af husstandene, vil samarbejde med de indsamlingsselskaber, der allerede på nuværende tidspunkt udfører indsamlingstjenesterne for DSD inden for rammerne af serviceaftalen. Kun med hensyn til udvalgte indsamlingssteder, der er sidestillet med de private husstande, f.eks. sygehuse eller kantiner, kunne man under bestemte indsamlingslogistiske og emballagerelaterede betingelser forestille sig, at der også blev indgået aftaler med alternative indsamlingsselskaber (og dermed opstillet yderligere containere). Den økonomiske betydning af disse eventuelt tilbageværende udbudsmuligheder for indsamlingsselskaber er imidlertid stadig forholdsvis minimal på det relevante marked. På denne baggrund må det anses for at være usandsynligt, at der i aftalens løbetid i de forskellige aftaleområder opstår mærkbare, dvs. i vidt omfang, nye udbudsmuligheder for de udelukkede indsamlingsselskaber.
(129) Løbetiden spiller en væsentlig rolle i forbindelse med vurderingen af de konkurrencemæssige virkninger af disse eksklusivitetsforpligtelser. De standardserviceaftaler, der er anmeldt i forskellige udgaver, dvs. i form af såkaldte ændringsaftaler, indeholder den allerede beskrevne eksklusivitetsaftale og fastsætter nu en løbetid indtil udgangen af 2003.
(130) På baggrund af, at hovedparten af aftalerne første gang blev indgået i 1992, udgør dette en usædvanlig langvarig eksklusivitetsaftale. Den medfører en særdeles langvarig udelukkelse af centrale udbudsmuligheder for de andre udbydere, der i forbindelse med det første udbud ikke vil deltage som partnere, der allerede har en serviceaftale, og påvirker disses udbudsevne på langt sigt.
Påvirkning af samhandelen mellem medlemsstater
(131) DSD har med hensyn til i alt mere end 500 aftaleområder indgået serviceaftaler med en eksklusivitetsforpligtelse og dermed oprettet et net for indsamling og sortering af brugt salgsemballage hos den private endelige forbruger, som dækker hele Tyskland. Derved gøres det i hele aftalens løbetid i lang tid særdeles vanskeligt for indsamlingsselskaber, navnlig fra andre medlemslande i Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, at få adgang til markedet. Udenlandske indsamlingsselskabers muligheder for at etablere sig på det relevante marked påvirkes i vidt omfang negativt af eksklusivitetsforpligtelserne. Derfor kan eksklusivitetsbestemmelsen i serviceaftalerne påvirke samhandelen mellem medlemsstater mærkbart.
Konklusion
(132) Det fremgår af undersøgelsen af serviceaftalens eksklusivitetsaftale, at indenlandske og udenlandske indsamlingsselskabers adgang til det relevante marked hæmmes i vid udstrækning, hvilket i betydelig grad medvirker til en markedsafskærmning inden for en væsentlig del af fællesmarkedet. EF-traktatens artikel 81, stk. 1, finder derfor anvendelse på serviceaftalens eksklusivitetsbestemmelse.
b) Adgang til indsamlingsselskabernes indsamlingsfaciliteter
(133) Da det som nævnt (betragtning 93), på grund af de flaskehalse der kendetegner infrastrukturen til indsamling i nærheden af husstandene, er af særlig konkurrencemæssig betydning, at DSD's konkurrenter har uhindret og fri adgang til disse faciliteter, og der i tilknytning til offentliggørelsen af en meddelelse i henhold til artikel 19, stk. 3, i forordning nr. 17 blev fremført konkurrencemæssige betænkeligheder i denne henseende, skal dette undersøges nedenfor på baggrund af serviceaftalen. Der ville navnlig være tale om en konkurrencebegrænsning i henhold til EF-traktatens artikel 81, stk. 1, hvis serviceaftalen var været udformet på en sådan måde, at DSD's konkurrenter udelukkes fra at få adgang til infrastrukturen til indsamlingen.
(134) Serviceaftalerne indeholder ingen eksklusivitetsforpligtelse til fordel for DSD, hvorfor indsamlingsselskaberne også kan tilbyde DSD's konkurrenter tjenester. Afkaldet på en eksklusivitetsforpligtelse til fordel for DSD har DSD bekræftet i det tilsagn, der er gengivet i betragtning 71. I dette tilsagn har DSD endvidere forpligtet sig til ikke at kræve af indsamlingsselskaberne, at de udelukkende anvender containere eller øvrige faciliteter til indsamling og sortering af brugt salgsemballage til opfyldelse af serviceaftalen med DSD.
(135) Heller ikke på grundlag af afsnit 2.1 i den tredje ændringsaftale, som ikke blev ophævet i den fjerde ændringsaftale, kan der udledes en eksklusivitetsforpligtelse til fordel for DSD. Bestemmelsen vedrører efter sin ordlyd kun salgsemballage, der kan tilordnes DSD-ordningen. Der er i den forbindelse tale om de emballagemængder, der indgår i DSD-ordningen, men ikke om al salgsemballage, som generelt kan omfattes af en fritagelsesordning efter emballageforordningens § 6, stk. 3.
(136) DSD havde dog oprindeligt - som anført i betragtning 57 - hævdet, at det kun var muligt for tredjemand at benytte DSD-indsamlingspartnernes indsamlingsfaciliteter, hvis DSD havde godkendt dette. Kommissionen gjorde derpå DSD opmærksom på, at former for adfærd, som tager sigte på, at det kun skal være muligt for tredjemand at benytte containere og andre indsamlingsfaciliteter, som ejes af DSD's indsamlingspartnere, hvis DSD har godkendt dette, kan fortolkes som et misbrug som omhandlet i EF-traktatens artikel 82.
(137) DSD har i tilknytning til Kommissionens udtalelse undladt at kræve, at det kun er muligt for tredjemand at benytte DSD-indsamlingspartnernes indsamlingsfaciliteter eller øvrige faciliteter, hvis DSD har godkendt dette, og i denne henseende afgivet tilsagn svarende til det, der er gengivet i betragtning 72.
(138) Det er lige så problematisk, hvis DSD opkræver en afgift direkte hos tredjemand for en sådan benyttelse eller gør gældende, at selskabet har en medbestemmelsesret i forbindelse med forhandlingen om en passende afgift for benyttelsen af containere mellem indsamlingsselskaber og tredjemand. DSD (og andre af indsamlingsselskabernes aftalepartnere) har dog mulighed for i sine egne aftaler med indsamlingsselskaberne at sørge for, at ingen tjenesteydelser, som påviseligt er udført for tredjemand, afregnes over for DSD, og i givet fald aftale en passende afgiftsreduktion i forhold til indsamlingsselskaberne.
(139) Det følger derfor ikke af serviceaftalen, at DSD's konkurrenter hindres i at få adgang til indsamlingsinfrastrukturen, hvorfor der i denne henseende ikke foreligger en konkurrencebegrænsning efter EF-traktatens artikel 81, stk. 1.
c) Konklusion
(140) Det fremgår af undersøgelsen af serviceaftalens eksklusivitetsaftale, at indenlandske og udenlandske indsamlingsselskabers adgang til det relevante marked hæmmes i vid udstrækning, hvilket i betydelig grad medvirker til en markedsafskærmning inden for en væsentlig del af fællesmarkedet. EF-traktatens artikel 81, stk. 1, finder derfor anvendelse på serviceaftalens eksklusivitetsbestemmelse.
II. ANVENDELSE AF EF-TRAKTATENS ARTIKEL 81, STK. 3, OG EØS-AFTALENS ARTIKEL 53, STK. 3
(141) Da eksklusivitetsforpligtelsen i serviceaftalerne mellem DSD og indsamlingsselskaberne opfylder betingelserne for anvendelse af EF-traktatens artikel 81, stk. 1, skal det undersøges, om bestemmelserne opfylder betingelserne for, at EF-traktatens artikel 81, stk. 3, finder anvendelse.
1. FORBEDRING AF PRODUKTIONEN ELLER FORDELINGEN AF VARERNE ELLER FREMME AF DEN TEKNISKE ELLER ØKONOMISKE UDVIKLING
(142) Alle positive effekter, som kan være forbundet med serviceaftalens eksklusivitetsbestemmelse, der strider mod EF-traktatens artikel 81, stk. 1, skal afvejes i forhold til disse aftalers konkurrencebegrænsende virkning.
(143) Som den på nuværende tidspunkt eneste områdedækkende tilbagetagnings- og fritagelsesordning for brugt salgsemballage er formålet med DSD's aktiviteter at gennemføre målene med den nationale og Fællesskabets miljøpolitik inden for forebyggelse, genanvendelse og nyttiggørelse af emballageaffald. Serviceaftalen tjener således både til at gennemføre bestemmelserne i den tyske emballageforordning og til at gennemføre Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 94/62/EF af 20. december 1994 om emballage og emballageaffald(13). Formålet med disse retsakter er at forebygge eller mindske miljøbelastningen fra emballageaffald og derved sikre et højt miljøbeskyttelsesniveau.
(144) På grundlag af de serviceaftaler, der er indgået mellem DSD og indsamlingsselskaberne, sker den operative gennemførelse af disse miljøpolitiske mål inden for indsamling og sortering af brugt salgsemballage hos husstandene og tilsvarende steder. De er en betingelse for, at DSD kan opfylde de målsætninger og forpligtelser, som selskabet har påtaget i forbindelse med driften af ordningen. Med henblik herpå kræves det i serviceaftalerne, at der opbygges en indsamlings- og sorteringslogistik, som er forbundet med betydelige investeringer (betragtning 53). Den regelmæssige indsamling af brugt salgsemballage hos den private endelige forbruger efter bestemte grupper af genbrugsmaterialer og den efterfølgende sortering og/eller klargøring med henblik på en omfattende nyttiggørelse har til formål umiddelbart at gennemføre miljøpolitiske målsætninger.
(145) Eksklusivitetsforpligtelsen i serviceaftalerne mellem DSD og indsamlingsselskaberne gør det muligt for aftalepartnerne at planlægge tjenesterne på lang sigt og at organisere dem hensigtsmæssigt. De nødvendige investeringer kan således foretages på et i amortiseringsmæssig henseende økonomisk forsvarligt grundlag (betragtning 54). Da der inden for indsamlingen af brugt salgsemballage hos den private endelige forbruger kan opnås omfattende skala- og stordriftsfordele på grund af de foreliggende positive netværksvirkninger, er det forhold, at der i aftaleperioden indgås aftale med et enkelt indsamlingsselskab, forbundet med effektivitetsgevinster. Som aftager af tjenesterne sikres DSD samtidig en regelmæssig og pålidelig dækning af sit behov på dette følsomme område, der tidligere var organiseret i offentligretligt regi.
(146) På denne baggrund kan det antages, at eksklusivitetsforpligtelsen i serviceaftalerne bidrager til at forbedre produktionen af varerne og til at fremme den tekniske eller økonomiske udvikling.
2. FORDELE FOR FORBRUGEREN
(147) Med serviceaftalerne garanteres det, at den salgsemballage, der indgår i DSD-ordningen, afhentes overalt hos den private endelige forbruger, opdelt efter genbrugsmaterialer. Dette svarer til den indsamling, som den endelige forbruger hidtil har været vant til, og kan betragtes som særlig forbrugervenligt.
(148) Mange af de producenter og distributører, der er omfattet af tilbagetagnings- og nyttiggørelsesforpligtelsen, vil formentlig kunne opnå omkostningsbesparelser ved at deltage i en områdedækkende fritagelsesordning som følge af de skala- og stordriftsfordele, der kan opnås på grundlag af serviceaftalerne, i forhold til en individuel opfyldelse af tilbagetagnings- og nyttiggørelsesforpligtelsen. Det kan antages, at en rimelig andel af de omkostningsbesparelser, der opnås i aftaleperioden, videregives til forbrugerne, og at disse desuden drager fordel af den tilstræbte forbedring af miljøkvaliteten, f.eks. reduktionen af emballagestrømmen(14).
(149) Kommissionen når således til den konklusion, at serviceaftalerne er til fordel for forbrugeren og sikrer denne en rimelig andel af fordelen herved.
3. NØDVENDIGHEDEN AF BEGRÆNSNINGEN
(150) Kommissionen har undersøgt den eksklusivitetsforpligtelse, der er indeholdt i serviceaftalerne, med en løbetid indtil udgangen af 2003 og nåede til den konklusion, at denne kan betragtes som nødvendig indtil dette tidspunkt.
(151) Ved vurderingen af nødvendigheden af eksklusivitetsforpligtelsen skal der tages hensyn til de økonomiske og retlige betingelser, hvorpå den pågældende aftale blev indgået. Med henblik på at etablere ordningen var det nødvendigt at foretage omfattende investeringer i opbygningen af en indsamlings- og sorteringslogistik til brugt salgsemballage, som ikke hidtil havde eksisteret i denne form. Det påhvilede DSD's serviceaftalepartnere at foretage disse investeringer.
(152) Som systemoperatør var det ud fra DSD's synspunkt ledelses- og effektivitetshensyn - men navnlig hensynet til en permanent og pålidelig sikring af indsamlingsaktiviteterne, der er nødvendig for hele ordningens succes - der talte for, at der i aftaleperioden kun blev indgået aftale med et enkelt indsamlingsselskab i de ca. 500 aftaleområder. Også den relativ korte gennemførelsesperiode, der var fastsat i forordningen, og den koordinering, der skulle finde sted med de offentligretlige lokale myndigheder, taler for, at aftalerne med indsamlingsselskaber indgås selektivt.
(153) En afgørende rolle i forbindelse med vurderingen af nødvendigheden af den aftalte eksklusivitet spiller imidlertid behovet for planlægnings- og investeringssikkerhed i forbindelse med de investeringer, der skulle foretages med henblik på at opfylde serviceaftalen. Disse omfatter i det væsentlige investeringer i indsamlingskøretøjer, indsamlingsbeholdere/-containere og sorteringsanlæg til brugt salgsemballage.
(154) Som anført i betragtning 52 var der i hovedparten af de oprindeligt anmeldte serviceaftaler fastsat en løbetid indtil udgangen af henholdsvis 2005 og 2007. Nødvendigheden af disse løbetider blev navnlig begrundet med sikringen af amortiseringen af de investeringer, der var foretaget og skulle foretages inden for serviceaftalen indtil aftaleperiodens udløb, navnlig inden for indsamlings- og sorteringslogistik.
(155) Kommissionen har på grundlag af omfattende investerings- og rentabilitetsberegninger undersøgt, om sådanne lange løbetider i serviceaftalerne er strengt nødvendige til amortiseringen af de pågældende investeringer, og nåede til den konklusion, at en eksklusivitetsforpligtelse indtil udgangen af henholdsvis 2005 og 2007 ikke er strengt nødvendig for amortiseringen af den pågældende investeringsvolumen (betragtning 55). Resultaterne af denne undersøgelse viser derimod, at såfremt serviceaftalerne har en løbetid indtil udgangen af 2003, vil dette give indsamlingsselskaberne mulighed for en i økonomisk henseende tilstrækkelig amortisering af de investeringer, der er foretaget og skal foretages (eller at en løbetid derudover skal betragtes som ikke strengt nødvendig). Parterne har efterfølgende erklæret sig rede til at fastsætte serviceaftalernes løbetid til den 31. december 2003.
(156) På denne baggrund antager Kommissionen, at det enten overhovedet ikke eller ikke i det tilstræbte omfang havde været muligt inden for den samme periode eller med den samme indsamlingssikkerhed at etablere en landsdækkende indsamlings- og navnlig sorteringslogistik uden en eksklusivitetsforpligtelse i serviceaftalerne indtil 2003, og at DSD derfor ikke havde kunnet etablere en områdedækkende tilbagetagnings- og fritagelsesordning. Kommissionen når derfor til den konklusion, at eksklusivitetsforpligtelsen i serviceaftalerne kan betragtes som nødvendig indtil udgangen af 2003 under hensyntagen til de særlige omstændigheder i forbindelse med gennemførelsen af emballageforordningens bestemmelser og det forhold, at der for første gang etableres en områdedækkende tilbagebetagnings- og fritagelsesordning. Omvendt opfylder alle serviceaftaler med en løbetid efter den 31. december 2003, der måtte være indgået mellem DSD og indsamlingsselskaberne, ikke betingelserne for en fritagelse efter EF-traktatens artikel 81, stk. 3.
(157) Kommissionen antager dog, at DSD-ordningen fra det nævnte tidspunkt må betragtes som tilstrækkeligt etableret, og at der i affaldshåndteringssektoren generelt vil være skabt betingelser herfor inden for indsamlings- og sorteringsinfrastrukturen for brugt salgsemballage, således at sådanne langvarige eksklusivitetsforpligtelser ikke længere er nødvendige. Med hensyn til fremtidige serviceaftaler anser Kommissionen derfor principielt en løbetid på højst tre år for at være passende og rimelig i økonomisk henseende.
4. INGEN UDELUKKELSE AF KONKURRENCEN
(158) Uanset DSD's stilling på de berørte markeder kan eksklusivitetsforpligtelsen i serviceaftalerne i hvert fald ikke udelukke konkurrencen på markedet for indsamling og sortering af brugt salgsemballage hos den private endelige forbruger.
(159) Først og fremmest har de indsamlingsselskaber, der er udelukket af DSD, fortsat udbudsmuligheder i forbindelse med individuelle indsamlingsordninger. Der er under alle omstændigheder muligheder herfor med hensyn til visse emballage-kildekombinationer i en marginal del af markedet (betragtning 87).
(160) I forbindelse med den endelige vurdering af, om der er tale om udelukkelse af konkurrence, skal der dog tages hensyn til de specifikke udbudsbetingelser på det pågældende marked. Som anført i betragtning 92 og 93 er markedet for indsamling og sortering af salgsemballage, der ender hos den private endelige forbruger, på udbudssiden kendetegnet ved omfattende økonomiske netvirkninger, dvs. skala- og stordriftsfordele, hvorfor det i hvert fald i forbindelse med en fritagelsesforordning er økonomisk fordelagtigt kun at indgå en aftale med et enkelt indsamlingsselskab pr. aftaleområde. Hertil kommer, at navnlig fysiske og indsamlingslogistiske grunde, men også de endelige forbrugeres indarbejdede vaner i forbindelse med affaldshåndtering i mange tilfælde i økonomisk henseende snarere gør det usandsynligt, at der vil blive oprettet parallelle indsamlingsfaciliteter i nærheden af husstandene.
(161) Disse specifikke udbudsbetingelser på det relevante marked er også årsagen til, at operatørerne af duale fritagelses- og tilbagetagningsordninger i henhold til den nye emballageforordning skal udbyde indsamlingstjenesterne, således at det sikres, at aftaler indgås i frit udbud (betragtning 26). Dermed tages der i forordningen hensyn til, at konkurrencen på udbydersiden på dette marked er underlagt specifikke faktorer, og at der derfor mindst skal sikres en "konkurrence om indsamlingsdistrikter" inden for rammerne af en udbudsprocedure.
(162) I forbindelse med disse særlige udbudsbetingelser på det relevante marked udgør de containere til indsamling af brugt salgsemballage, der er opstillet i nærheden af de private husstande, i mange tilfælde en flaskehals i konkurrencemæssig henseende. Det kan realistisk set antages, at både konkurrerende fritagelsesordninger og til dels individuelle indsamlingsordninger ofte vil samarbejde med det indsamlingsselskab, som allerede nu udfører indsamlingstjenesterne for DSD. En fri og uhindret adgang til DSD-serviceaftalepartnernes indsamlingsstruktur er derfor en afgørende betingelse for såvel en intensivering af konkurrencen på aftagersiden med hensyn til tjenesteydelser inden for indsamling og sortering af brugt salgsemballage hos den private endelige forbruger som med hensyn til en intensivering af konkurrencen på det i vertikal henseende forudgående marked for organisering af tilbagetagning og nyttiggørelse af brugt salgsemballage, der ender hos den private endelige forbruger.
(163) Som anført i betragtning 56 er indsamlingsselskaberne ikke udelukkende bundet til DSD på grundlag af serviceaftalerne. Indsamlingsselskaberne kan derfor frit tilbyde deres ydelser til andre aftagere. DSD har desuden over for Kommissionen afgivet de tilsagn, der er anført in betragtning 71 og 72, hvorefter DSD ikke vil kræve af indsamlingsselskaberne, at de udelukkende anvender containere og øvrige faciliteter til indsamling af brugt salgsemballage til opfyldelse af serviceaftalen. Derudover vil DSD ikke nedlægge forbud over for tredjemand i tilfælde af, at tredjemand benytter indsamlingsselskabernes indsamlingsfaciliteter.
Påbud
(164) Selv om DSD allerede har afgivet tilsagn med hensyn til konkurrenters benyttelse af indsamlingsfaciliteter, er det efter Kommissionens opfattelse nødvendigt at knytte påbud til den foreliggende beslutning. Dette gælder i betragtning af den centrale betydning, som en uhindret adgang til indsamlingsinfrastruktur spiller for konkurrencen på dette marked, der er kendetegnet ved særlige udbudsbetingelser, og på grundlag af de forbehold, der er indeholdt i det i betragtning 71 anførte tilsagn. Formålet er at sikre, at de af Kommissionen forventede virkninger på konkurrenceforholdene rent faktisk indtræder, og at betingelserne for en fritagelse efter EF-traktatens artikel 81, stk. 3, dermed er til stede.
(165) DSD er af den opfattelse, at de påbud, som Kommissionen har fastsat, går langt videre end de tilsagn, der allerede er aftalt med Kommissionen, og i hvert fald ikke normalt ville være forenelige med den tyske emballageforordning og i det mindste i nogle tilfælde også ville være urimelige af andre grunde.
- Uforenelighed med emballageforordningen
(166) DSD anfører, at individuelle indsamlingsordninger i henhold til emballageforordningen ikke må forestå indsamling i nærheden af den endelige forbruger. Derfor kan Kommissionen ikke pålægge DSD at gøre det muligt for individuelle indsamlingsordninger at forestå indsamling i nærheden af den endelige forbruger ved at give dem tilladelse til at benytte indsamlingsfaciliteter.
(167) Det er omstridt i Tyskland, om individuelle indsamlingsordninger må opfylde deres kvoter alene ved indsamling på leveringsstedet (betragtning 15). Emballage fra varer, der er leveret til den private endelige forbruger (postordre, udbringning inden for småindustri), skal dog ubestridt også indsamles af individuelle indsamlingsordninger i nærheden af den private endelige forbruger (betragtning 14). Alligevel kræves det ikke i emballageforordningen, at DSD udsteder forbud over for sine indsamlingspartnere for at gennemføre offentligretlige normer, der vedrører individuelle indsamlingsordninger, således at DSD ved overholdelse af påbuddet ikke kan tilsidesætte emballageforordningen.
(168) DSD gør gældende, at konkurrerende ordningers benyttelse af containerne er uforenelig med princippet om produktansvar, der er konkretiseret i den nye udgave af emballageforordningen. Ordninger skal opfylde nyttiggørelseskvoterne med hensyn til den emballage, der er omfattet af deres ordning. Det er derfor i reglen ikke muligt at foretage en retfærdig fordeling af emballagen mellem de forskellige ordninger.
(169) Efter Kommissionens opfattelse fremgår det ikke af nogen bestemmelse i emballageforordningen, at konkurrerende ordningers benyttelse af containerne er forbudt. En sådan udlægning kan hverken udledes af den af DSD citerede retspraksis(15). eller af Tysklands bemærkninger(16). Det er korrekt, at ordninger efter ændringen af emballageforordningen kun skal opfylde nyttiggørelseskvoterne med hensyn til den emballage, der indgår i deres ordning, og ikke med hensyn til den samlede forekomst af bestemte emballagematerialer (betragtning 21). Derved skulle et af de væsentlige mål med ændringen således være nået, dvs. ikke blot at fremme konkurrencen ved at udbyde de pågældende indsamlingstjenester, men også at forbedre rammebetingelserne for konkurrencen mellem forskellige indsamlingsordninger(17).
(170) Der kan opnås en retfærdig fordeling af emballagemængderne ved at foretage en opdeling efter kvoter. Dette praktiseres allerede af DSD og indsamlingsselskaberne i forbindelse med materialegruppen pap, papir og karton, hvor de indsamlingsselskaber, der arbejder for DSD, i deres containere også indsamler aviser og tidsskrifter (betragtning 32).
(171) Det kan tilføjes, at der ved fortolkningen af emballageforordningen skal tages hensyn til den betydning, som benyttelsen af indsamlingsinfrastrukturen spiller for konkurrencen (betragtning 164). Dette følger ikke kun af, at den øgede vægt på konkurrence er et væsentligt mål i den ændrede emballageforordning, men også af, at europæiske konkurrenceregler skal overholdes ved fortolkningen af emballageforordningen.
- Urimelighed
(172) Efter DSD's opfattelse er benyttelsen af indsamlingsfaciliteter i nogle tilfælde også urimelig af andre grunde. Den vanskeliggør mængdedokumentationen, udgør en fare for indsamlingspartnernes medarbejdere i forbindelse med emballage fra produkter, der indeholder skadelige stoffer, stiller DSD ringere, for så vidt angår afregningen, og udelukker krav på oplysninger.
(173) I forbindelse med mængdedokumentationen skal det dokumenteres, hvilke emballagemængder der er nyttigjort (betragtning 21). Det skal ikke dokumenteres, at disse mængder består af den emballage, der konkret indgår i ordningen. En opdeling efter kvoter vanskeliggør derfor ikke mængdedokumentationen.
(174) Da indsamlingspartneren træffer afgørelse om benyttelsen af sine containere og indgår kontraktlige aftaler herom, er det dennes opgave at forhindre, at medarbejderne udsættes for eventuelle farer.
(175) Påbuddene udelukker ikke, at DSD på passende vis nedsætter den afgift, som skal betales til indsamlingspartneren, hvis indsamlingspartneren også stiller sine containere til rådighed for tredjemand. Påbuddene udelukker heller ikke krav fra DSD's side på oplysninger i denne henseende. Det andet påbud skal ikke udelukke et krav på oplysninger, men derimod sikre, at de emballagemængder, der er indsamlet for konkurrenter, også henføres til disse i forbindelse med mængdedokumentationen.
Delkonklusion
(176) På grundlag af de tilsagn, som DSD har afgivet, og de påbud, der er knyttet til denne beslutning, antager Kommissionen, at der er ubegrænset mulighed for en fri og uhindret adgang til indsamlingsinfrastruktur. Dermed er der realistiske muligheder for at få adgang til markedet såvel for konkurrerende tilbagetagnings- og fritagelsesordninger som for individuelle indsamlingsordninger, og følgelig bliver der ubegrænset mulighed for konkurrence på aftagersiden. Den antager endvidere, at adgangen til infrastruktur heller ikke hindres på grundlag af andre bestemmelser i serviceaftalen eller andre accessoriske bestemmelser og gennemførelsesbestemmelser med samme virkning.
(177) På grundlag af, at konkurrerende udbydere er sikret mulighed for adgang til markedet, skabes forudsætningen for en intensivering af såvel konkurrencen på det i denne forbindelse relevante marked for indsamling og sortering af brugt salgsemballage hos den private endelige forbruger som på det forudgående marked for organisering af tilbagetagning og nyttiggørelse af salgsemballage, der ender hos den private endelige forbruger.
(178) På denne baggrund og under hensyntagen til de påbud, der er knyttet til denne beslutning, når Kommissionen til den konklusion, at konkurrencen ikke er udelukket på det relevante marked. Ved at konkurrerende udbydere er sikret mulighed for adgang til markedet kan det antages, at der fremover vil blive tale om en intensivering af konkurrencen med hensyn til tjenesteydelser inden for indsamling af brugt salgsemballage hos den private endelige forbruger.
Konklusion
(179) Den eksklusivitetsaftale, som DSD har indgået med indsamlingsselskaberne som led i serviceaftalerne, opfylder betingelserne for anvendelse af EF-traktatens artikel 81, stk. 3, såfremt serviceaftalernes løbetid fastsættes til den 31. december 2003.
C. TILBAGEVIRKENDE KRAFT, FRITAGELSENS VARIGHED, PÅBUD
(180) Kommission konstaterer, at serviceaftalen siden den 1. januar 1996 har opfyldt betingelserne for anvendelse af EF-traktatens artikel 81, stk. 3.
(181) I henhold til artikel 8, stk. 1, i forordning nr. 17 skal en fritagelse gives for et begrænset tidsrum, og der kan knyttes betingelser og påbud hertil. I henhold til artikel 6 i nævnte forordning kan tidspunktet for, hvornår en sådan beslutning skal have virkning, ikke ligge forud for anmeldelsestidspunktet eller det tidspunkt, hvor anmeldelsen blev indgivet i overensstemmelse med betingelserne for anvendelse af EF-traktatens artikel 81, stk. 1 og 3. Af hensyn til sikringen af investeringerne bør denne fritagelse derfor gælde fra den 1. januar 1996 til den 31. december 2003 for at give DSD og indsamlingsselskaberne en tilstrækkelig retssikerhed inden for rammerne af Fællesskabernes konkurrenceregler.
(182) For at sikre tredjemand adgang til serviceaftalepartnernes indsamlingsfaciliteter og for at undgå at udelukke konkurrencen på de relevante markeder bør DSD have påbud om ikke at hindre indsamlingsselskaberne i at indgå og opfylde aftaler med DSD's konkurrenter om benyttelse af containere eller øvrige faciliteter til indsamling og sortering af brugt salgsemballage. For at DSD's konkurrenter ubegrænset kan udnytte de emballagemængder, som de indsamler som led i den fælles benyttelse af indsamlingsfaciliteterne, bør DSD endvidere have påbud om ikke at kræve af indsamlingsselskaberne, at disse over for DSD skal dokumentere emballagemængder, som ikke blev indsamlet for DSD-ordningen. Disse påbud er påkrævede for at undgå at udelukke konkurrencen på de relevante markeder og udgør af hensyn til retssikkerheden en konkretisering af den forpligtelseserklæring, som DSD har afgivet. Disse påbud gælder i hele fritagelsesperioden. I henhold til artikel 8, stk. 3, litra b), i forordning nr. 17 kan Kommissionen tilbagekalde den foreliggende beslutning, hvis parterne handler i strid med påbuddene.
(183) Hvis det inden fritagelsesperiodens udløb viser sig, f.eks. på grundlag af en afgørelse truffet af en kompetent tysk domstol i sidste instans, at tredjemands benyttelse af serviceaftalepartnernes indsamlingsfaciliteter - i modsætning til Kommissionens opfattelse - ikke er forenelig med tyske love og navnlig emballageforordningen, ville dette udgøre en væsentlig ændring af de faktiske omstændigheder, der ligger til grund for denne beslutning, og foranledige Kommissionen til at tage betingelserne for anvendelsen af EF-traktatens artikel 81, stk. 3, på serviceaftalen op til fornyet overvejelse og i givet fald tilbagekalde fritagelsen.
(184) Denne beslutning berører ikke anvendelsen af EF-traktatens artikel 82.
(185) Denne beslutning foregriber desuden ikke igangværende eller fremtidige procedurer, som Kommissionen har indledt eller vil indlede i forbindelse med den tyske emballageforordning.
VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:
Artikel 1
På grundlag af de foreliggende oplysninger og under hensyntagen til DSD's tilsagn konstaterer Kommissionen, at den ikke har grund til i medfør af EF-traktatens artikel 81, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, at gribe ind over for vedtægterne og garantiaftalerne.
Artikel 2
I medfør af EF-traktatens artikel 81, stk. 3, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 3, finder EF-traktatens artikel 81, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, ikke anvendelse på individuelle serviceaftaler, som indeholder en eksklusivitetsforpligtelse og har en maksimal løbetid indtil udgangen af 2003.
Denne fritagelse gælder fra den 1. januar 1996 og indtil den 31. december 2003.
Artikel 3
Til fritagelsen efter artikel 2 knyttes følgende påbud:
a) DSD hindrer ikke indsamlingsselskaberne i at indgå og opfylde aftaler med DSD's konkurrenter om benyttelse af containere eller øvrige faciliteter til indsamling og sortering af brugt salgsemballage.
b) DSD må ikke kræve af indsamlingsselskaber, som indgår aftaler med DSD's konkurrenter om benyttelse af containere eller øvrige faciliteter til indsamling og sortering af brugt salgsemballage, at disse over for DSD skal dokumentere emballagemængder, som ikke blev indsamlet for DSD-ordningen.
Artikel 4
Denne beslutning er rettet til følgende virksomheder:
Der Grüne Punkt - Duales System Deutschland AG Frankfurter Straße 720-726 D - 51145 Köln
ART Abfallberatungs- und Verwertungs GmbH Am Moselkai 1 D - 54293 Trier
Jakob Altvater GmbH & Co. Postfach 4330 D - 70781 Filderstadt
AWG Abfallwirtschafts GmbH Donau-Wald Eginger Straße 37 D - 94532 Außernzell
BVSE Bundesverband Sekundärrohstoffe und Entsorgung e.V. Hohe Straße 73 D - 53119 Bonn
Cordier Abfallentsorgung GmbH Stücks 8 D - 66871 Konken
DASS GmbH Hultschiner Damm 335 D - 12623 Berlin
Betrieb für das Duale System im Saarland Untertürkheimerstraße 21 D - 66117 Saarbrücken
ARGE Duales System Stormarn/Lauenburg Vor dem Bockholt D - 23883 Grambeck
Edelhoff Entsorgung Süd GmbH Am Ententeich 11 D - 36251 Bad Hersfeld
Entsorgung Dortmund GmbH Sunderweg 98 D - 44147 Dortmund
ESG Entsorgungswirtschaft Soest GmbH Aldegrewerwall 24 D - 59494 Soest
Feldhaus Recycling GmbH & Co. KG Eckernförder Landstraße 300 D - 24941 Flensburg
Fischer Rohstoff Recycling Freudenstadt GmbH Robert-Bürkle-Straße 10 D - 72250 Freudenstadt
Rudolf Fritsche GmbH Steinbühlstraße 5 D - 91301 Forchheim
Friedrich Hofmann GmbH & Co. Kirchenstraße 22 D - 91186 Büchenbach
Interseroh AG Stollwerckstraße 9a D - 51149 Köln
Karl Nehlsen GmbH & Co. KG Furtstraße 14-16 D - 28759 Bremen
Ostthüringer Recycling und HandelsGmbH Auenstraße 55 D - 07490 Gera-Langenberg
Rethmann Entsorgungswirtschaft GmbH & Co. KG Dieselstraße 3 D - 44805 Bochum
SAK Sondershäuser Entsorgungs GmbH Schachtstraße 5 D - 99706 Sondershausen
Erwin Scheele GmbH & Co. KG Agathastraße 63 D - 57368 Lennestadt
Schönmackers Umweltdienste GmbH & Co. KG Laar 1 D - 47652 Weeze
Trienekens GmbH Greefsallee 1-5 D - 41747 Viersen
TWR Tenner Wertstoff Recycling GmbH Straupitzstraße 11 D - 03172 Guben
USB Umweltservice Bochum GmbH Postfach 102465 D - 44724 Bochum
VIVO Gesellschaft für Abfallvermeidung GmbH Lochham 56 D - 83627 Warngau
VKS Verband Kommunale Abfallwirtschaft und Stadtreinigung e. V. Postfach 510620 D - 50942 Köln
Udfærdiget i Bruxelles, den 17. september 2001.
Komission päätös,
tehty 17 päivänä syyskuuta 2001,
EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan soveltamisesta
(Asiat COMP/34493 - DSD, COMP/37366 - Hofmann + DSD, COMP/37299 - Edelhoff + DSD, COMP/37291 - Rethmann + DSD, COMP/37288 - ARGE ja 5 muuta + DSD, COMP/37287 - AWG ja 5 muuta + DSD, COMP/37526 - Feldhaus + DSD, COMP/37254 - Nehlsen + DSD, COMP/37252 - Schönmackers + DSD, COMP/37250 - Altvater + DSD, COMP/37246 - DASS + DSD, COMP/37245 - Scheele + DSD, COMP/37244 - SAK + DSD, COMP/37243 - Fischer + DSD, COMP/37242 - Trienekens + DSD, COMP/37267 - Interseroh + DSD)
(tiedoksiannettu numerolla K(2001) 2672)
(Ainoastaan saksankielinen teksti on todistusvoimainen)
(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
(2001/837/EY)
EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,
ottaa huomioon Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen,
ottaa huomioon 6 päivänä helmikuuta 1962 annetun neuvoston asetuksen N:o 17, perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan ensimmäinen täytäntöönpanoasetus(1), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 1216/1999(2), erityisesti sen 2, 6 ja 8 artiklan,
ottaa huomioon DSD:n päivänä syyskuuta 1992 esittämän asetuksen N:o 17 2 ja 4 artiklan mukaisen pyynnön puuttumattomuustodistuksesta tai vaihtoehtoisesti poikkeuksesta DSD-järjestelmän perustana oleville sopimuksille, jätehuoltoyhtiö Trienekensin 17 päivänä syyskuuta 1998, jätehuoltoyhtiö Fischerin 17 päivänä syyskuuta 1998, jätehuoltoyhtiö SAK:n 18 päivänä syyskuuta 1998, jätehuoltoyhtiö Scheelen 18 päivänä syyskuuta 1998, jätehuoltoyhtiö DASS:n 21 päivänä syyskuuta 1998, jätehuoltoyhtiö Altvaterin 21 päivänä syyskuuta 1998, jätehuoltoyhtiö Schönmackersin 25 päivänä syyskuuta 1998, jätehuoltoyhtiö Nehlsenin 28 päivänä syyskuuta 1998, jätehuoltoyhtiö Feldhausin 29 päivänä syyskuuta 1998, jätehuoltoyhtiö Rethmannin 30 päivänä lokakuuta 1998, jätehuoltoyhtiö Edelhoffin 6 päivänä marraskuuta 1998, jätehuoltoyhtiö Hofmannin 4 päivänä tammikuuta 1999 sekä jätehuoltoliitto BVSE:n ja jätehuoltoliitto VKS:n 29 päivänä lokakuuta 1998 esittämät täydentävät pyynnöt puuttumattomuustodistuksesta tai vaihtoehtoisesti palvelusopimusta koskevasta poikkeuksesta sekä jätehuoltopalveluyhtiö Interseroh'n 9 päivänä lokakuuta 1998 esittämän hakemuksen puuttumattomuustodistuksesta tai vaihtoehtoisesti takuusopimusta koskevasta poikkeuksesta,
ottaa huomioon menettelyn aloittamisesta tässä asiassa 25 päivänä lokakuuta 1996 tehdyn päätöksen,
on esittänyt näkemyksensä asianomaisten yritysten pyynnöstä asetuksen N:o 17 19 artiklan 3 kohdan mukaisesti(3),
on kuullut kilpailunrajoituksia ja määräävää markkina-asemaa käsittelevää neuvoa-antavaa komiteaa,
sekä katsoo seuraavaa:
A. ASIASELOSTUS
I. JOHDANTO
(1) Der Grüne Punkt - Duales System Deutschland AG, jäljempänä "DSD", jonka kotipaikka on Kölnissä, ilmoitti 2 päivänä syyskuuta 1992 useista sopimuksista ja pyysi puuttumattomuustodistusta tai vaihtoehtoisesti poikkeusta. DSD hoitaa koko Saksan liittovaltion alueella myyntipakkausten keräys- ja kierrätysjärjestelmää. Järjestelmän avulla pannaan täytäntöön Saksan pakkausasetuksessa annettuja määräyksiä. Ilmoitus koskee niitä sopimuksia, joihin järjestelmän toiminta perustuu (yhtiöjärjestys, palvelusopimus, merkin käyttöä koskeva sopimus, takuusopimukset).
(2) Komissio sai asianomaisilta yhteensä 13 huomautusta julkaistuaan asetuksen N:o 17 19 artiklan 3 kohdan mukaisen tiedonannon, jossa se ilmoitti aikomuksensa tehdä kyseisten sopimusten kannalta myönteisen päätöksen EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan mukaisesti(4).
(3) Kaikkiaan 12 DSD:n jätehuoltokumppania jätti vuoden 1998 syyskuun ja vuoden 1999 tammikuun välisenä aikana yksittäisilmoitukset ja kaksi jätehuoltoalan liittoa jätti samaan aikaan kumpikin yhteisilmoituksen, joista molemmat koskevat kuutta jätehuoltoyritystä.
(4) Yksittäisen ilmoituksen jättivät seuraavat jätehuoltoyritykset: Friedrich Hofmann GmbH& Co, Edelhoff Entsorgung Süd GmbH, Rethmann Entsorgungswirtschaft GmbH& Co KG, Feldhaus Recycling GmbH& Co KG, Karl Nehlsen GmbH& Co KG, Schönmackers Umweltdienste GmbH& Co KG, Jakob Altvater GmbH& Co, DASS GmbH, Erwin-Scheele GmbH& Co KG, SAK Sonderhäuser Entsorgungs GmbH, Fischer Rohstoff Redycling Freudenstadt GmbH ja Trienekens GmbH.
(5) BVSE Bundesverband Sekundärrohstoffe und Entsorgung e.V. (BVSE) teki 29 päivänä lokakuuta palvelusopimusta koskevan yhteisilmoituksen seuraavista yhtiöistä: ARGE Duales System Storman-Lauenburg, A.R.T. Abfallberatungs- und Verwertungs GmbH, Cordier Abfallentsorung GmbH, Rudolf Fritsche GmbH, TWR Tenner Wertstoff Recycling GmbH ja Ostthüringer Recycling- und Handels-GmbH.
(6) VKS Verband Kommunale Abfallwirtschaft und Stadtreinigung e.V. (VKS) teki 29 päivänä lokakuuta 1998 niin ikään palvelusopimusta koskevan yhteisilmoituksen seuraavista yhtiöistä: AWG - Abfallwirtschafts GmbH Donau-Wald, Betrieb für das Duale System im Saarland, Entsorgung Dortmund GmbH, ESG Entsorgungswirtschaft Soest GmbH, VIVO Gesellschaft für Abfallvermeidung GmbH ja USB Umweltservice Bochum GmbH.
(7) Lisäksi yli 200 jätehuoltoyritystä teki ilmoituksen palvelusopimuksesta komissiolle Saksan jätehuoltoliiton (Bundesverband der Deutschen Entsorgungswirtschaft , BDE) kautta. Nämä jätehuoltoyritykset luetellaan päätökseen liitetyssä luettelossa.
(8) Interseroh AG -yhtiö ilmoitti 9 päivänä lokakuuta 1998 niin ikään DSD:n jo ilmoittamat takaisinotto- ja takuusopimukset, jotka koskivat seuraavia materiaaleja: pahvi/paperi/kartonki (PPK), tinapelti, alumiini ja muut yhdistelmäpakkaukset.
(9) Komissio toimitti DSD:lle väitetiedoksiannon 3 päivänä elokuuta 2000 EY:n perustamissopimuksen 82 artiklan soveltamista koskevassa menettelyssä. Komissio teki 20 päivänä huhtikuuta 2001 päätöksen 2001/463/ETY(5), jonka mukaan DSD:n menettely, jossa se vaatii merkin käyttöä koskevan sopimuksen 4 §:n 1 kohdan 1 alakohdan ja 5 §:n 1 kohdan 1 alakohdan nojalla lisenssimaksun suorittamista Saksassa markkinoille saatettujen "Der Grüne Punkt" -merkillä varustettujen myyntipakkausten kokonaismäärästä, ei sovellu yhteismarkkinoille, kun pakkausasetuksen velvoittamat yritykset:
a) käyttävät DSD:n tarjoamaa merkin käyttöä koskevan sopimuksen 2 §:n mukaista velvoitteista vapauttavaa palvelua
- joko ainoastaan osalle pakkausmäärästä tai
- eivät käytä sitä ollenkaan, mutta saattavat Saksassa markkinoille pakkauksen, joka on samanlainen kuin Euroopan talousalueen jossakin toisessa jäsenvaltiossa markkinoilla oleva pakkaus ja osallistuu "Der Grüne Punkt" -merkillä varustettuun takaisinottojärjestelmään, ja
b) osoittaat, että ne täyttävät pakkausasetuksen mukaiset velvoitteensa velvoitteista vapauttavien kilpailevien järjestelmien tai omien jätehuoltoratkaisujen avulla niiden pakkausten osalta, joille ne eivät käytä velvoitteista vapauttavaa palvelua.
(10) Tämä päätös koskee yhtiöjärjestystä, takuusopimuksia ja palvelusopimuksia.
II. PAKKAUSASETUS
(11) Saksan liittohallitus antoi 12 päivänä kesäkuuta 1991 pakkausjätteiden välttämistä koskevan asetuksen (Verordnung über die Vermeidung von Verpackungsabfällen, jäljempänä "pakkausasetus"). Pakkausasetuksen uusin toisinto tuli voimaan 28 päivänä elokuuta 1998. Pakkausasetuksen tarkoituksena on välttää tai vähentää pakkauksista aiheutuvien jätteiden vaikutuksia ympäristöön.
(12) Pakkausasetus velvoittaa erityisesti pakkausten valmistajia ja myyjiä. Pakkausasetuksen 3 §:n 1 kohdassa erotetaan toisistaan myyntipakkaukset, kuljetuspakkaukset sekä jakelupakkaukset. Myyntipakkaukset ovat pakkauksia, joissa tavara myydään ja jotka päätyvät loppukäyttäjälle. Pakkausasetuksessa myyntipakkauksilla tarkoitetaan myös kaupan, ravitsemusalan ja muiden palveluntarjoajien pakkauksia, jotka mahdollistavat tavaran luovuttamisen loppukäyttäjälle tai helpottavat tätä (palvelupakkaukset), sekä kertakäyttöastioita ja -ruokailuvälineitä. Kuljetuspakkauksia ovat pakkaukset, jotka helpottavat tavaroiden kuljettamista, suojaavat tavaroita vahingoilta matkalla valmistajalta myyjälle tai joita käytetään kuljetuksessa turvallisuussyistä. Kuljetuspakkaukset päätyvät myyjälle. Jakelupakkaukset ovat pakkauksia, joita käytetään myyntipakkausten lisäpakkauksina ja jotka eivät ole tarpeellisia, tavaran hygienian tai säilyvyyden vuoksi tai sen suojaamiseksi vahingoittumiselta tai likaantumiselta ennen kuin se luovutetaan loppukäyttäjälle.
(13) Pakkausasetuksen 3 §:n 7 ja 8 kohdassa määritellään valmistaja ja myyjä. Valmistajalla tarkoitetaan asetuksessa sitä, joka valmistaa pakkauksia, pakkausmateriaaleja tai tuotteita, joista valmistetaan välittömästi pakkauksia, sekä sitä, joka saattaa pakkauksia markkinoille asetuksen soveltamisalalla. Myyjällä tarkoitetaan asetuksessa kaupan portaasta riippumatta sitä, jotka tuo markkinoille pakkauksia, pakkausmateriaaleja, tuotteita, joista valmistetaan pakkauksia, tai pakattuja tavaroita. Myyjällä tarkoitetaan asetuksessa myös postimyyntiä. Loppukäyttäjä on pakkausasetuksen 3 §:n 10 kohdan 1 alakohdan mukaan se, joka ei myy tavaraa edelleen hänelle toimitetussa muodossa.
(14) Myyntipakkauksia, jakelupakkauksia ja kuljetuspakkauksia koskevat määräykset ovat erilaisia. Pakkausasetuksen 6 §:n 1 kohdassa määrätään, että myyntipakkausten myyjän on otettava myyntipaikassa tai sen välittömässä läheisyydessä maksutta takaisin loppukäyttäjän käyttämät tyhjät myyntipakkaukset ja ohjattava ne kierrätykseen asetuksen liitteessä määrittelyyn määrällisten vaatimusten mukaisesti (ns. omat jätehuoltoratkaisut). Myyjän on ilmoitettava palautusmahdollisuudesta yksityisille loppukäyttäjille helposti havaittavilla ja helppolukuisilla ilmoituksilla (6 §:n 1 kohdan 3 alakohta). Myyjän takaisinottovelvoite koskee vain sentyyppisiä, -muotoisia ja -kokoisia pakkauksia sekä sellaisten tavaroiden pakkauksia, jotka kuuluvat myyjän valikoimaan (6 §:n 1 kohdan 4 alakohta). Jos myyjän myyntipinta-ala on alle 200 neliömetriä, takaisinottovelvoite rajoittuu niiden tuotemerkkien pakkauksiin, joita myyjä saattaa markkinoille (6 §:n 1 kohdan 5 alakohta). Vastaava takaisinottovelvoite koskee myös postimyyntikauppaa harjoittavia yrityksiä, joiden on esimerkiksi tarjottava riittävät palvelut suhteellisen lähellä loppukäyttäjää (6 §:n 1 kohdan 6 alakohta)(6).
(15) Saksa on vastannut komission tätä koskeviin kysymyksiin, että asetetut kiintiöt on täytettävä pelkästään ottamalla myyntipakkaukset maksutta takaisin sillä paikalla tai sen välittömässä läheisyydessä, jossa tavaran luovutus tapahtui, eikä tämän lisäksi mahdollisesti järjestettyä kotitalouksien läheisyydessä tapahtuvaa jätehuoltoa voida laskea mukaan kyseisiin kiintiöihin. Kölnin maaoikeus (Landgericht Köln) on sen sijaan katsonut, että kiintiötä ei tarvitse täyttää yksinomaan luovutuspaikassa tapahtuvalla keräyksellä(7). Valmistajan tai pakkauksen (esi)myyjän on puolestaan pakkausasetuksen 6 §:n 2 kohdan nojalla otettava takaisin myyjälle 1 kohdan mukaisesti palautetut pakkaukset ja ohjattava ne uusiokäyttöön joko sellaisenaan tai raaka-aineena julkisen jätehuollon ulkopuolella määrättyjen kiintiöiden mukaisesti.
(16) Pakkausasetuksen 11 §:n mukaan valmistajat ja myyjät voivat käyttää myös kolmansia täyttääkseen takaisinotto- ja kierrätysvalvoitteensa.
(17) Pakkausasetuksen 6 §:n 3 kohdan 1 alakohdan mukaan takaisinotto- ja kierrätysvelvoite ei koske sellaisia valmistajia eikä myyjiä, jotka osallistuvat järjestelmään, joka takaa käytettyjen myyntipakkausten kattavan ja säännöllisen keräyksen myyjän koko toiminta-alueella joko suoraan loppukäyttäjiltä tai näiden läheisyydestä. Kyseisen järjestelmän on lisäksi täytettävä määrätyt kierrätyskiintiöt. Laki ei velvoita osallistumaan näin järjestettyyn myyntipakkausten keräysjärjestelmään. Järjestelmään kuulumattomia yrityksiä koskee kuitenkin takaisinottovelvoite. Pakkausasetuksen 6 §:n 3 kohdan mukaisen järjestelmän toiminta-alue rajoittuu yksityisten loppukäyttäjien myyntipakkauksiin(8). Pakkausasetuksen 3 §:n 10 kohdan 1 alakohdan mukaan yksityisillä loppukäyttäjillä tarkoitetaan kotitalouksia ja vastaavia pakkausjätteen syntypaikkoja, kuten ravintoloita, hotelleja, ruokaloista, toimistoja, kasarmeja, sairaaloita, oppilaitoksia, hyväntekeväisyysjärjestöjä ja itsenäisiä ammatinharjoittajia sekä maatalous- ja käsiteollisuusyrityksiä lukuun ottamatta kirjapainoja ja vastaavia paperia käsitteleviä yrityksiä, jotka käyttävät paperille, pahville, kartongille ja kevytpakkauksille omia tyhjennettäviä keräysastioita, jotka ovat kooltaan enintään 1100 litraa materiaalia kohden ja jotka tyhjennetään tavanomaisin keräysväliajoin.
(18) Pakkausasetuksen liitteessä I olevan 4 kohdan 2 alakohdan mukaan valmistajien ja myyjien on ilmoitettava pakkausasetuksen 6 §:n 3 kohdan mukaiseen järjestelmään osallistumisesta pakkauksiin tehtävällä merkinnällä tai muulla soveltuvalla keinolla (esimerkiksi tiedottamalla asiasta myymälöissä tai pakkauksen mukana olevalla lappusella). Pakkauksen varustamisesta järjestelmän merkillä osallistumatta järjestelmään ei pakkausasetuksessa määrätä sakkoja(9).
(19) Järjestelmän tunnustaminen pakkausasetuksen 6 §:n 3 kohdan mukaiseksi kattavaksi järjestelmäksi tapahtuu osavaltion toimivaltaisen viranomaisen myöntämällä todistuksella. Pakkausasetuksen 6 §:n 3 kohdan 4 alakohdassa säädetään lisäksi, että järjestelmä on mukautettava jätehuollosta vastaavien yhteisöjen nykyisiin keräys- ja kierrätysjärjestelmiin. Käytännössä toimivaltaiset osavaltion viranomaiset tunnustavat järjestelmän vain, jos jätehuollosta vastaavalta yhteisöltä on saatu niin sanottu "ilmoitus hyväksymisestä". Tämä tarkoittaa, että kunta/piirikunta on hyväksynyt järjestelmän ylläpitäjän ja jätehuoltoyrityksen välisen sopimuksen alueellaan.
(20) Pakkausasetuksen liitteessä vahvistetaan määrälliset vaatimukset. Pakkausasetuksen uudistamiseen asti kyseiset keräys- ja lajittelukiintiöt koskivat pakkausmateriaalien kokonaismäärää kohdealueella (eli osavaltiossa). Keräysjärjestelmän oli 1 päivästä heinäkuuta 1995 saatava talteen yhteensä 80 prosenttia kaikesta kertyneestä pakkausmateriaalista. Talteen saadusta lasista, tinapellistä ja alumiinista 90 prosenttia sekä pahvista, kartongista, paperista, muovista ja yhdistelmäpakkauksista 80 prosenttia oli lajiteltava kierrätykseen kelpaavaksi materiaaliksi. Vuodesta 1993 30 päivään kesäkuuta 1995 sovellettiin pienempiä kiintiöitä.
(21) Pakkausasetuksen uudistuksen myötä absoluuttinen laskentamenetelmä muutettiin järjestelmäkohtaiseksi laskentamenetelmäksi (eli järjestelmään toimitettuihin myyntipakkauksiin perustuvaksi menetelmäksi). Tämän lisäksi tulevaisuudessa 6 §:n 3 kohdan mukaiseen järjestelmään, on noudatettava näitä määrällisiä vaatimuksia. Näin ollen 1 päivästä tammikuuta 2000 pakkausasetuksen myös sellaisten valmistajien ja myyjien, jotka eivät osallistu pakkausasetuksen 6 §:n 3 kohdan mukaisten kattavien järjestelmien ylläpitäjien on ohjattava sellaisista pakkauksista, joiden osalta valmistajat ja myyjät osallistuvat niiden järjestelmiin, kierrätykseen 75 prosenttia lasipakkauksista, 70 prosenttia tinapellistä sekä paperista, pahvista ja kartongista ja 60 prosenttia yhdistelmäpakkauksista; sama koskee oman jätehuoltoratkaisunsa valinneita valmistajia ja myyjiä. Muovipakkauksista vähintään 60 prosenttia on ohjattava kierrätykseen, ja vähintään 6o prosenttia kyseisestä talteenottoasteesta on varmistettava menetelmin, joilla korvataan vastaava uusi materiaali tai joissa muovia voidaan myöhemmin käyttää uudelleen (ns. hyötyjätemenetelmä). Pakkaukset, joiden materiaaleille ei ole olemassa konkreettisia kierrätysmenetelmiä, on ohjattava uusiokäyttöön, jos tämä on teknisesti mahdollista ja taloudellisesti suositeltavaa. Jos kyseessä on oma jätehuoltoratkaisu, takaisinotto- ja kierrätysvelvoitteiden täyttyminen on soitettava riippumattoman asiantuntijan laatimilla asiakirjoilla, joiden oikeellisuus voidaan tarkistaa (liite I, 2 kohdan 1 alakohta). Velvoitteista vapauttavan järjestelmän on osoitettava talteenotetut ja kierrätetyt määrät sellaisella tavalla, että määrien oikeellisuus voidaan tarkistaa. Hakemuksista vastaavan viranomaisen pyynnöstä tämän on tapahduttava toimittamalla riippumattoman asiantuntijan tarkastuslausunto (liite I, 3 kohdan 4 alakohta).
(22) Saksa on ilmoittanut, että oma jätehuoltoratkaisu ja 6 §:n 3 kohdan mukaiseen järjestelmään osallistuminen voidaan yhdistää, minkä vuoksi on myös mahdollista, että tietty osa pakkaustuotteesta osallistuu 6 §:n 3 kohdan mukaiseen järjestelmään. Kuluttajille ja viranomaisille on kuitenkin osoitettava selkeästi pakkaukset, joihin sovelletaan velvoitetta ottaa pakkaus takaisin myymälässä tai sen välittömässä läheisyydessä. Saksa on lisäksi vahvistanut, että pakkausasetuksen mukaan loppukäyttäjä voi vapaasti päättää, jättääkö pakkauksen myymälään tai tuo sen sinne takaisin vai viekö sen kotinsa läheisyydessä olevaan keräyspisteeseen(10).
(23) Sekä myyjien että valmistajien, jotka eivät täytä pakkausasetuksen 6 §:n 1 kohdan 1 alakohdan eivätkä 2 kohdan 1 alakohdan mukaisia velvoitteitaan ottamalla pakkaukset takaisin niiden luovutuspaikkaan, on pakkausasetuksen 6 §:n 1 kohdan 9 alakohdan (sekä 6 §:n 2 kohdan 4 alakohdan) nojalla varmistettava velvoitteiden täyttäminen 3 kohdan mukaisella järjestelmällä. Saksa on täydentänyt tätä ilmoittamalla, että oman jätehuollon harjoittajan, joka ei täytä keräyskiintiötä, on osallistuttava 6 §:n 3 kohdan mukaiseen järjestelmään sillä pakkausten määrällä, joka tarvitaan kiintiön täyttämiseksi.
(24) Kuljetuspakkauksia ja jakelupakkauksia koskevat samanlaiset takaisinottovelvollisuudet. Mahdollisuutta saada vapautus näistä velvollisuuksista osallistumalla johonkin kierrätysjärjestelmään ei sen sijaan ole. Takaisinotto- ja kiintiövaatimuksia ei myöskään ole. Myyjillä, jotka tarjoavat tavaroita jakelupakkauksissa, on velvollisuus poistaa jakelupakkaus luovuttaessaan tavaran loppukäyttäjille tai tarjota loppukäyttäjälle myyntipaikassa mahdollisuus palauttaa jakelupakkaus maksutta. Mikäli loppukäyttäjä pitää tavaran jakelupakkauksessa, sovelletaan vastaavasti myyntipakkauksia koskevia määräyksiä.
(25) Saksa ilmoitti jo vuonna 1993 vastauksessaan vastaaviin komission kysymyksiin, että pakkausasetuksen 6 §:n 3 kohtaa ei tulkita siten, että ainoastaan yhden ainoan järjestelmän perustaminen on mahdollista. Pakkausasetus mahdollista myös muunlaiset myyntipakkauksien käsittelyjärjestelmät. Lainsäätäjän tarkoitus ei ole se, että koko Saksan alueella tai jokaisessa osavaltiossa on ainoastaan yksi mahdollinen järjestelmä.
(26) Pakkausasetuksen uuden toisinnon perustelujen mukaan sen keskeinen tavoite on edistää kilpailua voimakkaammin. Kilpailua edistetään muun muassa siten, että keräystä, lajittelua ja kierrätystä koskevat jätehuoltopalvelut hoidetaan tulevaisuudessa yhdellä menetelmällä, joka varmistaa kilpailuttamisen, on julkinen ja jossa määritellään kierrätykseen tarkoitetut pakkaukset kilpailuedellytysten mukaisesti. Tämän lisäksi julistetaan eri pakkausmateriaalien keräyksestä, lajittelusta sekä kierrätyksestä tai hävittämisestä aiheutuvat kustannukset. Perustelujen mukaan myös eri kaksoisjärjestelmien kilpailuedellytyksiä parannetaan. Kun järjestelmään tuodut määrät otetaan huomioon kierrätysvelvoitteissa, kilpailevien järjestelmien perustaminen helpottuu huomattavasti. Tämä voi johtaa siihen, että lisääntynyt kilpailu voi pienentää valmistajien ja jakelijoiden kustannuksia(11).
III. DSD:N YLLÄPITÄMÄ KERÄYS- JA KIERRÄTYSJÄRJESTELMÄ
(27) DSD on ainoa yritys, joka ylläpitää Saksassa pakkausasetuksen 6 §:n 3 kohdassa tarkoitettua kattavaa järjestelmää myyntipakkausten keräämiseksi ja kierrättämiseksi. DSD sai kaikkien Saksan osavaltioiden toimivaltaisten viranomaisten tunnustuksen vuoden 1993 alussa. Järjestelmä käynnistyi vuonna 1992, ja vuodesta 1993 alkaen se on ollut täysin toimintakykyinen. Järjestelmää kutsutaan "kaksoisjärjestelmäksi" (Duales System), koska pakkausten keräys ja kierrätys tapahtuu julkisen jätehuollon ulkopuolella ja yksityisten yritysten toimesta.
(28) DSD:n ohella toimii myös muita yrityksiä, jotka ottavat tiettyjä myyntipakkauksia vastaan ja kierrättävät niitä. Kyseiset järjestelmät eivät kuitenkaan ole pakkausasetuksen 6 §:n 3 kohdassa tarkoitettuja kattavia keräys- ja kierrätysjärjestelmiä. Kyseiset yritykset toimivat pikemminkin pakkausasetuksen 6 §:n 1 ja 2 kohdassa sekä 11 §:ssä tarkoitettuina kolmansina yrityksinä, eli ne ottavat valmistajan tai myyjän takaisinottovelvoitteen suoraan vastattavakseen. Lisäksi useat muut yritykset keräävät ja kierrättävät kuljetuspakkauksia.
(29) DSD rahoittaa toimintansa järjestelmään liittyneiden yritysten suorittamilla maksuilla. Yritykset liittyvät järjestelmään tekemällä niin sanotun merkin käyttöä koskevan sopimuksen. Sopimus antaa yritykselle oikeuden käyttää maksua vastaan pakkauksissaan "Der Grüne Punkt" -merkkiä sekä varsinaista palvelua, joka vapauttaa sen takaisinottovelvoitteesta kyseisten myyntipakkausten osalta.
(30)
TAULUKON PAIKKA
(31) DSD ei kerää käytettyjä myyntipakkauksia itse, vaan tätä tehtävää hoitavat paikalliset (kunnalliset ja yksityiset) jätehuoltoyritykset. DSD on tehnyt kyseisten yritysten kanssa niin sanotut palvelusopimukset. Keräysalueita on yhteensä 546. Jotkin jätehuoltoyritykset ovat DSD:n sopimuskumppaneita monella alueella. DSD on tehnyt palvelusopimuksen yhteensä 537 sopimuskumppanin kanssa. Osa näistä jätehuoltoyrityksistä kuuluu suurempiin yhtymiin. Palvelusopimuksen mukaan jätehuoltoyrityksen tehtävänä on kerätä ja lajitella tietyn alueen käytetyt myyntipakkaukset. Tämä koskee kotitalouksia ja tiettyjä elinkeinoaloja. Jätehuoltoyritys ei aina itse kerää ja lajittele kaikkia syntyneitä pakkausjätteitä, vaan tiettyjen pakkausmateriaalien keräyksessä ja lajittelussa käytetään usein alihankkijoita.
(32) DSD:n juomalla järjestelmällä kerätään kaikista materiaaleista valmistettuja käytettyjä myyntipakkauksia. Keräys tapahtuu joko käytettyjä myyntipakkauksia varten kotitalouksien lähelle sijoitettujen keräysastioiden kautta tai jätehuoltoyritys noutaa tai tyhjentää säännöllisesti yksittäisille kotitalouksille tätä varten jaetut muovisäkit tai säiliöt. Jätehuoltoyritys omistaa keräysastiat(12). Kerättyjen materiaalien lajittelu on jätehuoltoyrityksen tehtävä. Lajittelun hoitavat yleensä siihen erikoistuneet yritykset. Jätehuoltoyritys huolehtii kaikista pakkauksista, jotka on tuotu tähän tarkoitukseen varattuihin keräysastioihin. Toisinaan myös muut astioihin tuodut materiaalit kierrätetään tai ne lajitellaan jätteeksi. Paperisten, kartonkisten ja pahvisten myyntipakkausten lisäksi jätehuoltoyritykset keräävät yleensä vanhoja painotuotteita (sanoma- ja aikakauslehtiä). Ne muodostavat suurimman osan materiaalista (noin 75 prosenttia kertymästä). Painotuotteiden kerääminen ei kuulu DSD:n toimialaan, eikä DSD maksa siitä korvausta.
(33) Jätehuoltoyritykset ohjaavat lajitellun materiaalin kierrätykseen joko itse tai kolmansien kautta tai luovuttavat materiaalin niin sanottujen takuuyritysten kierrätettäväksi. Takuuyritykset ovat antaneet DSD:lle takuun käytettyjen pakkausten kierrätyksen hoitamisesta. Takuuyritysten taustalla voi olla kyseisten pakkausmateriaalien tuottajayrityksiä, tai ne ovat yrityksiä, jotka on perustettu erityisesti kerättyjen materiaalien markkinointia ja kierrätystä varten. Määrät on otettava asetettujen kiintiöiden mukaisesti uusiokäyttöön. Tämän ylittävät määrät voidaan kierrättää myös muita menetelmiä käyttäen, jos tämä on teknisesti mahdollista ja taloudellisesti järkevää. Jos teknisesti tai taloudellisesti järkeviä kierrätysmahdollisuuksia ei ole, kyseiset määrät voidaan hävittää ympäristöystävällisellä tavalla.
(34) DSD:n ylläpitämällä järjestelmällä ei kerätä kaikkia pakkausasetuksessa tarkoitettuja myyntipakkauksia, vaan ainoastaan kotitalouksille ja vastaaville päätyvät myyntipakkaukset. Kuljetuspakkauksia ei kerätä. Asiasta Saksassa vastaava viranomainen (Bundeskartellamt eli kilpailuviranomainen) on rajannut DSD:n toimialan. Saksan kilpailuviranomainen on useaan otteeseen vastustanut DSD:n aikomuksia laajentaa toimialaansa.
(35) DSD ilmoitti lokakuussa 1992 aikomuksestaan ryhtyä keräämään myös suuryrityksille ja teollisuudelle päätyviä myyntipakkauksia. DSD hylkäsi kuitenkin hankkeen Saksan kilpailuviranomaisen esitettyä mielipiteensä, jonka mukaan kyseisen hankkeen toteuttamisen myötä ne jätehuoltoyritykset, jotka eivät ole DSD:n sopimuskumppaneita, joutuisivat vetäytymään markkinoilta. Saksan kilpailuviranomainen katsoi, että osavaltioiden toimivaltaisten viranomaisten vahvistuspäätösten lisämääräyksillä, joissa DSD määrätään kyseisenlaiseen toimintaan, ei voitu estää kilpailuviranomaista toimimasta näin. Menettelyn lopuksi todettiin, että DSD voi kerätä pakkauksia samoin keräysväliajoin kuin kotitalouksilta myös ravintoloilta, ruokaloilta, sairaaloilta, toimistoilta, oppilaitoksilta, armeijan kasarmeilta, itsenäisten ammatinharjoittajien ja käsityöammattien harjoittajien toimipaikoista, joiden käytössä on kutakin materiaalia varten enintään 1100 litran suuruisia keräysastioita, mutta ei kirjapainoilta tai muilta paperia käsitteleviltä yrityksiltä.
(36) Saksan kilpailuviranomainen kielsi 24 päivänä kesäkuuta 1993 tekemällään päätöksellä DSD:tä laajentamasta toimintojaan kuljetuspakkauksiin sekä niihin myyntipakkauksiin, joita ei myydä kaupassa. Kieltävän päätöksen syynä oli DSD:n aikomus kerätä tytäryhtiön avulla paperisia, pahvisia, kartonkisia ja muovisia myynti- ja kuljetuspakkauksia suuryrityksiltä ja teollisuudelta. Kilpailuviranomainen piti näin syntynyttä jätehuoltopalvelujen kysynnän sitomista kilpailunrajoituksia koskevan Saksan kansallisen lain (Gesetz gegen Wettbewerbsbeschränkungen) 1 §:ssä tarkoitettuna kilpailua rajoittavana tekijänä. DSD ei ole hakenut päätökseen muutosta.
IV. PÄÄTÖKSEN PERUSTANA OLEVAT SOPIMUKSET
(37) Tämä päätös koskee DSD:n yhtiöjärjestystä, jätehuoltoyritysten kanssa tehtyjä alkuperäistä vakiosopimusta ja sen 1., 2., 3. ja 4. muutossopimusta sekä takuuyritysten kanssa tehtyjä sopimuksia. Sopimuksia on muutettu useita kertoja menettelyn aikana.
1. YHTIÖJÄRJESTYS
(38) DSD perustettiin 28 päivänä syyskuuta 1990. Vuonna 1997 se muutettiin osakeyhtiöksi, jonka nimi on "Der Grüne Punkt - Duales System Deutschland Aktiengesellschaft". Yhtiöjärjestyksen johdanto-osassa todetaan, että pakkauksia täyttävä ja valmistava sekä esimateriaalia toimittava teollisuus ovat päättäneet perustaa yksityistaloudellisen takaisinottojärjestelmän, joka tarjoaa julkisesta jätehuollosta riippumattoman käytettyjen myyntipakkausten keräysmahdollisuuden kotitalouksien lähellä. Jätehuollon kaksoisjärjestelmä koostuu sen mukaan seuraavista tiiviisti toisiinsa liittyvistä elementeistä: loppukäyttäjien lähellä toimivan keräysjärjestelmän, vastaanotto- ja kierrätystakuiden sekä kierrätyssopimusten luominen, kaikkien järjestelmään kuuluvien pakkauksien merkitseminen "Der Grüne Punkt" -merkillä ja rahoitus "Der Grüne Punkt" -merkin käytöstä perittävän korvauksen avulla. Yhtiöjärjestyksen johdanto-osaan sisältyi alun perin myös kaupan sitoutuminen vain sellaisten pakkausten myyntiin, jotka on varustettu "Der Grüne Punkt" -merkillä. Ilmoitukseen sisältyvässä toisinnossa ei enää ole tätä koskevaa määräystä.
(39) Yhtiöjärjestyksen mukaan yhtiön toimiala on jätehuollon kaksoisjärjestelmän organisointi ja ylläpito toimenpiteillä, jotka liittyvät jätteen - erityisesti pakkausjätteen - välttämiseen, uusioraaka-aineiden keräämiseen ja esilajitteluun sekä tarvittavan rahoituksen keräämiseen. Käsite "myyntipakkaukset" on korvattu sanalla "pakkaukset" osakkaiden 19 päivänä lokakuuta 1992 tekemän päätöksen perusteella.
(40) Kaikka koti- ja ulkomaiset yritykset saavat osallistua yhtiöön. Yhtiöllä oli 552 osakasta vuonna 1998. Osakkaisiin kuuluu kaupan ja pakkauksia täyttävän teollisuuden yrityksiä, pakkausten valmistajia ja esimateriaalin toimittajia. Jätehuoltoalan yritykset myönsivät DSD:n vuoden 1993 rahoituskriisin aikana DSD:lle 700 miljoonan Saksan markan luotot, joista osa muutettiin äänettömiksi yhtiöosuuksiksi.
(41) Yhtiöjärjestyksessä määrätään hallintoneuvoston perustamisesta. Hallintoneuvoston jäseniä valittaessa nimitetään aina sama määrä kaupan, pakkauksia käyttävän teollisuuden sekä pakkauksien valmistajien ja raakamateriaalin toimittajien edustajia. Tällä hetkellä hallintoneuvostossa on kolme edustajaa kustakin mainitusta ryhmästä sekä lisäksi kolme jätehuoltotalouden edustajaa.
2. PALVELUSOPIMUS
(42) DSD:n jätehuoltoyritysten oikeudellisia suhteita säädellään vakiosopimuksella, joka koskee käytettyjen myyntipakkausten keräys- ja lajittelujärjestelmän perustamista ja käyttöä, eli niin sanotulla palvelusopimuksella. Alkuperäistä sopimusta on ilmoituksen jälkeen muutettu useita kertoja 1., 2. ja 3. muutossopimuksella. Neljännellä muutossopimuksellä sopimussuhdetta muutettiin jälleen. Alkuperäiset palvelusopimukset tehtiin - muutamia poikkeuksia lukuun ottamatta - tammikuun 1992 ja tammikuun 1993 välisenä aikana. Kaikki jätehuoltoyritykset eivät ole hyväksyneet kaikkia palvelusopimuksen muutoksia, joten joidenkin jätehuoltoyritysten kanssa on vielä voimassa jokin sopimuksen aikaisemmista toisinnoista.
(43) DSD:n jätehuoltoyritysten välillä tehdyistä 537 palvelusopimuksesta 502 oli (tammikuussa 2000) voimassa 4. muutossopimuksen mukaisena, 10 sopimusta 3. muutossopimuksen mukaisena, 6 sopimusta 2. muutossopimuksen mukaisena, 18 sopimusta 1. muutossopimuksen mukaisena ja 1 sopimus alkuperäistoisinnon mukaisena.
(44) Palvelusopimuksen 1 §:ssä määrätään, että jätehuoltoyritys ottaa yksin hoitaakseen pakkausasetuksen 6 §:n 3 kohdan mukaisen järjestelmän perustamisen ja käytön määrätyllä keräysalueella. DSD siirtää kaikki muutkin palvelut, jotka se ottaa hoitaakseen pakkausasetuksen muutosten ja muiden säädösten muutosten tai antamisen vuoksi, kyseisen keräysalueen toimintojen kokonaisuutena yksinomaan jätehuoltoyritykselle. Kolmannen muutossopimuksen 2.1 kohdan mukaan, jota ei kumottu neljännellä muutossopimuksella, osapuolet ovat yksimielisiä siitä, että kaikki DSD-järjestelmään kuuluvilla pakkausjätteen syntypaikoilla kertyvät myyntipakkaukset, jotka kuuluvat järjestelmän piiriin, kerätään ja mahdollisesti lajitellaan sekä kierrätetään vain tämän sopimuksen perusteella. Keräämisen täytyy tapahtua yksityisen loppukäyttäjän luona tai yksityisen loppukäyttäjän lähellä. Toteutuksen yksityiskohdista jätehuoltoyritys voi päättää itse. Jätehuoltoyritys voi käyttää alihankkijoita. Kolmanteen muutossopimukseen sisältyvän määräyksen mukaan jätehuoltoyrityksen käyttämien keräysjärjestelmien on kuitenkin perustuttava 31 päivään joulukuuta 1999 mennessä - lasia lukuun ottamatta - kotitalouksien läheisyyteen sijoitettaviin säiliöihin.
(45) Käytettyjen myyntipakkausten omistus- ja hallintaoikeus siirtyy palvelusopimuksen mukaan jätehuoltoyritykselle, kun se noutaa pakkaukset tai kun loppukäyttäjä pudottaa ne keräyssäiliöihin. DSD:llä ei missään vaiheessa ole omistusoikeutta talteenotettaviin tai talteenotettuihin materiaaleihin.
(46) DSD sitoutuu tekemään sopimukset sopivien takuuyritysten kanssa kutakin materiaalilajia varten jatkuvan kierrätyksen varmistamiseksi.
(47) Alkuperäisen palvelusopimuksen mukaan jätehuoltoyrityksellä ei ollut oikeutta markkinoida itse keräämäänsä materiaalia, vaan sen täytyi luovuttaa materiaali maksutta DSD:n nimeämille takuuyrityksille. Komissio huomautti DSD:lle tästä "nollalinjaperiaatteesta" (Schnittstelle Null), koska se on ristiriidassa EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan a alakohdan kanssa. Kilpailunrajoitus syntyi siitä, että jätehuoltoyritykset olivat muihin osapuoliin nähden sidottuja eivätkä ne materiaalin omistajina voineet itse hyödyntää sitä taloudellisesti. Komission kanssa käytyjen keskustelujen jälkeen DSD lakkautti tämän "nollalinjajärjestelmän".
(48) Nykyisin sopimuksessa määrätään, että jätehuoltoyritys voi 1 päivästä tammikuuta 1996 alkaen valita, markkinoiko se lasia, paperia/pahvia/kartonkia, tinapeltiä ja alumiinia yksin (itsenäinen markkinointi) vai yhdessä takuuyrityksen kanssa (muunneltu itsenäinen markkinointi) vai antaako materiaalin edelleen takuuyrityksen markkinoitavaksi (takuuyritysmarkkinointi). Jätehuoltoyrityksen tekemä valinta on voimassa palvelusopimuksen voimassaolon päättymiseen asti. Tätä koskeva ilmoitus voi olla eri materiaalien osalta erilainen. Muovi- ja yhdistelmäpakkaukset (juomayhdistelmä- ja muut yhdistelmäpakkaukset) on luovutettava takuuyritykselle.
(49) Jos jätehuoltoyritys valitsee itsenäisen markkinoinnin, sillä on oikeus ja velvollisuus kierrettä ja markkinoida kerätyt materiaalit omalla nimellään, omaan laskuunsa ja omalla riskillään. Jos jätehuoltoyritys jää kierrättämisessä jälkeen, DSD voi suorittaa kierrätyksen itse tai antaa sen kolmannen tehtäväksi. Jätehuoltoyrityksen on annettava DSD:lle vakuus, jonka suuruus määräytyy materiaalin mahdollisten kierrätyskustannusten mukaan. DSD voi käyttää vakuutta vain, jos jätehuoltoyritys menee konkurssiin. Jos jätehuoltoyritys valitsee muunnellun itsenäisen markkinoinnin, se saa oikeuden kierrättää mainitut materiaalit yhdessä jonkin takuuyrityksen kanssa. Jätehuoltoyrityksen ja takuuyrityksen on huolehdittava kierrätysvelvoitteen täyttämisestä yhteisvastuullisesti. Jos jätehuoltoyritys valitsee takuumarkkinoinnin, sen on luovutettava kerätty ja lajiteltu materiaali DSD:n nimeämän takuuyrityksen käyttöön.
(50) Jätehuoltoyrityksen on nimettävä takuuyritys myös itsenäisen markkinoinnin ja muunnellun itsenäisen markkinoinnin tapauksessa, jotta tämä voi yhteensovittaa määriä koskevaa todistusta. Tämän todistuksen toimittamisesta jätehuoltoyrityksen on tehtävä takuuyrityksen kanssa sopimus, jonka DSD hyväksyy. Jätehuoltoyrityksen on osoitettava takuuyritykselle pakkausten tie aukottomasti ja täydellisesti tositteiden avulla keräämisestä materiaalien kierrätykseen saakka. Tällainen takuuyrityksen kanssa tehtävä sopimus voidaan sanoa irti kalenterivuoden lopussa kuuden kuukauden irtisanomisajalla.
(51) Jätehuoltoyritys saa kunkin pakkauslajin keräämisestä ja lajittelusta periaatteessa korvauksen painon mukaan. Korvauksen laskemisessa otetaan huomioon myös hylättävän jätteen hävityskustannukset sekä keräyksen tuloksellisuus, jonka perustana on kerätyn määrän suhde keräysalueen asukaslukuun. Korvausta sopeutetaan hintojen muutoksia koskevan lausekkeen perusteella. Alkuperäisen palvelusopimuksen sisältämä määräys, jonka mukaan joko itsenäisen markkinoinnin tai muunnellun itsenäisen markkinoinnin valinneen jätehuoltoyrityksen, oli maksettava tasoituksena hyötynä tulleesta voitosta summittain 1,25 Saksan markkaa asukasta kohden vuodessa DSD:lle, kumottiin DSD:n komissiolle antamaa sitoumusta täytettäessä (johdanto-osan 70 kappale).
(52) Alun perin ilmoitetut neljänteen muutossopimukseen perustuvat palvelusopimukset olivat voimassa vuoden 2004 tai 2007 loppuun, kolmanteen muutossopimukseen perustuvat vuoden 2003 loppuun tai jatko-optiota käytettäessä vuoden 2005 loppuun. Vielä vanhemmissa palvelusopimuksen toisinnoissa ensimmäinen mahdollinen päättymisaika oli tavallisesti vuoden 2002 tai 2003 lopussa, ja lisäksi niissä oli jatko-optio viideksi vuodeksi. Palvelusopimukset (ainakin neljänteen muutossopimukseen perustuvat) olivat siten yleensä voimassa noin 15 vuotta.
(53) Komissio huomautti palvelusopimuksesta ilmoittaneille sopimusten voimassaolon pituudesta. Jätehuoltoyritykset perustelivat palvelusopimusten näin pitkien voimassaoloaikojen välttämättömyyttä ennen kaikkea sopimuksen toteuttamiseksi tarvittavien investointien suunnittelu- ja investointivarmuudella. Investoinnit kohdistuvat lähinnä keräys- ja kuljetusajoneuvoihin, keräyssäiliöihin ja käytettyjen myyntipakkausten lajittelulaitteistoihin ja -välineisiin. Vaadittavan volyymin kannalta varsinkin käytettävät lajittelulaitteistot ja niihin liittyvät teknisesti vaativat erottelutoiminnot merkitsevät jätehuoltoyrityksille erityistä investointia. Suurin osa nykyisistä noin 400 lajittelulaitteistosta rakennettiin vuosina 1992-1995. Jätehuoltoyritysten ja Saksan jätehuoltoliiton BDE:n mukaan kyseisten jätehuoltoyritysten tähänastiset ja tulevat investoinnit ovat sopimuksen voimassaoloaikana 10 miljardin Saksan markan luokkaa. Sopimusten sovitut voimassaoloajat ovat siten välttämättömiä erityisesti suunnittelu- ja investointivarmuuden vuoksi alalla poikkeuksellisten investointien kannattavuuden turvaamiseksi. Investointien toteuttaminen on jätehuoltoyritysten kannalta taloudellisesti perusteltua vain, jos niille on selkeät ja luotettavat suunnittelu- ja takaisinmaksuoletukset, varsinkin kun otetaan huomioon, että DSD oli yrityksille aluksi ainoa käytettyjen myyntipakkausten jätehuoltopalvelujen ostaja.
(54) Komissio suoritti erilaisia tutkimuksia näin pitkien yksinoikeussopimusaikojen välttämättömyydestä kyseisten investointien takaisinmaksun kannalta. Komissio selvitti koko alan kattavalla tutkimuksella jätehuoltoyritysten jo toteutettujen ja tulevaisuudessa toteutettavien investointien kattavuuden, laajuuden ja ajankohdan erityisesti suhteellisen pääomavaltaisten lajittelulaitteistojen osalta. Toisaalta se tarkasteli ilmoitettujen kannattavuusolojen kannalta yksityiskohtaisesti niitä 24 jätehuoltoyritystä, jotka olivat hakeneet yksittäispoikkeusta palvelusopimuksilleen ja joita voitiin pitää tutkimuksen tavoitteen kannalta alalle riittävän edustavina. Kyseisten jätehuoltoyritysten esittämät tiedot ja ennusteet sopimuksen voimassaoloaikana toteutetuista ja vielä toteutettavista investoinneista sekä toteutuneet ja ennustetut liikevaihtoluvut ja kustannukset otettiin tämän vuoksi taloudelliseen investointi- ja kannattavuustarkasteluun ottaen huomioon mahdolliset vaihtoehtoiset hyödyntämismahdollisuudet ja jäämäarvot.
(55) Yksittäisiä jätehuoltoyrityksiä koskevien yksityiskohtaisten tutkimusten tulos oli, että yksinoikeuden voimassaolo vuoden 2007 loppuun ei ole välttämätön jätehuoltoyritysten todellisen investointivolyymin takaisinmaksun kannalta. Komission tutkimukset viittaavat pikemminkin siihen, että palvelusopimusten voimassaolo vuoden 2003 loppuun mahdollistaa jätehuoltoyritysten tähänastisten ja tulevien investointien taloudellisesti riittävän kannattavuuden. Kun komissio oli tiedottanut ilmoittajille tästä tuloksesta nämä sopivat palvelusopimuksen päättyvän 31 päivänä joulukuuta 2003 siinä tapauksessa, että komissio myöntää palvelusopimuksille poikkeuksen. Muutokset toteutettiin vuoden 1999 elokuun ja vuoden 2000 tammikuun välisenä aikana.
(56) Palvelusopimukset eivät sido jätehuoltoyrityksiä pelkästään DSD:hen, joten ne voivat tarjota palvelujaan vapaasti myös muille kyseisten palvelujen käyttäjille. Lisäksi DSD on antanut komissiolle johdanta-osan 71 kappaleessa esitetyn sitoumuksen.
(57) Alun perin DSD tosin vaati, että kolmannet saisivat käyttää DSD:n jätehuoltokumppanien jätehuoltolaitteistoja vain DSD:n suostumuksella. Tämä johti muun muassa EY:n perustamissopimuksen 82 artiklan mukaiseen valitukseen, jonka esitti kilpailija Vereinigung für Wertstoffrecycling mbH (VfW), sekä samaa asiaa koskevaan riita-asiaan Kölnin maaoikeudessa. DSD vaati, että VfW ja sen jätehuoltoyritykset eivät käyttäisi DSD-järjestelmään kuuluvia materiaalinkeräysvälineitä ilman DSD:n lupaa. Komissio viittasi tässä yhteydessä siihen, että asiaan voitaisiin mahdollisesti soveltaa EY:n perustamissopimuksen 82 artiklan.
(58) Komission lausunnon jälkeen DSD luopui mainittujen vaatimusten esittämisestä sekä VfW:n tapauksessa että vastaavissa tapauksissa ja antoi tätä koskevan, johdanto-osan 72 kappaleessa esitetyn sitoumuksen.
(59) Kolmannen muutossopimuksen liitteessä, jota ei kumottu neljännellä muutossopimuksella, mainitaan niin sanotut jätteen syntypaikat. Niillä tarkoitetaan kohteita, joiden jätehuolto on tarkoitus järjestää yksityisten kotitalouksien ohella. DSD selitti, ettei jätteen syntypaikkojen luettelo sisälly ilmoitukseen.
3. TAKUUSOPIMUKSET
(60) Takuusopimuksilla säädellään DSD:n ja niiden yritysten oikeudellisia suhteita, jotka ottavat vastaan materiaalin ja kierrättävät sen. Yritykset takaavat kerättyjen materiaalien jatkuvan kierrätyksen vallitsevasta markkinatilanteesta riippumatta. Alun perin eri materiaaleille oli voimassa teollisuuden antamat osin abstraktit kierrätystakuut. Tämän jälkeen DSD on tehnyt takuusopimuksia yksittäisten yritysten, niin sanottujen takuuyritysten, kanssa. Materiaaliryhmälle paperi/pahvi/kartonki oli kolme takuuyritystä ja lasille, alumiinille, tinapellille ja kartonkiyhdistelmäpakkauksille kullekin yksi takuuyritys.
(61) Alkuperäisen takuusopimuksen mukaan DSD velvoitti jätehuoltoyritykset luovuttamaan materiaalin ilmaiseksi takuuyrityksille (ns. "nollalinja"). Tämä määräys vastasi jo mainittua palvelusopimuksen määräystä. Komission huomautettua tästäkin järjestelystä takuusopimukset on joko purettu tai niitä on muutettu vastaavalla tavalla kuin palvelusopimusten määräyksiä (johdanto-osan 47 kappale).
(62) Tällä hetkellä on voimassa jokseenkin samansisältöiset takuusopimukset seuraaville materiaaleille: materiaaliryhmälle paperi/kartonki/pahvi on voimassa sopimus Interseroh AG:n kanssa, VfW:n kanssa, GespaRec:n (Gesellschaft für PapierRecycling) kanssa, DGW:n (Deutsche Gesellschaft für Wertstoffverwertung mbH) kanssa, IPK:n (Papier- und Kunststoffverwertungs GmbH) kanssa ja Recostra SA:n kanssa. Lasin osalta on voimassa sopimus GGA:n (Gesellschaft für Glasrecycling und Abfallvermeidung mbH) kanssa. Alumiinille on voimassa sopimus Interseroh AG:n kanssa, DGW:n kanssa. IPK:n (Papier- und Kunststoffverwertungs GmbH) kanssa, VfW:n kanssa ja DAVR:n (Deutsche Aluminium Verpackung Recycling GmbH) kanssa. Tinapellin osalta on voimassa sopimus Interseroh AG:n kanssa, Rasselstein Hoesch GmbH:n kanssa. DGW:n kanssa, IPK:n kanssa, VfW:n kanssa, GEBR:n (Entsorgungs- und Beratungsgesellschaft für die deutsche Recyclingwirtschaft mbH& Co KG) kanssa ja Thyssen Sonnenberg GmbH:n kanssa. Juomien kartonkiyhdistelmäpakkausten osalta on voimassa sopimus Recarton GmbH:n kanssa. Muiden yhdistelmäpakkausten osalta sopimuskumppanina on Interseroh AG. Useimmat takuusopimukset ovat voimassa 31 päivään joulukuuta 2003.
(63) Takuuyritys on velvollinen ottamaan vastaan kaikki lajitellut myyntipakkaukset, jotka täyttävät tietyt laatua ja lajittelua koskevat perusteet, niiltä jätehuoltoyrityksiltä, jotka ovat valinneet takuuyritysmarkkinoinnin. Muunnellussa itsenäisessä markkinoinnissa takuuyritys järjestää markkinoinnin ja kierrätyksen yhdessä jätehuoltoyrityksen kanssa ja on yhdessä tämän kanssa vastuussa asianmukaisesta kierrätyksestä.
(64) Takuuyritys on velvollinen esittämään todisteet materiaalin kierrätyksestä ja laatimaan vuosittain todistuksen käsittelyistä määristä. Takuuyritys on velvollinen esittämään mainitun todistuksen käsittelyistä määristä myös niille jätehuoltoyrityksille, jotka markkinoivat materiaalia itse. Sillä on oikeus vaatia todistuksesta korvaus.
(65) Jätehuoltoyritysten ja takuuyritysten välisen kilpailun kannalta neutraalin ilmoitusmenettelyn varmistamiseksi DSD on antanut johdanto-osan 73 ja 75 kappaleessa esitetyt sitoumukset.
(66) Takuusopimuksissa ei ole yksinoikeusmääräyksiä. DSD voi siten tehdä sopimuksia useiden takuuyritysten kanssa yhtä materiaalilajia varten. DSD on ilmoittanut tekevänsä takuusopimuksen periaatteessa minkä tahansa yrityksen kanssa, joka täyttää vaadittavat edellytykset. Tähän liittyen DSD on antanut johdanto-osan 74 kappaleessa esitetyn sitoumuksen.
(67) DSD ei ole ilmoittanut DKR:n (Deutsche Gesellschaft für Kunststoffrecycling GmbH) kanssa tehtyä muovipakkausten kierrätystä koskevaa takuusopimusta, koska kyseessä on DSD:n osittain omistama yritys. DSD omistaa 49,6 prosenttia yhtiön osuuksista ja kemianteollisuuden yritykset omistavat osakkuusyrityksen kautta 50,4 prosenttia osuuksista.
(68) Sopimukset, joiden pohjalta takuuyritykset on perustettu, eivät kuulu tämän päätöksen soveltamisalaan.
V. DSD:N ANTAMAT SITOUMUKSET
(69) DSD on antanut komissiolle erilaisia sitoumuksia menettelyyn liittyvien sopimusten yhteydessä.
a) Palvelusopimuksesta
(70) "Duales System Deutschland AG sitoutuu muuttamaan jätehuoltoyritysten kanssa tehtyjä sopimusjärjestelyjä 30 päivään syyskuuta 1997 mennessä (palvelusopimuksen 3. muutossopimuksen 3.4.5 kohdan 2. lause) lajitellun materiaalin markkinoinnista siten, että niitä jätehuoltoyrityksiä, jotka hyödyntävät täysimääräisesti markkinointioikeutta, ei suosita niihin jätehuoltoyrityksiin nähden, jotka hyödyntävät tätä mahdollisuutta vain osaan markkinoitavista materiaaleista."
(71) "Duales System Deutschland AG ei velvoita jätehuoltoyrityksiä toimimaan ainoastaan Duales System Deutschland AG sitoutuu lisäksi olemaan vaatimatta, että jätehuoltoyritykset käyttävät säiliöitä tai muita käytettyjen myyntipakkausten keräämiseen tarkoitettuja välineitä yksinomaan sopimuksen (palvelusopimuksen) täytäntöönpanoon. Tämä ei koske tapauksia, joissa keräyssäiliöiden ja välineiden antaminen kolmansien käyttöön on ristiriidassa viranomaisten myöntämän poikkeuksen kanssa tai pakkausasetus tai muut lait toisin määräävät tai välineiden käyttöön antaminen on kohtuutonta muusta syystä (esimerkiksi haitalliset tai saastuttavat aineet). Jos kolmannet käyttävät keräyssäiliöitä ja muita välineitä, se voidaan ottaa kohtuullisessa määrin huomioon jätehuoltoyritysten laskutuksessa."
(72) "Duales System Deutschland AG on valmis luopumaan Kölnin maaoikeuden 18 päivänä maaliskuuta 1997 antaman tuomion mukaisista vaatimuksista sekä VfW:tä vastaan että vastaavissa muissa tapauksissa. Duales System Deutschland AG pidättää itselleen edelleen oikeuden vaatia tiedottamista ja korvauksia jätehuoltoyrityksiltä, jotka ovat sopimussuhteessa Duales System Deutschland AG:n kanssa."
b) Takuusopimuksista
(73) "Tietoja, jotka Duales System Deutschland AG saa tuottaessaan pakkausasetuksen määräämän todistuksen aineiden toimittamisesta kierrätykseen, ei saa käyttää liiketoimintatarkoituksiin. Tarvittaessa todisteet on muutettava sopivalla tavalla nimettömiksi. Lasin, tinapellin, alumiinin, pahvin, paperin ja kartongin osalta Duales System Deutschland AG ei voi vaatia muuta todistusta lajitellun materiaalin ohjaamisesta kierrätykseen kuin että se on luovutettu yritykselle, joka on hyväksytty näiden materiaalien kierrätyksen tai kaupan harjoittajaksi Euroopan yhteisön alueella tai Euroopan talousalueella kansallisten määräysten mukaan, jos ei ole perusteltua syytä epäillä, ettei kyseinen yritys täyttäisi luotettavasti pakkausasetuksen vaatimuksia."
(74) "Duales System Deutschland AG on periaatteessa valmis hyväksymään tietyn materiaaliryhmän takuuyritykseksi minkä tahansa yrityksen, joka täyttää siihen vaadittavat edellytykset."
(75) "Duales System Deutschland AG on periaatteessa valmis esittämään yritykset käsiteltyjä määriä koskevassa todistuksessa nimettöminä, jos poikkeuksen myöntävät viranomaiset eli osavaltiot hyväksyvät tämän."
VI. MUIDEN ASIANOMAISTEN HUOMAUTUKSET
(76) Asetuksen N:o 17 19 artiklan 3 kohdan ja ETA-sopimuksen 21 pöytäkirjan 3 artiklan mukaisen julkaisun jälkeen yhteensä 13 muuta asianomaista on esittänyt komissiolle huomautuksensa. Huomautukset kohdistuivat lähinnä palvelusopimukseen ja merkin käyttöä koskevaan sopimukseen. Jälkimmäinen ei kuulu tämän päätöksen piiriin.
(77) Palvelusopimuksen osalta väitettiin, että DSD ei käytännössä - johdanto-osan 71 kappaleessa antamastaan sitoumuksesta huolimatta - anna kolmansille esteetöntä mahdollisuutta käyttää palvelusopimuskumppaneiden keräys- ja jätehuoltovälineitä. Tämän johdosta komissio selvensi DSD:lle vielä kerran näkemystään tästä sitoumuksesta, ja DSD antoi asiasta lisäsitoumuksen (johdanto-osan 72 kappale). Palvelusopimusten aiottuja voimassaoloaikoja koskevien huomautusten vuoksi komissio toisti aikaisemmin DSD:lle esittämänsä epäilyt sopimusten aiotun keston välttämättömyydestä, ja tämä johti palvelusopimusten voimassaoloajan muutokseen. Lisäksi muut asianomaiset ilmaisivat näkemyksensä siitä, että palvelusopimukset tulisi niiden voimassaoloajan aiotun päättymisen jälkeen tehdä tarjouskilpailumenettelyn perusteella. Kuten edellä todettiin, pakkausasetuksen uusimmassa toisinnossa säädetään näin. Muissa kannanotoissa esitettiin muun muassa, että "nollalinjaperiaate" (Schnittstelle Null) kumottaisiin myös muovien ja muovisidonnaisten yhdistelmäpakkausten osalta.
(78) Komissio on tutkinut huolellisesti kolmansien huomautuksia ja ottanut ne tässä päätöksessä huomioon siltä osin kuin se on ollut tarpeellista ja perusteltua.
B. OIKEUDELLINEN ARVIOINTI
I. EY:N PERUSTAMISSOPIMUKSEN 81 ARTIKLAN 1 KOHTA JA ETA-SOPIMUKSEN 53 ARTIKLAN 1 KOHTA
(79) Yhteismarkkinoille soveltumattomia ja kiellettyjä ovat sellaiset yritysten väliset sopimukset, yritysten yhteenliittymien päätökset sekä yritysten yhdenmukaistetut menettelytavat, jotka ovat omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ja joiden tarkoituksena on estää, rajoittaa tai vääristää kilpailua yhteismarkkinoilla tai joista seuraa, että kilpailu yhteismarkkinoilla estyy, rajoittuu tai vääristyy.
1. YRITYSTEN VÄLISET SOPIMUKSET
(80) DSD:n liiketoiminnan perustan muodostaa yhtiösopimus, joka muutettiin yhtiöjärjestykseksi, kun DSD muutettiin osakeyhtiöksi vuonna 1997. Yhtiöjärjestyksen johdanto-osan mukaan kaupan sekä pakkauksia täyttävän, pakkauksia valmistavan ja esimateriaalia toimittavan teollisuuden yritykset päättivät perustaa kattojärjestön luodakseen edellytykset jätehuollon kaksoisjärjestelmän toteuttamiselle. Kaikki koti- ja ulkomaiset yritykset saavat yhtiöjärjestyksen mukaan osallistua yhtiöön. DSD:n yhtiöjärjestys on siten yhtiöiden välinen sopimus.
(81) Palveluiden tuottamiseksi DSD tekee palvelusopimuksia jätehuoltoyritysten kanssa ja takuusopimuksia takuuyritysten kanssa. DSD:n jätehuoltoyritysten välinen palvelusopimus sekä DSD:n ja takuuyritysten välinen takuusopimus ovat niin ikään yritysten välisiä sopimuksia.
2. KILPAILUN RAJOITTAMINEN
2.1. Merkitykselliset markkinat
(82) Merkitykselliset markkinat jaetaan seuraavassa sekä kyseisen palvelun perusteella että alueellisiin perustein menettelyn kohteena olevien sopimusten arviointia varten.
2.1.1. Asian kannalta merkitykselliset markkinat
(83) Merkitykselliset tuotemarkkinat käsittävät kaikki tavarat ja/tai palvelut, joita kuluttajat pitävät ominaisuuksiltaan, hinnaltaan ja käyttötarkoitukseltaan keskenään vaihdettavina tai toisensa korvaavina.
(84) DSD:n tavoitteena on käytettyjen pakkausten takaisinottoon tarkoitetun yksityisoikeudellisen, niin kutsutun kaksoisjärjestelmän järjestäminen ja ylläpitäminen. DSD-järjestelmän perustana olevilla sopimuksilla on erilaisia lisäarvoa luovia taloudellisia vaikutuksia. Seuraavassa osoitetaan, että yhtiöjärjestyksen, palvelusopimuksen ja takuusopimusten arviointi EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan nojalla on suoritettava erilaisten, itsenäisten merkityksellisten markkinoiden pohjalta.
2.1.1.1. Yksityisen loppukäyttäjän tuottamien käytettyjen myyntipakkausten vastaanoton ja kierrätyksen järjestämisen markkinat
(85) Komissio määritteli yksityisen loppukäyttäjän tuottamien käytettyjen myyntipakkausten vastaanoton ja kierrätyksen järjestämisen markkinat jo päätöksessä 2001/463/EY. Tätä päätöstä varten voidaan siis viitata siinä toteutettuun markkinoiden jaotteluun.
(86) Tässäkään päätöksessä ei ole tarpeen ratkaista lopullisesti, kumpaa siinä mainituista markkinoiden määritelmistä käytetään perustana. Kuten jäljempänä esitetään, kumpaakaan kyseeseen tulevaa markkinoiden määritelmää käytettäessä ei esiinny EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua kilpailun rajoittamista tarkasteltavien sopimusten osalta. Saksan yksityisten loppukäyttäjien tuottamien käytettyjen myyntipakkausten takaisinoton ja kierrätyksen järjestämisen markkinoiden tarkka määritys voidaan siten jättää avoimeksi.
2.1.1.2. Yksityisen loppukäyttäjän tuottamien käytettyjen myyntipakkausten keräys- ja lajittelumarkkinat
(87) Niiden jätehuoltoyritysten kannalta, jotka keräävät, kuljettavat ja lajittelevat käytettyjä myyntipakkauksia DSD:n toimeksiannosta, kyseessä ovat yksityisten loppukäyttäjien tuottamien käytettyjen myyntipakkausten keräys- ja lajittelumarkkinat. Kyseiset markkinat ovat tällä hetkellä yhtenäiset. Tosin myyntipakkausten keräys ja lajittelu ovat toiminnallisesti erilaisia palveluita, joille tarvitaan myös erilainen infrastruktuuri. Niiden yhdistäminen johtuu pääasiassa siitä, että markkinoille on leimallista DSD:n kysyntä ja DSD on aiemmin kysynyt molempia palveluita yhdessä. Markkinoilla ostajina esiintyvät toisaalta velvoitteista vapauttavat järjestelmät, toisaalta pakkausasetuksen velvoittamat valmistajat ja myyjät ja pakkausasetuksen 11 §:n mukaisesti valtuutetut yritykset. Jos Saksan näkemys (johdanto-osan 15 kappale) toteutuisi, omat jätehuoltoratkaisut toimisivat näillä markkinoilla ostajina vain markkinoiden reuna-alueilla, erityisesti yksityisiin kotitalouksiin verrattavissa pakkausten kertymispaikoissa tai loppukäyttäjille tapahtuvien kuljetusten yhteydessä.
(88) Yksityisen loppukäyttäjän tuottamien käytettyjen myyntipakkausten keräys- ja lajittelumarkkinat muodostavat omat itsenäiset markkinansa ensinnäkin suhteessa kotitalouksien lähellä tapahtuvaan muun kuin myyntipakkausjätteen huoltoon, toisin sanoen lähinnä perinteiseen kotitalous- tai sekajätehuoltoon, ja toiseksi suhteessa muiden kertymispaikkojen eli teollisuuden ja suurtalouksien jätehuoltoon.
Rajaus kotitalous- ja sekajätteeseen nähden
(89) Pakkausasetuksen antamisen myötä yksityisten loppukäyttäjien tuottamien myyntipakkausten (kotitalouksille ja jätehuollon kannalta vastaaville yksiköille päätyvien myyntipakkausten) kerääminen kotitalouksien lähellä erotettiin perinteisestä kotitalousjätteestä ja siirrettiin siten julkisoikeudellisen jätehuoltolainsäädännön vastuu- ja organisaatioalueen ulkopuolelle. Jätehuoltoyrityksille avattiin siten ensimmäisen kerran mahdollisuus omalla vastuulla toteutettavaan liiketoimintaan käytettyjen pakkausten keräämisen ja lajittelun alalla, jolla ne olivat siihen saakka voineet toimia vain toimeksiannosta jätehuoltovelvollisten julkisoikeudellisten yksiköiden valvonnassa.
(90) Yksityisen loppukäyttäjän tuottamien käytettyjen myyntipakkausten keräys- ja lajittelumarkkinat eroavat huomattavasti laajemman palveluprofiilinsa puolesta kotitalous- ja sekajätehuollosta, joka kuuluu edelleen jätehuoltovelvollisten paikallisviranomaisten vastuualueeseen. Tässä toiminnassa kerättyjen myyntipakkausten materiaalikohtainen lajittelu ennalta määrätyllä tavalla ja lajiteltujen raaka-aineiden luovuttaminen uudelleenkäyttöön synnyttävät itsenäistä jalostusarvoa toisin kuin perinteisessä kotitalous- ja sekajätehuollossa. Kun jätehuoltoyhtiö ottaa hoidettavakseen käytettyjen myyntipakkausten lajittelutoiminnot, tämä edellyttää siltä lähes aina laajoja investointeja tarvittavaan lajitteluinfrastruktuuriin. Tässä on kysymys kapeisiin kysyntäalueisiin perustuvista investoinneista, joita ei lyhyellä aikavälillä voida käyttää muihin jätehuoltotehtäviin. Näin ollen yritykset eivät voi lyhyellä aikavälillä siirtyä myyntipakkausten alalla suoritettavista jätehuoltopalveluista vielä jäljellä oleviin kotitalous- ja sekajätehuollon toimintoihin tai päinvastoin.
Rajaus teollisuuden ja suurtalouksien jätehuoltoon nähden
(91) Yksityisen loppukäyttäjän tuottamien käytettyjen myyntipakkausten keräys- ja lajittelumarkkinat eroavat teollisuuden ja suurtalouksien käytettyjen myyntipakkausten keräys- ja lajittelumarkkinoista erityisesti jätehuollon erilaisten logististen vaatimusten vuoksi. Nämä liittyvät muun muassa huollettavien kertymispaikkojen määrään jätteen syntypaikkaa kohti kertyvään keskimääräiseen jätemäärään, vaadittaviin keräyssäiliöihin ja/tai jätehuoltorytmiin.
(92) Esimerkiksi jätteen syntypaikkojen määrä on teollisuudessa ja suurtalouksissa vähäinen, ja koska jätehuollon volyymit ovat melko suuria, niitä voidaan huoltaa myös toisistaan riippumatta, toisin sanoen eri jätehuoltoyritykset voivat huoltaa eri syntypaikkoja. Loppukäyttäjien lähellä tapahtuvassa jätehuollossa taas paikallisviranomainen huoltaa normaalisti kaikki alueen kotitaloudet (niin sanotut noutojärjestelmät), ellei oteta huomioon niin sanottujen vientijärjestelmien muodostamia yksittäistapauksia (esimerkiksi pakkausten keräyspisteet). Tämän vuoksi loppukäyttäjien lähellä tapahtuvassa jätehuollossa esiintyykin huomattavia verkostoja, toisin sanoen laajoja taloudellisia mittakaava- ja yhdistämisetuja.
(93) Näiden erityisten tarjontaolojen vuoksi kotitalouksien jätehuolta voidaan kustannuslogistisista syistä suorittaa kustannustehokkaasti yleensä vain, jos se annetaan vain muutaman jätehuoltoyrityksen hoidettavaksi. Toinen ratkaiseva syy on, että näille jätteen syntypaikoille voidaan tilanpuutteen ja loppukuluttajien jätehuoltotottumusten vuoksi sijoittaa tavallisimmin vain yksi keräyssäiliö kutakin materiaaliryhmää kohti (esim. lasi, paperi, kevytpakkaukset). Nämä erityiset tarjontaolosuhteet ovatkin tärkein syy siihen, että kotitalouksien kollektiivinen sekajätteen ja lajitellun jätteen huolto on annettu yleensä yhden ja saman jätehuoltoyrityksen tehtäväksi.
(94) Tämä koskee kuitenkin vain kotitalouksissa syntyvää jätettä. Suurtalouksissa ja teollisuudessa tilanne on toinen. Ne järjestävät jätehuoltonsa yritysten kanssa tehtävillä yksilöllisillä sopimuksilla. Tällöin palvelujen käyttäjän kannalta ei ole loppujen lopuksi tärkeää, onko kyseessä myyntipakkausten vai muun materiaalin tai jätteen nouto. Esimerkiksi suuryrityksissä on havaittavissa suuntaus kohti jätehuollon kokonaisratkaisuja, jotka kattavat yrityksen kaikki toimipaikat. Suurtalouksien jätehuolto oli siinä mielessä kilpailusuuntautunutta jo ennen pakkausasetuksen voimaantuloa. Se ei myöskään ole logistisesti erityisen vaikeaa, kuten kotitalouksien jätehuolto. Tämän lisäksi yksityisen loppukäyttäjän tuottamat myyntipakkaukset eroavat materiaalinsa puolesta merkittävästi teollisuuden ja suurtalouksien tuottamista myyntipakkauksista. Esimerkiksi tinapeltiä, alumiinia ja muoviyhdistelmäpakkauksia kertyy lähes pelkästään yksityisillä loppukäyttäjillä, ja ne kerätään tavallisesti yhdessä niin sanotussa kevytpakkauksien ryhmässä ja lajitellaan sen jälkeen. Lajittelu tapahtuu suhteellisen pääomavaltaisilla lajittelulaitteistoilla. Teollisuuteen ja suurtalouksiin päätyvien myyntipakkausten lajittelussa ei tarvita teknisesti yhtä vaativia ratkaisuja.
(95) Tämän vuoksi yksityisten loppukäyttäjien tuottamien myyntipakkausten jätehuoltoa ei voida suorittaa samoilla laitteistoilla kuin teollisuuden ja suurtalouksien myyntipakkausten jätehuolto.
Päätelmä
(96) Komissio katsoo, että DSD:n jätehuoltoyrityksiltä ostamat jätehuoltoyrityksen palvelut muodostavat yksityisten loppukäyttäjien tuottamien käytettyjen myyntipakkausten keräys- ja lajittelumarkkinat. Ne muodostavat omat itsenäiset markkinansa sekä suhteessa perinteiseen kotitalous- ja sekajätehuoltoon että suhteessa suurtalouksien ja teollisuuden jätteen syntypaikkojen huoltoon. Kyseisiä markkinoita ei ole tarpeen eritellä tämän tarkemmin eri materiaaliryhmiin (esim. lasi, pahvi...) tai eri osatoimintoihin (esim. keräys, kuljetus, lajittelu...), koska tämä ei muuttaisi asian arviointia kilpailun kannalta EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan nojalla.
2.1.1.3. Kierrätyspalvelujen ja uusioraaka-aineiden markkinat
(97) DSD vaikuttaa kierrätyspalvelujen ja/tai uusioraaka-aineiden markkinoihin käytetyn lasin, paperin/pahvin/kartongin, tinapellin, alumiinin, juomayhdistelmäpakkausten ja muiden yhdistelmäpakkausten sekä muovien osalta järjestämällä kyseiseen järjestelmään kuuluvien lajiteltujen raaka-aineiden jatkuvan kierrätyksen niin sanottujen takuuyritysten avulla kulloisestakin markkinatilanteesta riippumatta. Takuuyritykset antavat DSD:lle sitoumuksen, jonka mukaan ne saattavat jätehuoltoyritysten toimittamat raaka-aineet kierrätykseen pakkausasetuksessa määrätyllä tavalla.
(98) Komissio katsoo, että DSD-järjestelmän mukaisesti kierrätettäviksi toimitetuissa uusioraaka-aineissa on kysymys eri raaka-aineryhmien erillisistä markkinoista, jotka olivat osin olemassa jo ennen pakkausasetuksen antamista DSD:n perustamista (esimerkiksi lasin ja paperin osalta).
(99) Kyseisten kierrätyspalvelujen ja uusioraaka-aineiden tuotemarkkinoiden rajaaminen voidaan kuitenkin jättää avoimeksi, koska ilmoitettujen sopimusten arvioiminen kilpailun kannalta johtaisi samaan tulokseen kuin jos kukin näistä markkinoiden osa-alueista arvioitaisiin kilpailun kannalta erikseen EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan nojalla. Erityisesti voidaan jättää avoimeksi, muodostaako pelkkä kierrätystakuiden järjestäminen tietylle materiaaliryhmälle takuuyrityksen avulla eri markkinat kuin (sen jälkeen tapahtuva) kyseisten raaka-aineiden kierrättäminen ja uusioraaka-aineiden tarjoaminen.
2.1.2. Merkitykselliset maantieteelliset markkinat
(100) Merkitykselliset maantieteelliset markkinat käsittävät alueen, jolla asianomaiset yritykset tarjoavat tavaroita tai palveluja, jolla kilpailuedellytykset ovat riittävän homogeeniset ja joka erottuu lähialueista erityisesti selvästi erilaisten kilpailuedellytysten vuoksi.
(101) Objektiiviset kysyntä- ja tarjontaedellytykset DSD-järjestelmän piiriin kuuluvilla merkityksellisillä tuotemarkkinoilla ovat yhteisön jäsenvaltioissa vielä hyvin erilaiset. Tämä johtuu siitä, että kyseessä on ala, joka aiemmin oli pitkälti valtiovallan sääntelemä ja järjestämä ja on sitä eräillä osa-alueillaan edelleen.
(102) Vaikka jätehuoltoteollisuudessa kaiken kaikkiaan esiintyy jonkinlaista suuntausta kansainvälistymiseen, on kuitenkin todettava, että erityisesti käytettyjen myyntipakkausten takaisinotto- ja kierrätyspalvelujen alalla sekä tarjonta että kysyntä on ainakin vielä toistaiseksi pääasiassa kansallista. Tämä johtuu erityisesti siitä, että pakkausten käsittelyä säätelevät määräykset ovat vielä kansallisesti hyvin erilaisia. Tämä koskee niin lainsäädännön määräyksiä kattavista takaisinottojärjestelmistä ja velvoitteista vapauttavista järjestelmistä sekä täytettävistä keräys-, lajittelu- ja kierrätyskiintiöistä kuin yksityisten yritysten käytettävissä olevaa liikkumavaraa esimerkiksi omalla vastuulla tapahtuvan myyntipakkausten käsittelyn ja lajittelun suhteen. Tämä on osittain vaikuttanut myös siihen, että DSD:n ylläpitämä takaisinottojärjestelmä ja pakkausasetuksen velvoitteista vapauttava järjestelmä rajoittuvat Saksaan ja vastaavasti myös toteuttamiseen tarvittavat palvelusopimukset tehtiin pelkästään kansallisesti.
(103) Edellä esitetyn perusteella on lähdettävä siitä, että objektiiviset kysyntä- ja tarjontaedellytykset kyseisillä merkityksellisillä markkinoilla eroavat merkittävästi yhteismarkkinoiden muista alueista. Sovellettaessa yhteisön kilpailusääntöjä DSD-järjestelmän piiriin kuuluviin tuotemarkkinoihin lähtökohtana on näin ollen Saksan liittotasavallan alue siltä osin, kun kyse on markkinoista yksityisten loppukäyttäjien käytettyjen myyntipakkauksien talteenoton ja kierrätyksen järjestämiseksi sekä yksityisten loppukäyttäjien käytettyjen myyntipakkauksien keräys- ja lajittelumarkkinoista. Sen sijaan kierrätyspalvelu- ja uusioraaka-ainemarkkinoiden maantieteellinen jaottelu voidaan jättää avoimeksi.
2.2. DSD:n yhtiöjärjestyksestä johtuva kilpailun rajoittaminen yksityisen loppukäyttäjän tuottamien käytettyjen myyntipakkausten vastaanoton ja kierrätyksen järjestämisen markkinoilla
(104) DSD on tällä hetkellä ainoa yritys, joka ylläpitää Saksassa kattavaa järjestelmää takaisinotto- ja kierrätysvelvollisuudesta vapauttamiseksi yksityisen loppukäyttäjän tuottamien käytettyjen myyntipakkausten vastaanoton ja kierrätyksen järjestämisen markkinoilla. DSD toimii kattojärjestönä, jonka avulla osakkaat ja muut yritykset, jotka tekevät DSD:n kanssa merkin käyttöä koskevan sopimuksen, voivat vapautua takaisinotto- ja kierrätysvelvollisuudesta.
(105) Yrityksen perustaminen yhtiöjärjestykseen kirjattujen periaatteiden mukaisesti loi varsinaisesti edellytykset osuuden tarjoamiselle kattavassa takaisinottoa ja kierrätysvelvollisuudesta vapauttamista koskevassa järjestelmässä. Merkin käyttöä koskevan sopimuksen tekemisellä puolestaan syntyy vastavuoroisen sopimuksen tapaan konkreettinen liiketoimintaosuus järjestelmästä, jolla pyritään takaisinotto- ja kierrätysvelvollisuudesta vapautumiseen.
(106) DSD:n yhtiöjärjestyksessä ei ole minkäänlaisia yksinoikeusmääräyksiä. DSD:n osakkaat voivat näin ollen vapaasti solmia sopimussuhteita sekä DSD:n kilpailijoiden että sen palvelukumppanien kanssa. Yhtiöjärjestyksen johdanto-osaan sisältyi alun perin kohta, jossa kauppa sitoutui myymään vain sellaisia tuotteita, jotka oli varustettu "Der Grüne Punkt" -merkillä. Ilmoitetussa toisinnossa tätä kohtaa ei enää ole.
(107) Yksityisen loppukäyttäjän tuottamien käytettyjen myyntipakkausten vastaanoton ja kierrätyksen järjestämisen markkinoilla ei näin ollen voida yhtiöjärjestyksen perusteella havaita EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan mukaista tuntuvaa kilpailun rajoittamista. Kysymys markkinoiden lopullisesta jaottelusta voidaan näin ollen jättää avoimeksi. Ei myöskään ole tarpeen tutkia kysymystä, vaikuttavatko nämä sopimukset jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.
Päätelmä
(108) Komissio on tullut siihen tulokseen, että DSD:n perustaminen yhtiöjärjestyksen perustalle ei merkitse EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan mukaista kilpailun rajoittamista. Tämä ei kuitenkaan merkitse sitä, etteivät tällaisen järjestelmän ylläpitämisestä johtuvat markkinatoiminnot voisi kuulua EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan soveltamisalaan.
2.3. Kilpailunrajoitukset kierrätyspalvelujen ja uusioraaka-aineiden markkinoilla
(109) DSD vaikutta kierrätyspalvelujen ja/tai uusioraaka-aineiden markkinoihin käytetyn lasin, paperin/pahvin/kartongin, tinapellin, alumiinin, muovien, juomayhdistelmäpakkausten ja muiden yhdistelmäpakkausten osalta järjestämällä kyseiseen järjestelmään kuuluvien myyntipakkausten kierrätyksen, joka on tarpeen osavaltioiden viranomaisten myöntämän vapautuksen saamiseksi. Sekä palvelusopimuksessa että takuusopimuksissa on tätä koskevia määräyksiä.
2.3.1. Palvelusopimuksesta johtuva kilpailun rajoittaminen
(110) Kuten johdanto-osan 47 kappaleessa selitetään, DSD on periaatteessa lakkauttanut "nollalinjajärjestelmän". Merkityksellisillä markkinoilla ei siten enää esiinny tuntuvaa kilpailun rajoittamista lasin, paperin/pahvin/kartongin, tinapellin eikä alumiininosalta. Velvoitteista vapauttavan järjestelmän perustamiseen liittyvien erityisten olosuhteiden vuoksi komissio hyväksyy toistaiseksi määräyksen, jonka mukaan jätehuoltoyrityksen on valitava käsiteltyjen materiaalien markkinointitapa palvelusopimuksen koko voimassaoloajaksi. Komissio katsoo kuitenkin, että palvelusopimusten päättyessä 31 päivänä joulukuuta 2001 on olemassa riittävän toimivat kierrätyspalvelujen ja uusioraaka-aineiden markkinat ja tämän vuoksi tulevissa palvelusopimuksissa materiaalien markkinointitapa voidaan valita huomattavasti lyhyemmäksi aikaa.
(111) Muovien ja muovisidonnaisten yhdistelmäpakkausten (juomayhdistelmäpakkausten ja muiden yhdistelmäpakkausten) osalta palvelusopimus ei sen sijaan edelleenkään anna jätehuoltoyrityksille oikeutta itsenäiseen markkinointiin. Nämä materiaalit on luovutettava takuuyritykselle. On tutkittava, voidaanko tämä poikkeus sallia ajatellen erityisoloja luotaessa toimivia markkinoita kotitalouksien lähellä kerättyjen myyntipakkausten kierrätykselle.
(112) Kotitalouksien lähellä kertyviä muovi- ja yhdistelmäpakkauksia ei kerätty ja kierrätetty erikseen ennen pakkausasetuksen antamista, toisin kuin muita materiaaliryhmiä, esimerkiksi lasia ja paperia. Ne kuuluivat perinteisen kotitalousjätehuollon piiriin (johdanto-osan 89 kappale). Pakkausasetuksen myötä luotiin näin uusi ympäristöpolitiikkaan perustuva yritystoiminnan ala muovi- ja yhdistelmäpakkausten keräämisessä ja kierrätyksessä.
(113) DSD-järjestelmässä kerättyjen ja lajiteltujen muovisten myyntipakkausten ja muovisidonnaisten yhdistelmäpakkausten markkinahinta on kuitenkin poikkeuksetta negatiivinen, joten näiden materiaalien asetuksen mukainen kierrätys on tällä hetkellä mahdollista vain DSD:n tuella. Negatiivinen markkinahinta oli aikaisemminkin syynä siihen, että oikeastaan kierrätykseen tarkoitetut muovit hävitettiin halvemmalla, asetuksen vastaisella tavalla, mikä vaati DSD:ltä asianmukaisia korjaus- ja valvontatoimenpiteitä. Yksi näistä toimenpiteistä on, että "nollalinjajärjestelmä" pidetään toistaiseksi voimassa muovien ja yhdistelmäpakkausten osalta.
(114) Ajatellen poikkeuksellista tilannetta ja olosuhteita luotaessa uusia, toimiva markkinoita lajiteltujen muovi- ja yhdistelmäpakkausten kierrätykselle komissio katsoo, ettei "nollalinjaperiaatteen" säilyttäminen palvelusopimusten voimassaoloajaksi vuoden 2003 loppuun saakka merkitse kilpailun rajoittamista. Tätä arviota tukee se, että DSD:n on uudistetun pakkausasetuksen määräysten mukaisesti jaettava kerättyjen muovien varsinaiset kierrätystoimeksiannot tarjouskilpailumenettelyllä joka varmistaa kilpailun.
(115) Palvelusopimukseen sisältyi alun perin määräys, jonka mukaan itsenäisen markkinoinnin tai muunnellun itsenäisen markkinoinnin valinneen jätehuoltoyrityksen oli maksettava DSD:lle 1,25 Saksan markkaa asukasta kohti vuodessa korvaukseksi hyödyntämisestä saaduista tuotoista. DSD poisti tämän määräyksen ja täytti siten komissiolle antamansa sitoumuksen (johdanto-osan 70 kappale).
(116) Komissio on näin ollen tullut siihen tulokseen, että palvelusopimuksen merkitykselliset määräykset eivät johda kilpailun tuntuvaan rajoittamiseen käytettyjen myyntipakkausten keräämiseen ja lajitteluun liittyvillä kierrätyspalvelu- ja/tai uusioraaka-ainemarkkinoilla eivätkä siten kuulu EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan.
2.3.2. Takuusopimuksista johtuva kilpailun rajoittaminen
(117) Kuten johdanto-osan 61 kappaleessa todetaan, eri materiaaleja koskevissa vastaanotto- ja takuusopimuksissa oli alun perin palvelusopimuksen kaltaisia määräyksiä käsittelyn materiaalin pakollisen luovuttamisen osalta. Nämä määräykset on joko poistettu tai niitä on muutettu.
(118) Vuoden 2003 loppuun saakka voimassa olevissa takuusopimuksissa ei ole yksinoikeusmääräyksiä. DSD voi siten tehdä sopimuksia useiden takuuyritysten kanssa yhtä materiaalilajia varten. DSD on antanut komissiolle sitoumuksen, jonka mukaan se hyväksyy tietyn materiaaliryhmän takuuyritykseksi minkä tahansa yrityksen, joka täyttää vaadittavat edellytykset (johdanto-osan 74 kappale). Komissio olettaa siten, että jokainen yritys, joka täyttää objektiivisesti vaadittavat edellytykset ja pyytää DSD:ltä takuuyrityksen asemaa, pääsee takuuyritykseksi kohtuullisessa ajassa.
(119) DSD on esitettyjen epäilysten torjumiseksi sitoutunut olemaan käyttämättä liiketoimintatarkoituksiin niitä tietoja, jotka se saa tuottaessaan pakkausasetuksen määräämän todistuksen aineiden toimittamisesta kierrätykseen. Tällä pyritään varmistamaan kilpailunkannalta neutraali ilmoitusmenettely jätehuoltoyritysten ja takuuyritysten välillä määriä koskevan todistuksen tuottamisen yhteydessä. Tarvittaessa DSD on valmis muuttamaan tiedot sopivalla tavalla nimettömiksi (johdanto-osan 73 kappale). Lisäksi DSD sitoutuu esittämään yritykset nimettöminä käsiteltyjä määriä koskevassa todistuksessa, jos poikkeuksen myöntävät viranomaiset eli osavaltiot hyväksyvät tämän (johdanto-osan 75 kappale).
(120) Komissio on näin ollen tullut siihen tulokseen, että takuusopimusten merkitykselliset määräykset eivät johda kilpailun tuntuvaan rajoittamiseen käytettyjen myyntipakkausten keräämiseen ja lajitteluun liittyvillä kierrätyspalvelu- ja/tai uusioraaka-ainemarkkinoilla eivätkä siten kuulu EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan.
2.4. Palvelusopimuksen aiheuttama kilpailun rajoittaminen yksityisen loppukäyttäjän tuottamien käytettyjen myyntipakkausten keräyksen ja lajittelun markkinoilla
(121) Pakkausasetuksessa määriteltyjen kattavia takaisinottojärjestelmiä ja velvoitteista vapauttavia järjestelmiä koskevien vaatimusten (pakkausasetuksen 6 §:n 3 kohta) toteuttamiseksi DSD on tehnyt vakiomuotoisen palvelusopimuksen jätehuoltoyritysten kanssa. Palvelusopimuksen 1 §:ssä määrätään, että jätehuoltoyritys ottaa yksin hoitaakseen pakkausasetuksen 6 §:n 3 kohdan mukaisen järjestelmän perustamisen ja käytön määrätyllä keräysalueella (johdanto-osan 44 kappale). Seuraavassa tutkitaan tämän yksinoikeusmääräyksen yhteensopivuutta EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan kanssa.
a) Jätehuoltoyrityksen yksinoikeus
(122) Koska DSD on sitoutunut ostamaan kaikki keräys- ja lajittelupalvelut sopimuksen voimassaoloaikana yksinomaan yhdeltä jätehuoltoyritykseltä kullakin sopimusalueella ja koska DSD:llä on ostajana määräävä markkina-asema (johdanto-osan 30 kappale), muut yksityisten loppukäyttäjien käytettyjen myyntipakkausten keräys- ja lajittelupalvelujen tarjoajat menettävät paljon liiketoimintamahdollisuuksia.
(123) Antamalla kunkin sopimusalueen aina vain yhdelle jätehuoltoyritykselle DSD rajoittaa toimintaansa käytettyjen myyntipakkausten jätehuoltopalvelujen ostajana. Tästä rajoituksesta seuraa, että kilpailevat yksityisten loppukäyttäjien tuottamien käytettyjen myyntipakkausten keräys- ja lajittelupalvelujen tarjoajat jäävät näiden palvelujen tärkeimmän ostajan asiakaskunnan ulkopuolelle. Tämä rajoittaa merkittävästi jätehuoltoyritysten välistä kilpailua sopimusalueella. Tätä kilpailun rajoittamista vahvistaa se, että DSD hyödyntää vain muutamissa poikkeustapauksissa periaatteellista mahdollisuuttaan käyttää eri sopimuskumppaneita erikseen ja toisistaan riippumatta kerättävien materiaalien (siis lähinnä lasin, paperin/pahvin/kartongin ja kevytpakkausten) osalta.
(124) Näin ollen DSD sitoutuu ostamaan kyseiset keräys- ja lajittelupalvelut kullakin alueella koko sopimuskauden ajan vain valitulta jätehuoltoyritykseltä. Tästä seuraa kilpailun rajoittaminen yksityisen loppukäyttäjän tuottamien käytettyjen myyntipakkausten keräys- ja lajittelumarkkinoilla, koska mikään muu jätehuoltoyritys ei voi sopimuskauden aikana päästä DSD:n palvelukumppaniksi ja ulkopuolelle jäävät jätehuoltoyritykset menettävät siten avainostajan. Näin siitä huolimatta, että ulkopuolelle jäävillä jätehuoltoyrityksillä voi olla mahdollisuus toimia DSD:n jätehuoltokumppanien alihankkijana tiettyjen materiaaliryhmien keräämisessä ja/tai lajittelussa.
Tuntuva vaikutus
(125) DSD:n ja jätehuoltoyritysten yksinoikeussopimus on EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan vastainen vain siinä tapauksessa, että se vaikuttaa tuntuvasti kilpailuun. Kilpailun rajoittamisen tuntuvuus määritellään ennen kaikkea sen perusteella, millainen asema sopimuskumppaneilla on kyseisillä markkinoilla ja kuinka pitkästä yksinoikeussopimuksesta on kysymys.
(126) DSD:llä on vakiomuotoinen palvelusopimus edellä mainittuine yksinoikeussitoumuksineen kaikkiaan yli 500 sopimusalueelle (johdanto-osan 44 kappale). Näin se on luonut koko Saksan liittotasavallan kattavan sopimusverkoston yksityisen loppukäyttäjän tuottamien käytettyjen myyntipakkausten keräämiseen ja lajitteluun. DSD on näin kattanut kokonaan maantieteellisesti merkitykselliset markkinat samankaltaisten palvelusopimusten verkostolla.
(127) DSD on tällä hetkellä Saksan ainoa yritys, jolla on kattava yksityisen loppukäyttäjän tuottamien käytettyjen myyntipakkausten takaisinottojärjestelmä. Se on näin ollen sekä valtakunnallisesti että kullakin sopimusalueella kyseisten jätehuoltopalvelujen merkittävin ostaja. Vuosina 1996-1998 noin 70 prosentille Saksassa vuosittain jakeluun tulevista myyntipakkauksista taattiin takaisinotto- ja kierrätysvelvoitteen täyttäminen DSD-järjestelmään osallistumisen avulla (johdanto-osan 30 kappale). Suhteutettuna tässä olennaisiin yksityisen loppukäyttäjän tuottamien käytettyjen myyntipakkausten keräys- ja lajittelumarkkinoihin DSD:n kysyntä on vähintään 80 prosenttia kokonaiskysynnästä. DSD on siten ainoa merkittävä kyseisten jätehuoltopalvelujen ostaja, kun taas tarjontapuoli koostuu lukuisista, osin vain alueellisesti toimivista tarjoajista.
(128) Tarjontapuolta ajatellen on lisäksi otettava huomioon, että lähinnä aluetaloudellisista ja jätehuoltologistisista syistä (ks. johdanto-osan 93 kappale) vaikuttaa tällä hetkellä melko epätodennäköiseltä, että DSD:n jo luoman yksityisten loppukäyttäjien lähellä toimivan keräysjärjestelmän rinnalle perustettaisiin toinen järjestelmä ja luotaisiin siten vaihtoehtoisia markkinatilaisuuksia ulkopuolelle jääneille jätehuoltoyrityksille. Realistisemmalta vaikuttaa pikemminkin se mahdollisuus, että potentiaaliseksi kilpailijaksi katsottava velvoitteista vapauttava järjestelmä tai oma jätehuoltoratkaisu toimii tämän kotitalouksien lähellä tapahtuvan keräyksen pullonkaulaluonteen vuoksi yhteistyössä niiden jätehuoltoyritysten kanssa, jotka jo tuottavat keräyspalveluja DSD:lle palvelusopimuksen mukaisesti. Vain joidenkin kotitalouksiin verrattavien jätteen syntypaikkojen, kuten sairaaloiden ja työpaikkaruokaloiden, jätehuollossa voitaisiin tietyin jätehuoltologististen ja pakkauksiin liittyvin edellytyksin myös ajatella käytettävän eri jätehuoltoyrityksiä (ja siten useampia keräyssäiliöitä). Näiden jätehuoltoyrityksille jäävien tarjontamahdollisuuksien taloudellinen merkitys on merkityksellisillä markkinoilla kuitenkin vielä melko vähäinen. Tätä taustaa vasten vaikutta siis epätodennäköiseltä, että ulkopuolelle jääneille jätehuoltoyrityksille syntyy sopimusalueella tuntuvia, toisin sanoen laajuudeltaan merkittäviä tarjontamahdollisuuksia sopimuskauden aikana.
(129) Yksinoikeussitoumuksen voimassaoloajalla on suuri merkitys arvioitaessa sen vaikutusta kilpailuun. Eri toisintoina eli niin sanottuina muutossopimuksina ilmoitetuissa vakiomuotoisissa palvelusopimuksissa on jo esitetty yksinoikeussitoumus, ja ne ovat voimassa vuoden 2003 loppuun saakka.
(130) Koska valtaosa sopimussuhteista solmittiin ensimmäisen kerran vuonna 1992, kyseessä on poikkeuksellisen pitkä yksinoikeussopimus. Sen vuoksi muut jätehuoltoyritykset, joita ei otettu mukaan palvelusopimukseen ensimmäisten toimeksiantojen yhteydessä, jäävät poikkeuksellisen pitkäksi ajaksi keskeisten tarjontamahdollisuuksien ulkopuolelle, mikä vaikuttaa niiden pitkän aikavälin tarjontakykyyn.
Vaikutukset jäsenvaltioiden väliseen kauppaan
(131) DSD:llä on palvelusopimukset yksinoikeussitoumuksineen kaikkiaan yli 500 sopimusalueelle. Se on siten luonut koko Saksan liittotasavallan kattavan jätehuoltoverkoston yksityisen loppukäyttäjän tuottamien käytettyjen myyntipakkausten keräykseen ja lajitteluun. Tämä vaikeuttaa huomattavasti varsinkin muista Euroopan talousalueen maista tulevien jätehuoltoyritysten markkinoille pääsyä sopimuskauden aikana. Yksinoikeussitoumukset vaikuttavat erittäin kielteisesti ulkomaisten jätehuoltoyritysten mahdollisuuksiin päästä kyseisille markkinoille. Näin ollen palvelusopimusten yksinoikeussitoumus voi vaikuttaa tuntuvasti jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.
Päätelmä
(132) Palvelusopimuksen yksinoikeussitoumuksen tarkastelun tulos on, että koti- ja ulkomaisten jätehuoltoyritysten markkinoillepääsy vaikeutuu huomattavasti, mikä edistää merkittävästi yhteismarkkinoiden olennaisen osan suojaamista kilpailulta. EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan voidaan näin ollen soveltaa palvelusopimuksen yksinoikeussitoumukseen.
b) Jätehuoltoyritysten jätehuoltovälineistön käyttömahdollisuudet
(133) Kotitalouksien lähellä tapahtuvan keräyksen edellä mainitun pullonkaulaluonteen vuoksi (johdanto-osan 93 kappale) on erityisen tärkeää, että DSD:n kilpailijoilla on mahdollisuus käyttää vapaasti mainittua välineistöä. Asetuksen N:o 17 19 artiklan 3 kohdan mukaisessa tiedonannossaan komissio ilmaisi tätä koskevan huolensa kilpailun kannalta. Sen vuoksi asiaa tarkastellaan seuraavassa palvelusopimuksen kannalta. EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan mukainen kilpailun rajoittaminen olisi kyseessä erityisesti, jos palvelusopimus olisi muotoiltu siten, että DSD:n kilpailijoilta evättäisiin mahdollisuus käyttää jätehuollon infrastruktuuria.
(134) Palvelusopimukset eivät sisällä ykinsoikeussitoumusta DSD:n hyväksi, joten jätehuoltoyritykset voivat tarjota palvelujaan myös DSD:n kilpailijoille. DSD on vahvistanut luopuvansa DSD:n hyväksi tehdystä yksinoikeussitoumuksesta johdanto-osan 71 kappaleessa esitetyssä sitoumuksessaan. Tässä sitoumuksessa DSD sitoutuu lisäksi olemaan vaatimatta, että jätehuoltoyritykset käyttävät säiliöitä tai muita käytettyjen myyntipakkausten keräämiseen ja lajitteluun tarkoitettuja välineitä yksinomaan DSD:n kanssa tekemänsä palvelusopimuksen toteuttamiseen.
(135) Myöskään kolmannen muutossopimuksen 2.1 kohdasta, jota ei poistettu neljännellä muutossopimuksella, ei voida katsoa syntyvän yksinoikeussitoumusta DSD:n hyväksi. Määräyksen sanamuoto viittaa ainoastaan DSD-järjestelmällä kuuluviin myyntipakkauksiin. Kyseessä ovat myyntipakkausmäärät, jotka osallistuvat DSD-järjestelmään, eivät kaikki myyntipakkaukset, jotka yleisesti käsitellään pakkausasetuksen 6 §:n 3 kohdan mukaisessa velvoitteissa vapauttavassa järjestelmässä.
(136) Alun perin DSD tosin vaati, että kolmannet saisivat käyttää DSD:n jätehuoltokumppanien keräyslaitteistoja vain DSD:n suostumuksella (ks. johdanto-osan 57 kappale). Komissio selitti tästä syystä DSD:lle, että toimintatavat, joilla estetään kolmansia käyttämästä DSD:n jätehuoltokumppanien omistamia keräyssäiliöitä ja muita jätehuoltovälineitä ilman DSD:n lupaa, voidaan tulkita EY:n perustamissopimuksen 82 artiklan mukaiseksi rajoituksiin perustuvaksi väärinkäytöksi.
(137) Komission lausunnon jälkeen DSD luopui vaatimuksesta, jonka mukaan kolmannet voisivat käyttää DSD:n jätehuoltokumppanien keräys- tai muita välienitä ainoastaan DSD:n suostumuksella, ja antoi tätä koskevan johdanto-osan 72 kappaleessa esitetyn sitoumuksen.
(138) Yhtä ongelmallista olisi, jos DSD vaatisi tällaisesta käytöstä korvausta suoraan kolmansilta tai jos se vaatisi oikeutta osallistua jätehuoltoyritysten ja kolmansien välisiin neuvotteluihin keräyssäiliöiden käytöstä maksettavasta kohtuullisesta korvauksesta. DSD:llä (ja muilla jätehuoltoyritysten sopimuskumppaneilla) on kuitenkin oikeus huolehtia omissa sopimussuhteissaan jätehuoltoyritysten kanssa siitä, että todistetavasti kolmansille tuotettuja palveluja ei laskuteta DSD:ltä, ja sopimaan tarvittaessa jätehuoltoyrityksille maksettavien korvausten kohtuullisesta alentamisesta.
(139) Palvelusopimus ei siten johda siihen, että DSD:n kilpailijoilta evättäisiin mahdollisuus käyttää jätehuollon infrastruktuuria. Näin ollen kyseessä ei tältä osin ole sopimuksen 81 artiklan 1 kohdan mukainen kilpailun rajoittaminen.
c) Päätelmä
(140) Palvelusopimuksen yksinoikeussitoumuksen tarkastelun tulos on, että koti- ja ulkomaisten jätehuoltoyritysten markkinoillepääsy vaikeutuu huomattavasti, mikä edistää merkittävästi yhteismarkkinoiden olennaisen osan sulkemista kilpailulta. EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan voidaan näin ollen soveltaa palvelusopimuksen yksinoikeussitoumukseen.
II. EY:N PERUSTAMISSOPIMUKSEN 81 ARTIKLAN 3 KOHDAN JA ETA-SOPIMUKSEN 53 ARTIKLAN 3 KOHDAN SOVELTAMINEN
(141) Koska DSD:n ja jätehuoltoyritysten välisen palvelusopimuksen yksinoikeussitoumus vastaa EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan mukaista tilannetta, on tutkittava, täyttävätkö määräykset EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdassa mainitut edellytykset.
1. TUOTANNON / TUOTTEIDEN JAKELUN TEHOSTAMINEN TAI TEKNISEN/TALOUDELLISEN KEHITYKSEN EDISTÄMINEN
(142) Kaikki myönteiset vaikutukset, joita palvelusopimuksen EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan mukaan kielletyllä yksinoikeusmääräyksellä voi olla, on arvioitava suhteessa sopimusten kilpailua rajoittavaan vaikutukseen.
(143) DSD on tällä hetkellä ainoa kattava takaisinotto- ja pakkausasetuksen velvoitteista vapauttava järjestelmä. Sen liiketoiminta tähtää valtion ja yhteisön ympäristöpolitiikan tavoitteiden toteuttamiseen pakkausjätteen välttämisen, jälleenkäytön ja kierrätyksen alalla. Palvelusopimuksella tähdätään siten sekä Saksan pakkausasetuksen määräysten että pakkauksista ja pakkausjätteistä 20 päivänä joulukuuta 1994 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 94/62/EY(13) toteuttamiseen. Näiden säädösten tarkoituksena on välttää tai vähentää pakkausjätteen ympäristövaikutuksia ja varmistaa siten parempi ympäristönsuojelun taso.
(144) DSD:n jätehuoltoyritysten välisillä palvelusopimuksilla pyritään toteuttamaan näitä ympäristöpoliittisia tavoitteita kotitalouksien ja vastaavien jätteen syntypaikkojen käytettyjen myyntipakkausten keräämisessä ja lajittelussa. Palvelusopimukset ovat edellytys sille, että DSD voi täyttää järjestelmän toiminnalle asettamansa tavoitteet ja antamansa sitoumukset. Palvelusopimukset edellyttävät tätä tarkoitusta varten keräys- ja lajittelulogistiikkaa, joka vaatii huomattavia investointeja (johdanto-osan 53 kappale). Yksityisen loppukäyttäjän tuottamien käytettyjen myyntipakkausten säännöllinen keräys määrättyjen materiaaliryhmien mukaan ja niiden lajittelu ja/tai käsittely laajamittaista kierrätystä varten palvelee ympäristöpoliittisten vaatimusten välitöntä toteuttamista.
(145) DSD:n jätehuoltoyritysten välisten palvelusopimusten yksinoikeussitoumus antaa sopimuskumppaneille mahdollisuuden suunnitella palvelujen toteuttaminen pitkäjänteisesti ja järjestää se luotettavasti. Vaadittavat investoinnit voidaan siten toteuttaa taloudellisesti perustellulta pohjalta ajatellen niiden takaisinmaksua (johdanto-osan 54 kappale). Koska yksityisen loppukäyttäjän tuottamien käytettyjen myyntipakkausten keräämisen alalla voidaan saavuttaa merkittäviä mittakaava- ja yhdistelyetuja myönteisten verkostovaikutusten vuoksi, yhden ainoan jätehuoltoyrityksen käyttö sopimusalueella tuottaa tehokkuusetuja. Samalla varmistetaan palvelujen ostajan DSD:n tarpeiden säännöllinen ja luotettava täyttyminen tällä herkällä alalla, joka oli aikaisemmin julkisen sektorin hallinnassa.
(146) Tätä taustaa vasten voidaan katsoa, että palvelusopimusten yksinoikeussitoumus tehostaa osaltaan tuotantoa sekä edistää teknistä ja taloudellista kehitystä.
2. KULUTTAJAN EDUT
(147) palvelusopimuksen ansiosta DSD-järjestelmään kuuluville myyntipakkauksille taataan kattava, materiaaleittain eritelty keräys yksityisen loppukäyttäjän lähellä. Tämä vastaa loppukäyttäjien tähänastisia jätehuoltotottumuksia, ja sitä voidaan pitää erityisen kuluttajaystävällisenä.
(148) Monille valmistajille ja myyjille, joita takaisinotto- ja kierrätysvelvoite koskee, syntynee kustannussäästöjä osallistumisesta kattavaan velvoitteista vapauttavaan järjestelmään takaisinotto- ja kierrätysvelvoitteen omaehtoisen täyttämisen sijaan, koska palvelusopimusten ansiosta saadaan mittakaava- ja yhdistelyetuja. On syytä olettaa, että sopimuskauden aikana toteutuvat kustannussäästöt siirretään kohtuullisessa määrin kuluttajille ja että nämä hyötyvät lisäksi tavoitteena olevasta ympäristön laadun paranemisesta, esimerkiksi kertyvien myyntipakkausten vähenemisestä(14).
(149) Komissio päättelee näin ollen, että palvelusopimukset hyödyttävät kuluttajaa ja että kuluttaja saa kohtuullisen osuuden syntyvästä hyödystä.
3. RAJOITUKSEN VÄLTTÄMÄTTÖMYYS
(150) Komissio on tutkinut palvelusopimusten sisältämää yksinoikeussitoumusta, joka on voimassa vuoden 2003 loppuun saakka, ja tullut siihen tuloksen, että sitä voidaan pitää mainittuun ajankohtaan saakka välttämättömänä.
(151) Yksinoikeussitoumuksen välttämättömyyttä arvioitaessa on tarkasteltava taloudellisia ja oikeudellisia olosuhteita, joissa kyseinen sopimus on tehty. Järjestelmän kehittäminen vaati laajoja investointeja sellaisen käytettyjen myyntipakkausten keräys- ja lajittelulogistiikan luomiseen, jota ei aikaisemmin ole ollut olemassa. Investointien toteuttaminen oli DSD:n palvelukumppaneiden tehtävä.
(152) Järjestelmän ylläpitäjän DSD:n näkökulmasta vain yhden jätehuoltoyrityksen käyttäminen kullakin noin 500 sopimusalueesta sopimuskauden aikana on hallinnon ja tehokkuuden kannalta perusteltua. Tärkein syy on kuitenkin järjestelmän menestyksekkään toiminnan kannalta tarpeellisen jätehuoltotehon pitkäaikainen ja luotettava varmistaminen. Myös lainsäätäjän määräämä suhteellisen tiukka toteutusaikataulu ja toiminnan sovittaminen julkisoikeudellisten toimijoiden kanssa puoltavat jätehuoltoyritysten valikoivaa käyttöä.
(153) Sovitun yksinoikeuden välttämättömyyden kannalta ratkaisevaa on kuitenkin suunnittelu- ja investointivarmuus sopimuksen toteuttamiseen tarvittavien investointien vuoksi. Näihin kuuluu lähinnä investointeja keräys- ja kuljetusajoneuvoihin, keräyssäiliöihin ja käytettyjen myyntipakkausten lajittelulaitteistoihin.
(154) Kuten johdanto-osan 52 kappaleessa todetaan, valtaosa alkuperäisen ilmoituksen mukaisista palvelusopimuksista laadittiin siten, että niiden voimassaoloaika ulottui vuoden 2005 tai 2007 loppuun. Tällaisten voimassaoloaikojen välttämättömyyttä perusteltiin ennen kaikkea palvelusopimuksen puitteissa jo toteutettujen ja sopimuskauden loppuun mennessä vielä toteutettavien investointien kannattavuuden varmistamisella erityisesti keräys- ja lajittelulogistiikan osalta.
(155) Komissio tutki laajamittaisten investointi- ja kannattavuuslaskelmien avulla, ovatko näin pitkät palvelusopimusten voimassaoloajat välttämättömiä kyseisen investointivolyymin takaisinmaksun kannalta, ja tuli siihen tulokseen, ettei vuoden 2005 tai 2007 loppuun saakka ulottuva yksinoikeussitoumus ole aivan välttämätön aiotun investointivolyymin takaisinmaksun kannalta (johdanto-osan 55 kappale). Tutkimuksen tulokset viittaavat pikemminkin siihen, että palvelusopimusten voimassaolo vuoden 2003 loppuun mahdollistaa jätehuoltoyritysten tähänastisten ja tulevien investointien taloudellisesti riittävän kannattavuuden (toisin sanoen tätä pitempää sopimuksen voimassaoloaikaa ei voida pitää välttämättömänä). Tämän jälkeen asianomaiset ilmoittivat olevansa valmiit sopimaan palvelusopimusten päättyvän 31 päivänä joulukuuta 2003.
(156) Tätä taustaa vasten komissio olettaa, ettei maanlaajuisen keräys- eikä varsinkaan lajittelulogistiikan luominen ilman palvelusopimuksen vuoteen 2003 ulottuvaa yksinoikeussitoumusta olisi ollut mahdollista ainakaan tavoitellussa laajuudessa samassa ajassa ja niin, että tuloksena olisi ollut samantasoinen jätehuoltovarmuus. Näin ollen DSD ei olisi voinut luoda kattavaa takaisinotto- ja velvoitteista vapauttavaa järjestelmää. Komissio katsoo näin ollen, että palvelusopimusten yksinoikeussitoumus on välttämätön vuoden 2003 loppuun saakka ottaen huomioon pakkausasetuksen toteuttamiseen liittyvien vaatimusten aiheuttamat erityisolosuhteet ja tähän liittyen kattavan takaisinotto- ja velvoitteista vapauttavan järjestelmän luominen. Vastaavasti DSD:n ja jätehuoltoyritysten välille mahdollisesti tehtävät palvelusopimukset, jotka ovat voimassa pitempään kuin 31 päivään joulukuuta 2003, eivät täytä EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 3 kohdan mukaisen poikkeuksen edellytyksiä.
(157) Komissio olettaa kuitenkin, että edellä mainitusta ajankohdasta lähtien DSD-järjestelmää on pidettävä laajasti vakiintuneena ja että jätehuoltotaloudessa on kaiken kaikkiaan luotu käytettyjen myyntipakkausten jätehuolto- ja lajitteluinfrastruktuurin alalla edellytykset sille, etteivät näin pitkät yksinoikeussitoumukset ole enää välttämättömiä. Komissio katsoo näin ollen, että periaatteessa sopiva ja taloudellisesti perusteltu voimassaoloaika tuleville palvelusopimuksille olisi enintään kolme vuotta.
4. KILPAILUA EI SULJETA POIS
(158) Riippumatta DSD:n markkina-asemasta kyseisillä markkinoilla palvelusopimusten yksinoikeussitoumus ei ole omiaan antamaan osapuolille mahdollisuutta sulkea yksityisen loppukäyttäjän tuottamien käytettyjen myyntipakkausten keräys- ja lajittelumarkkinoita kilpailulta.
(159) Ensinnäkin DSD-järjestelmän ulkopuolelle jääneille jätehuoltoyrityksille jää tarjontamahdollisuuksia omien jätehuoltoratkaisujen muodossa. Nämä ovat mahdollisia ainakin markkinoiden reuna-alueilla tiettyjen jätteen syntypaikkojen yhdistelmien osalta (johdanto-osan 87 kappale).
(160) Arvioitaessa kilpailun poissulkemista on kuitenkin viime kädessä tarkasteltava kyseisten markkinoiden erityisiä tarjontaolosuhteita. Kuten johdanto-osan 92 ja 93 kappaleesta alkaen todetaan, yksityisen loppukäyttäjän tuottamien käytettyjen myyntipakkausten keräyksen ja lajittelun markkinoille on tarjontapuolelle tunnusomaista selkeiden taloudellisten verkosto-, toisin sanoen mittakaava- ja yhdistelyetujen esiintyminen. Tämän vuoksi on taloudellisesti edullista antaa kukin sopimusalue vain yhden jätehuoltoyrityksen hoidettavaksi ainakin velvoitteista vapauttavan järjestelmän piirissä. Tämän lisäksi vaikuttaa monissa tapauksissa taloudellisesti melko epätodennäköiseltä, että kotitalouksien lähellä käytettäisiin kaksia keräysvälineitä. Syynä ovat tilankäyttöön liittyvien ja taloudellisten seikkojen lisäksi myös loppukäyttäjien vakiintuneet jätehuoltotottumukset.
(161) Nämä erityiset tarjontaolot merkityksellisillä markkinoilla ovatkin syynä siihen, että takaisinottoon ja velvoitteista vapauttamiseen perustuvien kaksinkertaisten järjestelmien ylläpitäjien on uudistetun pakkausasetuksen mukaan jaettava jätehuoltopalvelujen toimeksiannot kilpailuun perustuvalla tarjouskilpailumenettelyllä (johdanto-osan 26 kappale). Lainsäätäjä ottaa siten huomion, että tarjoajien väliseen kilpailuun kyseisillä markkinoilla vaikuttavat erityistekijät ja näin ollen tarjouskilpailumenettelyllä on varmistettava vähintään kilpailu jätehuoltoalueista.
(162) Merkityksellisten markkinoiden erityisten tarjontaolojen vuoksi kotitalouksien läheisyyteen sijoitettavat käytettyjen myyntipakkausten keräyssäiliöt muodostavat kilpailun kannalta usein pullonkaulan. Realistisesti ajatellen voidaan olettaa, että sekä kilpailevat velvoitteista vapauttavat järjestelmät että osittain myös omat jätehuoltoratkaisut toimivat monissa tapauksissa yhteistyössä niiden jätehuoltoyritysten kanssa, jotka jo tuottavat keräyspalveluja DSD:lle. Näin ollen DSD:n palvelusopimuskumppaneiden keräysinfrastruktuurin vapaa ja esteetön käyttömahdollisuus on ratkaiseva edellytys yksityisen loppukäyttäjän tuottamien käytettyjen myyntipakkausten keräys- ja lajittelupalveluiden kysyntäkilpailun voimistamiselle sekä myös kilpailun voimistamiselle toiminnan perustan muodostavilla yksityisen loppukäyttäjän tuottamien käytettyjen myyntipakkausten takaisinoton ja kierrätyksen järjestämisen markkinoilla.
(163) Kuten johdanto-osan 56 kappaleessa selitetään, palvelusopimukset eivät sido jätehuoltoyrityksiä yksinomaan DSD:hen. Jätehuoltoyritykset voivat siis tarjota palvelujaan vapaasti myös muille. DSD on lisäksi antanut komissiolle johdanto-osan 71 ja 72 kappaleessa esitetyt sitoumukset, joiden mukaan se ei vaadi, että jätehuoltoyritykset käyttävät säiliöitä ja muita käytettyjen myyntipakkausten keräämiseen tarkoitettuja välineitä yksinomaan palvelusopimuksen toteuttamiseen. DSD ei myöskään vaadi kolmansilta jätehuoltoyritysten keräysvälineiden käytön lopettamista.
Velvoitteet
(164) Vaikka DSD on luvannut, että myös kilpailijat saavat hyödyntää sen jätehuoltojärjestelyitä, komission mielestä on tarpeen liittää tähän päätöksen velvoitteita. Tämä johtuu siitä, että jätehuoltoinfrastruktuurin esteetön käyttö on olennainen edellytys kilpailulle näillä markkinoilla, joilla tarjontaedellytykset ovat poikkeavat, ja koska johdanto-osan 71 kappaleessa toistettuun sitoumukseen sisältyy varauksia. Tavoitteena on varmistaa, että komission odottamat vaikutukset kilpailuun todella toteutuvat, jolloin EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 3 kohdassa määrätyt edellytykset poikkeusluvalle täyttyvät.
(165) DSD on sitä mieltä, että komission määräämät velvoitteet ylittävät selvästi komissiolle jo annetut sitoumukset, eivät pääsääntöisesti ole sopusoinnussa Saksan pakkausasetuksen kanssa ja ainakin joissakin tapauksissa ovat myös muista syistä kohtuuttomia.
- Ristiriitaisuus pakkausasetuksen kanssa
(166) DSD toteaa, että pakkausasetuksen mukaan oman jätehuoltoratkaisun harjoittajat eivät voi kerätä pakkauksia loppukäyttäjien läheltä. Sen vuoksi komissio ei voi määrätä DSD:tä antamaan oman jätehuoltoratkaisun harjoittajille mahdollisuutta keräykseen loppukäyttäjien läheltä sallimalla omien jätehuoltovälineidensä käytön.
(167) Saksassa on kiistanalaista, pitääkö oman jätehuoltoratkaisun harjoittajien täyttää kiintiönsä pelkästään tavaran luovutuspaikalla tapahtuvalla keräyksellä (johdanto-osan 15 kappale). Yksityisille loppukäyttäjille toimitettujen tavaroiden pakkaukset (postimyynti, toimitukset pienyrityksille) on kuitenkin kiistatta kerättävä myös yksityisten loppukäyttäjien lähellä sijaitsevista omien jätehuoltoratkaisujen keräyspisteistä (johdanto-osan 14 kappale). Tästä riippumatta pakkausasetuksessa ei vaadita, että DSD:n olisi määrättävä jätehuoltokumppaneilleen kieltoja omia jätehuoltoratkaisuja koskevien julkisoikeudellisten normien täytäntöönpanemiseksi, joten DSD ei voi rikkoa pakkausasetusta noudattaessaan velvoitetta.
(168) DSD väittää, että sen keräysastioiden antaminen myös kilpailevien järjestelmien käyttöön on ristiriidassa pakkausasetuksen uudistuksessa konkretisoidun tuotevastuuperiaatteen kanssa. Järjestelmien on täytettävä kierrätyskiintiöt järjestelmäänsä osallistuvien pakkausten osalta. Pakkausjätteen aiheuttajakohtainen lajittelu järjestelmään ei sen vuoksi ole yleensä mahdollista.
(169) Komissio katsoo, että yhdelläkään pakkausasetuksen säännöksellä ei kielletä keräysastioiden antamista kilpailevien järjestelmien käyttöön. Tällainen tulkinta ei ole johdettavissa DSD:n lainaamasta oikeuskäytännöstä(15) eikä Saksan esittämistä huomautuksista(16). On totta, että järjestelmien on uudistetun pakkausasetuksen mukaan täytettävä kierrätyskiintiöt ainoastaan omaan järjestelmäänsä osallistuvien pakkausten osalta eikä tiettyjen pakkausmateriaalien kokonaismäärän osalta (johdanto-osan 21 kappale). Näin saavutetaan yksi uudistuksen päätavoitteista, joka koskee kilpailun edistämistä hankittavien jätehuoltopalvelujen kilpailuttamisen lisäksi myös parantamalla eri keräysjärjestelmien kilpailuedellytyksiä(17).
(170) Pakkausmäärät voidaan siten lajitella aiheuttajakohtaisesti jakamalla ne kiintiöihin. DSD ja jätehuoltoyritykset noudattavat jo tätä käytäntöä pahvin, paperin ja kartongin osalta siten, että DSD:n jätehuoltoyritysten keräysastioihin voidaan kerätä myös lehtiä (johdanto-osan 32 kappale).
(171) Lisäksi on todettava, että pakkausasetusta tulkittaessa on otettava huomioon jätehuoltoinfrastruktuurin yhteiskäytön merkitys kilpailun syntymiselle (johdanto-osan 164 kappale). Tämä ei johdu pelkästään siitä, että uudistetun pakkausasetuksen keskeisenä tavoitteena on kilpailun edistäminen, vaan myös siitä, että pakkausasetusta tulkittaessa on otettava huomioon eurooppalaiset kilpailusäännöt.
- Kohtuuttomuus
(172) DSD:n mukaan yhteiskäyttö on ainakin joissakin tapauksissa myös muista syistä kohtuutonta. Se vaikeuttaa DSD:n mukaan käsiteltyjen määrien todistamista, saattaa haitallisten aineiden pakkausten tapauksessa jätehuoltoyhtiön työntekijät vaaraan, aiheuttaa DSD:lle haittaa maksujen tilityksessä ja poistaa mahdollisuuden vaatia tietoja.
(173) Käsiteltyjä määriä koskevassa todistuksessa on todistettava kierrätetyt pakkausmäärät (johdanto-osan 21 kappale). Sitä ei tarvitse todistaa, että kyseiset määrät muodostuvat järjestelmään käytännössä osallistuvista pakkauksista. Sen vuoksi jakaminen kiintiöihin ei vaikeuta käsiteltyjen määrien todistamista.
(174) Koska jätehuoltokumppani päättää DSD:n keräysastioiden yhteiskäytöstä ja tekee siitä sopimuksen, pystyy se estämään työntekijöidensä mahdollisen saattamisen vaaraan.
(175) Velvoitteet eivät estä DSD:tä pienentämästä jätehuoltokumppaneille maksamaansa korvausta, jos jätehuoltokumppani antaa keräysastiansa myös kolmansien käyttöön. Velvoitteet eivät myöskään estä DSD:tä vaatimasta tietoja jätehuoltokumppaneilta. Toisen velvoitteen tarkoituksena ei ole estää tietojen pyytämistä, vaan varmistaa se, että kilpailijoille kerätyt pakkausmäärät lasketaan myös mukaan käsiteltyjä määriä koskevassa todistuksessa.
Päätelmät
(176) DSD:n antamien sitoumusten ja tähän päätökseen liitettyjen velvoitteiden perusteella komissio katsoo, että jätehuoltoinfrastruktuurin esteetön käyttö on mahdollista ilman rajoitusta. Siten sekä kilpailevilla takaisinotto- ja velvoitteista vapauttavilla järjestelmillä että omilla jätehuoltoratkaisuilla on realistiset mahdollisuudet päästä markkinoille, minkä seurauksena kysyntäkilpailua ei rajoiteta. Komissio olettaa lisäksi, ettei infrastruktuurin käyttöä rajoiteta myöskään muilla palvelusopimuksen määräyksillä tai muilla samaan tapaan vaikuttavilla sivu- tai täytäntöönpanomääräyksillä, joiden vuoksi käyttö olisi kolmansille tai itse jätehuoltoyrityksille taloudellisesti kannattamatonta.
(177) Koska kilpailevien tarjoajien markkinoillepääsy on varmistettu, on luotu edellytys kilpailun voimistamiselle sekä asian kannalta merkityksellisillä yksityisten loppukäyttäjien tuottamien käytettyjen myyntipakkausten keräys- ja lajittelumarkkinoilla että niiden perustana olevilla yksityisen loppukäyttäjän tuottamien käytettyjen myyntipakkausten takaisinoton ja kierrätyksen järjestämisen markkinoilla.
(178) Tätä taustaa vasten ja tähän päätökseen liitettyjen velvoitteiden perusteella komissio katsoo, ettei merkityksellisiä markkinoita ole suljettu kilpailulta. Koska kilpailevien tarjoajien markkinoillepääsymahdollisuudet on varmistettu, kilpailun voidaan olettaa tulevaisuudessa voimistuvan yksityisen loppukäyttäjän tuottamien käytettyjen myyntipakkausten jätehuoltopalvelujen alalla.
Loppupäätelmä
(179) DSD:n jätehuoltoyritysten kanssa tekemiin palvelusopimuksiin sisältyvä yksinoikeussitoumus täyttää EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 3 kohdan soveltamisen edellytykset siinä tapauksessa, että palvelusopimusten päättymisajankohdaksi on määrätty 31 päivä joulukuuta 2003.
C. TAKAUTUVUUS, POIKKEUKSEN KESTO, VELVOITTEET
(180) Komissio toteaa, että palvelusopimus täyttää 1 päivästä tammikuuta 1996 EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 3 kohdan soveltamisen edellytykset.
(181) Poikkeus myönnetään asetuksen N:o 17 8 artiklan 1 kohdan nojalla määräajaksi ja siihen voidaan liittää ehtoja ja velvoitteita. Asetuksen 6 artiklan mukaan tällaisen päätöksen voimaantulopäivä ei saa olla aikaisempi kuin ilmoituspäivä tai se ajankohta, jolloin ilmoitus on toimitettu EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 ja 3 kohdan soveltamisen edellytysten mukaisesti. Tämän poikkeuksen katsotaan näin ollen olevan voimassa 1 päivästä tammikuuta 1996 alkaen 31 päivään joulukuuta 2003, jotta DSD:lle ja jätehuoltoyrityksille varmistetaan yhteisön kilpailusääntöjen puitteissa riittävä oikeusvarmuus tehtyjen investointien turvaamiseksi.
(182) Jotta varmistettaisiin kolmansien mahdollisuus käyttää palvelusopimusten osapuolten jätehuoltolaitteistoja ja estettäisiin kilpailun poistaminen merkityksellisiltä markkinoilta, DSD:tä kielletään estämästä jätehuoltoyrityksiä tekemästä ja toimeenpanemasta DSD:n kilpailijoiden kanssa sopimuksia säiliöiden tai muiden järjestelyiden yhteiskäytöstä käytettyjen myyntipakkausten keräämistä ja lajittelua varten. Jotta DSD:n kilpailijat voisivat vapaasti käyttää jätehuoltolaitteistojen yhteiskäytön yhteydessä kerättyjä pakkausmääriä, DSD:tä kielletään lisäksi vaatimasta jätehuoltoyritykseltä, että sen on esitettävä DSD:lle todisteita pakkausmääristä, joita ei ole kerätty DSD-järjestelmää varten. Nämä velvoitteet ovat välttämättömiä, jotta estettäisiin kilpailun poistaminen merkityksellisiltä markkinoilta, ja ne konkretisoivat DSD:n antaman sitoumuksen parantaen oikeusvarmuutta. Velvoitteet ovat voimassa yhtä kauan kuin poikkeuslupa. Asetuksen N:o 17 8 artiklan 3 kohdan b alakohdan mukaan komissio voi peruuttaa tämän päätöksen, jos osapuolet rikkovat jotakin päätökseen liitettyä velvoitetta.
(183) Jos ennen poikkeusluvan umpeutumista ilmenee, esimerkiksi Saksan ylimmässä oikeusasteessa tehdystä päätöksestä, että komission näkemyksen vastaisesti palvelusopimuksen osapuolen jätehuoltolaitteiden antaminen kolmansien käyttöön on ristiriidassa Saksan lakien ja erityisesti pakkausasetuksen kanssa, silloin on kyse olennaisesta muutoksesta tietoihin, joiden perusteella komissio teki tämän päätöksen, ja komission on tutkittava uudelleen, täyttyvätkö edellytykset EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 3 kohdan soveltamiseksi palvelusopimuksiin, ja tarvittaessa peruutettava poikkeuslupa.
(184) Tämä päätös ei estä soveltamasta EY:n perustamissopimuksen 82 artiklaa.
(185) Tämä päätös ei vaikuta Saksan pakkausasetusta koskeviin käynnissä oleviin tai tuleviin komission menettelyihin,
ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
1 artikla
Nykyisten tietojensa perusteella ja ottaen huomioon DSD:n antamat sitoumukset komissio toteaa, ettei sillä ole syytä toteuttaa EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohdan mukaisia toimenpiteitä yhtiöjärjestyksen ja takuusopimusten vuoksi.
2 artikla
EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 3 kohdan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 3 kohdan perusteella katsotaan, ettei EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohdan määräyksiä voida soveltaa yksilöllisiin palvelusopimuksiin, jotka sisältävät enintään vuoden 2003 loppuun saakka voimassa olevan yksinoikeussitoumuksen.
Tämä poikkeus on voimassa 1 päivästä tammikuuta 1996 alkaen 31 päivään joulukuuta 2003.
3 artikla
Edellä 2 kohdassa myönnettyyn poikkeukseen liitetään seuraavat velvoitteet:
a) DSD ei saa estää jätehuoltoyrityksiä tekemästä ja panemasta täytäntöön DSD:n kilpailijoiden kanssa sopimuksia säiliöiden tai muiden laitteistojen yhteiskäytöstä käytettyjen myyntipakkausten keräämistä ja lajittelua varten.
b) DSD ei saa vaatia jätehuoltoyrityksiltä, jotka tekevät DSD:n kilpailijoiden kanssa sopimuksia säiliöiden tai muiden laitteistojen yhteiskäytöstä käytettyjen myyntipakkausten keräämistä ja lajittelua varten, että näiden on esitettävä DSD:lle todisteita pakkausmääristä, joita ei ole kerätty DSD-järjestelmää varten.
4 artikla
Tämä päätös on osoitettu seuraaville yrityksille:
Der Grüne Punkt - Duales System Deutschland AG Frankfurter Straße 720-726 D - 51145 Köln
ART Abfallberatungs- und Verwertungs GmbH Am Moselkai 1 D - 54293 Trier
Jakob Altvater GmbH & Co. Postfach 4330 D - 70781 Filderstadt
AWG Abfallwirtschafts GmbH Donau-Wald Eginger Straße 37 D - 94532 Außernzell
BVSE Bundesverband Sekundärrohstoffe und Entsorgung e.V. Hohe Straße 73 D - 53119 Bonn
Cordier Abfallentsorgung GmbH Stücks 8 D - 66871 Konken
DASS GmbH Hultschiner Damm 335 D - 12623 Berlin
Betrieb für das Duale System im Saarland Untertürkheimerstraße 21 D - 66117 Saarbrücken
ARGE Duales System Stormarn/Lauenburg Vor dem Bockholt D - 23883 Grambeck
Edelhoff Entsorgung Süd GmbH Am Ententeich 11 D - 36251 Bad Hersfeld
Entsorgung Dortmund GmbH Sunderweg 98 D - 44147 Dortmund
ESG Entsorgungswirtschaft Soest GmbH Aldegrewerwall 24 D - 59494 Soest
Feldhaus Recycling GmbH & Co. KG Eckernförder Landstraße 300 D - 24941 Flensburg
Fischer Rohstoff Recycling Freudenstadt GmbH Robert-Bürkle-Straße 10 D - 72250 Freudenstadt
Rudolf Fritsche GmbH Steinbühlstraße 5 D - 91301 Forchheim
Friedrich Hofmann GmbH & Co. Kirchenstraße 22 D - 91186 Büchenbach
Interseroh AG Stollwerckstraße 9a D - 51149 Köln
Karl Nehlsen GmbH & Co. KG Furtstraße 14-16 D - 28759 Bremen
Ostthüringer Recycling und HandelsGmbH Auenstraße 55 D - 07490 Gera-Langenberg
Rethmann Entsorgungswirtschaft GmbH & Co. KG Dieselstraße 3 D - 44805 Bochum
SAK Sondershäuser Entsorgungs GmbH Schachtstraße 5 D - 99706 Sondershausen
Erwin Scheele GmbH & Co. KG Agathastraße 63 D - 57368 Lennestadt
Schönmackers Umweltdienste GmbH & Co. KG Laar 1 D - 47652 Weeze
Trienekens GmbH Greefsallee 1-5 D - 41747 Viersen
TWR Tenner Wertstoff Recycling GmbH Straupitzstraße 11 D - 03172 Guben
USB Umweltservice Bochum GmbH Postfach 102465 D - 44724 Bochum
VIVO Gesellschaft für Abfallvermeidung GmbH Lochham 56 D - 83627 Warngau
VKS Verband Kommunale Abfallwirtschaft und Stadtreinigung e. V. Postfach 510620 D - 50942 Köln
Tehty Brysselissä 17 päivänä syyskuuta 2001.