KOMMISSIONENS BESLUTNING
af 5. oktober 2005
om en procedure i henhold til EF-traktatens artikel 81 mod Automobiles Peugeot SA og Peugeot Nederland NV
(Sag COMP/E2/36623, 36820 og 37275 - SEP m.fl./Automobiles Peugeot SA)
(meddelt under nummer K(2005) 3683)
(Kun den franske udgave er autentisk)
(EØS-relevant tekst)
(2006/431/EF)
Den 5. oktober 2005 vedtog Kommissionen en beslutning om en procedure efter EF-traktatens artikel 81. I overensstemmelse med artikel 30 i Rådets forordning (EF) nr. 1/2003 (1) offentliggør Kommissionen hermed parternes navne og beslutningens hovedindhold, herunder de pålagte sanktioner, dog således at virksomhedernes berettigede interesse i, at deres forretningshemmeligheder beskyttes, er sikret. En ikke-fortrolig udgave af hele beslutningen findes på de autentiske sprog og på Kommissionens arbejdssprog på webstedet for Generaldirektoratet for Konkurrence på følgende adresse: http://europa.eu.int/comm/competition/index_da.html
1. OVERTRÆDELSEN I KORTE TRÆK
1.1. Indledning
(1)
Efter at have modtaget klager fra nogle franske mellemmænd vedtog Kommissionen den 5. oktober 2005 en beslutning i medfør af artikel 7 i forordning (EF) nr. 1/2003 (herefter »beslutningen«), rettet til bilproducenten Automobiles Peugeot SA, og Peugeot Nederland NV, virksomhedens helejede datterselskab, der beskæftiger sig med import af Peugeot-biler til Nederlandene (herefter »PNE«), for overtrædelse af traktatens artikel 81. De to virksomheder overtrådte gennem en aftale med Peugeots net af forhandlere i Nederlandene artikel 81 ved at gennemføre to foranstaltninger, der skulle begrænse grænseoverskridende salg af biler fra Nederlandene til endelige forbrugere i andre medlemsstater, især Frankrig. Den første foranstaltning, der blev iværksat fra 1997 til 2003, bestod af et bonussystem for forhandlere, der forskelsbehandlede i forbindelse med eksportsalg, som når man betragter dets objektive funktion, gik ud over det nødvendige for at tilskynde de nederlandske forhandlere til at bestræbe sig for at sælge flest mulige biler inden for deres kontraktområde. Den anden foranstaltning, der blev gennemført fra 1997 til 2001, bestod i, at Automobiles Peugeot SA lagde pres på de forhandlere, der eksporterede biler; denne direkte foranstaltning forstærkede virkningen af den diskriminerende bonus.
1.2. Sagsbeskrivelse
1.2.1. Virksomhederne og det relevante produkt
1.2.1.1. Virksomhederne
(2)
Peugeot SA (herefter »PSA«) er Europas næststørste bilproducent med en markedsandel på 15,5 % i 2002 (personbiler og varevogne). Virksomheden omfatter mærkerne Peugeot og Citroën. Automobiles Peugeot SA er en generel bilproducent, der ejes 100 % af PSA, som udvikler, producerer og distribuerer biler af mærket Peugeot. I hver af de 25 medlemsstater varetages distributionen af Peugeots produkter og tjenesteydelser af et nationalt detailnet. I Nederlandene administreres og drives dette net af en importør, der kontrolleres 100 % af Automobiles Peugeot SA, nemlig PNE, der har adresse i Utrecht i Nederlandene.
(3)
I Nederlandene består Peugeots net af forhandlere og videresælgere, som virksomheden har kontrakt med. Antallet af forhandlere og videresælgere på Peugeots net i Nederlandene blev skåret kraftigt ned fra 1995 til 2003.
1.2.1.2. Det relevante marked
(4)
Markedet for personbiler kan opdeles i en række segmenter. Den konkurrencebegrænsning, beslutningen vedrører, har som formål at begrænse konkurrencen, og er betydelig, ikke blot når markedet betragtes som de enkelte segmenter, men også hvis man finder, at et segment, der er relevant for sagen, og dets to nabosegmenter overlapper og udgør et relevant marked, eller hvis man betragter det relevante marked som bestående af alle de segmenter, der er nævnt i betragtningerne. Det er derfor ikke nødvendigt her at tage endelig stilling til, hvilket segment der skal betragtes som det relevante marked, eller at afgøre, om markedet for personbiler omfatter hele Fællesskabet, eller om hver enkelt medlemsstat udgør et særskilt geografisk marked.
(5)
Fra 1995 til 2002 steg det samlede antal personbiler, der hvert år blev indregistreret i EU og EØS, fra 12 034 316 til 14 398 718 enheder. Mærket Peugeot tegnede sig alene for i alt 861 696 indregistreringer i 1995 og 1 277 738 i 2002, hvorved Peugeot gik fra sjette- til tredjepladsen blandt producenterne i EU med en markedsandel, der steg fra 7,2 % i 1995 til 8,9 % i 2002 (2). Peugeot oplevede i Nederlandene en kraftig vedvarende stigning i markedsandele, der gik fra 6,5 % i 1997 til 10,7 % i 2003 for personbilers vedkommende.
1.2.2. Aftalen
(6)
Beslutningen vedrører en overtrædelse i form af eksklusive og selektive distributionsaftaler mellem Peugeot og virksomhedens nederlandske forhandlere. Denne overtrædelse var koncentreret om to specifikke foranstaltninger, der skulle begrænse parallelimporten: et system til belønning af forhandlere afhængigt af bilens geografiske bestemmelsessted og pres på de forhandlere, der eksporterede biler.
1.2.2.1. Diskriminerende bonus
(7)
I Nederlandene bestod afregningen med forhandlerne af et fast beløb (fortjenstmargenen (3)) og et beløb, der afhang af forhandlerens resultater (bonus (4)), som forhandleren havde brug for, hvis han skulle tjene penge på aktiviteterne. De nederlandske forhandlere kunne dog kun opnå denne bonus på betingelse af, at de solgte biler blev indregistreret i Nederlandene. I det system, Peugeot indførte, skelnede man mellem to faser i bonusordningen. Retten til bonus erhvervede man efter en progressiv skala for opfyldelsen af en målsætning, der blev fastsat ved årets begyndelse, nemlig et mål for salget inden for forhandlerens område. Når salgsmålet var nået, afhang udbetalingen af den optjente bonus desuden af antallet af biler solgt inden for dette område. Automobiles Peugeot SA krævede indregistrering i Nederlandene for både 1) at opfylde det salgsmål, der gav ret til bonus, og fastsatte rabatniveauet pr. bil, og 2) at identificere alle biler solgt af Automobiles Peugeot SA, der kunne medtages i denne afregning (udbetalingen af bonussen).
(8)
I perioden fra 1. januar 1997 til 31. december 1999 anvendte Automobiles Peugeot SA et afregningssystem for sine forhandlere, der bestod i at udbetale forhandleren et supplerende beløb (»bonus« og »superbonus«) for at have solgt alle de bilmodeller, der blev indregistreret i Nederlandene efter den 1. januar 1997. Derefter, i perioden 1. januar 2000 til 1. oktober 2003 ændrede Automobiles Peugeot SA afregningssystemet for forhandlerne og indførte et beløb, der var afhængigt af fortjenstmargenen, men bevarede en »kvantitativ bonus«, der blev udbetalt til forhandlere, der opfyldte deres mål for indregistrering af Peugeoter i Nederlandene. Princippet om den kvantitative bonus ændrede sig kun en smule i de to perioder. Ved tildelingen af bonussen blev forhandlerne opdelt i kategorier afhængigt af, hvor mange biler de regnede med at sælge. Fastsættelsen af bonussen blev foretaget efter bilmodellen, forhandlerkategorien og den procentsats af målet, der blev nået.
(9)
Fra og med januar 1997 blev der hvert år sendt rundskrivelser til samtlige forhandlere om et nyt bonussystem og en række forsøgsordninger, hvorefter det generelt kun var de personbiler, der blev indregistreret på det nederlandske marked, der blev medregnet ved udbetalingen af bonussen.
1.2.2.2. Pres på forhandlerne
(10)
Gennem den anden af de nævnte foranstaltninger lagde Automobiles Peugeot SA pres på forhandlerne, og dette pres forstærkede virkningen af det diskriminerende bonussystem gennem direkte indgreb over for forhandlerne eller forsøg på at begrænse de eksportaktiviteter, de havde udviklet, ved at true med at begrænse leverancerne.
(11)
Her skal det understreges, at medlemmerne af distributionsnettet havde kendskab til Automobiles Peugeot SA’s strategi om at begrænse eksporten fra Nederlandene og frygtede eksportens virkning for deres fortjeneste på lang sigt. Derfor gav de på tre møder med importøren udtryk for, at de var enige med hans målsætning for de foranstaltninger, han krævede. Peugeot lagde vægt på at sikre, at alle medlemmer af det nederlandske distributionsnet handlede som ønsket: Hvis der var tale om eksport, greb importøren ind med direkte trusler og restriktioner af leverancerne for at håndhæve den indførte disciplin.
(12)
I første omgang lagde PNE direkte pres på forhandlerne ved lejlighedsvis at gribe ind og begrænse visse forhandleres eksportsalg. PNE lagde især pres på forhandlerne gennem Account Managers Dealernet (AMD), som var en del af importørens salgsafdeling. I nogle af AMD's besøgsrapporter var der omtale af salg af biler til forbrugere med adresse i udlandet. De kommentarer fra AMD, der er nævnt i beslutningen, giver kun mening, hvis eksport set fra Automobiles Peugeot SA’s synspunkt fortsat skulle være noget helt exceptionelt. Andre eksempler bekræfter, at der blev lagt pres på forhandlerne med samme formål af andre end AMD. Der blev foretaget direkte indgreb over for otte forhandlere fra 1997 til 2001.
(13)
Fra og med 1997 kom presset desuden til udtryk i form af trusler om at begrænse leverancerne af blandt andet de mest solgte modeller som 806. I 1997 blev nogle modeller, f.eks. 406 Airline og 106 Accent, udelukkende forbeholdt det nederlandske marked: Eksport af disse modeller var upassende adfærd, som den eksporterende forhandler ville blive stillet til ansvar for. Truslerne om leverancebegrænsninger blev fulgt op af sporadiske begrænsninger og vedrørte især model 306 stationcar. Det fremgår af en række mødereferater, at Vereniging Peugeot Dealers Nederland (VPDN) fra og med 1997 desuden støttede foranstaltninger for at begrænse leverancerne af visse modeller samt at trække de mest eksporterede modeller ud af udvalget. Endvidere gjorde forhandlerne i den vestlige del af landet i 1998 opmærksom på, at de ville afslutte eksporten af model 206.
2. RETLIG VURDERING
2.1. Aftalen om de pågældende foranstaltninger
(14)
De foranstaltninger, som Automobiles Peugeot SA traf for at begrænse eksportsalget og konkurrencen udgjorde ikke ensidig adfærd. De falder tværtimod ind under traktatens artikel 81, stk. 1. De indgik i kontraktforholdet mellem Automobiles Peugeot SA på den ene side og forhandlerne i virksomhedens eksklusive distributionsnet i Nederlandene på den anden, med hensyn til salg af Peugeot-biler og andre varer omfattet af kontrakterne.
(15)
I den foreliggende sag blev aftalen om den diskriminerende bonus indgået mellem Automobiles Peugeot SA og medlemmerne af virksomhedens nederlandske netværk. De praktiske bestemmelser om, hvordan Peugeot-netværket skulle fungere mellem 1997 og 2003, viser, at der var en stiltiende aftale med Peugeot-forhandlerne i Nederlandene, og dermed samstemmighed, når de enkelte salg fandt sted (5).
(16)
Hvad angår presset på forhandlerne, sendte Automobiles Peugeot SA gennem VPDN en tydelig opfordring til sine nederlandske forhandlere om at overholde begrænsningen af eksporten til andre medlemsstater, i hvert fald fra og med 1997. Det pres på forhandlerne, der er nævnt i beslutningen, viser, at opfordringen fra Automobiles Peugeot SA/PNE til forhandlerne om at sikre, at sidstnævntes eksportaktiviteter blev begrænset til noget exceptionelt, i princippet blev accepteret af alle deltagerne i netværket, mens producenten lejlighedsvis kunne gribe ind for at opretholde den disciplin, man således havde indført.
2.2. Formålet med overtrædelsen i form af de to foranstaltninger
(17)
Automobiles Peugeot SA og PNE lagde en strategi om at begrænse eksportsalget fra Nederlandene. Denne strategi, der blev gennemført i enighed med forhandlerne og sammen med VPDN, havde ligesom de enkelte foranstaltninger, den bestod af, til formål og følge at begrænse konkurrencen i henhold til artikel 81, stk. 1.
2.2.1. En diskriminerende bonus for at bremse eksporten
(18)
I sit svar på klagepunktsmeddelelsen fremførte Automobiles Peugeot SA, at den kvantitative bonus, der blev indført i Nederlandene, var konkurrencefremmende, og at det »eneste og klare formål« var at motivere forhandlerne ved at give dem de nødvendige økonomiske incitamenter i form af en bonus til at koncentrere deres salgsbestræbelser inden for kontraktområdet og dermed give Automobiles Peugeot SA mulighed for at øge sin markedsandel i Nederlandene.
(19)
I denne forbindelse skal det bemærkes, at man i beslutningen ikke anfægter producentens ret til at tilrettelægge sin forretningspolitik efter forholdene på de forskellige nationale markeder for at opnå større penetration på disse markeder. I beslutningen anfægter man heller ikke hverken producentens mulighed for sammen med sine forhandlere at fastsætte salgsmål inden for kontraktområdet eller for at indføre passende incitamenter, blandt andet i form af en bonus afhængig af resultaterne for at tilskynde forhandlerne til at øge deres omsætning på det område, de har fået tildelt. Denne mulighed, der stimulerer konkurrencen mellem de forskellige mærker, blev endvidere udtrykkelig nævnt i Kommissionens forordning (EF) nr. 1475/95 (6) (fritagelsesforordningen).
(20)
Imidlertid fremgik det af de rundskrivelser om indførelsen af et nyt bonussystem og en række forsøgsordninger, som alle forhandlere fik tilsendt fra og med 1997, at kun de personbiler, der var indregistreret på det nederlandske marked, ville blive medregnet ved udbetalingen af bonussen. Dermed mistede en forhandler, som havde nået sine salgsmål inden for området fuldt ud, og som dermed havde optjent en bonus, imidlertid retten til at få denne bonus udbetalt for det salg, der var foretaget til forbrugere med bopæl i andre lande. Når man betragter et sådant systems objektive funktion, må det siges at gå ud over det nødvendige for at tilskynde de nederlandske forhandlere til at bestræbe sig for at sælge flest mulige biler inden for deres kontraktområde. Det må betragtes som en af de hardcorebegrænsninger, der er nævnt i forordning (EF) nr. 1475/95, og er i strid med artikel 6, stk. 1, nr. 8), som siger, at fritagelsen ikke gælder, når »leverandøren uden objektive grunde betaler forhandlerne i forhold til de solgte motorkøretøjers destination eller køberens bopæl«. Endvidere begrænsede PNE forhandlernes muligheder for at omgå ordningen ved at tjekke, om der var overensstemmelse mellem forhandlerens input af bestillinger af biler i den database, som producenten brugte til at forvalte sine relationer med netværket (Dialog), og dataene om indregistreringer fra de nationale myndigheder.
(21)
I sit svar på klagepunktsmeddelelsen stillede Automobiles Peugeot SA imidlertid spørgsmålstegn ved, om en sådan foranstaltning var effektiv, og understregede, at bonusbeløbet var for beskedent til at afskrække forhandlerne fra at eksportere.
(22)
Det skal dog først understreges, at Automobiles Peugeot SA’s forsvar er selvmodsigende. På den ene side fremfører Automobiles Peugeot SA, at det bonusniveau, der gjaldt i 1997-2003, var for beskedent til at påvirke forhandlernes adfærd. På den anden siden understreger Automobiles Peugeot SA, at det pågældende system, ikke mindst størrelsen af rabatten til de forhandlere, der nåede deres salgsmål, var af afgørende betydning for forhandlernes økonomiske incitament til at bestræbe sig for at sælge mest muligt inden for deres respektive kontraktområder. Endvidere bekræfter det materiale, der er indsamlet som led i undersøgelsen, klagepunkterne om foranstaltningernes væsentlige indflydelse, idet det fremgår, at bonussen var betydelig for forhandlerne gennem hele perioden, og at tabet heraf på salget til eksport havde stor betydning for forhandlernes interesse i at sælge til forbrugere med bopæl i andre lande.
2.2.2. Udøvelse af pres som bevis for Peugeots intention om at ville bremse eksporten
(23)
Fra 1997 til et tidspunkt i 2001 greb Automobiles Peugeot SA lejlighedsvis ind for at afskrække visse nederlandske forhandlere fra at levere biler til endelige forbrugere fra andre medlemsstater. Presset på de nederlandske forhandlere havde ligesom bonussen, der diskriminerede eksporten, til formål at bremse den grænseoverskridende handel med biler mellem nederlandske forhandlere og forhandlere i andre medlemsstater for at afsondre det nederlandske marked fra de øvrige markeder i EU. Dokumenterne i sagsakterne om presset på forhandlerne skal ses som led i denne strategi.
2.3. En betydelig kvantitativ virkning af foranstaltningerne
(24)
Der er sket et fald i paralleleksporten fra Nederlandene efter 1997, hvor afregningssystemet blev indført, fra 1999 på omkring 50 %. I sit svar på klagepunktsmeddelelsen tilskriver Automobiles Peugeot SA dette fald andre faktorer end afregningssystemet, nemlig den »afgørende rolle«, som nedbringelsen af prisforskellene spillede. Imidlertid modsiger flere forhold denne analyse.
(25)
For det første var der ikke tale om noget betydeligt udsving i prisforskellene i EU i den pågældende periode.
(26)
For det andet er der anført et overslag over, hvor stor betydning afregningssystemet havde for parallelhandelen i et internt notat fra PNE i 2002, hvori man ansætter den supplerende omsætning til endelige forbrugere med bopæl i andre lande i forhold til året før, som man kunne have nået, hvis bonussen i 2003 var blevet udbetalt for biler solgt til eksport.
(27)
Vedrørende presset på forhandlerne indgav i alt 22 franske forbrugere for det tredje klage til Kommissionen over den skade, de havde lidt som følge af forsinket leverance efter Peugeots trusler.
3. BØDE
(28)
Kommissionen fandt derfor, at virksomheden som passende straf for denne overtrædelse skulle pålægges en bøde, hvis afskrækkende virkning ville udelukke enhver gentagelse. Ved fastsættelsen af bødens størrelse tog Kommissionen hensyn til alle de relevante omstændigheder, især overtrædelsens grovhed og varighed, som er de kriterier, der eksplicit nævnes i artikel 23, stk. 3, i forordning (EF) nr. 1/2003.
(29)
På baggrund af ovenstående betegnes den overtrædelse af artikel 81, som Automobiles Peugeot SA og datterselskabet PNE begik, som meget alvorlig. Denne vurdering gælder såvel bonuspolitikken som de øvrige foranstaltninger, Automobiles Peugeot SA traf for at lægge pres på forhandlerne. Kommissionen og Domstolen har allerede udtalt sig om systemer med diskriminerende afregning afhængigt af bilens bestemmelsessted (7). Vurderingen af overtrædelsens grovhed er baseret på retningslinjerne for beregningen af bøder (8).
(30)
Der er desuden tale om en overtrædelse af en betydelig varighed. Fra begyndelsen af januar 1997 til slutningen af september 2003 videreførte Automobiles Peugeot SA sine rundskrivelser hvert år afregningssystemet, der diskriminerede over for eksporten. Fra 1997 til 2001 gennemførte Automobiles Peugeot SA endvidere sin strategi om at begrænse eksporten gennem advarsler og påbud direkte til en række forhandlere. Med hensyn til overtrædelsens ophør gør de oplysninger, der er indhentet under sagsbehandlingen, det ikke muligt at bekræfte, at overtrædelsen fortsatte efter november 2001, hvad angår presset på forhandlerne, og oktober 2003, hvor man ændrede det afregningssystem, denne beslutning omhandler.
(31)
Der er ikke tale om hverken skærpende eller formildende omstændigheder i sagen.
4. BESLUTNING
(32)
Automobiles Peugeot SA og virksomhedens datterselskab Peugeot Nederland NV overtrådte traktatens artikel 81, stk. 1, ved at indgå aftaler med forhandlerne i Peugeots distributionsnet i Nederlandene, der havde til formål og følge at begrænse salg til endelige forbrugere i andre medlemsstater, enten direkte eller repræsenteret af mellemmænd, der handlede på deres vegne. Overtrædelsen begyndte primo januar 1997 og fortsatte til udgangen af september 2003.
(33)
Hvis det ikke allerede er sket, bringer de virksomheder, der er nævnt i artikel 1, den overtrædelse, der konstateres i denne artikel, til ophør. De undlader fremover at iværksætte eller fortsætte gennemførelsen af enhver foranstaltning, der indgår i den nævnte overtrædelse, og at træffe foranstaltninger med tilsvarende formål eller følge.
(34)
For den overtrædelse, der er nævnt i artikel 1, pålægges Automobiles Peugeot SA og virksomhedens datterselskab Peugeot Nederland NV, der hæfter solidarisk, en bøde på 49,5 mio. EUR.
KOMISSION PÄÄTÖS,
tehty 5 päivänä lokakuuta 2005,
EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan mukaisesta menettelystä, joka koskee Automobiles Peugeot SA:ta ja Peugeot Nederland NV:tä
(Asiat COMP/E2/36623, 36820 ja 37275 - SEP ym./Automobiles Peugeot SA)
(tiedoksiannettu numerolla K(2005) 3683)
(Ainoastaan ranskankielinen teksti on todistusvoimainen)
(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
(2006/431/EY)
Komissio teki 5 päivänä lokakuuta 2005 päätöksen EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan mukaisesta menettelystä. Komissio julkaisee osapuolten nimet ja päätöksen pääkohdat sekä mahdollisesti määrätyt seuraamukset neuvoston asetuksen (EY) N:o 1/2003 (1) 30 artiklan säännösten mukaisesti. Se ottaa huomioon yritysten oikeutetut edut sen suhteen, ettei niiden liikesalaisuuksia paljasteta. Päätöksen koko tekstin julkinen toisinto on saatavissa asiassa todistusvoimaisilla kielillä ja komission työkielillä kilpailun pääosaston Internet-sivuilla osoitteessa: http://europa.eu.int/comm/competition/index_fr.html
1. YHTEENVETO RIKKOMISESTA
1.1 Johdanto
(1)
Komissio teki 5 päivänä lokakuuta 2005 eräiden ranskalaisten välittäjien kanteluiden perusteella asetuksen (EY) N:o 1/2003 7 artiklan mukaisen päätöksen, jäljempänä ’päätös’, jonka kohdeyrityksiä olivat moottoriajoneuvoja valmistava Automobiles Peugeot SA ja sen kokonaan omistama tytäryhtiö Peugeot Nederland NV, jäljempänä ’PNE’. PNE vastaa Peugeot-merkkisten ajoneuvojen tuonnista Alankomaihin. Päätös koskee perustamissopimuksen 81 artiklan rikkomista. Kyseiset yritykset olivat rikkoneet 81 artiklaa toteuttamalla Alankomaiden Peugeot-jakeluverkkoon kuuluvien piirimyyjien suostumuksella kaksi toimenpidettä, joiden tarkoituksena oli estää Alankomaista lähtöisin olevien ajoneuvojen myyntiä muihin jäsenvaltioihin ja erityisesti Ranskaan sijoittautuneille kuluttajille. Ensimmäinen toimenpide, jonka toteuttaminen alkoi vuonna 1997 ja päättyi vuonna 2003, koski järjestelmää, josta maksettiin hyvityksiä vientiin tarkoitettujen ajoneuvojen myyntiä syrjiville piirimyyjille. Kyseinen järjestelmä meni objektiivisen toimintansa perusteella tarkasteltuna pitemmälle kuin oli tarpeen alankomaalaisten piirimyyjien kannustamiseksi maksimoimaan myyntitoimintansa sopimusalueellaan. Toinen toimenpide, jonka toteuttaminen alkoi vuonna 1997 ja päättyi vuonna 2001, koski Automobiles Peugeot SA:n vientiä harjoittaviin piirimyyjiin nähden harjoittamaa painostusta. Kyse oli suorasta toimenpiteestä, joka vahvisti syrjivän hyvitysjärjestelmän vaikutuksia.
1.2 Tosiseikat
1.2.1 Yritykset ja tuote
1.2.1.1 Yritykset
(2)
Peugeot SA, jäljempänä ’PSA’, on Euroopan toiseksi suurin moottoriajoneuvojen valmistaja, jonka osuus Peugeot- ja Citroën-merkkisten ajoneuvojen myynnistä (henkilöautot ja kevyet hyötyajoneuvot) vuonna 2002 oli 15,5 prosenttia. Automobiles Peugeot SA on PSA:n kokonaan omistama moottoriajoneuvoja valmistava tytäryritys, joka kehittää, valmistaa ja jakelee Peugeot-merkkisiä ajoneuvoja. Peugeot-tuotteiden ja -palveluiden jakelu on kaikissa 25 jäsenvaltiossa kansallisten vähittäismyyntiverkostojen vastuulla. Alankomaissa verkoston organisoinnista ja toiminnasta vastaa maahantuoja, PNE, jonka toimipaikka sijaitsee Utrechtissa ja joka on kokonaan Automobiles Peugeot SA:n määräysvallassa.
(3)
Alankomaiden Peugeot-verkosto koostuu piirimyyjistä ja niiden kanssa sopimussuhteessa olevista jälleenmyyjistä. Alankomaiden Peugeot-verkoston piiri- ja jälleenmyyjien lukumäärä aleni tuntuvasti vuosien 1995 ja 2003 välisenä aikana.
1.2.1.2 Merkitykselliset markkinat
(4)
Henkilöautojen markkinat jakautuvat edelleen segmentteihin. Päätöksen kohteena olevan kilpailunrajoituksen tarkoituksena oli nimenomaan rajoittaa kilpailua. Kyseinen rajoitus on katsottava tuntuvaksi paitsi siinä tapauksessa, että markkinoita tarkastellaan yksittäisten markkinasegmenttien perusteella, myös siinä tapauksessa, että tämän asian kannalta merkityksellinen segmentti ja sen kaksi lähisegmenttiä menevät päällekkäin ja muodostavat yhdet merkitykselliset markkinat, tai jos merkityksellisten markkinoiden katsotaan koostuvan kaikista johdanto-osan kappaleessa mainituista markkinasegmenteistä. Tässä yhteydessä ei sen vuoksi ole tarpeen tehdä lopullista päätöstä segmentistä, jonka on katsottava muodostavan merkitykselliset markkinat, eikä ratkaista kysymystä siitä, kattavatko henkilöautojen markkinat koko yhteisön vai muodostaako jokainen jäsenvaltio erilliset maantieteelliset markkinat.
(5)
Euroopan unionissa ja Euroopan talousalueella vuosittain rekisteröityjen uusien henkilöautojen kokonaismäärä kasvoi vuosien 1995 ja 2002 välisenä aikana 12 034 316:sta 14 398 718 ajoneuvoon. Peugeot-merkkisten ajoneuvojen osuus tästä oli 861 696 rekisteröityä ajoneuvoa vuonna 1995 ja 1 277 738 vuonna 2002, jolloin Peugeot nousi kuudennelta sijalta kolmanneksi Euroopan unionin myydyimpien ajoneuvojen listalla. Peugeotin markkinaosuus kasvoi vuosien 1995 ja 2002 välisenä aikana 7,2 prosentista 8,9 prosenttiin (2). Peugeot-merkin markkinaosuus on kasvanut voimakkaasti myös Alankomaissa, jossa Peugeot-henkilöautojen markkinaosuus kasvoi vuosien 1997 ja 2003 välisenä aikana 6,5 prosentista 10,7 prosenttiin.
1.2.2 Tarkasteltavana oleva sopimus
(6)
Päätös koskee rikkomista, joka tapahtui Peugeotin ja sen alankomaalaisten piirimyyjien välisiä suhteita säätelevien valikoivien yksinmyyntisopimusten puitteissa. Rikkominen perustui kahteen toimenpiteeseen, jotka rajoittivat rinnakkaiskauppaa. Ensimmäinen toimenpide koski piirimyyjien korvausjärjestelmää, joka perustui ajoneuvojen maantieteelliseen määränpäähän, ja toinen vientiä harjoittaviin piirimyyjiin kohdistettua painostusta.
1.2.2.1 Syrjivä hyvitys
(7)
Alankomaissa sovellettu piirimyyjien korvausjärjestelmä perustui kiinteämääräiseen osaan (laskuun perustuva tuottomarginaali (3)) ja piirimyyjän tuloksiin liittyvään osaan (tai hyvitykseen (4)), jonka piirimyyjä tarvitsee saadakseen voittoa toiminnastaan. Hyvitys maksettiin alankomaalaisille piirimyyjille kuitenkin vain sillä edellytyksellä, että niiden myymät ajoneuvot rekisteröitiin Alankomaiden alueella. Peugeotin käyttöön ottamassa hyvityksen myöntämistä säätelevässä järjestelmässä erotettiin kaksi vaihetta. Ensimmäisessä vaiheessa määritettiin tilikauden alussa sovitun tavoitteen saavuttamista koskevan progressiivisen asteikon perusteella (piirimyyjän sopimusaluetta koskeva myyntitavoite), oliko piirimyyjällä oikeus hyvitykseen. Myyntitavoitteen saavuttamisen jälkeen alkaneessa toisessa vaiheessa hyvityksen maksaminen perustui myös alueella myytyihin ajoneuvoihin. Automobiles Peugeot SA vaati ajoneuvojen rekisteröintiä kyseisen jäsenvaltion alueella 1) ehtona hyvitysoikeuden myöntämisen ja ajoneuvokohtaisen alennuksen määrityksen mahdollistavan myyntitavoitteen täyttymiselle; sekä 2) pitääkseen lukua jokaisesta Automobiles Peugeot SA:n myymästä ajoneuvosta, joka kuului kyseisen korvauksen piiriin (hyvityksen maksaminen).
(8)
Automobiles Peugeot SA sovelsi 1. tammikuuta 1997 ja 31. joulukuuta 1999 välisenä aikana piirimyyjiin korvausjärjestelmää, jonka mukaan piirimyyjälle maksettiin kiinteämääräinen lisäkorvaus (”bonus” ja ”superbonus”) kaikkien Alankomaissa 1. tammikuuta 1997 jälkeen rekisteröityjen henkilöautomallien myynnistä. Automobiles Peugeot SA muutti piirimyyjiin sovellettua korvausjärjestelmää 1. tammikuuta 2000 ja 1. lokakuuta 2003 välisenä aikana liittämällä korvaukseen muuttuvan osan. Peugeot-merkkisten ajoneuvojen rekisteröintitavoitteet Alankomaissa saavuttaneille piirimyyjille maksettu ”määrään perustuva hyvitys” säilytettiin ennallaan. Määrällisen hyvityksen periaatteeseen tehtiin vain pieniä muutoksia kyseisten kahden jakson aikana. Hyvitysjärjestelmän soveltamiseksi piirimyyjät jaettiin ryhmiin niiden tavoitteeseen sisältyvän ajoneuvomäärän mukaan. Hyvitys määritettiin ajoneuvon mallin, piirimyyjän ryhmän ja tavoitteen saavuttamisprosentin mukaan.
(9)
Kaikille piirimyyjille osoitetuissa, uuden hyvitysjärjestelmän käyttöönottoa koskevissa vuotuisissa kiertokirjeissä vahvistettiin, että hyvityksen maksussa otettaisiin tammikuusta 1997 yleisesti ottaen huomioon vain Alankomaissa rekisteröidyt henkilöautot. Tästä menettelytavasta on saatu myös muita todisteita.
1.2.2.2 Piirimyyjiin kohdistettu painostus
(10)
Toinen toimenpide koskee Automobiles Peugeot SA:n piirimyyjiin kohdistamaa painostusta, joka vahvisti syrjivän hyvitysjärjestelmän vaikutuksia. Kyse oli toimenpiteistä, jotka kohdistettiin suoraan piirimyyjiin ja joilla pyrittiin rajoittamaan kyseisten piirimyyjien harjoittamaa vientitoimintaa uhkaamalla niitä toimitusrajoituksilla.
(11)
On korostettava, että jakeluverkon jäsenet olivat tietoisia Automobiles Peugeot SA:n strategiasta, jonka tarkoituksena oli rajoittaa ajoneuvojen vientiä Alankomaista. Jakeluverkon jäsenet olivat huolissaan vaikutuksista, joita viennillä voisi olla pitkällä aikavälillä niiden tuottoihin, ja ilmoittivat maahantuojan kanssa pidetyissä kolmessa kokouksessa hyväksyvänsä tämän vaatimat toimenpiteet. Peugeot halusi varmistaa, että Alankomaiden jakeluverkoston jäsenet noudattaisivat yhtenäisiä toimintatapoja, antamalla maahantuojalle tehtäväksi puuttua mahdolliseen vientiin suorin uhkauksin ja toimitusrajoituksin kurin ylläpitämiseksi.
(12)
PNE kohdisti joihinkin piirimyyjiin suoraa painostusta toteuttamalla ajoittain toimenpiteitä, joilla rajoitettiin vientiin tarkoitettujen ajoneuvojen myyntiä. PNE painosti piirimyyjiä erityisesti ajoneuvomyynnistään vastuussa olevaan yksikköön kuuluvien työntekijöiden muodostaman Account Managers Dealernetin (AMD) välityksellä. Osassa AMD:n laatimista tarkastusraporteista on maininta ajoneuvojen myynnistä ulkomailla asuville kuluttajille. Nämä päätöksessä esille otetut AMD:n maininnat on ymmärrettävä siten, että ajoneuvojen vientiä voitiin Automobiles Peugeot SA:n kannalta harjoittaa vain ehdottoman poikkeuksellisissa tapauksissa. Piirimyyjien painostuksesta samassa tarkoituksessa on myös muita esimerkkejä, jotka osoittavat myös, että piirimyyjien painostamista ei ollut annettu AMD:n tehtäväksi. Suoria toimenpiteitä kohdistettiin vuosien 1997 ja 2001 välisenä aikana kahdeksaan piirimyyjään.
(13)
Painostusta harjoitettiin vuodesta 1997 myös uhkaamalla piirimyyjiä erityisesti yleisimmin vietyihin malleihin, kuten Peugeot 806:een sovellettavilla toimitusrajoituksilla. Tiettyjen mallien, kuten 406 Airlinesin ja 106 Accentsin myynti rajattiin tilikaudella 1997 tiukasti Alankomaiden markkinoihin. Kyseisten mallien vienti katsottiin väärinkäytökseksi, josta ajoneuvon vientiin myynyt piirimyyjä saatettiin vastuuseen. Toimitusrajoituksia koskevat uhkaukset ja tapauskohtaiset rajoitukset koskivat erityisesti Peugeot 306 farmarimallia. Monissa kokouspöytäkirjoissa on maininta myös siitä, että alankomaalaisten Peugeot-piirimyyjien liitto VPDN puolsi vuodesta 1997 joidenkin mallien huoltoa rajoittavien toimenpiteiden toteuttamista ja yleisimmin vietyjen mallien poistamista tuotevalikoimasta. Alankomaiden länsiosassa toimivat piirimyyjät katsoivat vuonna 1998 Peugeot 206:n viennin lopettamisen etujensa mukaiseksi.
2. OIKEUDELLINEN ARVIOINTI
2.1 Tarkasteltavina olevia toimenpiteitä koskeva sopimus
(14)
Toimenpiteissä, jotka Automobiles Peugeot SA toteutti rajoittaakseen vientiin tarkoitettujen ajoneuvojen myyntiä ja merkin sisäistä kilpailua, ei ollut kyse yksipuolisesti noudatetuista toimintatavoista. Kyse on perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan kuuluvista toimenpiteistä. Toimenpiteet perustuivat Automobiles Peugeot SA:n ja valikoivaan yksinmyyntiverkostoon Alankomaissa kuuluvien piirimyyjien välisiin sopimuksiin, jotka koskevat Peugeot-ajoneuvojen ja muiden sopimusperusteisten tavaroiden myyntiä.
(15)
Tarkasteltavana olevassa asiassa syrjivää hyvitystä koskevan sopimuksen osapuolet olivat Automobiles Peugeot SA ja sen Alankomaiden myyntiverkoston jäsenet. Peugeot-verkoston käytännön toimintatavat vuosien 1997 ja 2003 välisenä aikana osoittavat, että Peugeot-piirimyyjät Alankomaissa hyväksyivät sovitut toimenpiteet kaikessa hiljaisuudessa ja myyntitapahtumat toteutettiin siten yhteisymmärryksessä (5).
(16)
Piirimyyjien painostamisesta voidaan todeta, että Automobiles Peugeot SA kehotti VPDN:n välityksellä alankomaalaisia piirimyyjiä rajoittamaan vientiä muihin jäsenvaltioihin vähintään vuodesta 1997. Päätöksessä kuvailtu piirimyyjien painostaminen osoittaa, että verkon kaikki jäsenet hyväksyivät periaatteessa Automobiles Peugeot SA:n / PNE:n piirimyyjille esittämän kehotuksen, jonka tarkoituksena oli varmistaa, että piirimyyjät harjoittaisivat vientitoimintaa vain poikkeustapauksissa. Autonvalmistaja varmisti periaatteen noudattamisen puuttumalla tapauskohtaisesti piirimyyjien toimintaan.
2.2 Rikkomisen tarkoitus
(17)
Automobiles Peugeot SA ja PNE ottivat käyttöön strategian, jonka tarkoituksena oli rajoittaa vientiin tarkoitettujen ajoneuvojen myyntiä Alankomaista. Strategia pantiin täytäntöön piirimyyjien suostumuksella ja VPDN:n avulla. Strategian ja siihen sisältyvien toimenpiteiden tarkoituksena oli rajoittaa kilpailua perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla.
2.2.1 Syrjivä hyvitys viennin rajoittamiseksi
(18)
Automobiles Peugeot SA vetosi väitetiedoksiantoon antamassaan vastauksessa Alankomaissa sovelletun määrällisen hyvityksen kilpailua edistävään luonteeseen. Automobiles Peugeot SA:n mukaan hyvityksen ”ainoana ja ilmeisenä” tarkoituksena oli motivoida piirimyyjiä hyvitysten muodossa toteutetuilla taloudellisilla kannustimilla, jotta piirimyyjät keskittäisivät maksimaaliset myyntitoimensa sopimusalueelleen. Tämä mahdollisti sen, että Automobiles Peugeot SA voi kasvattaa markkinaosuuttaan Alankomaissa.
(19)
On huomattava, että päätöksessä ei kiistetä autonvalmistajan mahdollisuutta mukauttaa liiketoimintatapojaan kulloistenkin kansallisten markkinoiden vaatimuksiin saadakseen mahdollisimman vahvan aseman kyseisillä markkinoilla. Päätöksessä ei myöskään kiistetä autonvalmistajan oikeutta sopia piirimyyjiensä kanssa myyntitavoitteista sopimusalueella ja toteuttaa tarkoituksenmukaisia kannustustoimenpiteitä erityisesti tulosperusteisten hyvitysten muodossa kannustaakseen piirimyyjiä kasvattamaan myyntimääriään sopimusalueellaan. Tästä merkkien välistä kilpailua lisäävästä mahdollisuudesta säädetään sitä paitsi jo erikseen komission asetuksessa (EY) N:o 1475/95 (6) (poikkeusasetus).
(20)
Kaikille piirimyyjille osoitetuissa, uuden hyvitysjärjestelmän käyttöönottoa koskevissa vuotuisissa kiertokirjeissä vahvistettiin kuitenkin, että hyvityksen maksussa otettaisiin tammikuusta 1997 huomioon vain Alankomaissa rekisteröidyt henkilöautot. Tästä menettelytavasta on saatu myös muita todisteita. Piirimyyjältä, joka oli täyttänyt kaikilta osin alueelliset myyntitavoitteensa ja jolla oli sen vuoksi oikeus hyvitykseen, evättiin hyvityksen maksaminen sillä perusteella, että kyseinen myyjä oli myynyt ajoneuvoja toisessa jäsenvaltiossa asuville kuluttajille. Kyseinen järjestelmä meni objektiivisen toimintansa perusteella tarkasteltuna pitemmälle kuin oli tarpeen alankomaalaisten jälleenmyyjien kannustamiseksi maksimoimaan myyntitoimintansa sopimusalueellaan. Järjestelmässä oli kyse asetuksessa (EY) N:o 1475/95 mainitusta kilpailunrajoituksesta, joka rikkoi asetuksen 6 artiklan 1 kohdan 8 alakohtaa. Kyseisessä alakohdassa säädetään, että poikkeusta ei sovelleta, jos ”tavarantoimittaja ilman asiallista syytä myöntää jakelijoille korvauksia, jotka lasketaan uudelleen myytyjen moottoriajoneuvojen määräpaikan tai ostajan asuinpaikan perusteella”. PNE heikensi lisäksi piirimyyjien mahdollisuuksia kiertää kyseistä järjestelmää tarkistamalla, että autotilauksen viitetiedot, jotka piirimyyjä lisäsi ohjelmistoon, jolla autonvalmistaja hallinnoi suhteitaan verkostoon (DIALOG), ja kansalliselta rekisteröintielimeltä saadut tiedot olivat keskenään yhdenmukaisia.
(21)
Automobiles Peugeot SA kiisti kyseisen toimenpiteen tehokkuuden väitetiedoksiantoon antamassaan vastauksessa väittämällä, että hyvityssumma oli liian pieni, jotta sen maksaminen olisi saanut piirimyyjät luopumaan viennistä.
(22)
On kuitenkin syytä kiinnittää huomiota huomattavaan ristiriitaan Automobiles Peugeot SA:n puolustuksekseen esittämien väitteiden välillä. Automobiles Peugeot SA väittää toisaalta, että vuosina 1997-2003 maksetun hyvityksen määrä olisi ollut liian vähäinen, jotta se olisi voinut vaikuttaa piirimyyjien käyttäytymiseen. Toisaalta Automobiles Peugeot SA korostaa, että kyseinen järjestelmä ja erityisesti myyntitavoitteensa saavuttaneille piirimyyjille myönnetyn alennuksen määrä olivat tarpeen tarkoituksenmukaisten taloudellisten kannustimien antamiseksi piirimyyjille, jotta nämä maksimoisivat myyntitoimensa sopimusalueellaan. Tutkimuksissa saadut todisteet vahvistavat lisäksi sen, että toimenpiteillä oli tuntuvia vaikutuksia, sillä ne osoittavat, että hyvitys oli piirimyyjien kannalta tärkeä koko tarkastelujakson ajan ja vientiin tarkoitettujen ajoneuvojen myynnistä aiheutuneet tappiot vaikuttivat huomattavasti piirimyyjien mielenkiintoon myydä ajoneuvoja toisessa jäsenvaltiossa asuville kuluttajille.
2.2.2 Piirimyyjien painostus on osoitus Peugeotin aikomuksesta jarruttaa vientiä
(23)
Automobiles Peugeot SA toteutti vuodesta 1997 vuoteen 2001 tapauskohtaisia toimenpiteitä saadakseen eräät alankomaalaiset piirimyyjät luopumaan ajoneuvojen toimittamisesta muista jäsenvaltioista tuleville kuluttajille. Alankomaalaisten piiriimyyjien painostamisen tarkoitus oli sama kuin vientiä estävän korvauksen eli niillä molemmilla pyrittiin jarruttamaan alankomaalaisten ja muista jäsenvaltioissa toimivien piirimyyjien välistä autokauppaa Alankomaiden markkinoiden lokeroimiseksi suhteessa muihin EU:ssa sijaitseviin markkinoihin. Piirimyyjien painostusta koskevia asiakirjoja on tarkasteltava tämän strategian perusteella.
2.3 Toimenpiteiden tuntuvat, mitattavissa olevat vaikutukset
(24)
On korostettava, että rinnakkaisvienti Alankomaista alkoi vähetä vuoden 1997 jälkeen, jolloin tarkasteltavana oleva korvausjärjestelmä otettiin käyttöön, ja on vähentynyt jyrkästi, noin 50 prosenttia, vuoden 1999 jälkeen. Väitetiedoksiantoon antamassaan vastauksessa Automobiles Peugeot SA ilmoittaa katsovansa, että rinnakkaisviennin jyrkkä väheneminen johtuu pääasiassa hintaerojen supistumisesta. Monet seikat puhuvat kuitenkin tätä näkemystä vastaan.
(25)
Tarkastelujakson aikaisissa hintaeroissa ei ole havaittavissa huomattavaa vaihtelua yhteisön tasolla.
(26)
Lisäksi PNE:n sisäisessä muistiossa vuodelta 2002 esitetään numerotietoja korvausjärjestelmän vaikutuksesta rinnakkaiskauppaan esittämällä arvio siitä, kuinka paljon myynti muissa jäsenvaltioissa asuville kuluttajille olisi kasvanut edelliseen vuoteen verrattuna, jos hyvitys olisi maksettu vuonna 2003 vientiin myydyille ajoneuvoille.
(27)
Piirimyyjien painostamisen osalta voidaan todeta, että yhteensä 22 ranskalaista kuluttajaa on kannellut komissiolle vahingoista, joita heille on aiheutunut Peugeotin uhkauksista johtuneista toimitusviipeistä.
3. SAKKO
(28)
Komissio on tämän vuoksi katsonut, että tästä rikkomisesta on määrättävä asianmukainen sakko, jolla on riittävän varoittava vaikutus estämään rikkomisen uusiminen. Komissio on ottanut sakon määrää vahvistaessaan huomioon kaikki asiaan vaikuttavat seikat, erityisesti rikkomisen keston ja vakavuuden, jotka mainitaan erikseen asetuksen (EY) N:o 1/2003 23 artiklan 3 kohdassa.
(29)
Toimenpide, jolla Automobiles Peugeot SA ja sen tytäryritys PNE ovat rikkoneet perustamissopimuksen 81 artiklaa, on edellä esitetyn perusteella katsottu erittäin vakavaksi rikkomiseksi sekä hyvityksen osalta että muiden Automobiles Peugeot SA:n toteuttamien painostustoimenpiteiden osalta. Automobiles Peugeot SA:n toiminta on ollut tahallista ja sen on täytynyt olla tietoinen siitä, että kyseisten toimenpiteiden tarkoituksena oli rajoittaa kilpailua. Komissio ja yhteisöjen tuomioistuin ovat jo aiemmin ottaneet kantaa ajoneuvon määräpaikkaan perustuviin syrjiviin korvausjärjestelmiin (7). Rikkomisen vakavuutta arvioidaan sakkojen laskentaa koskevien suuntaviivojen (8) perusteella.
(30)
Kyse on myös erittäin pitkäkestoisesta rikkomisesta. Automobiles Peugeot SA jatkoi tammikuun alun 1997 ja syyskuun lopun 2003 välisenä aikana vuosittain syrjivän korvausjärjestelmän soveltamista vientiin vuotuisilla kiertokirjeillään. Automobiles Peugeot SA täydensi vientirajoitusstrategian täytäntöönpanoa vuosina 1997-2001 myös monille piirimyyjille osoitetuilla suorilla varoituksilla ja määräyksillä. Rikkomisen päättymisen osalta on todettava, että rikkomisen jatkumisesta ei ole saatu näyttöä piirimyyjiin kohdistetun painostuksen osalta marraskuun 2001 jälkeen ja korvausjärjestelmän osalta lokakuun 2003 jälkeen, jolloin tässä päätöksessä käsiteltävää korvausjärjestelmää muutettiin.
(31)
Tarkasteltavana olevaan tapaukseen ei liity raskauttavia eikä lieventäviä seikkoja.
4. PÄÄTÖS
(32)
Automobiles Peugeot SA ja sen tytäryritys Peugeot Nederland NV ovat rikkoneet perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohtaa tekemällä Alankomaiden Peugeot-jakeluverkostoon kuuluvien piirimyyjien kanssa sopimuksia, joiden tarkoituksena ja tuloksena oli estää myyntiä muista jäsenvaltioista tuleville kuluttajille joko suoraan tai heidän nimissään toimineille välittäjille. Rikkominen alkoi tammikuun 1997 alussa ja jatkui syyskuun 2003 loppuun.
(33)
Edellä tarkoitettujen yritysten on lopetettava edellä käsitelty todettu rikkominen, jos ne eivät ole jo tehneet niin. Niiden on tulevaisuudessa pidättäydyttävä toteuttamasta kyseiseen rikkomiseen sisältyviä toimenpiteitä tai jatkamasta niiden toteuttamista sekä toteuttamasta tarkoitukseltaan tai vaikutukseltaan vastaavia toimenpiteitä.
(34)
Automobiles Peugeot SA:lle ja sen tytäryritykselle Peugeot Nederland NV:lle, jotka ovat yhdessä vastuussa edellä mainitusta rikkomisesta, määrätään 49,5 miljoonan euron sakko.