RÅDETS FORORDNING (EF) Nr. 695/2006
af 5. maj 2006
om ændring af forordning (EF) nr. 397/2004 om indførelse af en endelig antidumpingtold på importen af sengelinned af bomuld med oprindelse i Pakistan
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,
under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 384/96 af 22. december 1995 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (1) (i det følgende benævnt »grundforordningen«), særlig artikel 11, stk. 3,
under henvisning til forslag fra Kommissionen forelagt efter høring af det rådgivende udvalg, og
ud fra følgende betragtninger:
A. PROCEDURE
1. Tidligere undersøgelse
(1)
Rådet indførte ved forordning (EF) nr. 397/2004 (2) (i det følgende benævnt »forordningen om endelig told«) en endelig antidumpingtold på 13,1 % på importen af bleget, farvet eller trykt sengelinned af rent bomuld eller af en blanding af bomuld og kemofibre eller hør (hvor hør ikke er det dominerende materiale) med oprindelse i Pakistan.
(2)
Foranstaltningen blev indført på grundlag af de foreliggende faktiske oplysninger, da det ikke havde været muligt at foretage kontrol på stedet af de højst usandsynlige tal, der var angivet i spørgeskemabesvarelserne fra de seks selskaber i stikprøven på grund af følgende omstændigheder: Under kontrolbesøget hos det andet selskab havde Kommissionen modtaget et brev med dødstrusler, som var adresseret personligt til de tjenestemænd, der foretog kontrollen. På grund af brevets specifikke og personlige karakter fandt Kommissionen, at de nødvendige betingelser for at gennemføre kontrolbesøgene ikke var opfyldt, og at disse omstændigheder i væsentlig grad hæmmede undersøgelsen. Kontrolbesøgene måtte derfor afbrydes.
(3)
I perioden efter antidumpingforanstaltningernes indførelse modtog Kommissionen tilstrækkeligt med oplysninger, som tydede på, at sikkerhedsforholdene havde ændret sig, dvs. at ovenstående hindringer for at foretage kontrolbesøg var fjernet. Under disse omstændigheder besluttede Kommissionen at indlede en interimsundersøgelse begrænset til dumpingaspekterne og for at foretage en ny gennemgang af resultaterne på grundlag af data, der er efterprøvet i fuldt omfang, og som bedre afspejler de pakistanske eksportørers situation.
2. Indledning
(4)
Kommissionen bekendtgjorde den 3. august 2004 efter høring af det rådgivende udvalg (3), at den på eget initiativ og i henhold til artikel 11, stk. 3, i grundforordningen indledte en delvis interimsundersøgelse, som var begrænset til spørgsmålet om dumping, af de antidumpingforanstaltninger, der indførtes ved forordningen om endelig told.
(5)
Kommissionen underrettede officielt de eksporterende producenter og importører, som den vidste var berørt af sagen, samt deres kendte sammenslutninger, de pakistanske myndigheder og sammenslutninger af EF-producenter om indledningen af undersøgelsen. De berørte parter fik lejlighed til at tilkendegive deres synspunkter skriftligt og til at anmode om at blive hørt inden for den frist, der er fastsat i indledningsmeddelelsen.
(6)
En række eksporterende producenter og den pakistanske sammenslutning af eksportører af sengelinned, en af flere sammenslutninger af sengelinnedproducenter i Pakistan såvel som Eurocoton (sammenslutningen af EF-producenter), som var klageren i den oprindelige undersøgelse, tilkendegav deres synspunkter skriftligt. Alle parter, der anmodede om at blive hørt inden for den fastsatte frist, og som dokumenterede, at der var grunde til, at de burde høres, blev hørt.
3. Stikprøver
(7)
På grund af det store antal eksporterende producenter og importører, som var omfattet af denne undersøgelse, fremgik det af indledningsmeddelelsen, at det påtænktes at anvende stikprøver i overensstemmelse med artikel 17 i grundforordningen.
(8)
For at sætte Kommissionen i stand til at afgøre, om det var nødvendigt at anvende stikprøver og i bekræftende fald til at udtage en prøve, blev eksporterende producenter, importører og deres repræsentanter anmodet om at give sig til kende og som angivet i indledningsmeddelelsen indsende de vigtigste oplysninger om deres aktiviteter i tilknytning til den pågældende vare inden for en frist på 15 dage fra offentliggørelsen af indledningsmeddelelsen. Myndighederne i Pakistan og den sammenslutning af producenter/eksportører, som gav sig til kende, blev også hørt af Kommissionen angående udvælgelsen af stikprøven af eksportører.
(9)
Efter en undersøgelse af de indsendte oplysninger blev det besluttet, at det kun var nødvendigt at anvende en stikprøve i forbindelse med eksportørerne. I alt besvarede 110 selskaber stikprøvespørgeskemaet inden for fristen og afgav de ønskede oplysninger. Imidlertid var der 11 af disse selskaber, som hverken producerede eller eksporterede den pågældende vare og derfor ikke kunne anses for at være berørt af undersøgelsen. Et selskab samarbejdede desuden kun delvist, idet det ikke indsendte oplysninger om produktionsmængder. I alt blev 98 selskaber anset for at være samarbejdsvillige selskaber.
(10)
Stikprøven blev i overensstemmelse med artikel 17, stk. 1, i grundforordningen udtaget på grundlag af den største repræsentative eksportmængde fra Pakistan til Fællesskabet, som det med rimelighed var muligt at undersøge inden for den tid, der var til rådighed.
(11)
Kommissionen underrettede de pakistanske myndigheder og sammenslutningerne af producenter/eksportører om, at den havde til hensigt at udtage en stikprøve omfattende otte selskaber, som tegnede sig for 31 % af Pakistans eksport til Fællesskabet. De pakistanske myndigheder og en eksportørsammenslutning anfægtede imidlertid forslaget og bad om at få stikprøven begrænset til seks selskaber, dvs. den samme stikprøve som i den tidligere undersøgelse.
(12)
I overensstemmelse med artikel 17, stk. 1, i grundforordningen besluttede Kommissionen efter denne høring til sidst, at stikprøven for at sikre den størst mulige repræsentativitet skulle omfatte otte selskaber, da i) dette gav mulighed for at dække en større eksportmængde, herunder fra selskaber, som også solgte på hjemmemarkedet, og ii) det var muligt at undersøge disse otte selskaber inden for den tid, der var til rådighed.
4. Individuel undersøgelse
(13)
Der blev modtaget anmodninger om fastsættelse af en individuel dumpingmargen fra 22 selskaber, som ikke indgik i stikprøven. Som følge af det store antal anmodninger og den mængde oplysninger, som det var nødvendigt at undersøge (bl.a. på grund af de mange varetyper, der var tale om), blev det fastslået, at sådanne individuelle undersøgelser ville være urimeligt byrdefulde, jf. artikel 17, stk. 3, i grundforordningen, og hindre en rettidig afslutning af undersøgelsen. Kravene om fastsættelse af individuelle margener blev derfor afvist.
5. Undersøgelse
(14)
Kommissionen sendte spørgeskemaer til de selskaber, der var udtaget til stikprøven. Der blev modtaget besvarelser af spørgeskemaet fra alle otte eksporterende producenter i stikprøven. Kommissionen indhentede og efterprøvede alle de oplysninger, som den anså for nødvendige til sin undersøgelse. Særlige sikkerhedshensyn gjorde imidlertid, at det blev besluttet ikke at aflægge kontrolbesøg hos selskaberne. I stedet blev de indsendte data efterprøvet i et tredjeland, i dette tilfælde De Forenede Arabiske Emirater, ved anvendelse af kommunikationssystemer med forbindelse til hovedsæderne for de undersøgte selskaber. Dette gav mulighed for at modtage alle ønskede dokumenter uden forsinkelser. Der blev gennemført kontrol af oplysninger fra følgende selskaber:
Gul Ahmed Textile Mills Ltd, Karachi
Al-Abid Silk Mills Ltd, Karachi
Yunus Textile Mills, Karachi
Chenab Limited, Faisalabad
Nishat Mills Limited, Faisalabad
Fairdeal Textiles (Pvt) Ltd, Karachi
Lucky Textile Mills, Karachi
Mohammad Farooq Textile Mills Ltd, Karachi.
(15)
Den pågældende EF-erhvervsgren påpegede, at undersøgelsen skulle have været afsluttet, da sikkerhedssituationen i Pakistan ikke havde ændret sig. Kontrolbesøget i De Forenede Arabiske Emirater burde derfor ikke have fundet sted. Det skal i den forbindelse bemærkes, at de oplysninger, der blev givet i løbet af kontrollen, var tilstrækkelige til at fastslå dumpingniveauet. Der er imidlertid taget hensyn til de kommentarer, der er fremført af den pågældende EF-erhvervsgren, ved vurderingen af de ændrede omstændigheders vedvarende karakter, jf. betragtning 64.
(16)
Undersøgelsen omfattede perioden fra den 1. april 2003 til den 31. marts 2004 (i det følgende benævnt »undersøgelsesperioden«).
B. DEN PÅGÆLDENDE VARE OG SAMME VARE
1. Den pågældende vare
(17)
Den vare, der er omfattet af den fornyede undersøgelse, er den samme som i den oprindelige undersøgelse, dvs. bleget, farvet eller trykt sengelinned af rent bomuld eller af en blanding af bomuld og kemofibre eller hør (hvor hør ikke er det dominerende materiale) med oprindelse i Pakistan, som normalt tariferes under KN-kode ex 6302 21 00 (Taric-kode 6302210081, 6302210089), ex 6302 22 90 (Taric-kode 6302229019), ex 6302 31 00 (Taric-kode 6302310090) og ex 6302 32 90 (Taric-kode 6302329019) (i det følgende benævnt »den pågældende vare«). Sengelinned omfatter lagner (formtilskårne eller flade), dynebetræk og pudebetræk, som med henblik på salg er pakket enten separat eller i sæt.
(18)
De stoffer af bomuldsfibre, som indgår i produktionen af sengelinned, identificeres ved hjælp af to par numre. Det første angiver garnnummer eller -vægt for henholdsvis kæde og skud. Det andet angiver antal tråde pr. centimeter eller pr. tomme i henholdsvis kæde og skud.
(19)
Stofferne bleges, farves eller forsynes med tryk. De udskæres derefter og sys sammen til flade eller formtilskårne lagner, dynebetræk og pudebetræk af forskellig størrelse. Den færdige vare pakkes enten separat eller i sæt med henblik på salg.
(20)
Uanset de forskellige typer af varen, der er resultatet af forskellige vævningskonstruktioner, stoffets behandling, fremtrædelsesform og størrelse, pakning osv., udgør de alle en enkelt vare i forbindelse med denne fornyede undersøgelse, da de har samme fysiske egenskaber og i alt væsentligt samme anvendelse.
(21)
Denne definition blev anfægtet af flere samarbejdende eksportører, der dog på ingen måde underbyggede deres krav, som derfor blev afvist.
2. Samme vare
(22)
Som i den oprindelige undersøgelse blev det fastslået, at den pågældende vare og sengelinned, som blev fremstillet og solgt på hjemmemarkedet i Pakistan, har samme grundlæggende fysiske og tekniske egenskaber og anvendelser. De anses derfor for at være mage til den omhandlede vare, jf. artikel 1, stk. 4, i grundforordningen.
(23)
Flere samarbejdende eksportører hævdede, at den pågældende vare og det sengelinned, der blev solgt på Pakistans hjemmemarked, var forskellige varer, da de ikke havde samme grundlæggende fysiske og tekniske egenskaber og anvendelser. Der blev imidlertid ikke fremlagt dokumentation for disse påstande, som derfor blev afvist.
C. DUMPING
1. Normal værdi
(24)
Den normale værdi blev beregnet i overensstemmelse med artikel 2 i grundforordningen. Det blev derfor for hver eksporterende producent i stikprøven først fastlagt, om den pågældendes samlede salg på hjemmemarkedet af samme vare var repræsentativt i forhold til den pågældendes eksportsalg af den pågældende vare til Fællesskabet. I overensstemmelse med artikel 2, stk. 2, første punktum, i grundforordningen konstateredes det, at hjemmemarkedssalget af samme vare var repræsentativt for et af selskaberne i stikprøven, idet selskabets hjemmemarkedssalg udgjorde over 5 % af dets samlede eksportsalg til Fællesskabet.
(25)
Ud over ovennævnte eksportør, som havde et repræsentativt hjemmemarkedssalg på over 5 % af eksportsalget til Fællesskabet, havde tre andre eksportører i stikprøven et vist hjemmemarkedssalg af den pågældende varer, som dog kun udgjorde henholdsvis 2,2 %, 0,5 % og 0,2 % af eksportsalget af den pågældende vare til Fællesskabet. Efter en behørig undersøgelse af hjemmemarkedets karakter og af de pågældende selskabers salgsorganisation blev det konkluderet, at dette salg var ubetydeligt og ikke kunne betragtes som repræsentativt, jf. grundforordningens artikel 2, stk. 2.
(26)
For den eksporterende producent, der havde et samlet repræsentativt hjemmemarkedssalg, blev det også undersøgt, om de typer sengelinned, der solgtes på hjemmemarkedet, var identiske eller direkte sammenlignelige med de typer, der solgtes til eksport til Fællesskabet. Hjemmemarkedssalget af en bestemt varetype blev anset for tilstrækkeligt repræsentativt, når salget af den pågældende vare på hjemmemarkedet til uafhængige kunder i undersøgelsesperioden udgjorde mindst 5 % af det samlede salg af den identiske og direkte sammenlignelige varetype solgt med henblik på eksport til Fællesskabet.
(27)
Det blev derefter undersøgt, om hjemmemarkedssalget for det pågældende selskab kunne anses for at have fundet sted i normal handel. For de varetyper, hvor den vejede gennemsnitspris var lig med eller højere end produktionsomkostningerne, blev den normale værdi fastsat ud fra den vejede gennemsnitspris, der faktisk var betalt ved det samlede hjemmemarkedssalg af denne varetype, uanset om det var fortjenstgivende eller ej. For de varetyper, hvis vejede gennemsnitspris var lavere end produktionsomkostningerne, blev det fundet, at den normale værdi skulle beregnes i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 3.
(28)
Selskabet havde anfægtet, at dets salg havde fundet sted i normal handel med henvisning til, at fraklip solgt på hjemmemarkedet ikke kunne sammenlignes med varer solgt i eksportøjemed. Det blev i løbet af undersøgelsen fastslået, at fraklippene var overskydende mængder af sengelinned, der var produceret til eksport, og at varerne solgt på hjemmemarkedet og til eksport derfor var sammenlignelige. Det vurderes derfor, at selskabets hjemmemarkedssalg var repræsentativt og fandt sted i normal handel.
(29)
Den normale værdi blev beregnet i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 6, ved at der til fremstillingsomkostningerne for de eksporterede varetyper blev lagt et rimeligt beløb til dækning af salgs- og administrationsomkostninger og andre generalomkostninger (i det følgende benævnt »SA&G«) samt fortjeneste.
(30)
Selskabet hævdede i den forbindelse, at SA&G og fortjeneste burde beregnes på grundlag af alle transaktioner, da det på grund af de mange varetyper (selskabet har indsendt oplysninger om mere end 500 forskellige varetyper) ikke med sikkerhed kunne fastslås, om en bestemt transaktion var fortjenstgivende eller ej. Det er korrekt, at den pågældende vare findes i et stort antal forskellige typer og størrelser, design, farver, stoffer m.m. Ved beregning af fremstillingsomkostningerne for de forskellige varetyper anvendte det pågældende selskab en generel omkostningsfordelingsmetode, der var klart mere upræcis end normalt i forbindelse med sammensatte varer. Det blev derfor vurderet, at SA&G og fortjeneste, der anvendes til at beregne den normale værdi, burde fastsættes på grundlag af alle transaktioner vedrørende det samlede hjemmemarkedssalg af den pågældende vare.
(31)
EF-erhvervsgrenen anfægtede den fremgangsmåde, der var anvendt i forbindelse med det pågældende selskab, og hævdede, at der kun burde have været anvendt fortjenstgivende transaktioner til beregning af fortjenesten i forbindelse med normal handel. Dette krav blev afvist, da det af de årsager, der er angivet i betragtning 30, ikke kan fastslås med sikkerhed, om en given transaktion er fortjenstgivende eller ej. Det blev endvidere fastslået, at transaktionerne generelt fandt sted i normal handel.
(32)
For de andre syv eksporterende producenter i stikprøven skulle den normale værdi beregnes i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 3, da ingen af dem havde repræsentative hjemmemarkedssalg. For alle disse eksportørers vedkommende blev den normale værdi derfor beregnet ved at lægge et rimeligt beløb for SA&G og fortjeneste til fremstillingsomkostningerne for hver varetype, der blev eksporteret til Fællesskabet, eventuelt korrigeret som beskrevet i betragtning 36. SA&G og fortjeneste kunne ikke fastsættes efter grundforordningens artikel 2, stk. 6, litra a), da kun ét selskab havde et repræsentativt hjemmemarkedssalg. De kunne heller ikke beregnes efter artikel 2, stk. 6, litra b), da de berørte eksportører ikke havde repræsentative salg i normal handel af samme generelle varekategorier.
(33)
SA&G og fortjenesten blev derfor fastsat efter artikel 2, stk. 6, litra c), i grundforordningen på grundlag af det vejede gennemsnit af SA&G og fortjeneste for det eneste selskab med et repræsentativt hjemmemarkedssalg og for de to selskaber med hjemmemarkedssalg, der udgjorde henholdsvis 2,2 % og 0,2 %. Man fandt, at selv om disse to sidstnævnte selskabers hjemmemarkedssalg ikke var repræsentative med henblik på anvendelse af hjemmemarkedspriser til beregning af deres egne normale værdi, var deres salg dog tilstrækkelige til at garantere, at de forbundne SA&G og fortjeneste kunne betragtes som pålidelige og anvendelige, jf. artikel 2, stk. 6, litra c), i grundforordningen. SA&G og fortjenesten for det tredje selskab, der ikke havde et repræsentativt hjemmemarkedssalg, og som er omhandlet i betragtning 25, blev ikke inddraget i overvejelserne, da det havde indberettet store tab på dette salg.
(34)
Et selskab hævdede, at Kommissionen burde anvende grundforordningens artikel 2, stk. 6, litra b), ved fastlæggelse af SA&G for dette selskab. Selskabet hævdede, at der burde anvendes SA&G for alle de varer, det solgte på hjemmemarkedet, da disse varer svarer til den pågældende vare, i og med at de tilhører den samme varekategori. Dette krav blev afvist, da det blev fundet, at de varer, der hævdedes at tilhøre samme generelle varekategori som sengelinned, reelt hovedsagelig var ubleget stof, dvs. et mellemprodukt, der sælges til industriel anvendelse, og ikke en forbrugsvare som sengelinned.
(35)
Selskabet fremførte endvidere, at selv om grundforordningens artikel 2, stk. 6, litra c), anvendtes, burde man mindst anvende SA&G og selskabets egen fortjeneste. Det tilføjede, at SA&G samt fortjeneste, der var anvendt til at beregne den normale værdi, i vid udstrækning var taget fra et selskab med en anden struktur, der angiveligt kunne sammenlignes med et stormagasin. Det skal dog bemærkes, at det ansøgende selskabs salg består af varer, der endog ikke tilhører samme generelle varekategori, og at salgets omfang også er temmelig begrænset. Det er derfor ikke rimeligt at anvende SA&G samt fortjeneste, der er beregnet på grundlag af så uegnede oplysninger.
(36)
En række selskaber i stikprøven havde indføjet forskellige poster i deres SA&G, som burde have været opført i fremstillingsomkostningerne. Disse poster blev derfor omfordelt til fremstillingsomkostningerne. I henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 5, beregnes omkostningerne endvidere normalt på grundlag af optegnelser, der føres af den part, som er omfattet af undersøgelsen, forudsat at sådanne optegnelser er i overensstemmelse med almindeligt anerkendte bogføringsprincipper i det pågældende land, og det påvises, at oplysningerne på en rimelig måde afspejler de omkostninger, der er forbundet med produktion og salg af den pågældende vare. En fordeling af omkostninger, der beror på en fast praksis, kan også lægges til grund. I de besvarelser af spørgeskemaet, der blev indgivet af selskaberne i stikprøven, var omkostningsfordelingen for fem selskabers vedkommende blevet foretaget ad hoc med henblik på undersøgelsen, og kunne ikke betragtes som rimelige, da de ikke var i overensstemmelse med selskabernes reviderede regnskaber. Der blev derfor foretaget justeringer med henblik på at fastsætte fremstillingsomkostningerne på en måde, som var mere i overensstemmelse med de pågældende selskabers reviderede regnskaber.
(37)
For de pågældende fem selskaber blev de forskellige omkostningsposter i fremstillingsomkostningerne identificeret. Det blev fastlagt, hvilken procentdel den pågældende vare udgjorde af selskabets samlede omsætning. Afhængigt af de oplysninger, der var tilgængelige og kontrollerbare, blev denne procentdel enten anvendt på værdien af hver af omkostningsposterne eller på de samlede omkostninger, der var opført i de reviderede regnskaber, med henblik på beregning af fremstillingsomkostningerne for den pågældende vare.
(38)
For ét selskabs vedkommende blev den justering, der er omhandlet i betragtning 37, foretaget for at tage hensyn til det forhold, at der var meget betydelig forskel på omkostningsstrukturen for sengelinned og for det andet vigtige produkt, som selskabet solgte, nemlig garn. Det forhold, at selskabet i spørgeskemaet havde angivet kontrollerbare oplysninger, som gav mulighed for at foretage en klarere fordeling af omkostningerne på disse to varekategorier, muliggjorde en mere præcis fordeling baseret på omsætning og hermed også en mere passende fordeling af produktionsomkostningerne.
(39)
EF-erhvervsgrenen anfægtede den fremgangsmåde, der var anvendt i forbindelse med det pågældende selskab, med henvisning til, at selskabet ikke havde en fast praksis for omkostningsfordeling. Dette krav blev dog afvist, da fordelingen af de omkostninger, der er nævnt i betragtning 38, ikke var baseret på den omkostningsfordeling, der var opgivet af selskabet, men derimod på kontrollerede regnskabsoplysninger, der jævnligt blev udarbejdet af selskabet.
(40)
For ét selskabs vedkommende er der foretaget yderligere en justering. Dette selskab råder over to forskellige produktionssteder, men kun det ene sted blev der fremstillet sengelinned. Det blev derfor vurderet, at det ville være mest hensigtsmæssigt at basere sig på oplysninger vedrørende produktionsstedet for sengelinned.
(41)
Flere andre selskaber anmodede om supplerende justeringer af den omkostningsfordeling, der var fastlagt af Fællesskabets institutioner. Den omkostningsfordelingsmetode, der er baseret på omsætning, gør det imidlertid ikke muligt at foretage en specifik, differentieret fordeling på nogle få omkostningsposter, medmindre det kan dokumenteres, at en sådan metode kan anvendes udelukkende på disse få omkostningsposter. Da dette ikke var tilfældet, og da oplysningerne og dokumentationen, som disse selskaber fremlagde om deres produktionsomkostninger, jf. betragtning 32, ikke blev anset for at være pålidelige, afvistes de pågældende krav.
(42)
For et andet selskab blev fremstillingsomkostningerne fastsat ved, at fortjeneste og SA&G, som fastlagt under kontrolbesøget, blev fratrukket omsætningen.
(43)
For de to øvrige selskaber blev det fastslået, at fremstillingsomkostningerne generelt var pålidelige, men at det var nødvendigt at foretage nogle justeringer ud fra de oplysninger, der var indhentet under kontrolbesøget.
(44)
Flere af de eksporterende producenter i stikprøven hævdede, at de omkostninger til råvarer (især ubleget stof), som de havde opført i fremstillingsomkostningerne, allerede omfattede visse SA&G. Da det ikke var selskaber med fuldt integreret produktion, fordi nogle af deres produktionsfaser var omfattet af outsourcing, hævdede de, at disse SA&G burde trækkes fra produktionsomkostningerne for at undgå, at SA&G blev medregnet to gange. Det skal imidlertid bemærkes, dels at det var nødvendigt at fastslå den normale værdi ved anvendelse af SA&G samt fortjeneste for det eneste selskab med et repræsentativt hjemmemarkedssalg og for de to selskaber med hjemmemarkedssalg, der udgjorde henholdsvis 2,2 % og 0,2 %, dels at disse tre eksportører selv købte hovedparten af det ublegede stof. Det bør også bemærkes, at hvert køb af råvarer omfatter visse SA&G i den pris, der betales, men at det er leverandørens omkostninger, og ikke SA&G for den pågældende eksportør. Kravet blev derfor afvist.
2. Eksportpris
(45)
Syv af producenterne i stikprøven solgte hele deres eksport til Fællesskabet direkte til uafhængige kunder. I overensstemmelse med artikel 2, stk. 8, i grundforordningen beregnedes deres eksportpriser derfor på grundlag af de priser, der faktisk var betalt eller skulle betales af disse uafhængige kunder i Fællesskabet.
(46)
Den ottende eksporterende producent i stikprøven havde en forretningsmæssigt forbundet importør i Fællesskabet. Priserne for denne eksport blev beregnet på grundlag af de priser, til hvilke de importerede varer første gang videresolgtes til en uafhængig køber, jf. artikel 2, stk. 9, i grundforordningen.
(47)
Som ønsket af flere selskaber blev eksportsalget af forældede lagervarer og luftfragtssalget (cif eller CFR) ikke medregnet i dumpingberegningerne, da dette salg ikke havde fundet sted i normal handel. Dette salg udgjorde kun en ubetydelig del (under 2 %) af det samlede opgivne eksportsalg.
(48)
Denne fremgangsmåde for luftfragtssalg og forældede lagervarer er blevet anfægtet af EF-erhvervsgrenen, som hævder, at det ikke kan fastslås, om salget finder sted i normal handel på grundlag af transporten af varerne, og at der bør tages hensyn til dette salg, hvis det forekommer relativt hyppigt i den pågældende sektor. Dette krav blev afvist, fordi selv om de fleste af selskaberne anvendte luftfragt og solgte forældede lagervarer, så forekommer denne form for salg ikke særligt hyppigt i sektoren, da de mængder, der transporteres som luftfragt, og mængderne af forældede lagervarer er ekstremt begrænsede, jf. betragtning 47.
3. Sammenligning
(49)
For at sikre en rimelig sammenligning mellem de normale værdier og eksportpriserne blev der i form af justeringer taget hensyn til forskelle, som påvirkede priserne og prisernes sammenlignelighed i overensstemmelse med artikel 2, stk. 10, i grundforordningen. Der blev indrømmet passende justeringer for importafgifter og indirekte afgifter, rabatter og nedslag, transport, forsikring, håndtering og lastning og dermed forbundne omkostninger, kreditter, provisioner, rentegebyrer og valutakonvertering, hvor dette var berettiget, korrekt og behørigt dokumenteret. Der blev også foretaget justering for handelsled for at afspejle, at hjemmemarkedssalget fandt sted direkte til de endelige kunder, hvorimod eksportsalget var rettet mod handelsvirksomheder, detailhandlere og distributører.
(50)
Et eksporterende selskab anfægtede en justering på grund af provisioner, idet han hævdede, at den forretningsmæssigt forbundne handelsvirksomhed, som ansås for at have samme funktioner som en agent, der arbejdede på provisionsbasis, i realiteten blot var en del af selskabets egen eksportafdeling og ikke drev egen virksomhed. Justeringen blev bekræftet og kravet afvist, da det blev konstateret, at den forretningsmæssigt forbundne handelsvirksomhed reelt drev selvstændige salgsaktiviteter (f.eks. sikring og forvaltning af en del af kontingentordningen), som eksportøren ikke selv kunne varetage, og det affødte betydelige udgifter. Den forretningsmæssigt forbundne handelsvirksomhed modtog desuden en betydelig avance for sine aktiviteter i forbindelse med salget til Fællesskabet af den pågældende vare, dvs. en slags provision.
(51)
Flere eksportører krævede yderligere justeringer for bankgebyrer og kreditomkostninger. De hævdede, at slutbrugerne på hjemmemarkedet almindeligvis anvendte kreditkort til betaling. For selskaberne med hjemmemarkedssalg viste undersøgelserne imidlertid, at salget til slutbrugerne var baseret på kontantbetaling. Kravet blev derfor afvist.
(52)
Et selskab anmodede om justering med henvisning til en stigning i bomuldspriserne i undersøgelsesperioden. Der var imidlertid tale om en generel stigning i bomuldspriserne på verdensmarkedet og ikke en isoleret pakistansk prisstigning. Stigningen i bomuldspriserne vedrørte en periode på højst tre måneder i undersøgelsesperioden, mens salget af den pågældende vare fandt sted i hele undersøgelsesperioden. Prisstigningerne var desuden kun forbigående, hvilket er normalt for denne type råvare, hvis verdensmarkedspriser er svingende. Sådanne udsving i råvarepriserne må anses for at være en almindelig del af forretningsaktiviteterne. Hertil kommer, at de oplysninger, som selskabet lagde frem (bomuldspriserne fra 1997 til 2005 i PKR), viste en nedadgående tendens, og de højeste priser var blevet registreret i 1997. Hvis der er store råvareprisudsving, kan der normalt tages hensyn hertil ved månedlige eller kvartalsvise sammenligninger af den normale værdi og eksportpriserne. Det blev der imidlertid ikke anmodet om her. Kravet blev derfor afvist.
(53)
Alle selskaber anmodede om justering for toldgodtgørelse i henhold til artikel 2, stk. 10, litra b), i grundforordningen. Kravene om sådanne justeringer blev godtaget i den oprindelige undersøgelse for så vidt som de beløb, der blev krævet, faktisk blev betalt for samme vare og for materialer, der fysisk indgik deri, når varen var bestemt til forbrug i eksportlandet, og refunderet, når den eksporteredes til Fællesskabet. Det blev i denne undersøgelse fastslået, at de beløb, som den pakistanske regering refunderede, var meget større end de importafgifter eller indirekte skatter, som selskaberne betalte for materialer, der indgik i den pågældende vare.
(54)
Eksportørerne i stikprøven fremførte, at den pakistanske regering havde indført en ny ordning for beregning af godtgørelserne af importafgifter, som betales af de eksporterende producenter. Efter den nye ordning anvendes visse standarder for fastlæggelse af det beløb, der kan godtgøres.
(55)
Den nye ordning blev undersøgt for at få klarlagt, om der kunne påvises en direkte forbindelse mellem den told, som de eksporterende producenter betalte, og de materialer, som fysisk indgik i samme vare bestemt til forbrug i eksportlandet. Hvor eksportørerne i stikprøven kunne dokumentere, at importafgifterne faktisk var blevet refunderet, godtog fællesskabsinstitutionerne kravet om eventuelt at foretage justering til normal værdi, hvis de krævede beløb faktisk blev betalt for samme vare og for materialer, der fysisk indgik deri, når varen var beregnet til forbrug i eksportlandet, og refunderet, når den eksporteredes til Fællesskabet.
4. Dumpingmargener
(56)
For de eksporterende producenter i stikprøven blev der fastlagt individuelle dumpingmargener på grundlag af en sammenligning af den normale værdi beregnet som et vejet gennemsnit og det vejede gennemsnit af eksportpriserne i overensstemmelse med artikel 2, stk. 11, i grundforordningen.
(57)
Dumpingmargenerne er følgende i procent af nettoprisen, frit Fællesskabets grænse, ufortoldet:
Yunus Textile Mills, Karachi
8,5 %
Lucky Textile Mills, Karachi
7,2 %
Nishat Mills Limited, Faisalabad
6,1 %
Chenab Limited, Faisalabad
5,7 %
Gul Ahmed Textile Mills Ltd, Karachi
5,6 %
Al-Abid Silk Mills Ltd, Karachi
3,9 %
Mohammad Farooq Textile Mills Ltd, Karachi
3,5 %
Fairdeal Textiles (Pvt) Ltd, Karachi
1,3 %
(58)
Det konkluderes i overensstemmelse med grundforordningens artikel 9, stk. 3, at dumpingmargenen for Fairdeal Textiles (Pvt) Ltd er ubetydelig, idet den er under 2 %.
(59)
For selskaber, der samarbejdede, men som ikke var udtaget til stikprøven, blev dumpingmargenen fastsat på grundlag af den vejede gennemsnitlige dumpingmargen for selskaberne i stikprøven, jf. artikel 9, stk. 6, i grundforordningen. Denne vejede gennemsnitlige dumpingmargen blev udtrykt i procent af nettoprisen, frit Fællesskabets grænse, ufortoldet, og fastsat til 5,8 %.
(60)
Flere af de eksportører, der samarbejdede, men som ikke indgik i stikprøven, hævdede, at det var forskelsbehandling, når disse ikke var omfattet af den laveste toldsats, men derimod af den vejede gennemsnitstoldsats for de selskaber, der indgik i stikprøven. Det skal bemærkes, at der til stikprøven i dette tilfælde udvalgtes otte eksportører, jf. grundforordningens artikel 17. Resultaterne var baseret på oplysninger fremlagt af disse eksportører og anses for at være repræsentative for sengelinnedindustrien i Pakistan. Hvad angår tolden for eksportører, der ikke indgik i stikprøven, ville det være i modstrid med formålet med stikprøven at anvende den laveste toldsats på en af eksportørerne i stikprøven i stedet for den vejede gennemsnitstold, som er klart mere repræsentativ for industrien som helhed. Grundforordningens artikel 9, stk. 6, fastslår under alle omstændigheder, at antidumpingtolden for indførsel fra eksportører, som har givet sig til kende, men ikke indgår i stikprøven, ikke må overstige den vejede gennemsnitlige dumpingmargen for selskaberne i stikprøven, og det er fællesskabsinstitutionernes faste praksis at anvende den vejede gennemsnitlige margin. Kravet blev på baggrund heraf afvist.
(61)
Til fastsættelse af restdumpingmargenen blev niveauet for samarbejde fastlagt. En sammenligning af Eurostat-data vedrørende import af varer med oprindelse i Pakistan og besvarelserne af stikprøvespørgeskemaet viste et højt samarbejdsniveau (over 80 %). Da der ikke var tegn på, at de resterende selskaber solgte til lavere dumpingpriser, blev det anset for passende at fastsætte dumpingmargenen for de øvrige selskaber, som ikke havde samarbejdet i forbindelse med undersøgelsen, på samme niveau som den højeste dumpingmargen, der konstateredes for selskaberne i stikprøven. Dette er i overensstemmelse med fællesskabsinstitutionernes faste praksis, og det blev også anset for nødvendigt for ikke at skabe et incitament til ikke at samarbejde. Restdumpingmargenen blev derfor beregnet til 8,5 %.
(62)
En række selskaber, der blev anset for ikke at være samarbejdsvillige, hævdede, at de rent faktisk havde sendt stikprøvebesvarelsen inden for fristen, enten gennem deres respektive sammenslutning eller direkte til Kommissionen. Disse selskaber blev anmodet om at dokumentere, at svarene reelt var indsendt inden for de fastsatte frister. Ingen af de pågældende selskaber kunne fremlægge tilstrækkelig dokumentation for deres krav, som derfor blev afvist.
5. De ændrede omstændigheders vedvarende karakter
(63)
Formålet med den fornyede undersøgelse var at drage en konklusion på grundlag af efterprøvede data, hvilket i princippet var blevet muligt efter ændringerne i sikkerhedssituationen. Intet tyder på, at de nye efterprøvede resultater ikke vil være af vedvarende karakter.
(64)
Det skal imidlertid erindres, at kontrollen på grund af visse vedvarende sikkerhedsproblemer fandt sted i De Forenede Arabiske Emirater. På trods af den indsats, der blev gjort af de samarbejdsvillige eksporterende producenter, er en kontrol i et tredjeland imidlertid ikke i overensstemmelse med normal praksis, da Kommissionens kontrollanter ikke havde ubegrænset adgang til eksportørernes regnskaber og regnskabssystemer. Selv om undersøgelsesresultaterne er tilstrækkeligt pålidelige til at berettige en ændring af antidumpingtoldsatserne, kan fællesskabsinstitutionerne derfor på eget initiativ eller på foranledning af de berørte parter gennemføre en revision af den ændrede antidumpingtold, hvis det af foreliggende oplysninger skulle fremgå, at der var indtruffet ændringer, eller at undersøgelsesresultaterne fra et tredjeland var unøjagtige.
6. Konklusion
(65)
På baggrund af ovenstående bør de nuværende antidumpingforanstaltninger vedrørende importen af den pågældende vare med oprindelse i Pakistan ændres, således at de afspejler de nye dumpingmargener, der er konstateret.
(66)
I henhold til artikel 9, stk. 4, i grundforordningen må tolden ikke være højere end den fastsatte dumpingmargen, og den bør være lavere end denne margen, hvis en sådan lavere told er tilstrækkelig til at afhjælpe den skade, der er påført den pågældende erhvervsgren i Fællesskabet. Da nærværende interimsundersøgelse er begrænset til en undersøgelse af dumpingaspekterne, bør den told, der indføres, ikke være højere end den skadestærskel, der er konstateret i den oprindelige undersøgelse.
(67)
Som nævnt i betragtning 134 i forordningen om endelig antidumpingtold var den oprindelige dumpingmargen lavere end den endeligt fastsatte skadestærskel, og den endelige antidumpingtold blev derfor fastsat på grundlag af den lavere dumpingmargen til 13,1 %. Da de konstaterede dumpingmargener i nærværende interimsundersøgelse stadig er lavere end skadesmargenen, bør den ændrede antidumpingtold fastsættes på grundlag af disse lavere dumpingmargener.
(68)
Tolden fastsættes således på samme niveau som de konstaterede dumpingmargener, hvis der bortses fra ét selskab, hvor der blev fundet en ubetydelig dumpingmargen, jf. betragtning 58:
a) For eksportørerne i stikprøven
Yunus Textile Mills, Karachi
8,5 %
Lucky Textile Mills, Karachi
7,2 %
Nishat Mills Limited, Faisalabad
6,1 %
Chenab Limited, Faisalabad
5,7 %
Gul Ahmed Textile Mills Ltd, Karachi
5,6 %
Al-Abid Silk Mills Ltd, Karachi
3,9 %
Mohammad Farooq Textile Mills Ltd, Karachi
3,5 %
Fairdeal Textiles (Pvt) Ltd, Karachi
0 %
b)
For eksportører, der samarbejdede, men som ikke indgik i stikprøven:
5,8 %
c)
For alle andre selskaber:
8,5 %
(69)
Alle berørte parter blev underrettet om de væsentligste kendsgerninger, på grundlag af hvilke det var hensigten at anbefale at ændre de eksisterende foranstaltninger, og fik lejlighed til at fremsætte bemærkninger. Der blev modtaget bemærkninger og i påkommende tilfælde taget hensyn dertil. Alle berørte parter fik også en frist til at fremsætte bemærkninger efter fremlæggelsen af oplysningerne.
(70)
For at sikre lige behandling af nye eksportører og de selskaber, der samarbejdede, men som ikke indgik i stikprøven, og som er nævnt i bilaget til denne forordning, bør der fastsættes bestemmelser om, at den vejede gennemsnitlige told, der indføres for sidstnævnte selskaber, også skal gælde for nye eksportører, som ellers ville være berettiget til en genoptagelse af undersøgelsen i henhold til artikel 11, stk. 4, i grundforordningen.
(71)
En pakistansk eksportør afgav et tilbud om pristilsagn. Der findes imidlertid hundreder af forskellige typer sengelinned med karakteristika, som er vanskelige at differentiere ved indførsel. Det gør, at det i realiteten er umuligt at fastsætte en rimelig minimumsimportpris for hver enkelt varetype, som kan overvåges korrekt af Kommissionen og kontrolleres af medlemsstaternes toldmyndigheder. Under disse omstændigheder fandt Kommissionen, at et pristilsagn ikke var praktisk muligt og ikke kunne godtages.
D. FORANSTALTNINGERNES VARIGHED
(72)
Den fornyede undersøgelse berører ikke den dato, hvor forordningen om endelig told udløber i henhold til artikel 11, stk. 2, i grundforordningen -
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:
Artikel 1
I forordning (EF) nr. 397/2004 foretages følgende ændringer:
1)
Artikel 1, stk. 2, affattes således:
»2. Den endelige antidumpingtold fastsættes til følgende af nettoprisen, frit Fællesskabets grænse, ufortoldet for varer fremstillet af følgende selskaber:
Fabrikant
Toldsats
(%)
Taric-tillægs-kode
Yunus Textile Mills
H-23/1, Landhi Industrial Area,
Karachi
8,5
A698
Lucky Textile Mills
L-8, Block 21, F. B Area,
Karachi
7,2
A699
Nishat Mills Limited
Nishatabad,
Faisalabad
6,1
A700
Chenab Limited
Nishatabad,
Faisalabad
5,7
A701
Gul Ahmed Textile Mills Ltd
Plot No HT/3A, Landhi Industrial Area,
Landhi,
Karachi
5,6
A702
Al-Abid Silk Mills Ltd
A-39, S.I.T.E., Manghopir Road,
Karachi
3,9
A704
Mohammad Farooq Textile Mills Ltd
1st floor, Finlay House, I.I Chundrigar Road,
Karachi
3,5
A703
Fairdeal Textiles (Pvt) Ltd
A/15-D, Binoria Chowk, S.I.T.E.,
Karachi
0
A705
Fabrikanter som angivet i bilaget
5,8
A706
Alle andre selskaber
8,5
A999«
2)
Bilaget til forordning (EF) nr. 397/2004 erstattes af teksten i bilaget til nærværende forordning.
3)
I artikel 1 tilføjes følgende stykke:
»4. Hvis en ny eksporterende producent fremlægger tilstrækkelig dokumentation over for Kommissionen for, at:
-
selskabet ikke eksporterede den i stk. 1 beskrevne vare til Fællesskabet i perioden mellem 1. april 2003 og 31. marts 2004
-
selskabet ikke er forretningsmæssigt forbundet med eksportører eller producenter, som er omfattet af de foranstaltninger, der er indført ved denne forordning, og
-
selskabet faktisk har eksporteret den pågældende vare til Fællesskabet efter den undersøgelsesperiode, der blev lagt til grund for foranstaltningerne, eller det har indgået en uigenkaldelig kontraktlig forpligtelse til at eksportere en betydelig mængde til Fællesskabet
kan Rådet, der træffer afgørelse med simpelt flertal på grundlag af et forslag forelagt af Kommissionen efter høring af det rådgivende udvalg, ændre stk. 2 ved at tilføje den nye eksporterende producent til listen over selskaber, der er omfattet af den vejede gennemsnitlige toldsats på 5,8 %.«
Artikel 2
Denne forordning træder i kraft dagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 5. maj 2006.
NEUVOSTON ASETUS (EY) N:o 695/2006,
annettu 5 päivänä toukokuuta 2006,
lopullisen polkumyyntitullin käyttöön ottamisesta Pakistanista peräisin olevien puuvillan tyyppisten vuodeliinavaatteiden tuonnissa annetun asetuksen (EY) N:o 397/2004 muuttamisesta
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,
ottaa huomioon polkumyynnillä muista kuin Euroopan yhteisön jäsenvaltioista tapahtuvalta tuonnilta suojautumisesta 22 päivänä joulukuuta 1995 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 384/96 (1), jäljempänä ’perusasetus’, ja erityisesti sen 11 artiklan 3 kohdan,
ottaa huomioon komission ehdotuksen, jonka tämä on tehnyt neuvoa-antavaa komiteaa kuultuaan,
sekä katsoo seuraavaa:
A. MENETTELY
1. Aiempi tutkimus
(1)
Neuvosto otti asetuksella (EY) N:o 397/2004 (2), jäljempänä ’lopullista tullia koskeva asetus’, käyttöön 13,1 prosentin suuruisen lopullisen polkumyyntitullin Pakistanista peräisin olevien puhtaista puuvillakuiduista tai tekokuitujen tai pellavan kanssa siten, että pellava ei ole pääasiallinen kuitu, sekoitetuista puuvillakuiduista valmistettujen valkaistujen, värjättyjen tai painettujen vuodeliinavaatteiden tuonnissa.
(2)
Mainittu toimenpide otettiin käyttöön käytettävissä olleiden tietojen perusteella, koska komissio ei jäljempänä esitetyistä syistä pystynyt paikan päällä todentamaan niitä erittäin epätodennäköisiä lukuja, jotka otokseen kuuluneet kuusi yritystä olivat kyselyyn antamissaan vastauksissa ilmoittaneet. Toista yritystä koskeneen tarkastuksen aikana komissio vastaanotti tappouhkauskirjeen, joka oli osoitettu tarkastuksia suorittaville virkamiehille henkilökohtaisesti. Koska kirje oli luonteeltaan henkilökohtainen, komissio katsoi, etteivät tarkastusten suorittamiseen tarvittavat edellytykset täyttyneet ja että nämä olosuhteet vaikeuttivat merkittävästi tutkimuksen suorittamista. Tarkastuskäynnit oli tämän vuoksi keskeytettävä.
(3)
Polkumyynnin vastaisten toimenpiteiden käyttöönoton jälkeen komission tietoon tuli seikkoja, joiden perusteella turvallisuusolosuhteet näyttivät muuttuneen riittävästi niin, että edellä mainittu este tarkastuskäynneille oli poistunut. Näin ollen komissio päätti panna vireille polkumyyntinäkökohtiin rajatun välivaiheen tarkastelun, joka mahdollistaisi päätelmien tarkistamisen kaikilta osin todennettujen ja pakistanilaisten viejien tilannetta paremmin kuvastavien tietojen pohjalta.
2. Vireillepano
(4)
Kuultuaan neuvoa-antavaa komiteaa komissio ilmoitti 3 päivänä elokuuta 2004 (3) panevansa omasta aloitteestaan vireille perusasetuksen 11 artiklan 3 kohdan mukaisen, lopullista tullia koskevalla asetuksella käyttöön otettujen polkumyynnin vastaisten toimenpiteiden osittaisen välivaiheen tarkastelun, joka rajattiin koskemaan polkumyyntiin liittyviä näkökohtia.
(5)
Komissio ilmoitti tutkimuksen vireillepanosta virallisesti niille vientiä harjoittaville tuottajille ja tuojille, joita asian tiedettiin koskevan, sekä tiedossa oleville näitä edustaville järjestöille, Pakistanin viranomaisille ja yhteisön tuottajien järjestöille. Asianomaisille osapuolille annettiin tilaisuus esittää näkökantansa kirjallisesti ja pyytää saada tulla kuulluiksi vireillepanoilmoituksessa asetetussa määräajassa.
(6)
Eräät vientiä harjoittavat tuottajat ja Pakistan Bedwear Exporters Association, joka on yksi monista vuodevaatteiden tuottajien järjestöistä Pakistanissa, samoin kuin yhteisön tuottajia edustava järjestö EUROCOTON, joka oli alkuperäisessä tutkimuksessa valituksen tekijä, esittivät näkökantansa kirjallisesti. Mahdollisuus tulla kuulluiksi myönnettiin kaikille osapuolille, jotka olivat sitä määräajan kuluessa pyytäneet ja osoittaneet, että niiden kuulemiseen oli olemassa erityisiä syitä.
3. Otanta
(7)
Koska tutkimuksessa oli osallisena suuri määrä vientiä harjoittavia tuottajia ja tuojia, vireillepanoilmoituksessa esitettiin otantamenetelmän käyttöä perusasetuksen 17 artiklan mukaisesti.
(8)
Pystyäkseen päättämään otannan tarpeellisuudesta ja tarvittaessa valitsemaan otoksen komissio pyysi vientiä harjoittavia tuottajia, tuojia ja näiden edustajia ilmoittautumaan ja toimittamaan sille vireillepanoilmoituksessa pyydetyt perustiedot tarkasteltavana olevaan tuotteeseen liittyvästä toiminnastaan 15 päivän kuluessa vireillepanoilmoituksen julkaisemisesta. Komissio kuuli viejiä koskevan otoksen valinnasta myös Pakistanin viranomaisia ja sitä tuottajien/viejien järjestöä, joka ilmoittautui komissiolle.
(9)
Toimitettujen tietojen tarkastelun perusteella otantamenetelmän käyttö katsottiin tarpeelliseksi vain viejien osalta. Yhteensä 110 yritystä vastasi otantaa koskevaan kyselylomakkeeseen määräajassa ja toimitti siinä pyydetyt tiedot. Näistä yrityksistä 11 ei kuitenkaan tuottanut eikä vienyt tarkasteltavana olevaa tuotetta, joten niitä ei voitu pitää asianomaisina osapuolina tässä tutkimuksessa. Lisäksi yksi yritys toimi vain osittain yhteistyössä, sillä se ei toimittanut tietoja tuotantomääristään. Kaikkiaan 98 yrityksen katsottiin toimivan tutkimuksessa yhteistyössä.
(10)
Otoksen valinta suoritettiin perusasetuksen 17 artiklan 1 kohdan mukaisesti ja perustui sellaiseen Pakistanista yhteisöön tapahtuneen viennin suurimpaan edustavaan määrään, joka voitiin kohtuudella tutkia käytettävissä olevassa ajassa.
(11)
Komissio ilmoitti Pakistanin viranomaisille ja tuottajien/viejien järjestöille, että sen tarkoituksena oli valita otokseen kahdeksan yritystä, joiden osuus Pakistanin viennistä yhteisöön oli 31 prosenttia. Pakistanin viranomaiset ja yksi viejien järjestö kuitenkin vastustivat tätä ehdotusta ja pyysivät komissiota rajoittamaan otoksen kuuteen yritykseen eli käyttämään samaa otosta kuin edellisessä tutkimuksessa.
(12)
Tämän kuulemisen jälkeen komissio päätti lopulta perusasetuksen 17 artiklan 1 kohdan nojalla, että otoksen parhaan mahdollisen edustavuuden varmistamiseksi oli aiheellista sisällyttää siihen kahdeksan yritystä, koska i) tämän ansiosta voitiin tarkastella suurempaa vientimäärää ja yrityksiä, jotka myivät tuotetta myös kotimarkkinoilla; ja ii) näitä kahdeksaa yritystä oli mahdollista tutkia käytettävissä olevassa ajassa.
4. Yksilöllinen tarkastelu
(13)
Yksilöllisen polkumyyntimarginaalin määrittämistä pyysi 22 otoksen ulkopuolelle jäänyttä yritystä. Pyyntöjen suuri määrä ja tutkittaviksi tulevien tietojen paljous (joka johtuu muun muassa tarkasteltavana olevien tuotetyyppien runsaudesta) johti kuitenkin siihen, että yksilölliset tarkastelut katsottiin perusasetuksen 17 artiklan 3 kohdan mukaisesti kohtuuttoman hankaliksi ja ne olisivat estäneet tutkimuksen loppuun saattamisen ajoissa. Yksilöllisen marginaalin määrittämistä koskevia pyyntöjä ei tästä syystä otettu käsiteltäviksi.
5. Tutkimus
(14)
Komissio lähetti kyselylomakkeen otokseen valituille yrityksille. Kyselyyn vastasivat kaikki otokseen valitut kahdeksan vientiä harjoittavaa tuottajaa. Komissio hankki ja tarkisti kaikki tutkimuksensa kannalta tarpeellisina pitämänsä tiedot. Asiaan liittyvien turvallisuusongelmien vuoksi päätettiin kuitenkin, että yritysten toimitiloihin ei tehdä tarkastuskäyntejä. Toimitetut tiedot tarkistettiin sen sijaan kolmannessa maassa, tässä tapauksessa Yhdistyneissä arabiemiirikunnissa, siten, että yritysten päätoimipaikkoihin oltiin yhteydessä erilaisia viestintäjärjestelmiä käyttäen. Tämän ansiosta kaikki pyydetyt asiakirjat oli mahdollista saada käyttöön viipymättä. Tässä yhteydessä tarkistettiin seuraavien yritysten toimittamat tiedot:
Gul Ahmed Textile Mills Ltd, Karachi
Al-Abid Silk Mills Ltd, Karachi
Yunus Textile Mills, Karachi
Chenab Limited, Faisalabad
Nishat Mills Limited, Faisalabad
Fairdeal Textiles (Pvt) Ltd, Karachi
Lucky Textile Mills, Karachi
Mohammad Farooq Textile Mills Ltd, Karachi.
(15)
Yhteisön tuotannonala huomautti, että tutkimus olisi pitänyt päättää, koska turvallisuustilanne Pakistanissa ei ollut muuttunut. Yhdistyneisiin arabiemiirikuntiin ei tämän vuoksi olisi pitänyt tehdä tarkastuskäyntiä. Tältä osin olisi huomattava, että polkumyynnin taso pystyttiin määrittämään näiden tarkastusten yhteydessä toimitettujen tietojen perusteella. Kuten jäljempänä 64 kappaleessa todetaan, yhteisön tuotannonalan huomautukset on kuitenkin otettu huomioon muuttuneiden olosuhteiden pysyvyyttä arvioitaessa.
(16)
Tutkimusajanjakso käsitti 1 päivän huhtikuuta 2003 ja 31 päivän maaliskuuta 2004 välisen ajan.
B. TARKASTELTAVANA OLEVA TUOTE JA SAMANKALTAINEN TUOTE
1. Tarkasteltavana oleva tuote
(17)
Tarkasteltavana oleva tuote on sama kuin alkuperäisessä tutkimuksessa eli Pakistanista peräisin olevat puhtaista puuvillakuiduista tai tekokuitujen tai pellavan kanssa siten, että pellava ei ole pääasiallinen kuitu, sekoitetuista puuvillakuiduista valmistetut valkaistut, värjätyt tai painetut vuodeliinavaatteet, jotka luokitellaan tällä hetkellä CN-koodeihin ex 6302 21 00 (Taric-koodit 6302210081, 6302210089), ex 6302 22 90 (Taric-koodi 6302229019), 6302 31 00 (Taric-koodi 6302310090) ja ex 6302 32 90 (Taric-koodi 6302329019), jäljempänä ’tarkasteltavana oleva tuote’ tai ’asianomainen tuote’. Vuodeliinavaatteisiin kuuluvat lakanat (tavalliset tai muotoon ommellut), pussilakanat ja tyynyliinat, jotka on pakattu myyntiä varten joko erikseen tai sarjoina.
(18)
Vuodeliinavaatteiden tuotannossa käytetyt puuvillan tyyppisistä kuiduista valmistetut kankaat yksilöidään kahden numeroparin avulla. Ensimmäinen pari osoittaa sekä loimena että kuteena käytettyjen lankojen numeron (tai painon). Toinen pari osoittaa säikeiden lukumäärän senttimetriä tai tuumaa kohti sekä loimen että kuteen osalta.
(19)
Kankaat ovat valkaistuja, värjättyjä tai painettuja. Ne on sen jälkeen leikattu ja ommeltu eri kokoisiksi tavallisiksi tai muotoon ommelluiksi lakanoiksi, pussilakanoiksi ja tyynyliinoiksi. Valmis tuote on pakattu myyntiä varten joko erikseen tai sarjoina.
(20)
Vaikka on olemassa erilaisia tuotetyyppejä, jotka eroavat toisistaan kudoksen, kankaan viimeistelyn, ulkonäön ja koon, pakkauksen ja muiden ominaisuuksiensa suhteen, niitä kaikkia pidetään tässä tarkastelussa yhtenä tuotteena, koska niillä on samat fyysiset ominaisuudet ja pääosin sama käyttötarkoitus.
(21)
Useat tutkimuksessa yhteistyössä toimineet viejät kyseenalaistivat tämän määritelmän, mutta eivät perustelleet millään tavoin väitteitään, jotka tästä syystä hylättiin.
2. Samankaltainen tuote
(22)
Alkuperäisen tutkimuksen päätelmiä vastaavasti todettiin, että tarkasteltavana oleva tuote ja Pakistanin kotimarkkinoilla tuotetut ja myydyt vuodeliinavaatteet ovat fyysisiltä ja teknisiltä perusominaisuuksiltaan ja käyttötarkoituksiltaan samanlaisia. Tämän vuoksi niitä pidetään perusasetuksen 1 artiklan 4 kohdassa tarkoitettuina samankaltaisina tuotteina.
(23)
Useat tutkimuksessa yhteistyössä toimineet viejät väittivät, että tarkasteltavana oleva tuote ja Pakistanin kotimarkkinoilla myydyt vuodeliinavaatteet olivat eri tuotteita, koska ne eivät olleet fyysisiltä ja teknisiltä perusominaisuuksiltaan ja käyttötarkoituksiltaan samanlaisia. Näiden väitteiden tueksi ei kuitenkaan esitetty perusteluja, mistä syystä ne oli hylättävä.
C. POLKUMYYNTI
1. Normaaliarvo
(24)
Normaaliarvo määritettiin perusasetuksen 2 artiklan mukaisesti. Kunkin otokseen kuuluneen vientiä harjoittavan tuottajan osalta määritettiin tämän vuoksi ensin, oliko sen samankaltaisen tuotteen kokonaismyynti kotimarkkinoilla edustavaa verrattuna sen tarkasteltavana olevan tuotteen yhteisöön suuntautuvaan kokonaisvientiin. Samankaltaisen tuotteen kotimarkkinamyynti todettiin perusasetuksen 2 artiklan 2 kohdan ensimmäisen virkkeen mukaisesti edustavaksi yhden otokseen kuuluneen yrityksen osalta, sillä yrityksen kotimarkkinamyynnin määrä oli yli 5 prosenttia sen yhteisöön suuntautuneen vientimyynnin kokonaismäärästä.
(25)
Edellä mainitun viejän lisäksi, jonka kotimarkkinamyynti siis oli edustavaa ylittäen 5 prosenttia sen vientimyynnin määrästä, myös kolme muuta otokseen kuulunutta viejää myi asianomaista tuotetta kotimarkkinoilla; niiden kotimarkkinamyynnin määrä oli kuitenkin vain 2,2 prosenttia, 0,5 prosenttia ja 0,2 prosenttia yhteisöön viedystä tuotemäärästä. Kyseisten yritysten kotimarkkinoiden ja myyntiorganisaation ominaispiirteitä tarkasteltiin asianmukaisesti, minkä jälkeen voitiin lopulta todeta, että tämä myynti oli vähäpätöistä ja ettei sitä voitu pitää edustavana perusasetuksen 2 artiklan 2 kohdan mukaisesti.
(26)
Sen vientiä harjoittavan tuottajan osalta, jonka kokonaismyynti kotimarkkinoilla oli edustavaa, tutkittiin lisäksi, olivatko kotimarkkinoilla myydyt vuodeliinavaatetyypit samanlaisia kuin yhteisöön vietäväksi myydyt tuotetyypit tai suoraan verrattavissa niihin. Tietyn tuotetyypin myyntiä kotimarkkinoilla pidettiin riittävän edustavana, jos sen myynti kotimarkkinoiden riippumattomille asiakkaille oli tutkimusajanjakson aikana vähintään 5 prosenttia samanlaisen tai siihen suoraan verrattavissa olevan tuotetyypin kokonaisviennistä yhteisöön.
(27)
Seuraavaksi tutkittiin, voitiinko yrityksen kotimarkkinamyynnin katsoa tapahtuneen tavanomaisessa kaupankäynnissä. Jos tietyn tuotetyypin painotettu keskimääräinen myyntihinta oli vähintään tuotantokustannusten tasoinen, normaaliarvo määritettiin kyseisen tuotetyypin kaikessa kotimarkkinamyynnissä tosiasiallisesti veloitettujen hintojen painotetun keskiarvon perusteella riippumatta siitä, oliko myynti ollut kannattavaa. Jos tuotetyypin painotettu keskimääräinen myyntihinta oli tuotantokustannuksia alempi, normaaliarvo oli muodostettava laskennallisesti perusasetuksen 2 artiklan 3 kohdan mukaisesti.
(28)
Asianomainen yritys oli väittänyt, että sen myynti ei ollut tapahtunut tavanomaisessa kaupankäynnissä, koska kotimarkkinoilla myytyjä jäännöseriä ei voitu verrata vientimyyntiin tarkoitettuihin tuotteisiin. Tutkimuksen kuluessa kävi ilmi, että kyseiset jäännöserät olivat vientiä varten tuotettujen vuodeliinavaatteiden ylijäämiä, joten koti- ja vientimarkkinoilla myydyt tuotteet ovat keskenään vertailukelpoisia. Tästä syystä yrityksen kotimarkkinamyyntiä pidetään edustavana ja tavanomaisessa kaupankäynnissä tapahtuneena.
(29)
Normaaliarvo muodostettiin laskennallisesti perusasetuksen 2 artiklan 6 kohdan mukaisesti lisäämällä vientiin tarkoitettujen tuotetyyppien tuotantokustannuksiin kohtuullinen määrä myynti-, hallinto- ja yleiskustannuksia sekä voittoa.
(30)
Asianomainen yritys katsoi tältä osin, että myynti-, hallinto- ja yleiskustannukset sekä voitto olisi määritettävä koko myynnin perusteella, koska eri tuotetyyppien suuren määrän johdosta (yritys on toimittanut tietoja yli 500 erilaisesta tuotetyypistä) on mahdotonta varmistaa, oliko tietty myyntitapahtuma kannattava. Onkin totta, että tarkasteltavana oleva tuote käsittää suuren määrän tuotetyyppejä, joiden koko, mallit, värit, kankaat jne. vaihtelevat. Ne yleiset kustannusten kohdentamismenetelmät, joita yritys käytti eri tuotetyyppien tuotantokustannusten määrittämiseen, sisälsivät epätarkkuuksia, jotka eivät selvästikään voi johtua pelkästään monimutkaisiin tuotteisiin yleensäkin liittyvistä ongelmista. Tästä syystä katsottiin, että normaaliarvon muodostamisessa käytetyt myynti-, hallinto- ja yleiskustannukset sekä voitto olisi määritettävä tarkasteltavana olevan tuotteen koko kotimarkkinamyynnin perusteella.
(31)
Yhteisön tuotannonala kyseenalaisti asianomaisen yrityksen suhteen omaksutun lähestymistavan ja katsoi, että ainoastaan kannattava myynti olisi pitänyt ottaa huomioon määritettäessä yrityksen tavanomaisessa kaupankäynnissä tapahtuneesta myynnistä saaman voiton prosenttiosuutta. Tämä väite hylättiin, koska 30 kappaleessa esitetyistä syistä on mahdotonta selvittää luotettavasti yksittäisten myyntitapahtumien kannattavuutta. Lisäksi voitiin todeta, että myynti tapahtui yleensä tavanomaisessa kaupankäynnissä.
(32)
Muiden seitsemän otokseen kuuluneen vientiä harjoittavan tuottajan osalta normaaliarvot oli muodostettava laskennallisesti perusasetuksen 2 artiklan 3 kohdan mukaisesti, koska yksikään niistä ei myynyt tuotetta edustavassa määrin kotimarkkinoilla. Normaaliarvot muodostettiin niiden kaikkien osalta tästä syystä siten, että kunkin yhteisöön viedyn tuotetyypin tuotantokustannuksiin, joita oikaistiin tarvittaessa jäljempänä 36 kappaleessa selostetulla tavalla, lisättiin kohtuullinen määrä myynti-, hallinto- ja yleiskustannuksia sekä voittoa. Myynti-, hallinto- ja yleiskustannuksia sekä voittoa ei voitu määrittää perusasetuksen 2 artiklan 6 kohdan a alakohdan mukaisesti, sillä vain yhdellä yrityksellä oli edustavaa kotimarkkinamyyntiä. Niitä ei voitu myöskään määrittää perusasetuksen 2 artiklan 6 kohdan b alakohdan mukaisesti, koska asianomaiset viejät eivät myyneet saman yleisen tuoteluokan tuotteita edustavassa määrin tavanomaisessa kaupankäynnissä.
(33)
Tämän vuoksi myynti-, hallinto- ja yleiskustannukset sekä voitto määritettiin perusasetuksen 2 artiklan 6 kohdan c alakohdan mukaisesti ainoan tuotetta edustavassa määrin kotimarkkinoilla myyneen yrityksen ja niiden kahden yrityksen, joiden kotimarkkinamyynnin osuus oli 2,2 prosenttia ja 0,2 prosenttia, myynti-, hallinto- ja yleiskustannusten sekä voittojen painotetun keskiarvon perusteella. Vaikka kahden viimeksi mainitun yrityksen kotimarkkinamyyntiä ei pidetty riittävän edustavana, jotta siinä veloitettuja hintoja olisi voitu käyttää niiden oman normaaliarvon laskemisessa, kyseiseen myyntiin liittyvien myynti-, hallinto- ja yleiskustannusten sekä siitä saadun voiton katsottiin tarjoavan riittävän luotettavan perustan perusasetuksen 2 artiklan 6 kohdan c alakohdan soveltamiselle. Edellä 25 kappaleessa mainittu kolmas yritys, jonka kotimarkkinamyynti ei ollut riittävän edustavaa, oli ilmoittanut kyseisen myynnin tuottaneen suuria tappioita, mistä syystä sen myynti-, hallinto- ja yleiskustannuksia sekä voittoa ei otettu laskelmissa huomioon.
(34)
Yksi yritys katsoi, että komission olisi sovellettava perusasetuksen 2 artiklan 6 kohdan b alakohtaa sen myynti-, hallinto- ja yleiskustannuksia määrittäessään. Sen mukaan määrityksen olisi perustuttava kaikkien sen kotimarkkinoilla myymien tuotteiden myynti- hallinto- ja yleiskustannuksiin, koska kyseiset tuotteet kuuluvat samaan yleiseen tuoteluokkaan ja ovat siten samankaltaisia kuin tarkasteltavana oleva tuote. Tämä väite hylättiin, koska tuotteiden, joiden väitettiin kuuluvan samaan yleiseen tuoteluokkaan kuin vuodeliinavaatteet, todettiin tosiasiassa olevan lähinnä raakakankaita eli teollisille käyttäjille myytäviä välituotteita eikä vuodeliinavaatteiden kaltaisia kulutushyödykkeitä.
(35)
Yritys katsoi lisäksi, että myös perusasetuksen 2 artiklan 6 kohdan c alakohtaa sovellettaessa perustana pitäisi käyttää sen omia myynti-, hallinto- ja yleiskustannuksia sekä voittoa. Se totesi, että normaaliarvon muodostamisessa käytetyt myynti-, hallinto- ja yleiskustannukset sekä voitto perustuvat suurelta osin tietoihin, jotka koskevat rakenteeltaan erilaista, sen mukaan tavarataloon verrattavissa olevaa yritystä. On kuitenkin huomattava, että asianomainen yritys myy tuotteita, jotka eivät edes kuulu samaan yleiseen tuoteluokkaan kuin tarkasteltavana oleva tuote, minkä lisäksi myynti on määrältään suhteellisen vähäistä. Laskelmissa ei ole järkevää käyttää näin epäasianmukaisiin tietoihin perustuvia myynti-, hallinto- ja yleiskustannuksia sekä voittoa.
(36)
Eräät otokseen kuuluneista yrityksistä olivat sisällyttäneet myynti-, hallinto- ja yleiskustannuksiinsa erinäisiä menoeriä, jotka olisi pitänyt ilmoittaa tuotantokustannusten yhteydessä. Nämä erät siirrettiin tämän vuoksi osaksi tuotantokustannuksia. Perusasetuksen 2 artiklan 5 kohdassa säädetään lisäksi, että kustannukset lasketaan tavallisesti tutkimuksen kohteena olevan osapuolen kirjanpitomerkintöjen perusteella sillä edellytyksellä, että nämä merkinnät on tehty kyseisessä maassa yleisesti hyväksyttyjen kirjanpitoperiaatteiden mukaisesti ja että ne antavat kohtuullisen hyvän käsityksen kyseisen tuotteen valmistukseen ja myyntiin liittyvistä kustannuksista. Kustannusten asianmukaista kohdentamista koskevat todisteet otetaan myös huomioon, jos osoitetaan, että tämäntyyppistä kohdentamista on todellisesti käytetty. Viisi otokseen kuulunutta yritystä käytti kyselyvastauksissaan sellaista kustannusten kohdentamistapaa, joka oli kehitetty erityisesti tätä tutkimusta varten. Näitä kohdentamistapoja ei voitu pitää asianmukaisina, sillä ne eivät käyneet yksiin kyseisten yritysten tarkastettujen tilien kanssa. Tästä syystä tuotantokustannusten määrittämisen yhteydessä tehtiin oikaisuja, jotta kustannukset vastaisivat paremmin yritysten tarkastettuihin tileihin sisältyviä tietoja.
(37)
Näiden viiden yrityksen tuotantokustannuksiin sisältyvät menoerät eriteltiin. Tämän jälkeen määritettiin asianomaisen tuotteen prosenttiosuus yrityksen kokonaisliikevaihdosta. Tätä prosenttiosuutta sovellettiin sitten asianomaisen tuotteen tuotantokustannuksia määritettäessä joko kunkin tarkastetuissa tileissä ilmoitetun menoerän arvoon tai kokonaiskustannuksiin, riippuen siitä, mitä tietoja oli käytettävissä ja voitiinko ne tarkistaa.
(38)
Yhden yrityksen osalta 37 kappaleessa tarkoitettu oikaisu tehtiin sen vuoksi, että vuodeliinavaatteiden ja asianomaisen yrityksen toisen päätuotteen, lankojen, kustannusrakenteessa oli merkittävä ero. Koska yritys oli kyselylomakkeessa antanut tarkistettavissa olevia tietoja, jotka mahdollistivat kustannusten selkeämmän jaon näiden kahden tuoteluokan välillä, liikevaihtoon perustuvaa kustannusten kohdentamista voitiin tarkentaa, mikä mahdollisti tuotantokustannusten asianmukaisemman kohdentamisen.
(39)
Yhteisön tuotannonala kyseenalaisti kyseisen yrityksen suhteen omaksutun lähestymistavan ja väitti, ettei yrityksellä ollut kustannusten kohdentamismenetelmää, jota se olisi todellisuudessa käyttänyt. Tämä väite kuitenkin hylättiin, koska 38 kappaleessa tarkoitettu kustannusten kohdentaminen ei perustunut yrityksen esittämään menetelmään vaan sen säännöllisesti kirjaamiin tilitietoihin, jotka on tarkistettu.
(40)
Yhden toisen yrityksen tapauksessa tehtiin vielä lisäoikaisu. Tällä yrityksellä on tuotantoa kahdessa eri paikassa, mutta vuodeliinavaatteita valmistettiin vain toisessa niistä. Tästä syystä katsottiin, että laskelmissa oli tarkoituksenmukaisinta käyttää tietoja, jotka koskivat nimenomaan vuodeliinavaatteita valmistavaa tuotantolaitosta.
(41)
Useat muut yritykset pyysivät lisäoikaisujen tekemistä yhteisön toimielinten suorittamaan kustannusten kohdentamiseen. Liikevaihtoon perustuva kustannusten kohdentamismenetelmä ei kuitenkaan mahdollista pelkästään muutamaan menoerään rajatun erityismenetelmän käyttöä, ellei voida osoittaa, että tällaista erityismenetelmää voidaan soveltaa yksinomaan näihin muutamaan menoerään. Koska näin ei tässä tapauksessa ollut ja koska asianomaisten yritysten tuotantokustannuksistaan toimittamia tietoja ja todisteita ei pidetty luotettavina (ks. 32 kappale), edellä mainitut pyynnöt hylättiin.
(42)
Yhden yrityksen tuotantokustannukset määritettiin vähentämällä liikevaihdosta tarkastuskäynnin yhteydessä määritetyt voiton sekä myynti-, hallinto- ja yleiskustannusten määrät.
(43)
Jäljellä olevien kahden yrityksen tuotantokustannukset todettiin yleensä ottaen luotettaviksi, vaikka myös niihin oli tehtävä tiettyjä korjauksia tarkastuskäynnin aikana kerättyjen tietojen perusteella.
(44)
Eräät otokseen kuuluneet vientiä harjoittavat tuottajat väittivät, että raaka-ainekustannukset (lähinnä raakakankaaseen liittyvät), jotka ne olivat ilmoittaneet osana tuotantokustannuksia, sisälsivät jo tiettyjä myynti-, hallinto- ja yleiskustannuksia. Koska nämä yritykset eivät olleet täysin integroituneita, vaan osa valmistusvaiheista teetettiin alihankintana, ne katsoivat, että kyseiset myynti-, hallinto- ja yleiskustannukset olisi vähennettävä tuotantokustannuksista, jotta niitä ei laskettaisi mukaan kahdesti. Olisi kuitenkin huomattava, että normaaliarvo muodostettiin laskennallisesti käyttämällä ainoan tuotetta edustavassa määrin kotimarkkinoilla myyneen yrityksen ja niiden kahden yrityksen, joiden kotimarkkinamyynnin osuus oli 2,2 prosenttia ja 0,2 prosenttia, myynti-, hallinto- ja yleiskustannuksia sekä voittoa ja että nämä kolme viejää hankkivat itsekin pääosan käyttämästään raakakankaasta muualta. Olisi myös huomattava, että kaikkien raaka-ainehankintojen hintoihin sisältyy jonkin verran myynti-, hallinto- ja yleiskustannuksia, mutta näissä on kyse tavarantoimittajan kustannuksista eikä asianomaisen viejän myynti-, hallinto- ja yleiskustannuksista. Tämän vuoksi väite hylättiin.
2. Vientihinta
(45)
Seitsemän otokseen kuuluneista vientiä harjoittavista tuottajista suuntasi kaiken vientimyyntinsä yhteisöön suoraan riippumattomille asiakkaille. Niiden vientihinnat määritettiin tämän vuoksi perusasetuksen 2 artiklan 8 kohdan mukaisesti kyseisten yhteisössä toimivien riippumattomien asiakkaiden tosiasiallisesti maksamien tai niiden maksettavaksi tulevien hintojen perusteella.
(46)
Kahdeksas otokseen kuulunut vientiä harjoittava tuottaja oli etuyhteydessä yhteisössä toimivaan tuojaan. Sen osalta vientihinnat muodostettiin laskennallisesti perusasetuksen 2 artiklan 9 kohdan mukaisesti niiden hintojen perusteella, joilla maahantuodut tuotteet jälleenmyytiin ensimmäisen kerran riippumattomalle ostajalle.
(47)
Eräiden yritysten toivomuksesta vanhentuneiden varastojen myynti ja lentoteitse (CIF- tai CFR-lausekkeen mukaisesti) tapahtuneet toimitukset jätettiin kuitenkin polkumyyntilaskelmien ulkopuolelle, koska tämä myynti tapahtui tavanomaisen kaupankäynnin ulkopuolella. Tällaisen myynnin osuus kaikesta ilmoitetusta vientimyynnistä oli vähäpätöinen (alle 2 prosenttia).
(48)
Yhteisön tuotannonala kyseenalaisti tämän lentoteitse tapahtuneisiin toimituksiin ja vanhentuneiden varastojen myyntiin sovelletun menettelytavan ja katsoi, että sitä, tapahtuuko myynti tavanomaisessa kaupankäynnissä, ei voida ratkaista tavaroiden kuljetustavan perusteella ja että kyseinen myynti olisi otettava laskelmissa huomioon, jos kyse on suhteellisen yleisestä ilmiöstä asianomaisella tuotannonalalla. Tämä väite hylättiin, vaikka useimmat yritykset toimittivat tavaroita lentoteitse ja myivät vanhentuneita varastoja, koska tällainen myynti ei ole yleinen ilmiö kyseisellä alalla, sillä kuten 47 kappaleessa todetaan, sen osuus viennistä oli erittäin vähäinen.
3. Vertailu
(49)
Normaaliarvojen ja vientihintojen välisen tasapuolisen vertailun varmistamiseksi otettiin asianmukaisesti huomioon, oikaisujen muodossa, hintoihin ja niiden vertailukelpoisuuteen vaikuttavat erot perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan mukaisesti. Oikaisuja, jotka koskivat tuontimaksuja ja välillisiä veroja, alennuksia ja hyvityksiä, kuljetus-, vakuutus- käsittely- lastaus- ja liitännäiskustannuksia, luottokustannuksia, palkkioita, korkoa ja valuutan muuntamista, tehtiin kaikissa tapauksissa, joissa niitä pidettiin kohtuullisina ja paikkansa pitävinä ja joissa niistä esitettiin todennettu näyttö. Lisäksi tehtiin kaupan porrasta koskeva oikaisu, jolla pyrittiin ottamaan huomioon se, että tuotetta myytiin kotimarkkinoilla suoraan lopullisille kuluttajille, kun taas vienti suuntautui kauppiaille, vähittäiskaupoille ja jakelijoille.
(50)
Yhden viejän mukaan palkkioiden huomioon ottamiseksi tehty oikaisu oli aiheeton, koska siihen etuyhteydessä oleva kauppias, jonka toiminnan oli katsottu muistuttavan palkkioperusteisen edustajan toimintaa, oli itse asiassa sen oman vientiosaston sivutoimipiste, jolla ei ollut omaehtoista liiketoimintaa. Oikaisun aiheellisuus kuitenkin vahvistettiin ja viejän väite hylättiin, koska etuyhteydessä olevan kauppiaan todettiin harjoittaneen sellaista omaa myyntitoimintaa (esim. kiintiöosuuden hankkiminen ja hallinnointi), jota kyseinen viejä ei itse olisi voinut harjoittaa ja josta aiheutui sille huomattavia kuluja. Lisäksi kyseessä oleva kauppias sai asianomaisen tuotteen myynnistä yhteisössä huomattavan voittomarginaalin, jota voidaan verrata palkkioon.
(51)
Useat viejät pyysivät lisäoikaisujen tekemistä pankkimaksujen ja luottokustannusten osalta. Ne väittivät, että kotimarkkinoiden loppukäyttäjät käyttivät yleisesti luottokorttia maksuvälineenä. Tutkimus kuitenkin osoitti, että tuotetta kotimarkkinoilla myyvien yritysten myynti loppukäyttäjille tapahtui käteiskauppana. Tämän vuoksi väite hylättiin.
(52)
Yksi yritys pyysi oikaisua, jolla otettaisiin huomioon puuvillan hintojen nousu tutkimusajanjakson aikana. Tämä hinnannousu johtui kuitenkin maailmanmarkkinahintojen noususta, eikä siten ollut pelkästään Pakistaniin rajoittuva ilmiö. Puuvillan hintojen nousu vaikutti enintään kolmen kuukauden pituiseen jaksoon tutkimusajanjakson aikana, kun taas asianomaista tuotetta myytiin koko tutkimusajanjakson ajan. Hinnannousu oli sitä paitsi vain väliaikaista siinä mielessä, että tämäntyyppisen raaka-aineen maailmanmarkkinahinnat ovat yleensäkin epävakaita. Tällaisia muutoksia raaka-ainehinnoissa on pidettävä tavanomaisena osana liiketoimintaa. Lisäksi asianomaisen yrityksen toimittamat tiedot (puuvillan hankintahinnat vuosina 1997-2005 Pakistanin rupioina) osoittivat hintojen laskeneen koko ajan ja olleen siis korkeimmillaan vuonna 1997. Jos jonkin tuotantopanoksen hinnat vaihtelevat merkittävästi, tämä voitaisiin ottaa huomioon vertaamalla normaaliarvoa ja vientihintoja kuukausi- tai neljännesvuositasolla. Tätä ei kuitenkaan tässä tapauksessa pyydetty, joten yrityksen pyyntö hylättiin.
(53)
Kaikki yritykset pyysivät oikaisun tekemistä tullinpalautusten huomioon ottamiseksi perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan b alakohdan mukaisesti. Tällaiset oikaisupyynnöt hyväksyttiin alkuperäisessä tutkimuksessa, jos huomioon otettaviksi pyydetyt määrät vastasivat samankaltaisesta tuotteesta ja siihen fyysisesti sisältyvistä materiaaleista tosiasiallisesti kannettuja määriä, kun kyseessä oli viejämaan kulutukseen tarkoitettu tuote, ja jos ne palautettiin, kun tuote vietiin yhteisöön. Tässä tutkimuksessa todettiin, että Pakistanin viranomaisten palauttamat määrät olivat paljon suurempia kuin asianomaisten yritysten tarkasteltavana olevaan tuotteeseen sisältyvistä materiaaleista tosiasiallisesti maksama tuontimaksujen ja välillisten verojen määrä.
(54)
Otokseen kuuluneet viejät väittivät, että Pakistanin viranomaiset olivat ottaneet käyttöön uuden järjestelmän vientiä harjoittavien tuottajien maksamien tuontitullien palautusten laskemista varten. Uudessa järjestelmässä palautettava määrä määritetään tiettyjen normien avulla.
(55)
Tätä uutta järjestelmää tutkittiin sen selvittämiseksi, oliko vientiä harjoittavien tuottajien maksaman tullin ja viejämaassa kulutettavaksi tarkoitettuun samankaltaiseen tuotteeseen fyysisesti sisältyvien materiaalien välillä suora yhteys. Kun otokseen kuuluneet viejät pystyivät osoittamaan, että tuontitulleja oli palautettu, yhteisön toimielimet hyväksyivät tapauksen mukaan normaaliarvon oikaisupyynnön, jos pyydetyt määrät vastasivat samankaltaisesta tuotteesta ja siihen fyysisesti sisältyvistä materiaaleista tosiasiallisesti kannettuja määriä, kun kyseessä oli viejämaan kulutukseen tarkoitettu tuote, ja jos ne palautettiin, kun tuote vietiin yhteisöön.
4. Polkumyyntimarginaalit
(56)
Otokseen kuuluneille vientiä harjoittaville tuottajille määritettiin yksilölliset polkumyyntimarginaalit perusasetuksen 2 artiklan 11 kohdan mukaisesti vertaamalla painotettua keskimääräistä normaaliarvoa painotettuun keskimääräiseen vientihintaan.
(57)
Polkumyyntimarginaalit ilmaistuna prosentteina vapaasti yhteisön rajalla tullaamattomana -nettohinnasta ovat seuraavat:
Yunus Textile Mills, Karachi
8,5 %
Lucky Textile Mills, Karachi
7,2 %
Nishat Mills Limited, Faisalabad
6,1 %
Chenab Limited, Faisalabad
5,7 %
Gul Ahmed Textile Mills Ltd, Karachi
5,6 %
Al-Abid Silk Mills Ltd, Karachi
3,9 %
Mohammad Farooq Textile Mills Ltd, Karachi
3,5 %
Fairdeal Textiles (Pvt) Ltd, Karachi
1,3 %
(58)
Perusasetuksen 9 artiklan 3 kohdan mukaisesti todetaan, että Fairdeal Textiles (Pvt) Ltd:n polkumyyntimarginaali on vähimmäistasoa, sillä se on alle kaksi prosenttia.
(59)
Otokseen kuulumattomille yhteistyössä toimineille yrityksille määritettiin polkumyyntimarginaali otokseen valittujen yritysten painotetun keskimääräisen polkumyyntimarginaalin perusteella perusasetuksen 9 artiklan 6 kohdan mukaisesti. Tämä painotettu keskimääräinen polkumyyntimarginaali ilmaistuna prosentteina vapaasti yhteisön rajalla tullaamattomana -nettohinnasta on 5,8 prosenttia.
(60)
Useat yhteistyössä toimineet mutta otokseen kuulumattomat yritykset pitivät syrjintänä sitä, että niille määrätty tulli ei ollut alin otokseen kuuluneille yrityksille vahvistettu tulli vaan näiden yritysten painotettu keskimääräinen tulli. Tässä yhteydessä olisi huomattava, että otokseen valittiin kahdeksan viejää perusasetuksen 17 artiklan säännösten mukaisesti. Näiden viejien toimittamien tietojen perusteella tehtyjen päätelmien katsotaan olevan edustavia koko Pakistanin vuodeliinavaateteollisuuden osalta. Jos otokseen kuulumattomiin viejiin sovellettaisiin alinta otokseen kuuluneille viejille vahvistettua tullia, tämä olisi ristiriidassa otannan tavoitteiden kanssa, sillä painotettu keskimääräinen tulli edustaa selvästikin paremmin koko tuotannonalan tilannetta. Perusasetuksen 9 artiklan 6 kohdassa säädetään sitä paitsi, että jos viejät ovat ilmoittautuneet mutta niitä ei ole valittu otokseen, niiden tuotteiden tuontiin sovellettava polkumyyntitulli ei saa ylittää otokseen kuuluvien osapuolten osalta määritetyn polkumyyntimarginaalin painotettua keskiarvoa. Lisäksi yhteisön toimielinten vakiintuneena käytäntönä on soveltaa juuri painotettua keskimääräistä marginaalia. Tämän perusteella kyseinen väite hylättiin.
(61)
Jäännöspolkumyyntimarginaalin laskemista varten määritettiin ensin yhteistyössä toimimisen aste. Pakistanista peräisin olevaa tuontia koskevien Eurostatin tietojen ja otannan yhteydessä saatujen vastausten vertailu osoitti, että yhteistyössä toimimisen aste oli korkea (yli 80 prosenttia). Tästä syystä ja koska ei ollut viitteitä siitä, että jäljellä olevat yritykset harjoittivat polkumyyntiä vähäisemmässä määrin, katsottiin, että näiden muiden yritysten, jotka eivät olleet toimineet tutkimuksessa yhteistyössä, polkumyyntimarginaali oli syytä vahvistaa tasolle, joka vastaa korkeinta otokseen kuuluneelle yritykselle määritettyä polkumyyntimarginaalia. Tämä menetelmä on yhteisön toimielinten vakiintuneen käytännön mukainen ja tarpeen myös siksi, että yrityksiä ei haluta kannustaa yhteistyöstä kieltäytymiseen. Jäännöspolkumyyntimarginaaliksi vahvistettiin tämän vuoksi 8,5 prosenttia.
(62)
Eräät yritykset, joiden oli katsottu kieltäytyneen yhteistyöstä, väittivät, että ne olivat palauttaneet otantaa koskevan kyselylomakkeen määräajassa joko edustusjärjestönsä kautta tai suoraan komissiolle. Niitä pyydettiin esittämään näyttö siitä, että vastaukset oli todella lähetetty määräajan kuluessa. Yksikään näistä yrityksistä ei pystynyt esittämään pyydettyä näyttöä, joten niiden väitteet hylättiin.
5. Muuttuneiden olosuhteiden pysyvyys
(63)
Tämän tarkastelun tavoitteena oli tehdä polkumyyntiä koskevat päätelmät todennettujen tietojen perusteella, kun se oli periaatteessa käynyt mahdolliseksi turvallisuustilanteen muuttumisen jälkeen. Tutkimus ei tuonut esiin mitään, mikä antaisi aihetta epäillä näiden uusien, tarkistettujen tulosten pysyvyyttä.
(64)
Olisi kuitenkin muistettava, että eräiden jäljellä olevien turvallisuusongelmien vuoksi tietojen tarkistus suoritettiin Yhdistyneissä arabiemiirikunnissa. Vaikka tutkimuksessa yhteistyössä toimineet vientiä harjoittavat tuottajat tekivät tässä tilanteessa parhaansa, kolmannessa maassa tapahtuva tietojen tarkistaminen ei vastaa tavanomaista käytäntöä, sillä komission tutkijat eivät saaneet esteetöntä ja suoraa pääsyä asianomaisten viejien kirjanpitoon ja tilijärjestelmiin. Tästä syystä on todettava, että vaikka tehdyt päätelmät ovat niin luotettavia, että polkumyyntitulleja on niiden perusteella oikeutettua muuttaa, yhteisön toimielimet voivat myöhemmin omasta aloitteestaan tai asianomaisten osapuolten pyynnöstä tarkastella uudelleen muutettuja polkumyyntitulleja, jos käytettävissä olevat tiedot viittaavat siihen, että kolmannessa maassa tarkistetut päätelmät ovat virheellisiä tai niitä on muuten aiheellista muuttaa.
6. Päätelmät
(65)
Edellä esitetyn perusteella katsotaan, että asianomaisen Pakistanista peräisin olevan tuotteen tuontiin tällä hetkellä sovellettavia polkumyynnin vastaisia toimenpiteitä olisi muutettava uudelleen määritettyjen polkumyyntimarginaalien huomioon ottamiseksi.
(66)
Perusasetuksen 9 artiklan 4 kohdan mukaan tullit eivät saisi ylittää vahvistettua polkumyyntimarginaalia vaan niiden olisi oltava sitä alempia, jos alhaisempi tulli riittää poistamaan yhteisön tuotannonalalle aiheutuneen vahingon. Koska tämä välivaiheen tarkastelu on rajattu koskemaan polkumyyntiin liittyviä näkökohtia, käyttöön otettavat tullit eivät saisi olla korkeampia kuin alkuperäisessä tutkimuksessa todetut vahinkotasot.
(67)
Kuten lopullista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 134 kappaleessa todetaan, alkuperäinen polkumyyntimarginaali oli lopullisesti vahvistettua vahingon korjaavaa tasoa alempi, mistä syystä lopullinen polkumyyntitulli vahvistettiin näistä alemman eli polkumyyntimarginaalin perusteella 13,1 prosentiksi. Koska tässä välivaiheen tarkastelussa määritetyt polkumyyntimarginaalit ovat edelleen alempia kuin vahinkomarginaali, muutettujen polkumyyntitullien olisi perustuttava polkumyyntimarginaaleihin.
(68)
Tästä syystä tullit olisi vahvistettava todettujen polkumyyntimarginaalien tasoisiksi kaikkien muiden paitsi sen yrityksen tapauksessa, jonka polkumyyntimarginaalin todettiin edellä 58 kappaleessa olevan vähimmäistasoa:
a) Otokseen kuuluneet viejät:
Yunus Textile Mills, Karachi
8,5 %
Lucky Textile Mills, Karachi
7,2 %
Nishat Mills Limited, Faisalabad
6,1 %
Chenab Limited, Faisalabad
5,7 %
Gul Ahmed Textile Mills Ltd, Karachi
5,6 %
Al-Abid Silk Mills Ltd, Karachi
3,9 %
Mohammad Farooq Textile Mills Ltd, Karachi
3,5 %
Fairdeal Textiles (Pvt) Ltd, Karachi
0 %
b)
Otokseen kuulumattomat yhteistyössä toimineet viejät
5,8 %
c)
Kaikki muut yritykset
8,5 %
(69)
Kaikille asianomaisille osapuolille ilmoitettiin niistä keskeisistä tosiseikoista, joiden perusteella aiottiin suositella voimassa olevien toimenpiteiden muuttamista, ja niille annettiin tilaisuus esittää huomautuksia. Huomautuksia esitettiin, ja ne otettiin soveltuvin osin huomioon. Lisäksi asetettiin määräaika, jonka kuluessa asianomaiset osapuolet voivat esittää huomautuksia ilmoitettujen tietojen johdosta.
(70)
Mahdollisten uusien viejien ja tämän asetuksen liitteessä mainittujen otokseen kuulumattomien mutta tutkimuksessa yhteistyössä toimineiden yritysten tasapuolisen kohtelun varmistamiseksi katsotaan, että on säädettävä siitä, että viimeksi mainituille yrityksille määrättyä painotettua keskimääräistä tullia on sovellettava kaikkiin sellaisiin uusiin viejiin, jotka muutoin olisivat oikeutettuja perusasetuksen 11 artiklan 4 kohdan mukaiseen tarkasteluun.
(71)
Yksi pakistanilainen vientiä harjoittava tuottaja tarjosi hintasitoumusta. Erilaisia vuodeliinavaatetyyppejä on kuitenkin satoja, eikä niiden eroja ole aina helppo havaita tuonnin yhteydessä. Tämän vuoksi on käytännössä mahdotonta vahvistaa eri tuotetyypeille sellaisia mielekkäitä vähimmäistuontihintoja, joita komissio ja jäsenvaltioiden tulliviranomaiset pystyisivät asianmukaisesti valvomaan. Hintasitoumusta pidettiin näissä olosuhteissa mahdottomana eikä sitä voitu hyväksyä.
D. TOIMENPITEIDEN KESTO
(72)
Tämä tarkastelu ei muuta päivää, jona asetuksen (EY) N:o 397/2004 voimassaolon on määrä päättyä perusasetuksen 11 artiklan 2 kohdan mukaisesti,
ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN:
1 artikla
Muutetaan asetus (EY) N:o 397/2004 seuraavasti:
1)
Korvataan 1 artiklan 2 kohta seuraavasti:
”2. Vapaasti yhteisön rajalla tullaamattomana -nettohintaan sovellettava lopullinen polkumyyntitulli on seuraavien yritysten valmistamien tuotteiden osalta seuraava:
Valmistaja
Tulli
%
Taric-lisäkoodi
Yunus Textile Mills
H-23/1, Landhi Industrial Area,
Karachi
8,5
A698
Lucky Textile Mills
L-8, Block 21, F. B Area,
Karachi
7,2
A699
Nishat Mills Limited
Nishatabad,
Faisalabad
6,1
A700
Chenab Limited
Nishatabad,
Faisalabad
5,7
A701
Gul Ahmed Textile Mills Ltd
Plot No. HT/3A, Landhi Industrial Area,
Landhi,
Karachi
5,6
A702
Al-Abid Silk Mills Ltd
A-39, S.I.T.E., Manghopir Road,
Karachi
3,9
A704
Mohammad Farooq Textile Mills Ltd
1st floor, Finlay House, I.I Chundrigar Road,
Karachi
3,5
A703
Fairdeal Textiles (Pvt) Ltd
A/15-D, Binoria Chowk, S.I.T.E.,
Karachi
0
A705
Liitteessä mainitut valmistajat
5,8
A706
Kaikki muut yritykset
8,5
A999”
2)
Lisätään tämän asetuksen liitteessä oleva teksti asetuksen (EY) N:o 397/2004 liitteeksi.
3)
Lisätään 1 artiklaan kohta seuraavasti:
”4. Jos uusi vientiä harjoittava tuottaja esittää komissiolle riittävän näytön siitä, että
-
se ei ole vienyt yhteisöön 1 kohdassa kuvattua tuotetta 1 päivän huhtikuuta 2003 ja 31 päivän maaliskuuta 2004 välisenä aikana,
-
se ei ole etuyhteydessä yhteenkään viejään tai tuottajaan, johon sovelletaan tällä asetuksella käyttöön otettuja toimenpiteitä, ja
-
se on tosiasiallisesti vienyt asianomaista tuotetta yhteisöön toimenpiteiden perustana olevan tutkimusajanjakson jälkeen tai sillä on peruuttamaton sopimusvelvoite merkittävän tuotemäärän viemiseksi yhteisöön,
neuvosto voi yksinkertaisella enemmistöllä komission ehdotuksesta, jonka tämä on tehnyt neuvoa-antavaa komiteaa kuultuaan, muuttaa 2 kohtaa lisäämällä kyseisen uuden vientiä harjoittavan tuottajan niiden yritysten joukkoon, joihin sovelletaan 5,8 prosentin suuruista painotettua keskimääräistä tullia.”.
2 artikla
Tämä asetus tulee voimaan sitä päivää seuraavana päivänä, jona se julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Brysselissä 5 päivänä toukokuuta 2006.