Kommissionens forordning (EF) Nr. 1520/2000
af 13. juli 2000
om fastsættelse af fælles gennemførelsesbestemmelser for eksportrestitutionsordningen og af kriterier for fastsættelse af restitutionsbeløbet for visse landbrugsprodukter, der udføres i form af varer, som ikke er opført i traktatens bilag I
KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,
under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 3448/93 af 6. december 1993 om en ordning for handelen med visse varer fremstillet af landbrugsprodukter(1), særlig artikel 8, stk. 3, første afsnit, og
ud fra følgende betragtninger:
(1) I Kommissionens forordning (EF) nr. 1222/94(2), senest ændret ved forordning (EF) nr. 701/2000(3), er der fastsat fælles gennemførelsesregler for ordningen for ydelse af eksportrestitutioner og fastlagt kriterier for fastsættelse af restitutionsbeløbet for visse landbrugsprodukter, der udføres i form af varer, som ikke er opført i traktatens bilag I. Da forordning (EF) nr. 1222/94 er blevet ændret 15 gange, bør den af klarhedshensyn nyaffattes i forbindelse med, at der indsættes nye bestemmelser.
(2) I forordningerne om de fælles markedsordninger for æg, korn, ris, mælk og mejeriprodukter og sukker er det fastsat, at i det omfang, det er nødvendigt for at muliggøre udførsel til de gældende noteringer eller priser på verdensmarkedet af de pågældende landbrugsprodukter i form af visse forarbejdede varer, der ikke er opført i traktatens bilag I, kan forskellen mellem noteringerne eller priserne for disse produkter på verdensmarkedet og priserne i Unionen udlignes ved, at der ydes eksportrestitutioner.
(3) Rådets forordning (EF) nr. 800/1999(4) fastlægger de generelle regler for ordningen for ydelse af eksportrestitutioner og kriterierne for fastsættelse af restitutionsbeløbet for visse landbrugsprodukter, der udføres i form af varer, som ikke er opført i traktatens bilag I. Der bør dog foretages nogle præciseringer med hensyn til ordningens anvendelse for varer uden for bilag I.
(4) I artikel 11 i den aftale om landbrug, der er knyttet som bilag til aftalen om oprettelse af Verdenshandelsorganisationen, er det fastsat, at eksportrestitutionerne for landbrugsprodukter, der indgår i varer uden for traktatens bilag I, ikke kan overstige de restitutioner, der skulle ydes for disse produkter, når de udføres i uforandret stand. Der bør tages hensyn hertil ved fastsættelsen af restitutionssatserne og reglerne om ligestilling.
(5) Kartoffelstivelse er ligestillet med majsstivelse. Der bør dog kunne fastsættes en særlig restitutionssats for kartoffelstivelse, hvis der opstår særlige markedssituationer, hvor prisen herfor ligger væsentligt under prisen for majsstivelse.
(6) De pågældende varer kan være fremstillet enten direkte af basisprodukter eller af forarbejdede basisprodukter eller af produkter, der er ligestillet med en af disse to kategorier. Der bør for hvert af disse tilfælde fastsættes nærmere regler for fastlæggelsen af eksportrestitutionsbeløbet.
(7) Mange varer, som fremstilles af en given virksomhed under nøje fastlagte tekniske forhold, og hvis egenskaber og kvalitet er konstante, udføres regelmæssigt. For at forenkle udførselsformaliteterne bør der for sådanne varer fortrinsvis anvendes en forenklet kontrolprocedure, hvor producenten meddeler myndighederne de oplysninger om produktionsforholdene for disse varer, som myndighederne anser for påkrævet.
(8) Sammensætningen af landbrugsprodukter i de fleste udførte varer varierer i væsentlig grad. Restitutionsbeløbet skal derfor fastsættes i overensstemmelse med de til fremstillingen af de udførte varer faktisk anvendte mængder af de pågældende produkter. For at forenkle administrationen bør restitutionsbeløbene for visse varer af enkel og relativ konstant sammensætning dog fastsættes på grundlag af fastlagte standardmængder af landbrugsprodukter. Når sådanne mængder registreres, bør det foreskrives, at registreringen skal bekræftes en gang om året for at mindske risikoen for, at en ændring af de mængder, der anvendes til fremstillingen af den pågældende vare, ikke bliver meddelt.
(9) Hvis der ikke foreligger bevis for, at den vare, der skal udføres, ikke har været omfattet af produktionsrestitution i henhold til Kommissionens forordning (EØF) nr. 1722/93 af 30. juni 1993 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EØF) nr. 1766/92 og (EØF) nr. 1418/76, for så vidt angår ordningerne med produktionsrestitutioner for korn og ris(5), senest ændret ved forordning (EF) nr. 87/1999(6), eller i henhold til Rådets forordning (EØF) nr. 1010/86 af 25. marts 1986 om almindelige regler for produktionsrestitutioner for visse produkter fra sukkersektoren, der anvendes i den kemiske industri(7), senest ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 2074/98(8), bør det fastsættes, at eksportrestitutionsbeløbet nedsættes med den produktionsrestitution, der er gældende på datoen for antagelsen af udførselsangivelsen. Det er den eneste ordning, som gør det muligt at undgå enhver risiko for svig.
(10) Ved Rådets forordning (EØF) nr. 565/80 af 4. marts 1980 om forudbetaling af eksportrestitutioner for landbrugsprodukter(9), senest ændret ved forordning (EØF) nr. 2026/83(10), og Kommissionens forordning (EØF) nr. 800/1999 af 15. april 1999 om fælles gennemførelsesbestemmelser for eksportrestitutioner for landbrugsprodukter(11), blev der indført en ordning med forudbetaling af eksportrestitutioner, som der bør tages hensyn til ved justering af eksportrestitutionerne.
(11) Der bør fastsættes foranstaltninger, hvorved der sikres en nøje overholdelse af Fællesskabets forpligtelser. Desuden bør sådanne foranstaltninger ikke være mere begrænsende for de erhvervsdrivende end højst nødvendigt.
(12) De aftaler, der er indgået i overensstemmelse med traktatens artikel 300, begrænser det restitutionsbeløb, der kan ydes hvert regnskabsår. Desuden bør udførslen af varer, der ikke er omfattet af traktatens bilag I, kunne ske på betingelser, der er kendt på forhånd. Det er især vigtigt at kunne opnå sikkerhed for, at der kan ydes eksportrestitutioner, som er forenelige med Fællesskabets forpligtelser i henhold til aftalerne, eller hvis dette ikke er tilfældet, at der kan foreligge forhåndsoplysninger herom på et tilstrækkeligt tidligt tidspunkt. Endvidere gør udstedelsen af licenser det muligt at overvåge restitutionsansøgningerne og at sikre ansøgerne, at de vil kunne få restitutioner op til det beløb, for hvilket licensen er udstedt, for så vidt de overholder de øvrige betingelser for restitutioner, der er fastsat i fællesskabsbestemmelserne.
(13) Nævnte aftaler tager sigte på samtlige landbrugsprodukter, der udføres i form af varer, der ikke er omfattet af traktatens bilag I. Disse produkter indbefatter visse kornsorter, der udføres i form af alkoholholdige drikkevarer, som er nævnt i artikel 13, stk. 5, i forordning (EØF) nr. 1766/92(12). For disse kornsorter er der fastsat en række gennemførelsesbestemmelser ved forordning (EØF) nr. 2825/93(13), ændret ved forordning (EF) nr. 3098/94(14). Der bør fastsættes fælles regler for ydelsen af restitutioner for samtlige landbrugsprodukter, der udføres i form af varer, der ikke er omfattet af traktatens bilag I.
(14) Der er en betydelig risiko for, at licensansøgningerne overstiger det samlede beløb, for hvilket der kan udstedes licenser. Det vil derfor være hensigtsmæssigt at opdele året i perioder for at sikre, at der kan udstedes licenser såvel til de erhvervsdrivende, der eksporterer i slutningen af regnskabsåret, som til dem, der eksporterer i begyndelsen af regnskabsåret. Der bør også åbnes mulighed for, at der i givet fald kan fastsættes en reduktionskoefficient for det samlede beløb, hvorom der ansøges.
(15) I det omfang Kommissionens forordning (EØF) nr. 2220/85 af 22. juli 1985 om fælles gennemførelsesbestemmelser for ordningen for sikkerhedsstillelse for landbrugsprodukter(15), senest ændret ved forordning (EF) nr. 1932/1999(16), finder anvendelse på licenser, bør betingelserne for frigivelse af sikkerheden for licensen præciseres.
(16) Nogle typer udførsler er ikke undergivet begrænsninger med hensyn til restitutioner i forbindelse med Unionens internationale forpligtelser. Forpligtelsen til at forelægge restitutionslicens bør ikke omfatte sådanne udførsler.
(17) Flertallet af eksportører modtager restitutioner til et samlet beløb på under 50000 EUR om året. Disse udførsler repræsenterer tilsammen kun en lille del af de restitutionsbeløb, der ydes for landbrugsprodukter, der udføres i form af varer. Disse udførsler bør kunne fritages for kravet om licens.
(18) Visse eksportører deltager i udbud i importtredjelande. Disse eksportører bør have mulighed for, såfremt de ikke får tilslag, at trække det beløb, de havde kalkuleret med ved tilbudsgivningen, fra det beløb, for hvilket licensen er udstedt, uden at dette medfører sanktioner.
(19) Restitutionslicenserne tjener først og fremmest til at sikre overholdelsen af Unionens forpligtelser over for Verdenshandelsorganisationen, og de gør det samtidig muligt på forhånd at fastsætte de restitutioner, der kan ydes for landbrugsprodukter, som anvendes til fremstilling af varer, der udføres til tredjelande. Formålet med disse licenser afviger i visse henseender fra formålet med de eksportlicenser, der udstedes for de mængder basisprodukter, der udføres i uforandret stand, for hvilke der er indgået forpligtelser over for Verdenshandelsorganisationen, som også indebærer mængdemæssige begrænsninger. Det bør derfor præciseres, hvilke af de generelle bestemmelser for licenser på landbrugsområdet, der er fastsat i forordning (EF) nr. 1291/2000(17) om fælles gennemførelsesbestemmelser for ordningen med import- og eksportlicenser og forudfastsættelsesattester for landbrugsprodukter, der skal gælde for restitutionslicenserne.
(20) Forvaltningen af de restitutionsbeløb, der i et regnskabsår kan ydes for udførsel af visse landbrugsprodukter i form af varer uden for traktatens bilag I, kan føre til, at de restitutionssatser, der fastsættes for udførsel med eller uden forudfastsættelse af restitutionssatsen på grundlag af udviklingen på Fællesskabets marked og verdensmarkedet, bliver forskellige.
(21) Der bør fastsættes et kontrolsystem baseret på princippet om, at eksportøren ved hver udførsel afgiver en erklæring til myndighederne om de mængder produkter, der er anvendt til fremstillingen af de udførte varer. Myndighederne træffer alle de foranstaltninger, de finder nødvendige for at efterprøve rigtigheden af denne erklæring.
(22) Der bør efter aftale med myndighederne i den medlemsstat, hvor produktionen finder sted, gives mulighed for en forenklet erklæring om de anvendte produkter i form af samlede mængder af disse produkter, forudsat at de pågældende erhvervsdrivende holder detaljerede oplysninger om de anvendte produkter til rådighed for myndighederne.
(23) Det er ikke altid muligt for eksportøren, især når han ikke selv er producent, at kende de nøjagtige mængder anvendte landbrugsprodukter, som han kan ansøge om restitution for. Derfor er eksportøren ikke altid i stand til at udfærdige erklæringen om disse mængder. Der bør derfor indføres en ordning med en omregningstabel til beregning af restitutionen, som ansøgeren subsidiært kan anmode om anvendelse af, som er begrænset til nærmere bestemte varer, og som er baseret på en kemisk analyse af varerne. Når denne beregningsmetode anvendes for visse varer, der er anført i bilaget til Kommissionens forordning (EØF) nr. 1722/93, er den anvendte stivelses oprindelse ukendt. Der kan være ydet produktionsrestitution for sådan stivelse, og derfor kan der ikke ydes eksportrestitution for stivelsen i forbindelse med disse varer.
(24) Det kan forekomme, at de myndigheder, der skal kontrollere udførselsangivelsen, ikke har tilstrækkelig dokumentation til at kunne godkende angivelsen af de anvendte mængder, også selv om de er baseret på en kemisk analyse. Det kan især ske, når de varer, der skal udføres, er fremstillet i en anden medlemsstat end den, hvorfra varerne udføres. Det er derfor vigtigt, at myndighederne i den medlemsstat, hvorfra en vare udføres, om nødvendigt kan få meddelt alle oplysninger om fremstillingsforholdene for den pågældende vare direkte fra de myndigheder i de andre medlemsstater, som har adgang til sådanne oplysninger.
(25) Kommissionens forordning (EF) nr. 2571/97 af 15. december 1997 om salg af smør til nedsat pris og ydelse af støtte for fløde, smør og koncentreret smør til fremstilling af konditorvarer, konsumis og andre levnedsmidler(18) tillader levering af smør og fløde til nedsat pris til virksomheder, der fremstiller visse varer. Der bør tages hensyn hertil for de varer, hvor restitutionen fastsættes på grundlag af en analyse.
(26) Der bør sikres en ensartet anvendelse i hele Unionen af bestemmelserne om ydelse af restitutioner for varer, der ikke er omfattet af traktatens bilag I. I den forbindelse bør hver medlemsstat via Kommissionen underrette de øvrige medlemsstater om de kontrolmetoder, den anvender på sit område for de forskellige typer varer, der udføres.
(27) I artikel 31, stk. 10, 11 og 12, i Rådets forordning (EF) nr. 1255/1999(19) af 17. maj 1999 om den fælles markedsordning for mælk og mejeriprodukter er der fastsat en række betingelser, som skal opfyldes, før en restitution kan ydes for visse mejeriprodukter, der er blevet indført med henblik på genudførsel i form af varer uden for traktatens bilag I.
(28) Der bør tages hensyn til de øgede mængder af visse mejeriprodukter, der ifølge aftaler med tredjelande indføres til nedsat toldsats, og muligheden for, at der kan ydes en eksportrestitution, som er større end den nedsatte told.
(29) For at sikre en korrekt anvendelse af de bestemmelser om ydelse af eksportrestitutioner, der er fastsat i forordningerne om de fælles markedsordninger, bør det udelukkes, at der ydes sådanne restitutioner for produkter, der er indført fra tredjelande og anvendt til fremstilling af varer, som udføres efter at være overgået til fri omsætning i Unionen.
(30) For visse forarbejdede landbrugsprodukter bør der fastsættes koefficienter til bestemmelse af restitutionen for de pågældende produkter, og det bør offentliggøres, hvilke restitutionsbeløb der ydes, når der er anvendt 100 kg af disse produkter.
(31) Forvaltningskomitéen for Horisontale Spørgsmål i forbindelse med Handel med Forarbejdede Landbrugsprodukter uden for Bilag I har ikke afgivet udtalelse inden for den af formanden fastsatte frist -
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:
Artikel 1
1. Denne forordning fastsætter fælles gennemførelsesbestemmelser for ordningen for ydelse af restitutioner ved udførsel af de basisprodukter, der er opført i bilag A (i det følgende benævnt "basisprodukter"), af deraf forarbejdede produkter eller af produkter, der er ligestillet med en af disse to kategorier i medfør af stk. 3, når disse forskellige produkter udføres i form af varer, som ikke er omfattet af traktatens bilag I, og som alt efter varens art er opført i:
- bilag I til Rådets forordning (EØF) nr. 2771/75(20)
- bilag B til Rådets forordning (EØF) nr. 1766/92
- bilag B til Rådets forordning (EF) nr. 3072/95(21),
- bilag II til Rådets forordning (EF) nr. 1255/1999(22),
- bilag I til Rådets forordning (EF) nr. 2038/1999(23).
De nævnte varer, der er opført i bilag B og C til nærværende forordning, benævnes i det følgende "varer".
2. I denne forordning forstås ved:
a) "regnskabsperiode": perioden fra 1. oktober i et givet år til 30. september det følgende år
b) "licens" eller "restitutionslicens": en licens, som udfærdiges i overensstemmelse med i artikel 6-14, som er gyldig i hele Unionen, og som udstedes af medlemsstaterne til enhver, der ansøger herom, uanset hvor i Unionen den pågældende er etableret; restitutionslicensen sikrer betaling af restitutionen, for så vidt betingelserne i artikel 16 er opfyldt; den kan indbefatte forudfastsættelse af restitutionssatserne; licenserne er kun gyldige i den pågældende regnskabsperiode
c) "aftalen": aftalen om landbrug indgået under de multilaterale handelsforhandlinger i Uruguay-rundens regi
d) "fødevarehjælp": fødevarehjælp, der opfylder betingelserne i aftalens artikel 10, stk. 4.
3. Ved anvendelse af denne forordning gælder følgende:
a) kartoffelstivelse henhørende under KN-kode 1108 13 00, fremstillet direkte af kartofler, bortset fra biprodukter, ligestilles med et produkt, der er fremstillet ved forarbejdning af majs
b) valle henhørende under KN-kode 0404 10 48 til 0404 10 62, ikke koncentreret, også frossen, ligestilles med vallepulver som anført i bilag A (PG 1)
c) - mælk og mejeriprodukter henhørende under KN-kode 04031011, 0403 90 51 og 0404 90 21, ikke koncentreret, ikke tilsat sukker eller andre sødemidler, også frosset, med et indhold af mælkefedt på 0,1 vægtprocent og derunder
og
- mælk og mejeriprodukter henhørende under KN-kode 04031011, 0403 90 11 og 0404 90 21, i pulverform, som granulat eller i anden fast form, ikke tilsat sukker eller andre sødemidler, med et indhold af mælkefedt på 1,5 vægtprocent og derunder
ligestilles med skummetmælkspulver som anført i bilag A (PG 2)
d) - mælk, fløde og mejeriprodukter henhørende under KN-kode 04031011, 0403 10 13, 0403 90 51, 0403 90 53, 0404 90 21 og 04049023, ikke koncentreret, ikke tilsat sukker eller andre sødemidler, også frosset, med et indhold af mælkefedt på over 0,1, men ikke over 6 vægtprocent.
og
- mælk, fløde og mejeriprodukter henhørende under KN-kode 04031011, 0403 10 13, 0403 10 19, 0403 90 13, 0403 90 19, 04049023 og 0404 90 29 i pulverform, som granulat eller i anden fast form, ikke tilsat sukker eller andre sødemidler, med et indhold af mælkefedt på over 1,5, men under 45 vægtprocent
ligestilles med sødmælkspulver som anført i bilag A (PG 3)
e) - mælk, fløde og mejeriprodukter henhørende under KN-kode 04031019, 0403 90 59, 0404 90 23 og 0404 90 29, ikke koncentreret, ikke tilsat sukker eller andre sødemidler, med et indhold af mælkefedt på over 6 vægtprocent
- mælk, fløde og mejeriprodukter henhørende under KN-kode 04031019, 0403 90 19 og 0404 90 29, i pulverform, som granulat eller i anden fast form, ikke tilsat sukker eller andre sødemidler, med et indhold af mælkefedt på 45 vægtprocent og derover
og
- smør og andre former for mælkefedt, med et indhold af mælkefedt på 62 vægtprocent og derover, undtagen på 82 vægtprocent, henhørende under KN-kode 040510, 0405 20 90, 0405 90 10 og 0405 90 90
ligestilles med smør som anført i bilag A (PG 6)
f) - mælk, fløde og mejeriprodukter henhørende under KN-kode 04031011 til 0403 10 19, 0403 90 51 til 0403 90 59 og 0404 90 21 til 0404 90 29, koncentreret, ikke i pulverform, eller som granulat eller i anden fast form, ikke tilsat sukker eller andre sødemidler
og
- ost
ligestilles med:
i) skummetmælkspulver som anført i bilag A (PG 2), for så vidt angår den fedtfri del af tørstoffet i det ligestillede produkt
og
ii) smør som anført i bilag A (PG 6), for så vidt angår det ligestillede produkts indhold af mælkefedt
g) afskallet ris henhørende under KN-kode 1006 20 ligestilles med sleben ris henhørende under KN-kode 10063061 til 1006 30 98
h) råsukker (rør- og roesukker) henhørende under KN-kode 17011190 eller under KN-kode 1701 12 90, med et saccharoseindhold i tør tilstand på 92 vægtprocent og derover, beregnet ved polarisation
- sukker henhørende under KN-kode 1701 91 00 og 1701 99 90
- de i artikel 1, stk. 1, litra d), i forordning (EF) nr. 2038/1999 omhandlede varer, med undtagelse af blandinger, der til dels er fremstillet af produkter henhørende under forordning (EØF) nr. 1766/92
- de i artikel 1, stk. 1, litra f) og g), i forordning (EF) nr. 2038/1999 omhandlede varer, med undtagelse af blandinger, der til dels er fremstillet af produkter henhørende under forordning (EØF) nr. 1766/92
som opfylder de i forordning (EF) nr. 2038/1999 og forordning (EF) nr. 2135/95(24) fastsatte betingelser for ydelse af restitutioner ved udførsel i uforandret stand, ligestilles med hvidt sukker henhørende under KN-kode 17019910.
4. På anmodning af eksportøren ligestilles de i stk. 3, litra d), omhandlede mælkeprodukter dog efter aftale med myndighederne med:
i) skummetmælkspulver som anført i bilag A (PG 2), for så vidt angår den fedtfri del af tørstoffet i det ligestillede produkt
og
ii) smør som anført i bilag A (PG 6), for så vidt angår indholdet af mælkefedt i det ligestillede produkt.
Artikel 2
Restitutionsbeløbet for den mængde, der fastlægges efter artikel 3, for hvert af de basisprodukter, der udføres i form af en og samme vare, beregnes ved at multiplicere mængden med restitutionssatsen for det pågældende basisprodukt, idet denne sats bestemmes pr. vægtenhed efter artikel 4.
Når en eksportør af blandinger af D-glucitol (sorbitol) henhørende under KN-kode 290544 og 3824 60 ikke i den i artikel 16, stk. 1, omhandlede erklæring giver den i samme artikels stk. 4, fjerde led, omhandlede specifikation eller ikke fremlægger tilstrækkelig dokumentation til støtte for sin erklæring, er restitutionssatsen for disse blandinger dog lig med den, der gælder for det af de pågældende basisprodukter, for hvilket restitutionssatsen er den laveste.
Når der i henhold til artikel 4, stk. 3, kan anvendes forskellige restitutionssatser for samme basisprodukt, skal der beregnes et særskilt beløb for hver mængde af basisproduktet, for hvilken der gælder en særlig restitutionssats.
Når en vare er anvendt til fremstilling af en udført vare, skal der ved beregningen af restitutionsbeløbet for hvert af de til fremstillingen af den udførte vare anvendte basisprodukter, deraf forarbejdede produkter eller produkter, hvis ligestilling med disse to kategorier følger af artikel 1, stk. 3, anvendes den restitutionssats, der gælder ved udførsel af den anvendte vare i uforandret stand.
Artikel 3
1. Medmindre der henvises til bilag C eller artikel 16, stk. 3, andet afsnit, finder anvendelse, bestemmes den mængde af hvert basisprodukt, der skal lægges til grund ved beregningen af restitutionsbeløbet for de i bilag B anførte varer, således:
a) Ved anvendelse af et basisprodukt i uforandret stand eller af et ligestillet produkt i uforandret stand er mængden lig med den mængde, der faktisk er anvendt til fremstillingen af den udførte vare, idet der gælder følgende omregningskoefficienter:
- 6,06 kg af ledeproduktet i gruppe 1 svarer til 100 kg valle, der er ligestillet med dette ledeprodukt ifølge artikel 1, stk. 3, litra b),
- 9,1 kg af ledeproduktet i gruppe 2 svarer til 100 kg mejeriprodukter, der er ligestillet med dette ledeprodukt ifølge artikel 1, stk. 3, litra c), første led,
- 1,01 kg af ledeproduktet i gruppe 2 svarer til 1 vægtprocent fedtfrit tørstof i 100 kg mejeriprodukter, der er ligestillet med dette ledeprodukt ifølge artikel 1, stk. 3, litra f), første led, eller stk. 4, nr. i),
- 0,8 kg af ledeproduktet i gruppe 2 svarer til 1 vægtprocent fedtfrit tørstof i 100 kg ost, der er ligestillet med dette ledeprodukt ifølge artikel 1, stk. 3, litra f), andet led,
- 3,85 kg af ledeproduktet i gruppe 3 svarer til 1 vægtprocent mælkefedt i 100 kg af et mejeriprodukt, der er ligestillet med dette ledeprodukt ifølge artikel 1, stk. 3, litra d), og som har et indhold af mælkefedt i tørstoffet på 27 vægtprocent og derunder.
På anmodning af eksportøren svarer 3,85 kg af ledeproduktet i gruppe 3 dog til 1 vægtprocent mælkefedt i 100 kg flydende mælk, der er ligestillet med dette ledeprodukt ifølge artikel 1, stk. 3, litra d), første led, og som har et indhold af mælkefedt i den flydende mælk på 3,2 vægtprocent og derunder,
- 100 kg af ledeproduktet i gruppe 3 svarer til 100 kg tørstof i et af de mejeriprodukter, der er ligestillet med dette ledeprodukt ifølge artikel 1, stk. 3, litra d), og som har et indhold af mælkefedt i tørstoffet på over 27 vægtprocent.
På anmodning af eksportøren svarer 12,32 kg af ledeproduktet i gruppe 3 dog til 100 kg flydende mælk, der er ligestillet med dette ledeprodukt ifølge artikel 1, stk. 3, litra d), første led, og som har et indhold af mælkefedt i den flydende mælk på over 3,2 vægtprocent,
- 1,22 kg af ledeproduktet i gruppe 6 svarer til 1 vægtprocent mælkefedt i 100 kg af et mejeriprodukt, der er ligestillet med dette ledeprodukt ifølge artikel 1, stk. 3, litra e),
- 1,22 kg af ledeproduktet i gruppe 6 svarer for fedtindholdets vedkommende til 1 vægtprocent mælkefedt i 100 kg af et mejeriprodukt, der er ligestillet med dette ledeprodukt ifølge artikel 1, stk. 3, litra f), første led, eller stk. 4, nr. ii),
- 0,8 kg af ledeproduktet i gruppe 6 svarer til 1 vægtprocent mælkefedt i 100 kg ost, der er ligestillet med dette ledeprodukt ifølge artikel 1, stk. 3, litra f), andet led,
- 77,5 kg sleben, rundkornet ris svarer til 100 kg afskallet, rundkornet ris, jf. artikel 1, stk. 3, litra g),
- 69 kg sleben, langkornet ris svarer til 100 kg afskallet middel- eller langkornet ris, jf. artikel 1, stk. 3, litra g),
- 92 kg hvidt sukker svarer til 100 kg råsukker, jf. artikel 1, stk. 3, litra h), første led,
- 1 kg hvidt sukker for hver 1 % saccharose svarer til 100 kg sukker, jf. artikel 1, stk. 3, litra h), andet led,
- 1 kg hvidt sukker for hver 1 % saccharose (eventuelt forhøjet med indholdet af andet til saccharose omregnet sukker), bestemt i henhold til artikel 3 i forordning (EF) nr. 2135/95, svarer til 100 kg af en af de i artikel 1, stk. 3, litra h), tredje led, omhandlede varer, som opfylder betingelserne i samme artikel 3
- 100 kg hvidt sukker svarer til 100 kg tørstof [bestemt i henhold til artikel 5 i forordning (EF) nr. 2135/95] i isoglucose eller isoglucosesirup som omhandlet i artikel 1, stk. 3, litra h), fjerde led, der opfylder betingelserne i artikel 5 i forordning (EF) nr. 2135/95.
b) Ved anvendelse af et produkt, som er omfattet af artikel 1 i forordning (EØF) nr. 1766/92 eller forordning (EF) nr. 3072/95, og som:
- er fremstillet ved forarbejdning af et basisprodukt eller af et produkt, der er ligestillet hermed
- eller er ligestillet med et produkt, der er fremstillet ved forarbejdning af et basisprodukt,
- eller er fremstillet ved forarbejdning af et produkt, der er ligestillet med et produkt, der er fremstillet ved forarbejdning af et basisprodukt
er mængden lig med den mængde, der faktisk er anvendt til fremstilling af den udførte vare, omregnet til en mængde basisprodukter ved hjælp af koefficienterne i bilag E.
For så vidt angår alkohol på basis af korn indeholdt i alkoholholdige drikkevarer, henhørende under KN-kode 2208, er mængden dog lig med 3,4 kg byg pr. % vol alkohol af korn pr. hl alkohol af den udførte alkoholholdige drikkevare.
c) Ved anvendelse:
- af et produkt, der ikke er omfattet af traktatens bilag I, og som er fremstillet ved forarbejdning af et af de produkter, der er omhandlet under litra a) eller b), eller
- af et produkt, der er fremstillet ved blanding og/eller forarbejdning af flere af de produkter, der er omhandlet i litra a) og/eller b), og/eller af produkter som omhandlet i første led,
er denne mængde, der skal bestemmes ud fra den mængde af det pågældende produkt, der faktisk er anvendt til fremstilling af den udførte vare, for hvert af de pågældende basisprodukter og med forbehold af stk. 3 lig med den mængde, der godkendes af myndighederne i overensstemmelse med artikel 16, stk. 1. Ved beregningen af denne mængde anvendes i givet fald de omregningskoefficienter, der er omhandlet i litra a), samt de særlige beregningsregler, ækvivalensforhold eller koefficienter, der er omhandlet i litra b).
For så vidt angår alkoholholdige drikkevarer på basis af korn, henhørende under KN-kode 2208, er denne mængde dog lig med 3,4 kg byg pr. % vol alkohol pr. hl alkohol i den udførte alkoholholdige drikkevare.
2. Ved anvendelsen af stk. 1 anses som faktisk anvendt de produkter, der er blevet anvendt i uforandret stand til fremstilling af den udførte vare. Forarbejdes et basisprodukt under en af denne vares fremstillingsfaser selv til et andet mere forædlet basisprodukt, der anvendes i en senere fase, anses kun sidstnævnte basisprodukt som faktisk anvendt.
De mængder produkter, der efter første afsnit faktisk er anvendt, skal fastsættes for hver vare, der udføres.
Dog kan disse mængder i tilfælde af regelmæssig udførsel af varer, der er fremstillet af en virksomhed under nøje fastlagte tekniske forhold, og som derfor har konstante egenskaber og kvalitet, fastsættes i forståelse med myndighederne, enten ud fra disse varers fremstillingsformel eller ud fra de gennemsnitlige produktmængder, der i en given periode er anvendt til fremstillingen af en bestemt mængde af disse varer. De således fastsatte mængder skal tages i betragtning, så længe produktionsvilkårene for de pågældende varer ikke ændres.
Medmindre myndighederne har givet en officiel tilladelse, skal de fastlagte produktmængder bekræftes mindst en gang om året.
Ved bestemmelsen af de faktisk anvendte mængder skal der tages hensyn til reglerne i Kommissionens forordning (EØF) nr. 3615/92(25).
3. For de varer, der er anført i bilag C, er den mængde af basisprodukter, der skal lægges til grund ved restitutionsbeløbets beregning, lig med den mængde, der i nævnte bilag er fastsat for hver af disse varer.
Dog gælder følgende:
a) I forbindelse med frisk pasta skal de mængder basisprodukter, der er nævnt i bilag C, omregnes til en tilsvarende mængde basisprodukter, der gælder for tørret pasta ved at multiplicere mængderne med pastaens procentvise tørstofindhold og dividere med 88.
b) Hvis de pågældende varer er fremstillet dels af produkter, der er henført under proceduren for aktiv forædling, dels af produkter, der er i overensstemmelse med betingelserne i traktatens artikel 23, fastsættes den mængde af basisproduktet, som skal lægges til grund ved beregningen af den restitution, der skal ydes for sidstnævnte kategori af produkter, i henhold til stk. 1 og 2.
Artikel 4
1. Restitutionssatsen fastsættes hver måned pr. 100 kg af basisprodukterne på de betingelser, der omhandles i artikel 13, stk. 3, i forordning (EØF) nr. 1766/92 og i de tilsvarende artikler i de øvrige i artikel 1, stk. 1, nævnte forordninger.
Restitutionssatsen kan ændres på de betingelser, der er fastsat i artikel 13, stk. 3, i forordning (EØF) nr. 1766/92 og i de tilsvarende artikler i de øvrige forordninger, der er nævnt i artikel 1, stk. 1.
Restitutionssatsen for æg fra fjerkræ med skal, friske eller konserverede, samt for æg uden skal og æggeblommer, spiselige, friske, tørrede eller på anden måde konserverede, ikke tilsat sukker, fastsættes dog for et tidsrum, der er lig med det tidsrum, for hvilket restitutionerne fastsættes for de samme produkter, der udføres i uforandret stand.
2. Ved restitutionssatsens fastsættelse tages der især hensyn til:
a) på den ene side de gennemsnitlige omkostninger i forbindelse med forarbejdningsindustriens forsyning med basisprodukter på Unionens marked og på den anden side verdensmarkedspriserne
b) størrelsen af restitutionerne ved udførsel af de under bilag I til traktaten henhørende forarbejdede landbrugsprodukter, hvis produktionsvilkår er sammenlignelige
c) nødvendigheden af at sikre lige konkurrencevilkår mellem de industrier, der anvender EF-produkter, og de industrier, der anvender produkter fra tredjelande under proceduren for aktiv forædling
d) udviklingen dels i udgifterne og dels i priserne i EF og på verdensmarkedet
e) overholdelsen af de begrænsninger, der følger af aftaler indgået på grundlag af traktatens artikel 300.
Restitutionssatsen for kartoffelstivelse henhørende under KN-kode 11081300 fastsættes særskilt i majsækvivalent efter proceduren i artikel 23 i forordning (EØF) nr. 1766/92 ud fra ovennævnte kriterier. De anvendte mængder kartoffelstivelse omregnes til mængder majsækvivalent i henhold til artikel 3, stk. 1, litra b).
3. Ved restitutionssatsens fastsættelse tages der i givet fald hensyn til produktionsrestitutioner, støtte eller andre foranstaltninger med tilsvarende virkning, der finder anvendelse på basisprodukter eller dermed ligestillede produkter i alle medlemsstater i henhold til forordningen om den fælles markedsordning for den pågældende sektor.
4. Med undtagelse af korn ydes der ikke restitutioner for de produkter, som er medgået til fremstillingen af alkohol indeholdt i alkoholholdige drikkevarer, som er opført i bilag B under KN-kode 2208.
5. Ved udførsel af varer henhørende under KN-kode 35051050 kan der for varen kun anvendes en nedsat sats, idet der tages hensyn til den produktionsrestitution, der ifølge forordning (EØF) nr. 1722/93 gælder for det anvendte basisprodukt i den periode, hvor varerne anses for fremstillet. Den således fastlagte sats fastsættes efter fremgangsmåden i stk. 1.
6. a) Eksportrestitutionen for stivelse henhørende under KN-kode 11081100 til 1108 19 90 eller for produkter, som er omhandlet i bilag A til forordning (EØF) nr. 1766/92, og som er fremstillet ved forarbejdning af sådan stivelse, udbetales kun, hvis leverandøren af disse produkter fremlægger en erklæring, hvori det attesteres, at de omhandlede varer er produceret direkte af korn, kartofler eller ris, og at der ikke er anvendt biprodukter fra fremstillingen af andre landbrugsprodukter eller varer.
Den i første afsnit omhandlede erklæring kan, indtil den tilbagekaldes, være gyldig for alle leverancer fra samme producent; den kontrolleres efter artikel 16, stk. 1.
b) Hvis tørstofindholdet i kartoffelstivelse, der er ligestillet med majsstivelse efter artikel 1, stk. 3, litra a), er på 80 % og derover, anvendes den ifølge stk. 1 fastsatte restitutionssats; hvis tørstofindholdet er på under 80 %, er satsen den ifølge stk. 1 fastsatte restitutionssats, multipliceret med den faktiske procentdel tørstof og divideret med 80.
For anden stivelse med et tørstofindhold på 87 % og derover, er restitutionssatsen den ifølge stk. 1 fastsatte; hvis tørstofindholdet er på under 87 %, er restitutionssatsen den ifølge stk. 1 fastsatte, multipliceret med den faktisk procentdel tørstof og divideret med 87.
Hvis tørstofindholdet i glucose- og maltodextrinsirupper henhørende under KN-kode 17023059, 1702 30 99, 1702 40 90, 1702 90 50 eller 2106 90 55 er på 78 % og derover, er restitutionssatsen den ifølge stk. 1 fastsatte; hvis tørstofindholdet i disse sirupper er på under 78 %, er restitutionssatsen den ifølge stk. 1 fastsatte, multipliceret med den faktisk procentdel tørstof og divideret med 78.
c) Ved anvendelsen af litra b) bestemmes tørstofindholdet i stivelse ved hjælp af den metode, der er anført i bilag II til Kommissionens forordning (EØF) nr. 1908/84(26); tørstofindholdet i glucose- eller maltodextrinsirupper beregnes efter metode 2 i bilag II til Rådets direktiv 79/796/EØF(27) eller efter enhver anden egnet analysemetode, der er mindst lige så sikker.
d) Ved afgivelsen af erklæringen som omhandlet i artikel 16, stk. 1, skal eksportøren angive tørstofindholdet i den stivelse eller de glucose- eller maltodextrinsirupper, der er anvendt.
7. Hvis situationen i den internationale handel med caseiner henhørende under KN-kode 350110, med caseinater henhørende under KN-kode 35019090 eller med ægalbumin henhørende under KN-kode 35021190 og 3502 19 90 eller visse markeders særlige krav gør det nødvendigt, kan restitutionen for de pågældende varer differentieres efter bestemmelsessted.
8. Restitutionssatsen for varer henhørende under KN-kode 19021100, 1902 19 og 1902 40 10 kan differentieres efter bestemmelsessted.
9. Restitutionssatsen kan variere, alt efter om den er forudfastsat efter artikel 7, stk. 2, eller ej.
Artikel 5
1. Der anvendes den restitutionssats, der gælder på dagen for varernes udførsel.
2. Det er dog muligt at anvende en ordning med forudfastsættelse af restitutionssatsen.
Ved anvendelse af ordningen med forudfastsættelse af restitutionssatsen anvendes den restitutionssats, der er gældende på dagen for indgivelsen af ansøgningen om forudfastsættelse, for en eksportforretning, der gennemføres efter denne dato, men inden udløbet af restitutionslicensens gyldighedsperiode, jf. artikel 9, stk. 2.
Den i henhold til bestemmelserne i andet afsnit beregnede restitutionssats tilpasses efter de samme regler som dem, der gælder for forudfastsættelse af restitutioner for de basisprodukter, der udføres i uforandret stand, dog med anvendelse af de omregningskoefficienter, der er fastsat i bilag E, for så vidt angår produkter forarbejdet på basis af korn.
Bestemmelserne i tredje afsnit gælder ikke for ansøgninger om forudfastsættelse indgivet senest den 24. marts 2000.
Artikel 6
1. Fra den 1. marts 2000 er ydelse af restitution for udførsel af landbrugsprodukter, der opfylder betingelserne i artikel 16, samt for korn anbragt under kontrol med henblik på fremstilling af alkoholholdige drikkevarer som omhandlet i artikel 4 i forordning (EF) nr. 2825/93 betinget af, at der forelægges en restitutionslicens udstedt i overensstemmelse med artikel 7.
Første afsnit gælder ikke for udførsler i forbindelse med international fødevarehjælp som omhandlet i aftalens artikel 10, stk. 4, for de i artikel 4, stk. 1, tredje led, artikel 36, 40, 44, 45 og 46, stk. 1, i forordning (EF) nr. 800/1999 nævnte leverancer eller for de i artikel 14 nævnte udførsler.
2. Ydelse af restitution under den i artikel 5, stk. 2, nævnte forudfastsættelsesordning er betinget af, at der forelægges en restitutionslicens med forudfastsættelse af restitutionssatsen.
3. Restitutionslicensen kan ikke overdrages. Den skal anvendes af indehaveren.
4. Har ansøgeren ikke til hensigt at foretage udførslen fra en anden medlemsstat end den, hvori der ansøges om restitutionslicens, kan licensen opbevares hos myndighederne, eventuelt i form af en datafil.
5. Når denne artikel anvendes på korn anbragt under kontrol med henblik på fremstilling af alkoholholdige drikkevarer som omhandlet i artikel 4 i forordning (EF) nr. 2825/93, skal udtrykkene "eksport" og "udførsel" forstås som anbringelse under den nævnte kontrol.
Artikel 7
1. I restitutionslicensansøgningen og -licensen angives beløbet i euro.
Restitutionslicensansøgningen og -licensen udfærdiges i overensstemmelse med bilag F, jf. dog artikel 20.
2. Ansøgeren kan ansøge om forudfastsættelse af de restitutionssatser, som gælder på datoen for indgivelsen af ansøgningen. I så fald omfatter forudfastsættelsen alle de restitutionssatser, der er relevante. Der kan indgives en engangsansøgning om forudfastsættelse, som skal opfylde de i bilag F fastsatte betingelser, enten samtidig med restitutionslicensansøgningen eller i perioden fra den dag, hvor restitutionslicensen tildeles, og inden sidste gyldighedsdag.
Forudfastsættelsen gælder ikke for udførsler, der finder sted inden datoen for indgivelsen af ansøgningen om forudfastsættelse.
3. Ved udstedelsen af en restitutionslicens forpligtes indehaveren til at anmode om restitutioner til et beløb svarende til det beløb, for hvilket licensen er udstedt, for udførsler, der finder sted i restitutionslicensens gyldighedsperiode. For at sikre overholdelsen af denne forpligtelse, skal der stilles en sikkerhed som omhandlet i artikel 11.
4. De i stk. 3 omhandlede forpligtelser er primære krav, jf. artikel 20 i forordning (EØF) nr. 2220/85.
Det primære krav anses for at være opfyldt, når den erhvervsdrivende har indgivet den eller de udtrykkelige anmodninger for udførsler, der har fundet sted i restitutionslicensens gyldighedsperiode på betingelserne i bilag F, afsnit VI. Hvis den udtrykkelige anmodning ikke er udførselsangivelsen, skal anmodningen indgives senest tre måneder efter datoen for udførselsangivelsens antagelse, medmindre der foreligger force majeure.
Den erhvervsdrivende fremlægger bevis for det primære kravs overholdelse ved at forelægge myndighederne eksemplar 1 af den behørigt afskrevne restitutionslicens efter bestemmelserne i bilag F, afsnit VI. Dette bevis skal være forelagt inden udgangen af den niende måned efter udløbet af restitutionslicensens gyldighedsperiode.
Artikel 8
1. Licensansøgninger kan indgives:
a) inden den 31. august for licenser, der gælder fra den 1. oktober
b) inden den 5. november for licenser, der gælder fra den 1. december
c) inden den 5. januar for licenser, der gælder fra den 1. februar
d) inden den 5. marts for licenser, der gælder fra den 1. april
e) inden den 5. maj for licenser, der gælder fra den 1. juni
f) inden den 5. juli for licenser, der gælder fra den 1. august.
2. Medlemsstaterne underretter Kommissionen senest:
- den 5. september om de licensansøgninger, der er nævnt i stk. 1, litra a)
- den 12. november om de licensansøgninger, der er nævnt i stk. 1, litra b)
- den 12. januar om de licensansøgninger, der er nævnt i stk. 1, litra c)
- den 12. januar om de licensansøgninger, der er nævnt i stk. 1, litra d)
- den 12. maj om de licensansøgninger, der er nævnt i stk. 1, litra e)
- den 12. juli om de licensansøgninger, der er nævnt i stk. 1, litra f).
3. Kommissionen fastsætter det beløb, for hvilket der kan udstedes restitutionslicenser, på basis af følgende elementer:
a) maksimumsbeløbet for restitutionerne, fastsat i overensstemmelse med artikel 9, stk. 2, i aftalen
minus
b) i givet fald det beløb, der overstiger det maksimumsbeløb, der kunne ydes i det foregående regnskabsår
minus
c) det beløb, der er afsat til de i artikel 14 nævnte udførsler
minus
d) betalinger foretaget i løbet af regnskabsåret i forbindelse med udførsler, der har fundet sted i perioden inden den 1. marts 2000
minus
e) betalinger foretaget i løbet af det igangværende regnskabsår i forbindelse med udførsler, der har fundet sted i den foregående regnskabsperiode
minus
f) de beløb, for hvilke der er udstedt restitutionslicenser i løbet af det pågældende regnskabsperiode
plus
g) det beløb, der svarer til de tilbageleverede licenser, jf. artikel 12
plus
h) en eventuel uudnyttet del af det under litra c) nævnte beløb
og
i) usikkerhedsfaktorer i forbindelse med disse beløb.
4. Det samlede beløb, for hvilket der kan udstedes licenser for hver af de i stk. 1 nævnte perioder, er lig med:
- 30 % af det i stk. 3 nævnte beløb for den i stk. 1, litra a), nævnte periode
- 20 % af det i stk. 3 nævnte beløb, fastsat den 12. november for den i stk. 1, litra b), nævnte periode
- 25 % af det i stk. 3 nævnte beløb, fastsat den 12. januar for den i stk. 1, litra c), nævnte periode
- 33 % af det i stk. 3 nævnte beløb, fastsat den 12. marts for den i stk. 1, litra d), nævnte periode
- 50 % af det i stk. 3 nævnte beløb, fastsat den 12. maj for den i stk. 1, litra e), nævnte periode
- 100 % af det i stk. 3 nævnte beløb, fastsat den 12. juli for den i stk. 1, litra f), nævnte periode.
5. Hvis det samlede beløb, hvorom der ansøges for en af de nævnte perioder, overstiger det i stk. 4 nævnte maksimumsbeløb, fastsætter Kommissionen en reduktionskoefficient for alle de ansøgninger, der er indgivet inden den tilsvarende i stk. 1 fastsatte frist, således at den i stk. 4 nævnte beløbsgrænse overholdes.
Kommissionen offentliggør koefficienten i De Europæiske Fællesskabers Tidende inden fem hverdage efter den i stk. 2 nævnte dato.
6. Hvis Kommissionen fastsætter en reduktionskoefficient, kan der tildeles licenser for det i ansøgningen anførte beløb, multipliceret med 1 minus den reduktionskoefficient, der er fastsat i henhold til stk. 5 eller stk. 8.
I så fald kan ansøgeren trække sin ansøgning tilbage inden for en frist på fem hverdage fra offentliggørelsen af koefficienten i De Europæiske Fællesskabers Tidende.
7. Medlemsstaterne giver inden henholdsvis den 1. oktober, l. december, 1. februar, 1. april, 1. juni og 1. august Kommissionen meddelelse om de beløb, for hvilke ansøgere har trukket licensansøgninger tilbage i henhold til stk. 6.
8. Der kan også indgives licensansøgninger uden for de i stk. 1 nævnte perioder, dvs. fra den 1. oktober i hver regnskabsperiode. Oplysningerne om de ansøgninger, der er indgivet i ugens løb, fremsendes til Kommissionen den følgende tirsdag. Sådanne licenser kan udstedes fra den første mandag efter fremsendelsen af meddelelsen, for så vidt som Kommissionen ikke har vedtaget nogen foranstaltning.
Hvis Kommissionen mener, at der er risiko for, at Den Europæiske Unions internationale forpligtelser misligholdes, kan den anvende en reduktionskoefficient på de restitutionslicensansøgninger, der behandles, hvorved den navnlig tager hensyn til den beregningsmetode, der er nævnt i stk. 3 og 4. Den kan også suspendere udstedelsen af licenser.
Kommissionen offentliggør koefficienten i De Europæiske Fællesskabers Tidende inden for en frist på fire dage efter den i første afsnit nævnte dato for indgivelse af ansøgningerne.
9. Der kan kun ansøges om de i stk. 8 nævnte restitutionslicenser, hvis der ikke er fastsat nogen reduktionskoefficient jf. stk. 5, og hvis de samlede beløb ikke overstiger de i stk. 4 nævnte maksimumsbeløb forhøjet med de beløb, for hvilke der ikke er udstedt licenser, samt de beløb, der svarer til de tilbagetrukne licenser.
10. For udførsler, der skal finde sted inden den 1. oktober, kan der fra den 15. august indgives restitutionslicensansøgninger på de i stk. 8 nævnte betingelser, hvis de beløb, der er fastsat i overensstemmelse med stk. 3, ikke er opbrugt.
11. Bestemmelserne i stk. 1-5, 7, 9 og 10 gælder fra den 15. juli 2000.
Artikel 9
1. Restitutionslicensen er gyldig fra den dato, der er anført på licensansøgningen, og på de i bilag F nævnte betingelser.
2. Restitutionslicensen er gyldig indtil udløbet af den femte måned efter den måned,, hvori der er ansøgt om licens eller indtil regnskabsperiodens udløb, hvis denne udløber forinden.
Forudfastsatte restitutionssatser gælder dog indtil udløbet af den femte måned efter den måned, hvori der er ansøgt om forudfastsættelse, eller indtil udløbet af licensens gyldighedsperiode, hvis denne udløber forinden.
Kommissionen kan forlænge gyldighedsperioden for de licenser, der er udstedt fra den 1. juni.
For udførsler, der finder sted mellem den 1. marts 2000 og den 30. september 2000, er forudfastsatte restitutionssatser gyldige indtil udløbet af licensens gyldighedsperiode.
Ansøgning om forudfastsættelse sker efter afsnit II i bilag F.
Der kan ikke foretages forudfastsættelse for partialrestitutionslicenser uafhængigt af den licens, de stammer fra.
Artikel 10
Restituonslicensansøgninger og -licenser, der udfærdiges i forbindelse med international fødevarehjælp som omhandlet i aftalens artikel 10, stk. 4, skal i rubrik 20 indeholde en af følgende angivelser:
"Certificado GATT - Ayuda alimentaria"
"GATT-attest - Fødevarehjælp"
"GATT-Bescheinigung - Nahrungsmittelhilfe"
"Πιστοποιητικό ΓΣΔE - Επισιτιστική βοήθεια"
"GATT certificate - Food aid"
"Certificat GATT - Aide alimentaire"
"Titolo GATT - Aiuto alimentare"
"GATT-certificaat - Voedselhulp"
"Certificado GATT - Ajuda alimentar"
"GATT-todistus - Elintarvikeapu"
"GATT-licens - Livsmedelsbistånd".
Bestemmelserne i artikel 8 gælder ikke for disse licenser.
Som undtagelse fra forordningerne om fastsættelse af de restitutionssatser, der gælder udførsel af basisprodukter i form af varer, er de restitutionssatser med forudfastsættelse, der anvendes på licensansøgninger og licenser udfærdiget med henblik på fødevarehjælp, lig med de satser, der anvendes på andre udførsler, for hvilke restitutionssatserne ikke forudfastsættes. De satser, der lægges til grund, er dem, der gælder på den i henhold til artikel 2 i forordning (EF) nr. 259/98 fastsatte dato, hvis det drejer sig om udførsel i forbindelse med fødevarehjælp ydet af EF, eller på den i henhold til artikel 13, stk. 2, i forordning (EF) nr. 174/1999(28) fastsatte dato, hvis det drejer sig om udførsel af mælk eller mejeriprodukter i forbindelse med national fødevarehjælp.
Artikel 11
Restitutionslicensansøgninger, bortset fra ansøgninger om de i artikel 10 nævnte licenser vedrørende fødevarehjælp, er kun gyldige, hvis der på de i artikel 15 i forordning (EF) nr. 1291/2000 fastsatte betingelser er stillet en sikkerhed svarende til 25 % af det beløb, hvorom der ansøges.
Sikkerheden frigives på de i artikel 12 fastsatte betingelser.
Artikel 12
1. Anvendes den i artikel 8, stk. 5 og 8, nævnte reduktionskoefficient, frigives sikkerhedsstillelsen omgående for det beløb, der fremkommer ved at multiplicere den stillede sikkerhed med reduktionskoefficienten.
2. 94 % af sikkerhedsstillelsen frigives, hvis ansøgeren giver afkald på sin licens i henhold til artikel 8, stk. 6.
3. Hele sikkerhedsstillelsen frigives, hvis indehaveren af licensen har anmodet om restitutioner svarende til 95 % af det beløb, for hvilket licensen er udstedt.
4. Hvis restitutionslicensen ikke er blevet udnyttet i et omfang svarende til 95 % af det beløb, for hvilket den er udstedt, fortabes den del af sikkerhedssstillelsen, der svarer til 25 % af forskellen mellem 95 % af det beløb, for hvilket attesten er udstedt, og det faktisk udnyttede beløb.
5. Hvis indehaveren af en licens tilbageleverer licensen inden den 28. februar, reduceres den del af sikkerhedsstillelsen, der fortabes jf. stk. 4, dog med 50 %. Hvis licensen tilbageleveres efter dette tidspunkt, men inden den 15. august 2000 og inden den 31. maj de øvrige år, reduceres den del af sikkerhedsstillelsen, der fortabes jf. stk. 4, med 25 %.
6. Indehaveren af en restitutionslicens kan, såfremt han godtgør, at han har deltaget i en licitation i et importtredjeland, jf. artikel 49 i forordning (EF) nr. 1291/2000, og at han ikke har fået tilslag, meddele, at han giver afkald på et beløb svarende til den restitution, han ville have opnået, hvis han havde fået tilslag. I så fald reduceres det beløb, der er anført i licensen, med dette beløb, og den tilsvarende sikkerhedsstillelse frigives.
Artikel 13
1. Medlemsstaterne giver inden udgangen af hver måned Kommissionen meddelelse om de restitutionsbeløb, de i løbet af den foregående måned har ydet for udførsler, der har fundet sted inden den 1. marts 2000.
2. Medlemsstaterne giver inden den 1. januar hvert år, første gang inden den 1. januar 2001, Kommissionen meddelelse om de samlede restitutionsbeløb, de faktisk har ydet indtil den 30. september for udførsler, der har fundet sted i løbet af den foregående regnskabsperiode, samt om de beløb, der ikke tidligere er meddelt, og som de har ydet for udførsler, der har fundet sted i løbet af tidligere regnskabsperioder, idet de angiver, hvilke perioder det drejer sig om.
3. Ved anvendelsen af stk. 2 betragtes forudbetalinger som faktisk ydede restitutioner. Tilbagebetalinger af uberettiget udbetalte restitutioner meddeles særskilt.
4. Inden den 10. i hver måned giver medlemsstaterne Kommissionen meddelelse om:
a) de beløb, for hvilke der i den foregående måned er tilbageleveret restitutionslicenser i henhold til artikel 12, stk. 5
b) de beløb, for hvilke der i den foregående måned er tilbageleveret restitutionslicenser eller foretaget licensreduktioner i medfør af artikel 12, stk. 6
c) de beløb, for hvilke licenser er udløbet uden at være blevet udnyttet
d) de restitutionslicenser som omhandlet i artikel 10, der er blevet udstedt i løbet af den foregående måned.
Artikel 14
1. Indtil den 30. september 2000 og i hver regnskabsperiode fra 1. oktober 2000 kan der udbetales restitutioner inden for en samlet reserve på 30000000 EUR pr. regnskabsår til udførsler, for hvilke der ikke er udstedt licens.
Denne artikel gælder dog ikke for udførsler i forbindelse med international fødevarehjælp som omhandlet i aftalens artikel 10, stk. 4, eller for de i artikel 4, stk. 1, tredje led, artikel 36, 40, 44, 45 og 46, stk. 1, i forordning (EF) nr. 800/1999 nævnte leverancer.
2. Denne artikel gælder for udførsler foretaget af erhvervsdrivende, som ikke har været i besiddelse af nogen restitutionslicens siden den pågældende regnskabsperiodes begyndelse, og som ikke er i besiddelse af en licens på udførselsdagen. De ansøgninger, som den erhvervsdrivende i løbet af det pågældende regnskabsår indtil indgivelsen af ansøgningen vedrørende den pågældende udførsel har indgivet på betingelserne i bilag F, afsnit VI, punkt 2, skal tilsammen vedrøre et beløb på under 50000 EUR.
Denne artikel gælder udelukkende i den medlemsstat, hvor varerne er fremstillet eller samlet.
3. Medlemsstaterne giver senest den 5. og den 20. i hver måned Kommissionen meddelelse om de restitutionsbeløb, der er ydet i henhold til denne artikel henholdsvis fra den 16. til udgangen af den foregående måned og fra den 1. til den 15. i den igangværende måned.
Hvis summen af de af medlemsstaterne meddelte beløb når op på 20000000 EUR, suspenderer Kommissionen anvendelsen af stk. 1 og 2 for udførsler, for hvilke der ikke er udstedt restitutionslicens.
Artikel 15
1. De i denne forordning nævnte restitutionslicenser er omfattet af forordning (EF) nr. 1291/2000 med undtagelse af dens bestemmelser om importlicenser.
Bestemmelserne om rettigheder og pligter i forbindelse med licenser udstedt for bestemte mængder finder tilsvarende anvendelse på rettigheder og pligter i forbindelse med de i denne forordning nævnte restitutionslicenser udstedt for beløb i euro, idet der tages hensyn til bestemmelserne i bilag F.
2. Uanset stk. 1 gælder følgende bestemmelser i forordning (EF) nr. 1291/2000 ikke for de i nærværende forordning omhandlede restitutionslicenser:
- artikel 9, 12, 14, 21, 24, 32, 33, 35, 42, 46, 47 og 50
- artikel 8, stk. 2,
- artikel 8, stk. 4,
- artikel 18, stk. 1,
- artikel 36, stk. 5.
3. I forbindelse med artikel 40 i forordning (EF) nr. 1291/2000 kan gyldighedsperioden for de licenser, der er gyldige indtil den 30. september, ikke forlænges. I givet fald annulleres licensen, for så vidt angår de beløb, der ikke er anmodet om som følge af force majeure.
Artikel 16
1. Bestemmelserne i forordning (EF) nr. 800/1999 finder anvendelse. Desuden skal ansøgeren ved varernes udførsel afgive erklæring om de mængder af basisprodukter, af produkter forarbejdet på grundlag heraf eller af produkter, der er ligestillet med en af disse to kategorier i medfør af artikel 1, stk. 3, som efter artikel 3, stk. 2, faktisk er anvendt til fremstillingen af disse varer, og som der vil blive anmodet om restitution for, eller ved en henvisning angive sammensætningen, hvis denne er fastlagt efter artikel 3, stk. 2, tredje afsnit.
Når en vare er anvendt til fremstillingen af en vare, der skal udføres, skal ansøgerens erklæring indeholde dels angivelse af den varemængde, der faktisk er anvendt, dels oplysning om arten og mængden af hvert af de basisprodukter, de produkter forarbejdet på grundlag heraf og de produkter, der er ligestillet med en af disse to kategorier i medfør af artikel 1, stk. 3, som den pågældende vare er fremstillet af.
Til støtte for sin erklæring skal ansøgeren forelægge myndighederne alle de dokumenter og oplysninger, som disse anser for formålstjenlige.
Myndighederne anvender de kontrolforanstaltninger, som de anser for hensigtsmæssige, til efterprøvelse af rigtigheden af den forelagte erklæring.
På begæring af myndighederne i den medlemsstat, på hvis område toldformaliteterne ved udførsel gennemføres, meddeler de øvrige medlemsstaters myndigheder dem direkte alle disponible oplysninger for at muliggøre kontrollen med ansøgernes erklæring.
2. Uanset stk. 1 kan der i stedet for erklæringen om de anvendte produkter og/eller varer efter aftale med myndighederne afgives en samlet erklæring om de anvendte mængder produkter eller anføres en henvisning til en erklæring om disse mængder, hvis de allerede er fastlagt efter artikel 3, stk. 2, tredje afsnit, for så vidt fabrikanten holder alle oplysninger, der er nødvendige for at kontrollere erklæringen, til rådighed for myndighederne.
3. Udfærdiger ansøgeren ikke den i stk. 1 nævnte erklæring, eller fremlægger han ikke tilfredsstillende oplysninger til støtte for den forelagte erklæring, kan han ikke opnå restitution.
Hvis ansøgeren på tilfredsstillende måde over for myndighederne godtgør, at han ikke er i besiddelse af og ikke er i stand til at fremskaffe de krævede oplysninger om fremstillingsbetingelserne for den vare, som skal udføres, og hvis denne vare er opført i kolonne 1 og 2 i , kan ansøgeren dog efter udtrykkelig anmodning opnå en restitution, ved hvis beregning arten og mængden af de basisprodukter, der skal tages i betragtning, fastsættes ud fra de oplysninger, der konstateres ved en analyse af den vare, som skal udføres, og efter omregningstabellen i bilag D. Myndighederne fastsætter betingelserne for gennemførelsen af denne analyse.
Udgifterne til nævnte analyse afholdes af ansøgeren.
Hvis den udførte vare er en af de i artikel 4, stk. 1, i forordning (EF) nr. 2571/97 anførte, skal restitutionssatsen for mejeriprodukterne være den, der gælder ved anvendelse af mejeriprodukter til nedsat pris, medmindre eksportøren forelægger bevis for, at varen ikke indeholder mejeriprodukter til nedsat pris.
4. Stk. 1 og 2 finder ikke anvendelse på de mængder landbrugsprodukter, der er fastlagt i medfør af bilag C, undtagen for så vidt angår:
- de mængder af de i stk. 1, første afsnit, nævnte produkter, som udføres i form af varer, der delvis er fremstillet af produkter henført under proceduren for aktiv forædling efter artikel 3, stk. 3, litra b)
- de mængder af æg eller ægprodukter, som udføres i form af pastaprodukter henhørende under KN-kode 19021100
- tørstofindholdet i frisk pasta som omhandlet i artikel 3, stk. 3, litra a)
- arten af de basisprodukter, der faktisk er anvendt til fremstillingen af D-glucitol (sorbitol) henhørende under KN-kode 290544 og 3824 60, samt eventuelt de dele D-glucitol (sorbitol), der er fremstillet af henholdsvis stivelsesholdige stoffer og saccharose
- de mængder casein, som udføres i form af varer henhørende under KN-kode 35019090
- indbrygningsgraden af øl fremstillet af malt henhørende under KN-kode 22029010
- de mængder umaltet byg, som myndighederne har accepteret.
Varebeskrivelsen i udførselsangivelsen og restitutionsansøgningen for de varer, som er omhandlet i bilag C, skal være i overensstemmelse med nomenklaturen i nævnte bilag.
5. Foretages der en analyse af en vare med henblik på anvendelse af denne artikel, anvendes de analysemetoder, som er anført i Kommissionens forordning (EØF) nr. 4056/87(29), eller hvis dette ikke er muligt, de analysemetoder, der benyttes ved tarifering i den fælles toldtarif af en lignende vare, der indføres til Den Europæiske Union.
6. Det dokument, der attesterer den nævnte udførsel, skal indeholde angivelse af både mængderne af de udførte varer og af mængderne af de i stk. 1, første afsnit, omhandlede produkter eller en henvisning til den sammensætning, der er fastsat i henhold til artikel 3, stk. 2, tredje afsnit. Anvendes stk. 2, andet afsnit, erstattes sidstnævnte oplysning dog med en oplysning om mængderne af de basisprodukter, der er anført i kolonne 4 i bilag D, og som svarer til de oplysninger, der fremgår af analysen af den udførte vare.
7. Ved anvendelse af stk. 1 og 2 underretter hver medlemsstat Kommissionen om de kontrolforanstaltninger, der anvendes på dens område for de forskellige typer udførte varer. Kommissionen underretter de øvrige medlemsstater herom.
8. For udførsler, der foretages i perioden 1.-15. oktober hvert år, kan betalingen af restitutioner ikke finde sted inden den 16. oktober.
Artikel 17
1. I henhold til artikel 16 skal ansøgeren for varer henhørende under KN-kode 04052010, 0405 20 30, 1806 90 60 til 1806 90 90, 1901 og 2106 90 98, der har et højt indhold af mejeriprodukter henhørende under KN-kode 04021019, 0402 21 19, 0405 00 og 0406, i det følgende benævnt "mejeriprodukter", også afgive erklæring om:
a) at ingen mængde mejeriprodukter er indført fra tredjelande under en særlig ordning med nedsat toldsats
eller
b) hvilke mængder mejeriprodukter der er indført fra tredjelande under en særlig ordning med nedsat toldsats.
2. Ved anvendelse af stk. 1 forstås ved "højt indhold", at der er anvendt mindst 51 kg mejeriprodukter pr. 100 kg varer, der udføres.
3. Indgives der ansøgning for mængder, der skal fastlægges i henhold til artikel 3, stk. 2, tredje afsnit, kan myndighederne acceptere en attest fra ansøgeren om, at de anvendte mængder mejeriprodukter på indførselstidspunktet ikke har været omfattet af særlige ordninger med nedsat toldsats.
4. En erklæring efter stk. 1 eller en attest efter stk. 3 kan accepteres af myndighederne, hvis det godtgøres, at den pris, der er betalt for det mejeriprodukt, der er indarbejdet i de udførte varer, er lig med eller stort set svarer til prisen for et tilsvarende produkt på EF-markedet. Ved sammenligningen af priserne tages der hensyn til, hvornår mejeriproduktet blev købt.
5. Er der ved fremstillingen anvendt mængder, som har været omfattet af en særlig ordning med nedsat toldsats, beregnes restitutionen efter artikel 17 i Rådets forordning (EF) nr. 1255/1999.
Artikel 18
Den i artikel 1, stk. 1, omhandlede restitution ydes ikke for varer, der er overgået til fri omsætning i henhold til traktatens artikel 24, og som genudføres.
Restitution ydes heller ikke for nævnte varer, når de udføres efter yderligere forarbejdning eller er indarbejdet i andre varer.
Artikel 19
Kommissionen vedtager de tilpasninger af nærværende forordning, som bliver nødvendige som følge af ændringer i den kombinerede nomenklatur, og de tilpasninger af bilag B, som viser sig nødvendige for at opretholde overensstemmelsen med de respektive bilag til de forordninger, der er nævnt i artikel 1, stk. 1.
Artikel 20
Indtil den 31. december 2000 kan den blanket, der er knyttet til bilag F i forordning (EF) nr. 1222/94 sammen med bestemmelserne herom i bilag F til samme forordning, fortsat benyttes i stedet for bilag F i nærværende forordning, forudsat at dette er aftalt med myndighederne.
Artikel 21
Forordning (EF) nr. 1222/94 ophæves.
Henvisninger til den ophævede forordning anses som henvisninger til nærværende forordning og skal læses i overensstemmelse med sammenligningstabellen i bilag G.
Artikel 22
Denne forordning træder i kraft dagen efter offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 13. juli 2000.
Komission asetus (EY) N:o 1520/2000,
annettu 13 päivänä heinäkuuta 2000,
tiettyjen perustamissopimuksen liitteeseen I kuulumattomina tavaroina vietävien maataloustuotteiden vientituen myöntämisjärjestelmän soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä ja tuen määrän vahvistamisperusteista
EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,
ottaa huomioon tiettyihin maataloustuotteiden valmistuksessa tuotettuihin tavaroihin sovellettavasta kauppajärjestelmästä 6 päivänä joulukuuta 1993 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 3448/93(1) ja erityisesti sen 8 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan,
sekä katsoo seuraavaa:
(1) Komission asetuksessa (EY) N:o 1222/94(2), annettu 30 päivänä toukokuuta 1994, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 701/2000(3), vahvistetaan perustamissopimuksen liitteeseen I kuulumattomina tavaroina vietäviä tiettyjä maataloustuotteita koskevat yhteiset säännöt vientituen myöntämisjärjestelmän soveltamisesta sekä tuen määrän vahvistamisperusteet. Koska tämä asetus on muutettu viisitoista kertaa, olisi selvyyden vuoksi laadittava uudelleen asetus (EY) N:o 1222/94 nyt, kun siihen on tehtävä uusia muutoksia.
(2) Munien, viljan, riisin, maidon ja maitotuotteiden sekä sokerin yhteisestä markkinajärjestelystä annetuissa asetuksissa säädetään, että kyseisiä maataloustuotteita olisi voitava viedä tiettyinä perustamissopimuksen liitteeseen I kuulumattomina jalostettuina tavaroina maailmanmarkkinahinnoin tai maailmanmarkkinoiden hintanoteerausten mukaisesti ja että tämän mahdollistamiseksi näiden noteerausten ja hintojen sekä Euroopan unionin hintojen välinen ero voidaan kattaa vientituella.
(3) Neuvoston asetuksessa (EY) N:o 800/1999(4) vahvistetaan perustamissopimuksen liitteeseen I kuulumattomina tavaroina vietävien tiettyjen maataloustuotteiden osalta yleiset säännöt vientituen myöntämisestä ja tuen määrän vahvistamisperusteet. Tämän järjestelmän soveltamista liitteeseen I kuulumattomiin tavaroihin olisi kuitenkin täsmennettävä.
(4) Maailman kauppajärjestön perustamisesta tehdyn sopimuksen liitteenä olevan maataloussopimuksen 11 artiklassa määrätään, että perustamissopimuksen liitteeseen I kuulumattomiin tavaroihin sisältyville maataloustuotteille myönnettävä vientituki ei saa olla suurempi kuin kyseisille tuotteille niitä sellaisenaan vietäessä maksettava tuki. Tämä on syytä ottaa huomioon vientituen määrän ja rinnastussääntöjen vahvistamisessa.
(5) Perunatärkkelys rinnastetaan maissitärkkelykseen. Olisi kuitenkin voitava vahvistaa erillinen tuen määrä perunatärkkelykselle markkinatilanteissa, joissa sen hinta on selvästi maissitärkkelyksen hintaa alhaisempi.
(6) Kyseiset tavarat voidaan saada joko suoraan perustuotteista tai perustuotteita jalostamalla saaduista tuotteista taikka tuotteista, jotka voidaan rinnastaa jompaankumpaan näistä ryhmistä. Olisi annettava kullekin näistä tapauksista yksityiskohtaiset säännöt vientituen määrän vahvistamisesta.
(7) Säännöllisen viennin kohteena on useita tavaroita, joita tietty yritys valmistaa tarkoin määritellyin teknisin edellytyksin ja joiden ominaisuudet ja laatu ovat muuttumattomat. Raskaiden vientimuodollisuuksien välttämiseksi kyseisten tavaroiden osalta olisi suosittava yksinkertaistettua menettelyä, jossa valmistaja ilmoittaa toimivaltaisille viranomaisille tarvittavina pitämänsä tiedot näiden tavaroiden valmistusedellytyksistä.
(8) Useimpien vientitavaroiden sisältämien maataloustuotteiden määrä vaihtelee. Sen vuoksi tuen määrä olisi vahvistettava vientitavaroiden valmistuksessa todellisuudessa käytettyjen kyseisten tuotteiden määrien perusteella. Eräiden sellaisten tavaroiden osalta, joiden koostumus on yksinkertainen ja suhteellisen muuttumaton, olisi kuitenkin hallinnollisen yksinkertaistamisen vuoksi säädettävä tuen määrien vahvistamisesta maataloustuotteiden kiinteästi vahvistettujen määrien perusteella. Näiden määrien rekisteröinnin osalta olisi säädettävä rekisteröinnin vahvistamisesta vuosittain, jotta vähennetään riskejä, jotka voivat aiheutua kyseisen tavaran valmistuksessa käytettyjen tuotteiden määrien muutosten ilmoittamatta jättämisestä.
(9) On syytä säätää, että jos ei voida todistaa, että vientitavaralle ei ole myönnetty neuvoston asetusten (ETY) N:o 1766/92 ja (ETY) N:o 1418/76 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä vilja- ja riisialan tuotantotukien osalta 30 päivänä kesäkuuta 1993 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 1722/93(5), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 87/1999(6), tai tiettyjen kemianteollisuudessa käytettävien sokerialan tuotteiden tuotantotukeen sovellettavista yleisistä säännöistä 25 päivänä maaliskuuta 1986 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1010/86(7), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna komission asetuksella (EY) N:o 2074/98(8), mukaista tuotantotukea, vientituen määrästä vähennetään vienti-ilmoituksen vastaanottamispäivänä sovellettava mainitun tuotantotuen määrä. Ainoastaan tällä tavoin voidaan välttää kaikki petosten riskit.
(10) Maataloustuotteiden vientituen maksamisesta ennakolta 4 päivänä maaliskuuta 1980 annetussa neuvoston asetuksessa (ETY) N:o 565/80(9), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (ETY) N:o 2026/83(10), ja maataloustuotteiden vientitukijärjestelmän soveltamista koskevista yhteisistä yksityiskohtaisista säännöistä 15 päivänä huhtikuuta 1999 annetussa komission asetuksessa (EY) N:o 800/1999(11) vahvistetaan ennakolta maksettavaa vientitukea koskeva järjestelmä, joka on otettava huomioon vientitukea mukautettaessa.
(11) On tärkeää antaa säännöksiä sen takaamiseksi, että yhteisö noudattaa tarkasti sitoumuksiaan. Lisäksi olisi varmistettava, etteivät tällaiset säännökset kuitenkaan ole toimijoille sen rajoittavampia kuin on tarpeen.
(12) Perustamissopimuksen 300 artiklan mukaisesti tehdyissä sopimuksissa rajoitetaan varainhoitovuoden aikana myönnettyjen tukien määrää. Perustamissopimuksen liitteeseen I kuulumattomien tavaroiden vienti pitäisi pystyä toteuttamaan ennalta tunnetuin edellytyksin. Olisi erityisen tärkeää pystyä saamaan varmuus siitä, että mainituille tavaroille voidaan myöntää vientitukea, joka on yhdenmukainen yhteisölle mainituissa sopimuksissa määrättyjen sitoumusten kanssa, tai jos tämä ei ole mahdollista, että yhteisölle ainakin ilmoitettaisiin tällaisesta tuesta etukäteen. Lisäksi näiden todistusten antamisella voidaan varmistaa tukihakemusten seuranta ja taata todistusten haltijoille tuen saaminen siihen määrään asti, jolle todistus on annettu, edellyttäen että haltijat noudattavat muita yhteisön sääntelyn mukaisia vientitukia koskevia edellytyksiä.
(13) Nämä sopimukset koskevat kaikkia perustamissopimuksen liitteeseen I kuulumattomina tavaroina vietäviä maataloustuotteita. Kyseisiin tuotteisiin kuuluvat tietyt asetuksen (ETY) N:o 1766/92(12) 13 artiklan 5 kohdassa tarkoitetut alkoholijuomina vietävät viljat.
(14) Näistä viljoista annetaan eräitä yksityiskohtaisia soveltamista koskevia sääntöjä asetuksessa (ETY) N:o 2825/93(13), sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella (EY) N:o 3098/94(14). Yhteisiä sääntöjä olisi sovellettava kaikkien perustamissopimuksen liitteeseen I kuulumattomina tavaroina vietävien maataloustuotteiden vientitukien myöntämiseen. Todistushakemukset uhkaavat ylittää selvästi jaettavissa olevan kokonaismäärän. Sen vuoksi vuosi olisi jaettava jaksoihin, jotta varainhoitovuoden lopussa tuotteita vievillä toimijoilla olisi samanlaiset mahdollisuudet saada todistuksia kuin vuoden alussa vievillä toimijoilla. Olisi myös säädettävä kaikkiin haettuihin määriin sovellettavan vähennyskertoimen vahvistamisesta tarvittaessa.
(15) Siltä osin kuin maataloustuotteiden vakuusjärjestelmän soveltamista koskevien yhteisten yksityiskohtaisten sääntöjen vahvistamisesta 22 päivänä heinäkuuta 1985 annettu komission asetus (ETY) N:o 2220/85(15), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna 9 päivänä syyskuuta 1999 annetulla asetuksella (EY) N:o 1932/1999(16), koskee todistuksia, todistukseen liittyvän vakuuden vapauttamista koskevat edellytykset olisi täsmennettävä.
(16) Tietyntyyppisiin vientitoimiin myönnettäviin tukiin ei sovelleta unionin kansainvälisistä sitoumuksista johtuvia rajoituksia. Nämä toimet olisi vapautettava velvollisuudesta esittää tukitodistus.
(17) Suurin osa viejistä saa tukea alle 50000 euroa vuodessa. Tällaisen viennin kokonaismäärä muodostaa hyvin pienen osan tavaroina vietäville maataloustuotteille myönnettävän vientituen määristä. Tällainen vienti olisi voitava vapauttaa todistuksen esittämisestä.
(18) Tietyt viejät osallistuvat tavaroita tuovien kolmansien maiden avaamiin tarjouskilpailuihin. Mikäli kyseiset viejät eivät voita tarjouskilpailua, niiden on voitava seuraamuksetta vähentää todistuksessaan mainitusta määrästä tarjousta varten varattu määrä.
(19) Tukitodistusten tarkoitus on varmistaa yhteisön Maailman kauppajärjestössä antamien sitoumusten noudattaminen ja samalla mahdollistaa ennalta vahvistettu vientituki, joka voidaan myöntää kolmansiin maihin vietävien tavaroiden valmistuksessa käytettäville maataloustuotteille. Tämä tarkoitus eroaa jossakin määrin sellaisinaan vietäville, WTO:ssa annettujen sitoumusten, myös määrällisten rajoitusten, alaisille perustuotteille annettavien vientitodistusten tavoitteista. Sen vuoksi olisi täsmennettävä, mitä sääntöjä maataloustuotteiden tuonti-, vienti- ja ennakkovahvistustodistusten järjestelmän soveltamista koskevista yhteisistä yksityiskohtaisista säännöistä annetussa asetuksessa (EY) N:o 1291/2000(17) vahvistetuista voimassa olevista maatalouden alan todistuksiin sovellettavista yleisistä säännöksistä olisi sovellettava vientitukiin.
(20) Tietyille perustamissopimuksen liitteeseen I kuulumattomina tavaroina vietäville maataloustuotteille yhden varainhoitovuoden aikana mahdollisesti myönnettävän tuen määrien hallinnoimiseksi tuki olisi ehkä vahvistettava eri suuruiseksi riippuen siitä, onko tuen määrä vahvistettu ennalta yhteisön markkinoiden ja maailmanmarkkinoiden kehityksen perusteella.
(21) Olisi säädettävä valvontajärjestelmästä, joka perustuu siihen, että viejä ilmoittaa kunkin vientitapahtuman yhteydessä vientitavaroiden valmistuksessa käytettyjen tuotteiden määrät toimivaltaiselle viranomaiselle. Toimivaltaisten viranomaisten tehtävä on toteuttaa kaikki tarpeellisina pitämänsä toimenpiteet tämän ilmoituksen paikkansapitävyyden tarkistamiseksi.
(22) Sen jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen suostumuksella, jossa tuotanto tapahtuu, olisi voitava tehdä yksinkertaistettu ilmoitus valmistuksessa käytettyjen tuotteiden kokonaismääristä, jos mainittujen viranomaisten käytettävissä on asianomaisten toimijoiden keräämät yksityiskohtaiset tiedot valmistuksessa käytetyistä tuotteista.
(23) Tavaroiden viejä, varsinkaan jos hän ei ole niiden valmistaja, ei voi aina tietää täsmällisesti valmistuksessa käytettyjen maataloustuotteiden määriä, joille hän voi hakea vientitukea. Tämän vuoksi viejällä ei aina ole mahdollisuutta ilmoittaa näitä määriä. Sen vuoksi olisi säädettävä vaihtoehtoisesta tavaroiden kemialliseen määritykseen perustuvasta tuen laskemisjärjestelmästä, jota asianomainen voi pyytää sovellettavaksi tiettyjen tavaroiden osalta tätä tarkoitusta varten laaditun vastaavuustaulukon mukaisesti. Sovellettaessa tätä laskentajärjestelmää tiettyihin komission asetuksen (ETY) N:o 1722/93 liitteessä tarkoitettuihin tavaroihin niiden valmistuksessa käytetyn tärkkelyksen alkuperää ei tunneta. Tälle tärkkelykselle on voitu myöntää tuotantotukea, minkä vuoksi näille tavaroille ei voi myöntää tärkkelyksen vientitukea.
(24) Vienti-ilmoituksen tarkastamisesta vastaavilla toimivaltaisilla viranomaisilla ei välttämättä ole käytössään riittäviä tietoja valmistuksessa käytettyjä määriä koskevan ilmoituksen hyväksymiseksi, vaikka se perustuisi kemialliseen määritykseen. Tällainen tilanne uhkaa erityisesti silloin, kun vientitavarat on valmistettu muussa kuin viejäjäsenvaltiossa. Sen vuoksi jäsenvaltion, josta tavarat viedään, toimivaltaisten viranomaisten olisi tarvittaessa voitava saada suoraan muiden jäsenvaltioiden toimivaltaisilta viranomaisilta kaikki näiden käytettävissä olevat kyseisten tavaroiden valmistusta koskevat tiedot.
(25) Voin myynnistä alennettuun hintaan sekä konditoriatuotteiden, jäätelöiden ja muiden elintarvikkeiden valmistukseen tarkoitetulle kermalle, voille ja voiöljylle myönnettävästä tuesta 15 päivänä joulukuuta 1997 annetussa komission asetuksessa (EY) N:o 2571/97(18) sallitaan voin ja kerman toimittaminen alennettuun hintaan tiettyjä tavaroita valmistavalle teollisuudelle. Tämä olisi otettava huomioon niiden tavaroiden osalta, joille myönnetään kemiallisen määrityksen perusteella vahvistettua tukea.
(26) On suositeltavaa varmistaa perustamissopimuksen liitteeseen I kuulumattomien tuotteiden vientitukien myöntämistä koskevien säännösten yhdenmukainen soveltaminen Euroopan unionissa. Tätä varten jokaisen jäsenvaltion olisi ilmoitettava komission välityksellä muille jäsenvaltioille sen alueella käytössä olevista erilaisten vientitavaroiden valvontakeinoista.
(27) Maito- ja maitotuotealan yhteisestä markkinajärjestelystä 17 päivänä toukokuuta 1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1255/1999(19) 31 artiklan 10, 11 ja 12 kohdassa vahvistetaan edellytykset, jotka on täytettävä ennen kuin vientitukea voidaan myöntää tietyille perustamissopimuksen liitteeseen I kuulumattomina tavaroina jälleenvientiä varten tuoduille maitotuotteille.
(28) Olisi otettava huomioon niiden maitotuotteiden määrien lisääntyminen, jotka on tuotu eräiden kolmansien maiden kanssa tehtyjen sopimusten mukaisesti alennetuin tariffein, sekä mahdollisuus myöntää alennettua tariffia korkeampaa vientitukea.
(29) Yhteisestä markkinajärjestelystä annettujen asetusten vientituen myöntämistä koskevien säännösten moitteettoman soveltamisen varmistamiseksi kyseistä tukea ei tulisi myöntää kolmansista maista tuleville tuotteille, joita käytetään sellaisten tavaroiden valmistuksessa, jotka jälleenviedään sen jälkeen, kun ne on luovutettu vapaaseen liikkeeseen unionissa.
(30) Olisi vahvistettava tiettyihin jalostettuihin maataloustuotteisiin niiden tuen määrittämiseksi sovellettavat kertoimet sekä säädettävä kyseisille valmistuksessa käytetyille tuotteille 100 kilogrammaa kohden myönnettävien tuen määrien julkaisemisesta.
(31) Liitteeseen I kuulumattomien jalostettujen maataloustuotteiden kaupan horisontaalisia kysymyksiä käsittelevä hallintokomitea ei ole antanut lausuntoa puheenjohtajansa asettamassa määräajassa,
ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN:
1 artikla
1. Tässä asetuksessa vahvistetaan liitteessä A mainittujen perustuotteiden (jäljempänä "perustuotteet"), niistä saatavien jalosteiden tai 3 kohdan säännösten mukaisesti jompaankumpaan ryhmään rinnastettavien tuotteiden vientituen myöntämisjärjestelmän soveltamista koskevista yhteisistä yksityiskohtaisista säännöistä, kun kyseisiä tuotteita viedään perustamissopimuksen liitteeseen I kuulumattomina tavaroina ja ne luetellaan tapauskohtaisesti:
- neuvoston asetuksen (EY) N:o 2771/75(20) liitteessä I,
- neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1766/92 liitteessä B,
- neuvoston asetuksen (EY) N:o 3072/95(21) liitteessä B,
- neuvoston asetuksen (EY) N:o 1255/1999(22) liitteessä II,
- neuvoston asetuksen (EY) N:o 2038/1999(23) liitteessä I,
Mainittuja tämän asetuksen liitteissä B ja C lueteltuja tavaroita nimitetään jäljempänä "tavaroiksi".
2. Tässä asetuksessa tarkoitetaan:
a) "budjettikaudella" jaksoa 1 päivästä lokakuuta seuraavan vuoden 30 päivään syyskuuta;
b) "todistuksella tai tukitodistuksella" 6-15 artiklan säännösten mukaisesti laadittua, kaikkialla unionissa voimassa olevaa todistusta, joka jäsenvaltioiden on annettava kaikille hakijoille riippumatta näiden sijoittautumispaikasta unionissa. Tukitodistuksella taataan vientituen maksaminen edellyttäen, että 16 artiklan edellytyksiä noudatetaan. Se voi sisältää vientituen ennakkovahvistuksen. Todistukset ovat voimassa ainoastaan saman budjettikauden aikana;
c) "sopimuksella" Uruguayn kierroksen monenvälisten kauppaneuvottelujen yhteydessä tehtyä maataloussopimusta;
d) "elintarvikeavulla" sopimuksen 10 artiklan 4 kohdan edellytykset täyttäviä elintarvikeaputoimia.
3. Tämän asetuksen soveltamiseksi:
a) CN-koodiin 1108 13 00 kuuluva perunatärkkelys, joka on saatu suoraan perunasta, lukuun ottamatta sivutuotteita, rinnastetaan maissin jalostuksesta saatavaan tuotteeseen;
b) CN-koodeihin 0404 10 48-0404 10 62 kuuluva tiivistämätön, myös jäädytetty hera rinnastetaan liitteessä A tarkoitettuun herajauheeseen (TJ 1);
c) - CN-koodeihin 0403 10 11, 0403 90 51 ja 0404 90 21 kuuluva maito ja maitotuotteet, tiivistämättömät, lisättyä sokeria tai muuta makeutusainetta sisältämättömät, myös jäädytetyt, joiden maitorasvapitoisuus on enintään 0,1 painoprosenttia,
ja
- CN-koodeihin 0403 10 11, 0403 90 11 ja 0404 90 21 kuuluva maito ja maitotuotteet, jauheena, rakeina tai muussa kiinteässä muodossa, lisättyä sokeria tai muuta makeutusainetta sisältämättömät, joiden maitorasvapitoisuus on enintään 1,5 painoprosenttia,
rinnastetaan liitteessä A tarkoitettuun rasvattomaan maitojauheeseen (TJ 2);
d) - CN-koodeihin 0403 10 11, 0403 10 13, 0403 90 51, 0403 90 53, 04049021 ja 0404 90 23 kuuluvat maito, kerma ja maitotuotteet, tiivistämättömät, lisättyä sokeria tai muuta makeutusainetta sisältämättömät, myös jäädytetyt, joiden maitorasvapitoisuus on enemmän kuin 0,1 painoprosenttia ja enintään 6 painoprosenttia,
ja
- CN-koodeihin 0403 10 11, 0403 10 13, 0403 10 19, 0403 90 13, 04039019, 0404 90 23 ja 0404 90 29 kuuluvat maito, kerma ja maitotuotteet, jauheena, rakeina tai muussa kiinteässä muodossa, lisättyä sokeria tai muuta makeutusainetta sisältämättömät, joiden maitorasvapitoisuus on enemmän kuin 1,5 ja vähemmän kuin 45 painoprosenttia,
rinnastetaan liitteessä A tarkoitettuun rasvaiseen maitojauheeseen (TJ 3);
e) - CN-koodeihin 0403 10 19, 0403 90 59, 0404 90 23 ja 0404 90 29 kuuluvat maito, kerma ja maitotuotteet, tiivistämättömät, lisättyä sokeria ja muuta makeutusainetta sisältämättömät, joiden maitorasvapitoisuus on enemmän kuin 6 painoprosenttia,
- CN-koodeihin 0403 10 19, 0403 90 19 ja 0404 90 29 kuuluvat maito, kerma ja maitotuotteet, jauheena, rakeina tai muussa kiinteässä muodossa, lisättyä sokeria tai muuta makeutusainetta sisältämättömät, joiden maitorasvapitoisuus on vähintään 45 painoprosenttia,
ja
- CN-koodeihin 0405 10, 0405 20 90, 0405 90 10 ja 0405 90 90 kuuluva voi ja muu maitorasva, joiden maitorasvapitoisuus on muu kuin 82 painoprosenttia mutta vähintään 62 painoprosenttia,
rinnastetaan liitteessä A tarkoitettuun voihin (TJ 6);
f) - CN-koodeihin 0403 10 11-0403 10 19, 0403 90 51-0403 90 59 ja 0404 90 21-0404 90 29 kuuluvat maito, kerma ja maitotuotteet, tiivistetyt, muussa muodossa kuin jauheena, rakeina tai muussa kiinteässä muodossa olevat, lisättyä sokeria tai muuta makeutusainetta sisältämättömät,
ja
- juusto
rinnastetaan:
i) liitteessä A tarkoitettuun rasvattomaan maitojauheeseen (TJ 2) rinnastettavan tuotteen kuiva-ainepitoisuuden rasvattoman osuuden osalta
ja
ii) liitteessä A tarkoitettuun voihin (TJ 6) rinnastettavan tuotteen maitorasvapitoisuuden osalta;
g) CN-koodiin 1006 20 kuuluva esikuorittu riisi rinnastetaan CN-koodeihin 10063061-1006 30 98 kuuluvaan kokonaan hiottuun riisiin;
h) - CN-koodiin 1701 11 90 tai 1701 12 90 kuuluva raakasokeri (ruoko- tai juurikassokeri), joka sisältää kuivana polarimetrisesti määritettynä vähintään 92 painoprosenttia sakkaroosia,
- CN-koodeihin 1701 91 00 ja 1701 99 90 kuuluvat sokerit,
- asetuksen (EY) N:o 2038/1999 1 artiklan 1 kohdan d alakohdassa tarkoitetut tuotteet, lukuun ottamatta asetuksen (ETY) N:o 1766/92 soveltamisalaan kuuluvista tuotteista osittain valmistettuja seoksia,
- asetuksen (EY) N:o 2038/1999 1 artiklan 1 kohdan f ja g alakohdassa tarkoitetut tuotteet, lukuun ottamatta asetuksen (ETY) N:o 1766/92 soveltamisalaan kuuluvista tuotteista osittain valmistettuja seoksia,
jotka ovat asetuksessa (EY) N:o 2038/1999 ja asetuksessa (EY) N:o 2135/95(24) säädettyjen edellytysten mukaisia, rinnastetaan CN-koodiin 17019910 kuuluvaan valkoiseen sokeriin, jotta niille voidaan myöntää vientitukea, kun niitä viedään sellaisenaan.
4. Asianomaisen pyynnöstä ja toimivaltaisen viranomaisen kanssa sovitulla tavalla 3 kohdan d alakohdassa tarkoitetut tuotteet kuitenkin rinnastetaan:
i) liitteessä A tarkoitettuun rasvattomaan maitojauheeseen (TJ 2) rinnastettavan tuotteen kuiva-ainepitoisuuden rasvattoman osuuden osalta
ja
ii) liitteessä A tarkoitettuun voihin (TJ 6) rinnastettavan tuotteen maitorasvapitoisuuden osalta.
2 artikla
Kunkin samana tavarana vietävän perustuotteen 3 artiklan säännösten mukaisesti määritetylle määrälle myönnettävän tuen määrä saadaan kertomalla tämä tuotemäärä sillä kyseisen perustuotteen tuen määrällä, joka on laskettu painoyksikköä kohden 4 artiklan mukaisesti.
Kuitenkin CN-koodeihin 2905 44 ja 382460 kuuluvien D-glusitolin (sorbitolin) seosten osalta, jos asianomainen ei 16 artiklan 1 kohdassa tarkoitetussa ilmoituksessa anna mainitun artiklan 4 kohdan neljännessä luetelmakohdassa säädettyjä tietoja tai ei toimita tyydyttäviä asiakirjoja ilmoituksensa vahvistukseksi, näiden seosten tuen määrä on sama kuin sen kyseisen perustuotteen tuen määrä, johon sovelletaan alinta tuen määrää.
Kun 4 artiklan 3 kohdan säännösten mukaisesti samaan perustuotteeseen voidaan soveltaa erisuuruisia tuen määriä, erityinen määrä on laskettava kunkin sellaisen perustuotteen määrän osalta, johon sovelletaan erillistä tuen määrää.
Kun tavaraa on käytetty vientitavaran valmistuksessa, jokaisen valmistuksessa käytetyn perustuotteen, niistä saatujen jalosteiden tai 1 artiklan 3 kohdan säännösten mukaisesti jommankumman ryhmän tuotteisiin rinnastettavien tuotteiden tuen määrän laskemisessa käytetään sitä määrää, jota sovelletaan sellaisenaan vietävään ensimmäiseen tavaraan.
3 artikla
1. Liitteessä B lueteltujen tavaroiden osalta, jollei viitata liitteeseen C tai sovelleta 16 artiklan 3 kohdan toista alakohtaa, tuen määrän laskemiseksi huomioon otettava kunkin perustuotteen määrä määritetään seuraavasti:
a) perustuotetta tai siihen rinnastettavaa tuotetta sellaisenaan käytettäessä tämä määrä on vientitavaran valmistuksessa tosiasiallisesti käytetty määrä seuraavien muuntokertoimien mukaisesti:
- 100 kilogrammaa 1 ryhmän johtotuotteeseen 1 artiklan 3 kohdan b alakohdan nojalla rinnastettua heraa vastaa 6,06 kilogrammaa tätä johtotuotetta,
- 100 kilogrammaa 2 ryhmän johtotuotteeseen 1 artiklan 3 kohdan c alakohdan ensimmäisen luetelmakohdan nojalla rinnastettuja maitotuotteita vastaa 9,1 kilogrammaa tätä johtotuotetta,
- 100 kilogrammaa 2 ryhmän johtotuotteeseen 1 artiklan 3 kohdan f alakohdan ensimmäisen luetelmakohdan tai 4 kohdan i alakohdan nojalla rinnastettuja maitotuotteita niiden rasvattoman osuuden osalta vastaa 1,01 kilogrammaa tätä johtotuotetta kyseisen maitotuotteen sisältämän rasvattoman kuiva-aineen yhtä painoprosenttia kohden,
- 100 kilogrammaa 2 ryhmän johtotuotteeseen 1 artiklan 3 kohdan f alakohdan toisen luetelmakohdan nojalla rinnastettua juustoa sen rasvattoman osuuden osalta vastaa 0,8 kilogrammaa tätä johtotuotetta juuston sisältämän rasvattoman kuiva-aineen yhtä painoprosenttia kohden,
- 100 kilogrammaa yhtä 3 ryhmän johtotuotteeseen 1 artiklan 3 kohdan d alakohdan nojalla rinnastetuista maitotuotteista, jonka maitorasvapitoisuus on enintään 27 prosenttia kuiva-aineesta, vastaa 3,85 kilogrammaa tätä johtotuotetta kyseisen tuotteen sisältämän rasvan yhtä painoprosenttia kohden.
Kuitenkin asianomaisen pyynnöstä 100 kilogrammaa 3 ryhmän johtotuotteeseen 1 artiklan 3 kohdan d alakohdan ensimmäisen luetelmakohdan nojalla rinnastettua nestemäistä maitoa maitorasvan painopitoisuuden ollessa 3,2 prosenttia vastaa 3,85 kilogrammaa tätä johtotuotetta kyseisen tuotteen sisältämän maitorasvan yhtä painoprosenttia kohden,
- 100 kilogrammaa kuiva-ainetta yhdessä 3 ryhmän johtotuotteeseen 1 artiklan 3 kohdan d alakohdan nojalla rinnastetussa maitotuotteessa, jonka maitorasvapitoisuus on yli 27 painoprosenttia kuiva-aineesta, vastaa 100 kilogrammaa tätä johtotuotetta.
Kuitenkin asianomaisen pyynnöstä 100 kilogrammaa 3 ryhmän johtotuotteeseen 1 artiklan 3 kohdan d alakohdan ensimmäisen luetelmakohdan nojalla rinnastettua nestemäistä maitoa, jonka maitorasvapitoisuus on suurempi kuin 3,2 prosenttia nestemäisestä maidosta, vastaa 12,32 kilogrammaa tätä johtotuotetta,
- 100 kilogrammaa yhtä 6 ryhmän johtotuotteeseen 1 artiklan 3 kohdan e alakohdan nojalla rinnastetuista maitotuotteista vastaa 1,22 kilogrammaa tätä johtotuotetta kyseisen maitotuotteen sisältämän maitorasvan yhtä painoprosenttia kohden,
- 100 kilogrammaa yhtä 6 ryhmän johtotuotteeseen 1 artiklan 3 kohdan f alakohdan ensimmäisen luetelmakohdan tai 4 kohdan ii alakohdan nojalla rinnastetuista maitotuotteista sen rasvaisen osuuden osalta vastaa 1,22 kilogrammaa tätä johtotuotetta kyseisen maitotuotteen sisältämän maitorasvan yhtä painoprosenttia kohden,
- 100 kilogrammaa 6 ryhmän johtotuotteeseen 1 artiklan 3 kohdan f alakohdan toisen luetelmakohdan nojalla rinnastettua juustoa sen rasvaisen osuuden osalta vastaa 0,8 kilogrammaa tätä johtotuotetta juuston sisältämän maitorasvan yhtä painoprosenttia kohden.
- 100 kilogrammaa 1 artiklan 3 kohdan g alakohdassa tarkoitettua keskipitkä- tai pitkäjyväistä esikuorittua riisiä vastaa 77,5 kilogrammaa pitkäjyväistä kokonaan hiottua riisiä,
- 100 kilogrammaa 1 artiklan 3 kohdan g alakohdassa tarkoitettua keskipitkä- tai pitkäjyväistä esikuorittua riisiä vastaa 69 kilogrammaa pitkäjyväistä kokonaan hiottua riisiä,
- 100 kilogrammaa 1 artiklan 3 kohdan h alakohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa tarkoitettua raakasokeria vastaa 92 kilogrammaa valkoista sokeria,
- 100 kilogrammaa 1 artiklan 3 kohdan h alakohdan toisessa luetelmakohdassa tarkoitettua sokeria vastaa 1 kilogramma valkoista sokeria sakkaroosin painoprosenttia kohden,
- 100 kilogrammaa 1 artiklan 3 kohdan h alakohdan kolmannessa luetelmakohdassa tarkoitettua tuotetta, joka on asetuksen (EY) N:o 2135/95 vaatimusten mukaista, vastaa 1 kilogramma valkoista sokeria sakkaroosin painoprosenttia kohden (johon lisätään tarpeen mukaan muiden sokerien pitoisuus laskettuna sakkaroosina), joka määritetään edellä mainitun 3 artiklan mukaisesti,
- 100 kilogrammaa 1 artiklan 3 kohdan h alakohdan neljännessä luetelmakohdassa tarkoitetun isoglukoosin tai isoglukoosisiirapin kuiva-ainetta [joka määritetään asetuksen (EY) N:o 2135/95 5 artiklan mukaisesti], joka on asetuksen (EY) N:o 2135/95 5 artiklan vaatimusten mukaista, vastaa 100 kilogrammaa valkoista sokeria,
b) käytettäessä asetuksen (ETY) N:o 1766/92 1 artiklaan tai asetuksen (EY) N:o 3072/95 1 artiklaan kuuluvaa tuotetta, joka on:
- jalostettu perustuotteesta tai mainittuun perustuotteeseen rinnastetusta tuotteesta,
- rinnastettu perustuotteesta jalostettuun tuotteeseen, tai
- saatu jalostamalla perustuotteesta jalostettuun tuotteeseen rinnastettavaa tuotetta,
tämä määrä on sama määrä kuin vientitavaran valmistuksessa tosiasiallisesti käytetty määrä, muunnettuna perustuotteen määräksi liitteessä E tarkoitettuja kertoimia soveltamalla.
CN-koodiin 2208 kuuluvien alkoholijuomien sisältämän viljapohjaisen alkoholin osalta tämä määrä on kuitenkin 3,4 kilogrammaa ohraa viljapohjaisen alkoholin tilavuusprosenttia kohden jokaista vietävää alkoholijuomahehtolitraa kohden;
c) käytettäessä:
- joko perustamissopimuksen liitteeseen I kuulumatonta a tai b alakohdassa tarkoitetusta tuotteesta jalostettua tuotetta, tai
- a ja/tai b alakohdassa tarkoitettuja tuotteita ja/tai ensimmäisessä luetelmakohdassa tarkoitettuja tuotteita jalostamalla ja/tai sekoittamalla saatua tuotetta,
tämä määrä, joka on määritettävä vientitavaran valmistuksessa tosiasiallisesti käytetyn mainitun tuotteen määrän suhteen, vastaa kunkin kyseisen perustuotteen osalta, ja jollei 3 kohdasta muuta johdu, toimivaltaisten viranomaisten 16 artiklan 1 kohdan mukaisesti hyväksymää määrää. Tämän määrän laskemiseksi sovelletaan tarvittaessa a alakohdassa tarkoitettuja muuntokertoimia sekä b alakohdassa tarkoitettuja erityisiä laskentasääntöjä, vastaavuussuhteita tai kertoimia.
CN-koodiin 2208 kuuluvien alkoholijuomien sisältämän viljapohjaisen alkoholin osalta tämä määrä on kuitenkin 3,4 kilogrammaa ohraa viljapohjaisen alkoholin tilavuusprosenttia kohden jokaista vietävää alkoholijuomahehtolitraa kohden.
2. Edellä olevan 1 kohdan soveltamiseksi tosiasiallisesti käytettyinä pidetään tuotteita, joita on sellaisenaan käytetty vientitavaran valmistuksessa. Jos perustuote jalostetaan tämän tavaran jossain valmistusvaiheessa toiseksi perustuotteeksi, joka on jalostetumpi ja jota käytetään myöhemmässä vaiheessa, ainoastaan tätä jälkimmäistä tuotetta pidetään tosiasiallisesti käytettynä.
Ensimmäisen alakohdan mukaiset tosiasiallisesti käytettyjen tuotteiden määrät on määritettävä jokaisen vientitavaran osalta.
Vietäessä säännöllisesti tarkoin määritellyissä teknisissä olosuhteissa valmistettuja ominaisuuksiltaan ja laadultaan muuttumattomia tavaroita nämä määrät voidaan toimivaltaisten viranomaisten suostumuksella määrittää joko mainittujen tavaroiden valmistusohjeen perusteella tai näiden tavaroiden tietyn määrän valmistuksessa määrättynä ajanjaksona käytettyjen tuotemäärien keskiarvon perusteella. Näin määritetyt tuotemäärät on otettava huomioon, kunnes kyseisten tavaroiden valmistusolosuhteet muuttuvat.
Määritetyt tuotemäärät on vahvistettava vähintään kerran vuodessa, jollei toimivaltainen viranomainen anna virallista lupaa menetellä toisin.
Tosiasiallisesti käytettyjen määrien määrittämiseksi on otettava huomioon komission asetuksen (ETY) N:o 3615/92(25) säännökset.
3. Liitteessä C lueteltujen tavaroiden osalta tuen määrän laskemiseksi huomioon otettava tuotemäärä on mainitussa liitteessä tavarakohtaisesti vahvistettu tuotemäärä.
Kuitenkin:
a) tuoreiden makaronivalmisteiden osalta liitteessä C mainittujen perustuotteiden määrä on alennettava samalle tasolle kuin kuivattujen makaronivalmisteiden määrä kertomalla mainittujen perustuotteiden määrä kuiva-aineen prosentuaalisella osuudella ja jakamalla se 88:lla;
b) kun kyseiset tavarat on osittain valmistettu sisäiseen jalostusmenettelyyn asetetuista tuotteista ja osittain perustamissopimuksen 23 artiklassa tarkoitettuja edellytyksiä vastaavista tuotteista, tämän jälkimmäisen tuoteryhmän osalta myönnettävän tuen laskemiseksi huomioon otettava perustuotteiden määrä on määritettävä 1 ja 2 kohdan mukaisesti.
4 artikla
1. Tuen määrä vahvistetaan kuukausittain 100:aa kilogrammaa perustuotetta kohden asetuksen (ETY) N:o 1766/92 13 artiklan 3 kohdassa ja 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen muiden asetusten vastaavissa artikloissa tarkoitetuin edellytyksin.
Sitä voidaan muuttaa asetuksen (ETY) N:o 1766/92 13 artiklan 3 kohdassa ja muiden 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen asetusten vastaavissa artikloissa määriteltyjen edellytysten mukaisesti.
Kuorellisiin, tuoreisiin tai säilöttyihin siipikarjan muniin, kuorettomiin muniin sekä ihmisravinnoksi soveltuviin tuoreisiin, kuivattuihin tai muulla tavoin säilöttyihin ja sokeria sisältämättömiin munankeltuaisiin sovellettavan tuen määrä on kuitenkin vahvistettava määräajaksi, joka on sama kuin näihin sellaisenaan vietäviin tuotteisiin sovellettavien tukien vahvistamisessa huomioon otettava määräaika.
2. Tuen määrää määritettäessä otetaan erityisesti huomioon:
a) toisaalta jalostusteollisuudelle aiheutuvien perustuotteiden keskimääräiset hankintakustannukset unionin markkinoilla ja toisaalta maailmanmarkkinoiden hinnat;
b) perustamissopimuksen liitteeseen I kuuluvien valmistusolosuhteiltaan keskenään verrattavissa olevien jalostettujen maataloustuotteiden vientiin sovellettavan tuen taso;
c) tarve varmistaa tasapuoliset kilpailuedellytykset yhteisön tuotteita käyttävän teollisuuden ja sisäiseen jalostusmenettelyyn asetettuja kolmansien maiden tuotteita käyttävän teollisuuden kesken;
d) kustannusten ja hintojen kehitys yhteisössä ja maailmanmarkkinoilla;
e) perustamissopimuksen 300 artiklan mukaisesti tehdyistä sopimuksista johtuvien rajoitusten noudattaminen.
CN-koodiin 1108 13 00 kuuluvan perunatärkkelyksen osalta tuen määrä vahvistetaan erikseen maissiekvivalenttina asetuksen (ETY) N:o 1766/92 23 artiklassa tarkoitetulla menettelyllä edellä lueteltuja perusteita soveltaen. Käytetyt määrät perunatärkkelystä muunnetaan maissiekvivalenteiksi 3 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaisesti.
3. Tuen määrän vahvistamiseksi on tarvittaessa otettava huomioon kaikissa jäsenvaltioissa perustuotteiden tai niihin rinnastettavien tuotteiden osalta sovellettava tuotantotuki, avustukset tai muut vaikutukseltaan vastaavat toimenpiteet kyseisen alan yhteisestä markkinajärjestelystä annetun asetuksen säännösten mukaisesti.
4. Viljaa lukuun ottamatta liitteessä B tarkoitettujen CN-koodiin 2208 kuuluvien alkoholijuomien sisältämän alkoholin valmistuksessa käytetyille tuotteille ei myönnetä tukea.
5. CN-koodiin 3505 10 50 kuuluvien tavaroiden vienti antaa ainoastaan mahdollisuuden tuen alentamiseen ottaen huomioon käytettyyn perustuotteeseen asetuksen (ETY) N:o 1722/93 mukaisesti sovellettavan tuotantotuen määrä, joka on ollut voimassa tavaroiden oletettuna valmistusajankohtana. Näin määritetty tuen määrä vahvistetaan 1 kohdan säännösten mukaisesti.
6. a) CN-koodiin 1108 11 00-1108 19 90 kuuluville tärkkelykselle ja perunatärkkelykselle tai asetuksen (ETY) N:o 1766/92 liitteessä A luetelluille näiden tärkkelysten jalosteille tukea myönnetään ainoastaan, jos näiden tuotteiden toimittaja esittää ilmoituksen, jossa todistetaan, että tuotteet on valmistettu suoraan viljasta, perunasta tai riisistä, lukuun ottamatta kaikenlaista sellaisten sivutuotteiden käyttöä, jotka on saatu muiden maataloustuotteiden tai tavaroiden valmistuksessa.
Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettu ilmoitus voi olla voimassa, kunnes se peruutetaan, saman tuottajan kaikkien toimitusten osalta; se tarkastetaan 16 artiklan 1 kohdan säännösten mukaisesti.
b) Jos maissitärkkelykseen 1 artiklan 3 kohdan a alakohdan mukaisesti rinnastettavan perunatärkkelyksen kuiva-ainepitoisuus on vähintään 80 prosenttia, tuen määrä on 1 kohdan mukaisesti vahvistettu määrä; jos kuiva-ainepitoisuus on vähemmän kuin 80 prosenttia, tuen määrä on sama kuin 1 kohdan mukaisesti vahvistettu tukimäärä kerrottuna kuiva-aineen tosiasiallisella prosentuaalisella osuudella ja jakamalla tulos 80:llä.
Jos kuiva-ainepitoisuus muiden tärkkelysten osalta on vähintään 87 prosenttia, tuen määrä on 1 kohdan mukaisesti vahvistettu määrä; jos kuiva-ainepitoisuus on vähemmän kuin 87 prosenttia, sovellettavan tuen määrä on sama kuin 1 kohdan mukaisesti vahvistettu tukimäärä kerrottuna kuiva-aineen tosiasiallisella prosentuaalisella osuudella ja jakamalla tulos 87:llä.
Jos CN-koodeihin 1702 30 59, 1702 30 99, 1702 40 90, 1702 90 50 tai 21069055 kuuluvan glukoosi- tai maltodekstriinisiirapin kuiva-ainepitoisuus on vähintään 78 prosenttia, tuen määrä on 1 kohdan mukaisesti vahvistettu määrä; jos näiden siirappien kuiva-ainepitoisuus on vähemmän kuin 78 prosenttia, sovellettavan tuen määrä on sama kuin 1 kohdan mukaisesti vahvistettu tukimäärä kerrottuna kuiva-aineen tosiasiallisella prosentuaalisella osuudella ja jakamalla tulos 78:lla.
c) Edellä olevan b alakohdan soveltamiseksi tärkkelysten kuiva-ainepitoisuus määritetään komission asetuksen (ETY) N:o 1908/84(26) liitteessä II tarkoitetulla menetelmällä; glukoosi- tai maltodekstriinisiirapin kuiva-ainepitoisuus määritetään neuvoston direktiivin (ETY) N:o 79/796/ETY(27) liitteessä II tarkoitetun menetelmän 2 mukaisesti tai minkä tahansa muun soveltuvan vastaavat takeet antavan määritysmenetelmän mukaisesti.
d) Jäljempänä 16 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua ilmoitusta antaessaan asianomaisen on ilmoitettava myös käytettyjen tärkkelysten tai glukoosi- tai maltodekstriinisiirapin kuiva-ainepitoisuus.
7. Tuki voi olla käyttötarkoituksen mukaisesti eri suuruinen, jos CN-koodiin 350110 kuuluvien kaseiinien, CN-koodiin 35019090 kuuluvien kaseinaattien tai CN-koodeihin 35021190 ja 3502 19 90 kuuluvan muna-albumiinin maailmankaupan tilanne tai tiettyjen markkinoiden erityisvaatimukset näiden tavaroiden osalta sitä edellyttävät.
8. CN-koodeihin 1902 11 00, 1902 19 ja 1902 40 10 kuuluvien tavaroiden osalta tuki voi olla käyttötarkoituksen mukaisesti eri suuruinen.
9. Tuki voi olla eri suuruinen sen mukaan, onko tuen määrä vahvistettu ennakolta 7 artiklan 2 kohdan säännösten mukaisesti.
5 artikla
1. Tuen määrä on tavaroiden vientipäivänä voimassa oleva tuen määrä.
2. Tuen määrään voidaan kuitenkin soveltaa ennakkovahvistusjärjestelmää.
Jos tuen määrän ennakkovahvistusjärjestelmää sovelletaan, ennakkovahvistushakemuksen jättöpäivänä voimassa olevaa määrää sovelletaan tukitodistuksen voimassaoloaikana kyseisen päivän jälkeen tapahtuvaan vientiin 9 artiklan 2 kohdan säännösten mukaisesti.
Edellisessä alakohdassa määriteltyjen edellytysten mukaisesti vahvistettu tuen määrä tarkistetaan samojen sääntöjen mukaan kuin sellaisenaan vietävien perustuotteiden ennakolta vahvistettavien tukien määrä soveltaen kuitenkin viljapohjaisiin jalostettuihin tuotteisiin liitteessä E vahvistettuja muuntokertoimia.
Edellistä alakohtaa ei sovelleta viimeistään 24 päivänä maaliskuuta 2000 jätettyihin ennakkovahvistushakemuksiin.
6 artikla
1. Tuen myöntäminen 16 artiklan edellytysten mukaisten maataloustuotteiden viennille sekä asetuksen (ETY) N:o 2825/93 4 artiklassa tarkoitettujen alkoholijuomien valmistusta varten valvontaan asetettujen viljojen viennille edellyttää 7 artiklassa säädettyjen edellytysten mukaisesti annetun tukitodistuksen esittämistä 1 päivästä maaliskuuta 2000.
Edellistä alakohtaa ei sovelleta sopimuksen 10 artiklan 4 kohdan mukaisen kansainvälisen elintarvikeaputoimen yhteydessä tapahtuvaan vientiin, asetuksen (EY) N:o 800/1999 4 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan kolmannessa luetelmakohdassa, 36, 40, 44 ja 45 artiklassa sekä 46 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuihin toimituksiin eikä 14 artiklassa tarkoitettuun vientiin.
2. Edellä 5 artiklan 2 kohdassa säädetyn tuen määrän ennakkovahvistusjärjestelmän mukaisen vientituen myöntäminen edellyttää tuen määrän ennakkovahvistuksen sisältävän tukitodistuksen esittämistä.
3. Tukitodistusta ei voi siirtää. Sen käyttää todistuksen haltija.
4. Jos asianomainen ei aio harjoittaa vientiä muiden jäsenvaltioiden kautta kuin sen, josta hakee tukitodistusta, toimivaltainen viranomainen voi säilyttää tukitodistuksen, erityisesti atk-tiedostona.
5. Sovellettaessa tätä artiklaa asetuksen (ETY) N:o 2825/93 4 artiklassa tarkoitettujen alkoholijuomien valmistusta varten valvontaan asetettuihin viljoihin "viennillä" tarkoitetaan kyseiseen valvontaan asettamista.
7 artikla
1. Tukitodistus haetaan ja annetaan euroina vahvistetulle määrälle.
Tukitodistushakemus ja tukitodistus laaditaan liitteen F mukaisesti, jollei 20 artiklan säännöksistä muuta johdu.
2. Asianomainen voi hakea ennakkovahvistusta niille vientitukimäärille, jotka ovat voimassa hakemuksen jättöpäivänä. Tällöin ennakkovahvistus koskee kaikkia sovellettavia vientituen määriä. Joko tukitodistusta haettaessa tai tukitodistuksen antamispäivästä alkaen ennen sen viimeistä voimassaolopäivää voidaan tehdä yksi ennakkovahvistushakemus liitteessä F esitetyin edellytyksin.
Ennakkovahvistus ei ole voimassa ennen kyseisen hakemuksen jättöpäivää toteutettuun vientiin.
3. Tukitodistuksen antaminen velvoittaa todistuksen haltijan hakemaan tukea todistuksen voimassaoloaikana tapahtunutta vientiä varten vastaavalle määrälle kuin se, jolle tukitodistus on annettu. Kyseisen velvoitteen noudattaminen varmistetaan antamalla 11 artiklassa tarkoitettu vakuus.
4. Tämän artiklan 3 kohdassa tarkoitetuilla velvoitteilla tarkoitetaan asetuksen (ETY) N:o 2220/85 20 artiklan mukaisia ensisijaisia vaatimuksia.
Ensisijainen vaatimus katsotaan täytetyksi, jos toimija on toimittanut erityisen hakemuksen tai erityiset hakemukset, jotka koskevat tukitodistuksen voimassaoloaikana liitteessä F olevan VI osan mukaisin edellytyksin tapahtunutta vientiä. Jos erityinen hakemus ei ole vienti-ilmoitus, se on jätettävä ylivoimaista estettä lukuun ottamatta vienti-ilmoituksen vastaanottamista seuraavien kolmen kuukauden aikana.
Todiste siitä, että toimija on noudattanut ensisijaista vaatimusta, annetaan toimittamalla toimivaltaiselle viranomaiselle tukitodistuksen kappale nro 1, johon on merkitty toteutuneet määrät liitteessä F olevan VI osan mukaisesti. Tämä todiste on toimitettava viimeistään yhdeksännen kuukauden lopussa siitä, kun tukitodistuksen voimassaoloaika on päättynyt.
8 artikla
1. Tukitodistushakemukset voidaan jättää:
a) ennen 31 päivää elokuuta 1 päivästä lokakuuta voimassa olevien todistusten osalta,
b) ennen 5 päivää marraskuuta 1 päivästä joulukuuta voimassa olevien todistusten osalta,
c) ennen 5 päivää tammikuuta 1 päivästä helmikuuta voimassa olevien todistusten osalta,
d) ennen 5 päivää maaliskuuta 1 päivästä huhtikuuta voimassa olevien todistusten osalta,
e) ennen 5 päivää toukokuuta 1 päivästä kesäkuuta voimassa olevien todistusten osalta,
f) ennen 5 päivää heinäkuuta 1 päivästä elokuuta voimassa olevien todistusten osalta.
2. Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle viimeistään:
- 5 päivänä syyskuuta tiedot 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetuista todistushakemuksista,
- 12 päivänä marraskuuta tiedot 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetuista todistushakemuksista,
- 12 päivänä tammikuuta tiedot 1 kohdan c alakohdassa tarkoitetuista todistushakemuksista,
- 12 päivänä maaliskuuta tiedot 1 kohdan d alakohdassa tarkoitetuista todistushakemuksista,
- 12 päivänä toukokuuta tiedot 1 kohdan e alakohdassa tarkoitetuista todistushakemuksista,
- 12 päivänä heinäkuuta tiedot 1 kohdan f alakohdassa tarkoitetuista todistushakemuksista.
3. Komissio päättää määrän, jolle tukitodistuksia voidaan antaa, seuraavien tekijöiden perusteella:
a) sopimuksen 9 artiklan 2 kohdan mukaisesti vahvistettu vientitukien enimmäismäärä,
josta vähennetään
b) soveltuvin osin edellisenä varainhoitovuonna mahdollisesti myönnetyn enimmäismäärän ylittävä määrä,
josta vähennetään
c) 14 artiklassa tarkoitetun viennin kattamiseen varattu määrä,
josta vähennetään
d) varainhoitovuoden aikana suoritetut maksut, jotka liittyvät ennen 1 päivää maaliskuuta 2000 tapahtuneeseen vientiin,
josta vähennetään
e) kuluvana varainhoitovuonna suoritetut maksut, jotka liittyvät edellisen budjettikauden aikana tapahtuneeseen vientiin,
josta vähennetään
f) määrät, joille on annettu kyseisenä budjettikautena voimassa olevia tukitodistuksia,
sekä
g) määrä, jonka osalta annetut 12 artiklassa tarkoitetut todistukset on palautettu,
sekä
h) edellä c alakohdassa tarkoitetun varauksen mahdollinen alikäyttö,
ja
i) eräisiin näistä määristä liittyvät epävarmuustekijät.
4. Kokonaistukimäärä, jolle todistuksia voidaan antaa kullekin 1 kohdassa tarkoitetulle jaksolle, on:
- 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetun jakson osalta 30 prosenttia 3 kohdassa tarkoitetusta määrästä;
- 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetun jakson osalta 20 prosenttia 3 kohdassa tarkoitetusta, 12 päivänä marraskuuta määritetystä määrästä;
- 1 kohdan c alakohdassa tarkoitetun jakson osalta 25 prosenttia 3 kohdassa tarkoitetusta, 12 päivänä tammikuuta määritetystä määrästä;
- 1 kohdan d alakohdassa tarkoitetun jakson osalta 33 prosenttia 3 kohdassa tarkoitetusta, 12 päivänä maaliskuuta määritetystä määrästä;
- 1 kohdan e alakohdassa tarkoitetun jakson osalta 50 prosenttia 3 kohdassa tarkoitetusta, 12 päivänä toukokuuta määritetystä määrästä;
- 1 kohdan e alakohdassa tarkoitetun jakson osalta 100 prosenttia 3 kohdassa tarkoitetusta, 12 päivänä heinäkuuta määritetystä määrästä.
5. Jos yhtä jaksoa koskevien hakemusten kokonaistukimäärä ylittää 4 kohdassa tarkoitetun enimmäismäärän, komissio vahvistaa vähennyskertoimen, jota sovelletaan kaikkiin ennen 1 kohdassa säädettyjä päiviä jätettyihin hakemuksiin siten, että 4 kohdassa säädettyä enimmäismäärää noudatetaan.
Komissio julkaisee kertoimen Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä viiden työpäivän kuluessa 2 kohdassa tarkoitetusta päivästä.
6. Jos komissio vahvistaa vähennyskertoimen, todistukset voidaan antaa haetulle määrälle, joka kerrotaan erotuksella, joka saadaan vähentämällä luvusta 1 tämän artiklan 5 tai 8 kohdan mukaisesti määritetty vähennyskerroin.
Tällaisessa tapauksessa hakija voi peruuttaa hakemuksensa viiden työpäivän kuluessa siitä, kun kerroin on julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä.
7. Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle ennen 1 päivää lokakuuta, 1 päivää joulukuuta, 1 päivää helmikuuta, 1 päivää huhtikuuta, 1 päivää kesäkuuta ja 1 päivää elokuuta tieto määristä, joiden osalta eräät hakijat ovat peruuttaneet todistushakemuksensa 6 kohdan mukaisesti.
8. Todistushakemuksia voidaan jättää myös muulloin kuin 1 kohdassa tarkoitettuina jaksoina kunkin budjettikauden 1 päivästä lokakuuta alkaen. Tietyn viikon aikana jätetyt hakemukset on annettava komissiolle tiedoksi seuraavana tiistaina. Kyseiset todistukset voidaan antaa tiedonantoa seuraavasta maanantaista alkaen edellyttäen, että komissio ei ole säätänyt toimenpiteistä.
Jos komissio arvioi, että Euroopan unionin kansainvälisten sitoumusten noudattaminen saattaa vaarantua, se voi soveltaa käsiteltävinä oleviin todistushakemuksiin vähennyskerrointa, jolloin on otettava erityisesti huomioon 3 ja 4 kohdassa esitetty laskutapa. Komissio voi myös keskeyttää todistusten antamisen.
Komissio julkaisee kertoimen Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä neljän päivän kuluessa ensimmäisessä alakohdassa mainitusta hakemusten tiedoksiantamispäivästä.
9. Edellisessä kohdassa tarkoitettuja todistuksia voidaan hakea ainoastaan, jos ei ole vahvistettu 5 kohdan mukaista vähennyskerrointa, ja ainoastaan siihen asti, kunnes 4 kohdassa tarkoitetut määrät (joihin lisätään määrät, joille ei ole tosiasiallisesti annettu todistuksia sekä määrät, joita koskevat hakemukset on peruutettu) on käytetty loppuun.
10. Todistushakemuksia voidaan jättää 15 päivästä elokuuta alkaen ennen 1 päivää lokakuuta tapahtuvan viennin osalta 8 kohdan mukaisin edellytyksin, jos 3 kohdan mukaisesti määritettyjä määriä on edelleen käytettävissä.
11. Edellä olevan 15, 7, 9 ja 10 kohdan säännöksiä sovelletaan 15 päivästä heinäkuuta 2000.
9 artikla
1. Tukitodistus on voimassa todistushakemuksessa ilmoitetusta päivästä alkaen liitteen F edellytysten mukaisesti.
2. Tukitodistus on voimassa hakemuksen jättökuukautta seuraavan viidennen kuukauden tai budjettikauden loppuun, jos se päättyy aikaisemmin.
Jos tuen määrät on kuitenkin vahvistettu ennakkoon, ne ovat voimassa ainoastaan ennakkovahvistushakemuksen jättökuukautta seuraavan viidennen kuukauden loppuun tai todistuksen voimassaoloajan loppuun asti, jos se päättyy aikaisemmin.
Jos todistukset on myönnetty 1 päivästä kesäkuuta, komissio voi pidentää niiden voimassaoloaikaa.
Jos 1 päivän maaliskuuta ja 30 päivän syyskuuta 2000 välisenä aikana vietyjen tavaroiden vientituen määrät on vahvistettu ennakolta, kyseiset määrät ovat voimassa todistuksen voimassaoloajan loppuun asti.
Ennakkovahvistushakemukset tehdään liitteessä F olevan II osan mukaisesti.
Tukitodistusotteita ei voi vahvistaa ennakolta erillään niitä koskevista todistuksista.
10 artikla
Sopimuksen 10 artiklan 4 kohdan mukaisen kansainvälisen elintarvikeaputoimen toteuttamiseksi laadittujen tukitodistushakemusten ja tukitodistusten 20 kohdassa on oltava yksi seuraavista maininnoista:
"Certificado GATT - Ayuda alimentaria"
"GATT-attest - Fødevarehjælp"
"GATT-Bescheinigung - Nahrungsmittelhilfe"
"Πιστοποιητικό ΓΣΔE - Επισιτιστική βοήθεια"
"GATT certificate - Food aid"
"Certificat GATT - Aide alimentaire"
"Titolo GATT - Aiuto alimentare"
"GATT-certificaat - Voedselhulp"
"Certificado GATT - Ajuda alimentar"
"GATT-todistus - Elintarvikeapu"
"GATT-licens - Livsmedelsbistånd".
Näihin todistuksiin ei sovelleta 8 artiklan säännöksiä.
Poiketen asetuksista, joissa vahvistetaan tavaroina vietävien perustuotteiden vientiin sovellettavien tukien määrät, elintarvikeaputoimien toteuttamista varten laadittuihin todistushakemuksiin ja todistuksiin sovelletut ennakkovahvistuksen sisältävät tuen määrät ovat samat kuin ilman tuen määrän ennakkovahvistusta toteutettavaan muuhun vientiin sovellettavat määrät. Huomioon otettavat määrät ovat asetuksen (EY) N:o 259/98 2 artiklan mukaisesti määritettynä päivänä voimassa olevat määrät, jos on kyse yhteisön elintarvikeapuna tapahtuvasta viennistä, tai asetuksen (EY) N:o 174/1999(28) 13 artiklan 2 kohdan mukaisesti määritettynä päivänä voimassa olevat määrät, jos on kyse maidon tai maitotuotteiden viennistä kansallisena elintarvikeapuna.
11 artikla
Muut kuin 10 artiklassa tarkoitettuja elintarvikeaputoimiin liittyviä tukitodistuksia koskevat todistushakemukset ovat voimassa ainoastaan, jos niistä on annettu asetuksen (EY) N:o 1291/2000 15 artiklassa säädetyin edellytyksin vakuus, joka on 25 prosenttia haetusta määrästä.
Vakuus vapautetaan 12 artiklassa säädetyin edellytyksin.
12 artikla
1. Jos 8 artiklan 5 ja 8 kohdassa tarkoitettua vähennyskerrointa sovelletaan, on vapautettava viipymättä vakuuden koko määrä, joka kerrotaan vähennyskertoimella.
2. Vakuudesta vapautetaan 94 prosenttia, jos hakija peruuttaa todistuksensa 8 artiklan 6 kohdan mukaisesti.
3. Vakuus vapautetaan kokonaisuudessaan silloin, kun todistuksen haltija on hakenut vientitukia enintään 95 prosenttia määrästä, jolle todistus on annettu.
4. Jos tukitodistuksesta ei ole käytetty 95:tä prosenttia määrästä, jolle se on annettu, vakuudesta menetetään enintään 25 prosenttia seuraavasta erotuksesta: 95 prosenttia määrästä, jolle todistus on annettu, vähennettynä tosiasiallisesti käytetyllä määrällä.
5. Jos todistuksen haltija kuitenkin palauttaa todistuksen ennen 28 päivää helmikuuta, 4 kohdan mukaisesti menetettävästä määrästä vähennetään 50 prosenttia. Jos haltija palauttaa todistuksen kyseisen määräajan jälkeen mutta ennen 15 päivää elokuuta vuonna 2000 ja ennen 31 päivää toukokuuta muina vuosina, 4 kohdan mukaisesti menetettävästä määrästä vähennetään 25 prosenttia.
6. Tukitodistuksen haltija, jolla on todiste osallistumisesta asetuksen (EY) N:o 1291/2000 49 artiklassa tarkoitettuun, tuojana toimivan kolmannen maan avaamaan tarjouskilpailuun ja siitä, ettei ole voittanut tarjouskilpailua, voi pyytää sellaista vientitukea vastaavasta määrästä luopumista, jonka olisi saanut tarjouskilpailun voittaessaan. Tällöin kyseinen määrä vähennetään todistuksesta ja sitä vastaava vakuus vapautetaan.
13 artikla
1. Jäsenvaltioiden on toimitettava ennen kunkin kuukauden päättymistä komissiolle tiedot ennen 1 päivää maaliskuuta 2000 tapahtuvalle viennille edellisen kuukauden aikana myöntämistään vientituista.
2. Jäsenvaltioiden on toimitettava ennen kunkin vuoden 1 päivää tammikuuta ja ensimmäisen kerran ennen 1 päivää tammikuuta 2001 komissiolle tiedot edellisen budjettikauden aikana tapahtuneelle viennille edelliseen 30 päivään syyskuuta tosiasiallisesti myöntämiensä vientitukien kokonaismäärästä sekä aikaisempien budjettikausien aikana tapahtuneelle viennille myönnetyistä määristä, joista ei ole ilmoitettu aikaisemmin, sekä mainittava kyseiset kaudet.
3. Edellistä kohtaa sovellettaessa ennakkomaksuja pidetään tosiasiallisesti myönnettyinä tukina. Aiheetta maksettujen vientitukien takaisinmaksusta on toimitettava tieto erikseen.
4. Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle ennen kunkin kuukauden 10 päivää tiedot seuraavista:
a) määrät, joiden osalta tukitodistuksia on palautettu edellisen kuukauden aikana 12 artiklan 5 kohdan edellytysten mukaisesti;
b) määrät, joiden osalta tukitodistuksia on palautettu tai vähennetty edellisen kuukauden aikana 12 artiklan 6 kohdan edellytysten mukaisesti;
c) määrät, joiden osalta tukitodistusten voimassaolo on päättynyt ja joita ei ole käytetty;
d) edellisen kuukauden aikana annetut 10 artiklassa tarkoitetut tukitodistukset.
14 artikla
1. Viennistä, jolle ei ole annettu todistusta, voidaan 30 päivään syyskuuta 2000 ja kunakin budjettikautena 1 päivästä lokakuuta 2000 alkaen maksaa vientitukea 30000000 euron suuruisen kokonaisvarauksen rajoissa kunkin varainhoitovuoden aikana.
Tätä artiklaa ei kuitenkaan sovelleta sopimuksen 10 artiklan 4 kohdan mukaisen kansainvälisen elintarvikeaputoimen yhteydessä tapahtuvaan vientiin eikä asetuksen (EY) N:o 800/1999 4 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan kolmannessa luetelmakohdassa, 36, 40, 44 ja 45 artiklassa sekä 46 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuihin toimituksiin.
2. Tämän artiklan säännöksiä sovelletaan sellaisen toimijan toteuttamaan vientiin, jolla ei ole ollut kyseisen budjettikauden alusta alkaen hallussaan tukitodistusta ja jolla ei ole hallussaan todistusta vientipäivänä. Niiden hakemusten kokonaismäärän, jotka tällainen toimija on jättänyt liitteessä F olevan VI osan 2 kohdassa säädetyin edellytyksin kyseisen budjettikauden aikana ennen kyseistä vientiä koskevan hakemuksen jättämistä, on oltava alle 50000 euroa.
Tätä säännöstä sovelletaan ainoastaan siinä jäsenvaltiossa, jossa tavarat on valmistettu tai koottu.
3. Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle viimeistään kunkin kuukauden 5 päivänä tieto tämän artiklan mukaisesti edellisen kuukauden 16 päivästä kuukauden loppuun myönnettyjen vientitukien määristä ja viimeistään kunkin kuukauden 20 päivänä tieto tämän artiklan mukaisesti kyseisen kuukauden 1 päivästä 15 päivään myönnettyjen vientitukien määristä.
Jos jäsenvaltioiden ilmoittamien määrien summa ylittää 20000000 euroa, komissio keskeyttää tämän artiklan 1 ja 2 kohdan soveltamisen vientiin, jolle ei ole annettu tukitodistusta.
15 artikla
1. Tässä asetuksessa tarkoitettuihin tukitodistuksiin sovelletaan asetuksen (EY) N:o 1291/2000 säännöksiä lukuun ottamatta tuontitodistuksia koskevia säännöksiä.
Todistuksia koskeviin, määrinä ilmoitettaviin oikeuksiin ja velvollisuuksiin liittyviä säännöksiä sovelletaan soveltuvin osin tässä asetuksessa tarkoitettuja tukitodistuksia koskeviin euroina ilmoitettaviin oikeuksiin ja velvollisuuksiin liitteen F säännökset huomioon ottaen.
2. Seuraavia asetuksen (EY) N:o 1291/2000 säännöksiä ei 1 kohdasta poiketen sovelleta tässä asetuksessa tarkoitettuihin tukitodistuksiin:
- 9, 12, 14, 21, 24, 32, 33, 35, 42, 46, 47 ja 50 artikla,
- 8 artiklan 2 kohta,
- 8 artiklan 4 kohta,
- 18 artiklan 1 kohta,
- 36 artiklan 5 kohta.
3. Asetuksen (ETY) N:o 1291/2000 40 artiklan soveltamiseksi 30 päivään syyskuuta voimassa olevien todistusten voimassaoloa ei voi jatkaa. Tällöin todistus on syytä peruuttaa niiden määrien osalta, joita ei ylivoimaisen esteen vuoksi ole haettu.
16 artikla
1. Asetuksen (ETY) N:o 800/1999 säännöksiä sovelletaan. Lisäksi tavaroiden vientihetkellä asianomaisen on ilmoitettava perustuotteiden, niistä jalostettujen tuotteiden ja 1 artiklan 3 kohdan perusteella toiseen näistä kahdesta ryhmästä rinnastettavien tuotteiden määrät, joita on tosiasiallisesti käytetty 3 artiklan 2 kohdan mukaisesti näiden tavaroiden valmistuksessa ja joille on haettu tukea, tai asianomaisen on viitattava näiden tavaroiden koostumukseen, jos koostumus on määritetty 3 artiklan 2 kohdan kolmannen alakohdan mukaisesti.
Kun tavaraa on käytetty toisen vientitavaran valmistuksessa, asianomaisen tekemässä ilmoituksessa on oltava tieto tosiasiallisesti käytetyn tavaran määrästä sekä tieto kunkin kyseisen tavaran valmistuksessa käytetyn perustuotteen, siitä jalostetun tuotteen tai 1 artiklan 3 kohdan perusteella toiseen näistä kahdesta ryhmästä rinnastettavien tuotteiden laadusta ja määrästä.
Asianomaisen on ilmoituksensa tueksi toimitettava toimivaltaisille viranomaisille kaikki näiden aiheellisiksi katsomat asiakirjat ja tiedot.
Niille tehdyn ilmoituksen paikkansapitävyyden todentamiseksi tätä varten valtuutettujen viranomaisten on käytettävä kaikkia asianmukaisia valvontakeinoja.
Muiden jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten on sen jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten pyynnöstä, jonka alueella vientimuodollisuudet toteutetaan, annettava näille suoraan kaikki käytettävissään olevat tiedot asianomaisen tekemän ilmoituksen tarkastuksen mahdollistamiseksi.
2. Poiketen siitä, mitä edellä olevassa kohdassa säädetään, valmistettujen tuotteiden ja/tai tavaroiden ilmoitus voidaan korvata valmistettujen tuotteiden määriä koskevalla kokoomailmoituksella tai viittauksella tällaiseen ilmoitukseen toimivaltaisten viranomaisten suostumuksella, jos määrät on jo määritelty 3 artiklan 2 kohdan kolmannen alakohdan mukaisesti ja sillä edellytyksellä, että valmistaja antaa mainittujen viranomaisten käytettäväksi kaikki ilmoituksen tarkistamiseksi tarvittavat tiedot.
3. Jos asianomainen ei laadi edellä 1 kohdassa tarkoitettua ilmoitusta tai ei toimita hyväksyttäviä asiakirjoja ilmoituksensa tueksi, tämä ei voi saada tukea.
Jos asianomainen kuitenkin esittää toimivaltaisten viranomaisten edellyttämät todisteet siitä, että hakijalla ei ole tai hakija ei pysty toimittamaan vaadittuja vientitavaran valmistusolosuhteita koskevia tietoja ja jos tämä tavara on mainittu liitteen D sarakkeessa 1 ja 2, asianomainen saa nimenomaisesta pyynnöstään tuen, jonka laskemiseksi huomioon otettava perustuotteiden laatu ja määrä on määritettävä vientitavaran määrityksen tuloksena olevien tietojen ja liitteessä D vahvistetun vastaavuustaulukon perusteella. Toimivaltainen viranomainen vahvistaa edellytykset, joiden mukaisesti määritys on tehtävä.
Asianomainen vastaa edellä mainitusta määrityksestä aiheutuvista kustannuksista.
Jos vientitavaraan viitataan asetuksen (ETY) N:o 2571/97 4 artiklan 1 kohdassa, maitotuotteiden tuen määrä on alennetuin hinnoin myytävien maitotuotteiden käyttöön sovellettava määrä, jos viejä ei esitä todistetta siitä, että tavara ei sisällä alennetuin hinnoin myytyjä maitotuotteita.
4. Edellä olevaa 1 ja 2 kohtaa ei sovelleta liitteen C mukaisesti määritettyihin maataloustuotteiden määriin lukuun ottamatta:
- 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettuja 3 artiklan 3 kohdan b alakohdassa määriteltyjen edellytysten mukaisesti sisäiseen jalostusmenettelyyn asetetuista tuotteista osittain saatuina tavaroina vietäviä tuotemääriä,
- CN-koodiin 1902 11 00 kuuluvina makaronivalmisteina vietäviä munien tai munatuotteiden määriä,
- 3 artiklan 3 kohdan a alakohdassa tarkoitettua tuoreiden makaronivalmisteiden kuiva-ainepitoisuutta,
- CN-koodeihin 2905 44 ja 3824 60 kuuluvan D-glusitolin (sorbitolin) valmistuksessa tosiasiallisesti käytettyjen perustuotteiden laatua sekä tarvittaessa tärkkelyspitoisista aineista ja sakkaroosista tuotetun D-glusitolin (sorbitolin) osuuksia,
- CN-koodiin 3501 90 90 kuuluvina tavaroina vietäviä kaseiinimääriä,
- CN-koodiin 2202 90 10 kuuluvan mallasoluen Plato-astetta,
- toimivaltaisten viranomaisten hyväksymää mallastamattoman ohran määrää.
Liitteessä C tarkoitettuja tavaroita koskevissa vienti-ilmoituksissa ja tukihakemuksissa esitettävä tavaran kuvaus on tehtävä kyseisen liitteen nimikkeistöä käyttäen.
5. Kun tavara analysoidaan tämän artiklan säännösten soveltamiseksi, on käytettävä komission asetuksessa (ETY) N:o 4056/87(29) tarkoitettuja tai niiden puuttuessa Euroopan unioniin tuotavan samankaltaisen tavaran yhteiseen tullitariffiin luokittelussa sovellettavia määritysmenetelmiä.
6. Viennin todistavassa asiakirjassa on mainittava yhtäältä vietävien tavaroiden määrät sekä toisaalta 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetut tuotemäärät tai viittaus 3 artiklan 2 kohdan kolmannen alakohdan mukaisesti määriteltyyn koostumukseen. Tämän artiklan 2 kohdan toisen alakohdan säännöksiä sovellettaessa asiakirjassa on kuitenkin oltava tämän jälkimmäisen maininnan tilalla ja sen asemesta maininta liitteen D sarakkeesta 4 ilmenevistä vientitavaran analyysista saatavia tietoja vastaavista perustuotteiden määristä.
7. Edellä olevan 1 ja 2 kohdan soveltamiseksi kunkin jäsenvaltion on annettava komissiolle tiedoksi alueellaan käytettävät valvontatoimenpiteet vientitavaroiden eri tyyppien osalta. Komissio ilmoittaa ne muille jäsenvaltioille.
8. Kunkin vuoden 1 päivän lokakuuta ja 15 päivän lokakuuta välisenä aikana toteutetun viennin osalta vientitukia ei voida maksaa ennen 16 päivää lokakuuta.
17 artikla
1. Yhdistetyn nimikkeistön koodeihin 0405 20 10, 0405 20 30, 1806 90 60-18069090, 1901 ja 2106 90 98 kuuluvien ja runsaasti koodeihin 0402 10 19, 0402 21 19, 0405 00 ja 0406 kuuluvia maitotuotteita sisältävien tavaroiden, jäljempänä "maitotuotteet", osalta asianomaisen on ilmoitettava 16 artiklan mukaisesti:
a) että mitään maitotuotteiden määriä ei ole tuotu kolmannesta maasta sellaisten erityisjärjestelyjen perusteella, joissa määrätään alennetusta tullista
tai
b) maitotuotteiden määrät, jotka on tuotu kolmannesta maasta sellaisten erityisjärjestelyjen perusteella, joissa määrätään alennetusta tullista.
2. Edellä olevan 1 kohdan soveltamiseksi ilmaisulla "runsaasti maitotuotteita sisältävä" tarkoitetaan vientitavaroita, joiden valmistukseen on käytetty vähintään 51 kilogrammaa maitotuotteita 100 kilogrammaa kohden.
3. Jos esitetään pyyntö, joka koskee 3 artiklan 2 kohdan kolmannen alakohdan mukaisesti määritettäviä tuotteita, toimivaltainen viranomainen voi hyväksyä asianomaisen toimittaman todistuksen siitä, että käytettyihin maitotuotteisiin ei ole tuontihetkellä sovellettu erityisjärjestelyjä, joissa määrätään alennetusta tullista.
4. Toimivaltainen viranomainen voi hyväksyä 1 kohdan mukaisesti tehdyn ilmoituksen tai 3 kohdan mukaisen todistuksen, jos voidaan osoittaa, että vientitavaroihin sisältyvistä maitotuotteista maksettu hinta on saman suuruinen tai lähes saman suuruinen kuin vastaavan tuotteen hinta yhteisön markkinoilla. Hintojen vertailussa on otettava huomioon maitotuotteen ostoajankohta.
5. Jos on käytetty määriä, joihin on sovellettu alennetun tullin sisältäviä erityisjärjestelyjä, tuki lasketaan neuvoston asetuksen (EY) N:o 1255/1999 17 artiklan mukaan.
18 artikla
Edellä 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua tukea ei myönnetä tavaroille, jotka on perustamissopimuksen 24 artiklan mukaisesti luovutettu vapaaseen liikkeeseen ja jotka jälleenviedään.
Tukea ei myönnetä näille tavaroille silloin, kun ne viedään jalostuksen jälkeen tai toiseen tavaraan lisättyinä.
19 artikla
Komissio tekee tähän asetukseen yhdistetyn nimikkeistön muutosten vuoksi tarvittavat mukautukset tai liitteeseen B tarvittavat mukautukset, jotta säilytetään yhdenmukaisuus 1 artiklan 1 kohdassa mainittujen asetusten vastaavien liitteiden kanssa.
20 artikla
Ne, joita asia koskee, voivat 31 päivään joulukuuta 2000 käyttää tämän asetuksen liitteessä F olevan lomakkeen sijasta asetuksen (EY) N:o 1222/94 liitteessä F olevaa lomaketta mainitun asetuksen liitteessä F annettujen säännösten mukaisesti, jollei toimivaltaisten viranomaisten sopimuksesta muuta johdu.
21 artikla
Kumotaan asetus (EY) N:o 1222/94.
Viittauksia kumottuun asetukseen on pidettävä viittauksina tähän asetukseen, ja ne luetaan liitteessä G olevan vastaavuustaulukon mukaisesti.
22 artikla
Tämä asetus tulee voimaan seuraavana päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Brysselissä 13 heinäkuuta 2000.