KOMMISSIONENS BESLUTNING af 15. juli 1997 om den støtte, som Italien har ydet Lloyd Triestino Società di Navigazione SpA og Italia di Navigazione SpA (Kun den italienske udgave er autentisk) (EØS-relevant tekst) (98/234/EF)
KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 93, stk. 2, første afsnit,
under henvisning til aftalen om oprettelse af Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, særlig artikel 62, stk. 1, litra a),
efter at have givet de interesserede parter en frist til at fremsætte deres bemærkninger i henhold til bestemmelserne i ovenstående artikler og under hensyntagen til disse bemærkninger, og
ud fra følgende betragtninger:
Den 16. februar 1994 underrettede Italiens faste repræsentant Kommissionens Generalsekretariat (SG(94) A/3082 af 24. februar 1994) om et nyt lovdekret (LD) (1) nr. 22/94 (2), som indeholdt hasteforanstaltninger vedrørende forskellige sektorer af Italiens økonomi. Lovdekretet indeholdt et forslag om økonomisk støtte til den maritime sektor og mere specifikt om en kapitaltilførsel til to internationale rederier under Finmare-gruppen (3), Lloyd Triestino Società di Navigazione SpA (i det følgende kaldet »Lloyd«) og Italia di Navigazione SpA (i det følgende kaldet »Italia«), som driver international rutesejlads. Kapitaltilførslen indgik i en overordnet omstruktureringsplan. Lovdekretet blev efterfølgende erstattet af lov nr. 204/95, som stadig er i kraft. Det er denne kapitalrekonstruktion, som undersøges, og som forslaget til Kommissionens beslutning vedrører.
Da lovdekret nr. 22/94 blev offentliggjort i den italienske statstidende, Gazzetta Ufficiale, den 15. januar 1994 og derfor var juridisk gældende, registrerede Generalsekretariatet kapitaltilførselsplanen som ikke-anmeldt statsstøtte.
Den 27. juli 1994 besluttede Kommissionen at indlede proceduren efter artikel 93, stk. 2, i EF-traktaten (4), da der på det tidspunkt herskede tvivl om, hvorvidt den foreslåede støtte var forenelig med traktaten. Herefter har den italienske (private) rederiforening (Confederazione Italiana Armatori eller »Confitarma« (5)), den britiske regering og advokater for en af Lloyds konkurrenter fremsendt deres bemærkninger.
De italienske myndigheder fremsendte deres kommentarer og yderligere oplysninger ved breve af 13. oktober og 24. november 1994. I 1995 foregik der løbende brevveksling, efterhånden som Finmarges omstruktureringsplan tog form. De sidste oplysninger, som Kommissionen behøvede for at kunne vedtage en beslutning, blev fremsendt af de italienske myndigheder den 15. maj 1997. Der er endvidere afholdt adskillige bilaterale møder, både i Bruxelles og Rom. Det sidste møde fandt sted den 17. april 1996.
BESKRIVELSE AF FORANSTALTNINGERNE
Foranstaltningen vedrører en kapitaltilførsel på 60 mia. ITL (31 mio. ECU) i 1996, fordelt med 40 mia. ITL til Lloyd og 20 mia. ITL til Italia. De Italienske myndigheder bekræfter, at støtten ikke er udbetalt til de to virksomheder, som er underkapitaliserede, inden Kommissionen har vedtaget sin beslutning.
Forslaget om at yde statsstøtte med henblik på at tilføre ny kapital til Lloyd og Italia indgår i den sidste fase af den statsejede italienske flådes omstrukturering. Hovedformålet med kapitaltilførslen er at give Lloyd og Italia et solidt økonomisk fundament og bistå med deres tilpasning til markedsvilkårene inden privatiseringen, som planlægges påbegyndt i 1997.
Den italienske stat har understreget, at uden kapitaltilførslen vil de to virksomheder, som begge har en stor arbejdsstyrke, være for økonomisk svage til, at de kan privatiseres. Derfor ønsker den italienske regering at afslutte omstruktureringsprocessen som planlagt og dermed åbne mulighed for privatisering.
Den planlagte privatisering skrider frem. Finmare har anmodet Citibank om at finde interesserede købere, og der har været megen omtale af den indledende anmodning om interessetilkendegivelser. En række førende italienske og udenlandske rederier har således udtrykt interesse for at købe virksomhederne. Den italienske regering har i henhold til italiensk lovgivning forberedt et særligt lovudkast, som betyder, at salget kan finde sted, så snart Kommissionen har afgivet udtalelse om kapitaltilførslen.
BAGGRUND
Finmare-gruppen har været i økonomiske vanskeligheder siden 1970'erne, og dette har tilskyndet regeringen til at foreslå gruppens omstrukturering. Anden fase af omstruktureringen, som behandles i lov af 5. december 1986, indebar en opdeling af koncernen i flere aktivitetssektorer. Linjerederidivisionen (containertransport) er den første, der skal privatiseres.
Til trods herfor har Lloyd og Italia fortsat været underskudsgivende. Koncernregnskabet for 1991 viser samlede tab på 53 mia. ITL (27 mio. ECU). For at dække disse tab har begge virksomheder frigjort midler gennem salg af aktiver som led i omstruktureringen. Derudover har virksomhederne i årenes løb modtaget støtte i henhold til lov nr. 234/89, som er anmeldt til Kommissionen. Kommissionen har kontrolleret, at denne støtte falder ind under støtteordningen i rammelov nr. 234/89, som Kommissionen har godkendt (6), og at betingelserne for ordningens godkendelse er overholdt. Derfor udgør denne støtte eksisterende støtte. I de seneste år har virksomhederne stort set opnået break-even-resultater.
Omkring 1991 begyndte Finmare-gruppens moderselskab IRI (7) imidlertid at tvivle på, om virksomhederne havde strategisk betydning, og på offentlige holdingselskabers evne til selv at administrere deres aktiviteter. Finmare-gruppen har derfor siden foråret 1992 lagt betydelige kræfter og tid i at udarbejde og gennemføre en omstruktureringsplan.
Den italienske regering fik forelagt udkastet til en omstruktureringsplan for gruppen i januar 1994, ifølge hvilken der forventedes:
- en hurtig privatisering af bulktransportsektoren
- overtagelser af de virksomheder, som sørger for forbindelser til øerne med de italienske statsbaner, og
- en fusion mellem de to internationale linjerederier.
I sidste ende foreslås Lloyd og Italia ikke fusioneret, men derimod privatiseret hver for sig. Inden for Finmare-gruppen er visse aktiviteter og aktiver endvidere blevet overført til andre virksomheder eller solgt fra, inden en fusion har fundet sted for at forbedre virksomhedernes finansielle balancer.
Medens man var ved at udarbejde de nærmere detaljer i omstruktureringsplanens sidste fase, udstedte den italienske regering den 13. januar 1994 lovdekret nr. 22, hvori det anførtes, at »for at sikre et solidt finansielt grundlag og en rentabel privatisering af Finmare-gruppens aktiviteter, og med forbehold for at transport-, søfarts- og finansministrene godkender en passende omstruktureringsplan for gruppen, bemyndiges finansministeriet til at yde midler til en kapital-rekonstruktion, særligt til søtransportvirksomheder med internationale aktiviteter.«
I september 1995 fremlagde regeringen den endelige omstruktureringsplan for Finmare-gruppen, som havde til formål at sikre virksomhedernes økonomiske konsolidering inden privatiseringen. Planen blev endeligt godkendt efter drøftelser med de ansvarlige parlamentsudvalg i Deputeretkammeret og Senatet, og fremsendt til Kommissionen i januar 1996.
Som anført ovenfor fandt der en række fusioner og overførsler samt salg af aktiver sted i Finmare-gruppen efter juli 1996. De to virksomheder, denne meddelelse omhandler, påvirkedes kun af følgende transaktioner:
- Et 100 %-ejet datterselskab af Finmare, Sidermar Coastal Shipping Company, indstillede sine aktiviteter i september 1995 efter frasalg af dets 14 fartøjer til private operatører. Aktiver og passiver overførtes til Lloyd ved en fusion den 1. september 1996. Derved øgedes Lloyds aktiver med ca. 50 mia. ITL (25 mio. ECU).
- To fartøjer tilhørende Viamare, et selskab i Finmare-gruppen, blev solgt til et andet selskab i Finmare-gruppen, Tirrenia, som er den største vestitalienske cabotage-operatør. Viamares sidste fartøj blev solgt til et græsk selskab. Herefter blev Viamare opløst, og de resterende aktiver og passiver blev overført til Italia ved en fusion. Viamares gæld blev afviklet, og Italia fik tilført 16 mia. ITL (8 mio. ECU).
Disse transaktioner har påvirket Italias og Lloyds generelle finansielle situation, idet begge virksomheders aktivmasse er blevet forøget. Da der var tale om transaktioner internt i Finmare-gruppen, betragtede de italienske myndigheder ikke disse som udgørende statsstøtte efter EF-traktatens artikel 92 og 93.
De positive elementer i omstruktureringen, som Lloyd og Italia nyder godt af, udgør imidlertid klart en økonomisk fordel, som kan udgøre statsstøtte. Kommissionen har derfor taget disse midler i betragtning i forbindelse med sin undersøgelse af den økonomiske støtte, der er ydet de pågældende virksomheder.
INDLEDNING AF PROCEDUREN DEN 27. JULI 1994
Kommissionen indledte proceduren efter EF-traktatens artikel 92, stk. 3, ved beslutning af 27. juli 1994, da den planlagte kapitaltilførsel på det tidspunkt ikke kunne anses for at være i den fælles interesse.
En medlemsstat og to interesserede parter har indsendt bemærkninger til den planlagte kapitaltilførsel til Lloyd og Italia som led i proceduren efter traktatens artikel 93, stk. 2.
i) Den britiske regering
Den britiske regering er tilfreds med procedurens indledning, eftersom den generelt mener, at statsstøtte ikke bør ydes, når den risikerer at forvride konkurrencen mellem Fællesskabets rederier, hvilket ville stride imod økonomiske operatørers og forbrugeres interesser. De britiske myndigheder bemærker især, at der findes adskillige linjerederier i EU. Tildelingen af økonomisk støtte til de to italienske virksomheder kan derfor skade den kommercielle udvikling i mere driftseffektive virksomheder (8).
Endvidere mener regeringen, at Kommissionen ikke kan godkende økonomisk omstruktureringsstøtte, da der ikke foreligger detaljer om omstruktureringen og ej heller beviser for, at virksomheden er på vej til at blive rentabel igen. Privatiseringens omfang står ikke klart, og der kan herske tvivl om virkningen heraf, hvilket risikerer at medføre yderligere likvidationsomkostninger i fremtiden. Princippet om den rationelle markedsøkonomiske investor kan ikke anvendes, da der ikke er sat tal på, hvilken virkning alternative strategier ville have.
Den britiske regering ser velvilligt på de italienske myndigheders privatiseringsplaner og erkender, at den foreslåede kapitaltilførsel kan godkendes, såfremt den garanterer, at virksomhederne igen bliver rentable, og at foranstaltningen sker i henhold til en veldokumenteret, realistisk forretningsplan og tidsplan indtil privatiseringen. Det kan være fordelagtigt for Fællesskabet, da privatisering fremmer konkurrencen og bringer subsidierne til virksomhederne til ophør, samtidig med at man undgår de politiske efterdønninger af en likvidation. De britiske myndigheder foreslår, at det skal være muligt at verificere den økonomiske støtteforanstaltning og forretningsplan, og for Kommissionen at føre tilsyn med disse, i perioden indtil virksomheden igen bliver økonomisk levedygtig. De britiske myndigheder mener desuden, at medlemsstaterne og interesserede parter bør have adgang til dette materiale og mulighed for at komme med bemærkninger.
ii) En konkurrent til Lloyd
En af Lloyds konkurrenter har udtalt, at Lloyd har misbrugt sin dominerende stilling på ruter fra Italien til Middelhavslandene og til Sydafrika, idet rederiet har øget sin tonnage, dets priser ikke er omkostningsægte, og det har underskrevet bindende kontrakter med afskibere. Kommissionen har ikke kunnet finde belæg herfor.
iii) Confitarma
Confitarma har gentagne gange gjort Kommissionen opmærksom på de planlagte økonomiske støtteforanstaltninger ved at fremsende kopier af nye lovdekreter og angive relevante afsnit om økonomiske støtte. Confitarma har generelt udtrykt betænkeligheder med hensyn til, om støtten til den statsejede linjeflåde og især kapitalrekonstruktionen kan virke konkurrencefordrejende og skade udviklingen af sædvanlige kommercielle strategier. Denne påstand har fået støtte af den italienske konkurrence- og handelsmyndighed. Autorità Garante i dens beslutning af 26. januar 1993, som var rettet til de italienske myndigheder.
iv) De italienske myndigheders svar
De italienske myndigheder er kommet med detaljerede oplysninger (forretningshemmelighed) om Lloyds og Italias udvikling under omstruktureringen, hvoraf det fremgår, at der er opnået betydelige produktivitetsforbedringer, og at containertransporten er vokset, skønt arbejdsstyrken og flåden er blevet reduceret. Virksomhederne har indført en ny handelsstrategi i form af samarbejde med andre operatører, slot-charters osv. Gælden er nedbragt og indtægterne forøget, og virksomhedernes finansielle miljø er blevet sundere. Til trods for forbedringerne, særligt den øgede produktivitet og de lavere driftsomkostninger, er det stadig nødvendigt at foretage en kapitaltilførsel til de i øjeblikket underkapitaliserede virksomheder, så de kan blive økonomisk velfunderede og privatiseringsmodne.
Kommissionens tjenestegrene har anmodet om yderligere oplysninger om Lloyds og Italias økonomiske situation, hvilket de italienske myndigheder fremkom med på møder i Bruxelles, den 12. november 1996 og 17. april 1997 og i den efterfølgende brevveksling.
De italienske myndigheder anfører, at de planlagte eller ydede støttebeløb til de to virksomheder ikke er mere, end hvad en fornuftig ejer ville investere i de virksomheder, som han havde til hensigt at sælge. Myndighederne påstår, at provenuet fra et eventuelt salg under alle omstændigheder ville overstige de beløb, en ejer eventuelt har investeret i virksomhederne for at forberede deres privatisering. Kommissionen anmodede om, at denne påstand blev dokumenteret, hvilket de italienske myndigheder lovede at gøre.
VÆRDIANSÆTTELSE AF VIRKSOMHEDERNE
En internationalt anerkendt og uvildig konsulent fik til opgave at værdiansætte virksomhederne.
Konsulenten anvendte to metoder for at fastsætte virksomhedernes værdi. Den vigtigste metode var cash flow-metoden (discounted cash flow), som er baseret på en antagelse om, at en virksomheds værdi afhænger af fremtidige cash flow fra driften.
En anden metode anvendtes til kontrol, nemlig overskudsvurderingsmetoden (excess earnings method), som er baseret på antagelsen om, at en virksomheds værdi både afhænger af aktivernes værdi og den forventede rentabilitet.
Cash flow-metoden anerkendes generelt som den mest passende metode til at foretage en objektiv værdiansættelse af en virksomhed. For at kunne stole på denne metode kræves der en vis mængde oplysninger om virksomhedens tidligere og fremtidige præstationer. I det foreliggende tilfælde anvendtes følgende oplysninger:
- foreløbige 1996-regnskaber for Lloyd og Italia
- de reviderede årsregnskaber for Lloyd og Italia for 1992, 1993, 1994 og 1995
- korte redegørelser for Lloyds og Italias 1997-budgetter
- de økonomiske strategiplaner for Lloyd og Italia for årene 1997-1999.
Lloyd har siden 1992 søgt at forbedre sine finansielle resultater ved i første omgang at konsolidere nogle af tjenesteydelserne, hvilket bevirkede en kraftig kapacitetsnedskæring og en reduktion af nettounderskuddene, og senest ved et udvidet partnersamarbejde. Rederiet er begyndt at chartre fartøjer til partnerne, og lejer derpå selv et fast antal slots. Som følge af omlægningerne er rederiets aktiviteter og indtægter vokset (fra 291,6 mia. ITL i 1992 til 666,3 mia. ITL i 1996) medens driftsomkostningerne er faldet. Siden 1992 har Lloyd nedbragt sit årlige nettounderskud fra 29,3 mia. ITL i 1992 til 1,4 mia. ITL i 1996.
Italias resultater er ligeledes forbedret i de seneste år, primært som følge af at det har lagt sig fast på en række bestemte ruter. Indtægterne er vokset fra 186,9 mia. ITL i 1992 til 329,9 mia. ITL i 1996, men rederiet er stadig sårbart over for den øgede konkurrence og kapacitet på verdensmarkedet og er stærkt underkapitaliseret. Italia har reduceret nettounderskuddet fra 18,7 mia. ITL i 1992 til et break-even-resultat i 1996.
Ifølge sædvanlig praksis anvendtes en kontrolmetode, hvilket normalt er sammenligningsmetoden. Her anvender man hovedtallene fra sammenlignelige børsnoterede virksomheder, eller fra virksomheder, som har gennemgået en fusion eller virksomhedsovertagelse for nylig, til at foretage en værdiansættelse af virksomheden. Da der ikke fandtes et tilstrækkeligt antal sammenlignelige børsnoterede virksomheder eller fusions-/overtagelsestransaktioner, er denne metode ikke anvendt. I stedet har man anvendt excess earnings-metoden.
Ved at benytte ovenstående metoder nåede man frem til et værdiinterval for virksomhederne, som tager højde for en række variabler. Derigennem og ved anvendelse af en række teknikker fastslår vurderingsmanden, at han er nået frem til et realistisk interval af værdier for virksomhederne. Forretningshemmeligheden gør, at de omhandlede tal ikke kan offentliggøres, da det ville påvirke virksomhedernes salgspris.
Alle værdierne, herunder også dem i den lavere ende af skalaen, lå for hver enkelt virksomhed betydeligt over det samlede støttebeløb til virksomhederne. Det betyder, at selv når den laveste ansættelse af virksomhedernes værdi anvendes, vil den forventede salgspris overstige den planlagte kapitaltilførsel på 60 mia. ITL (31 mio. ECU) plus værdien af de aktiver, der overførtes i forbindelse med Finmare-gruppens omstrukturering (likvidation af Sidermar og Viamare), og som androg 66 mia. ITL (33 mio. ECU).
RETLIG VURDERING
Efter bestemmelserne i EF-traktatens artikel 92, stk. 1, er statsstøtte eller støtte, som ydes ved hjælp af statsmidler under enhver tænkelig form, og som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner, uforenelig med fællesmarkedet i det omfang, den påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne.
Som anført i EF-traktatens artikel 222 forholder fællesskabsretten sig neutral med hensyn til offentlig eller privat eje af foretagender. Økonomisk støtte, der letter privatiseringen af statsejede foretagender, kan derfor ikke som sådan blive undtaget fra grundprincippet i traktatens artikel 92, stk. 1, om, at statsstøtte er uforenelig med fællesmarkedet.
En privatisering gennem aktiesalg på børsen anses imidlertid generelt for at foregå på markedsvilkår og indebærer derfor ikke statsstøtte.
Hvis virksomheden ikke privatiseres gennem en børsemission, men gennem kommercielt salg af hele virksomheden eller en del af virksomheden til andre selskaber, skal en række betingelser opfyldes, som Kommissionen har fastsat i sin 23. beretning om konkurrencepolitikken (1993) (9);
- der skal afholdes et åbent udbud, som er gennemskueligt og ikke betinget af udførelsen af andre handlinger, f.eks. erhvervelse af andre aktiver end dem, udbuddet vedrører, eller fortsat drift af visse foretagender
- virksomheden skal sælges til den højest bydende, og
- tilbudsgiverne skal have tilstrækkelig tid og oplysninger til at foretage en ordentlig værdiansættelse af aktiverne, inden de afgiver bud.
Såfremt ovenstående betingelser overholdes, kan det uden yderligere undersøgelser antages, at der ikke er tale om støtte.
Inden børsemissionen kan gælden afskrives eller nedbringes, uden at dette giver formodning om støtte, forudsat at provenuet fra emissionen (eller salget) overstiger gældsnedsættelsen.
I det foreliggende tilfælde overstiger selv den laveste værdiansættelse af de to virksomheders salgsværdi ganske betragteligt den planlagte kapitaltilførsel på 60 mia. ITL plus værdien af de aktiver, der overførtes i forbindelse med Finmare-gruppens omstrukturering (likvidation af Sidermar og Viamare), og som andrager 66 mia. ITL (33 mio. ECU).
Dertil kommer, at der i henhold til almindelig finansieringsteori bør være tilknyttet en risikopræmie til den investering, som den økonomiske støtte, faktisk udgør. Der må også tages hensyn til perioden mellem investeringstidspunktet, og indtil afkast opnås. Det bør i denne forbindelse bemærkes, at salgsværdierne svinger mellem 20-25 %, og at den laveste værdi har dannet grundlag for vurderingen. Ved at vælge den laveste værdi tages der højde for risikopræmien. Med hensyn til tidsforløbet ventes der kun at gå kort tid mellem midlernes udbetaling og salget (salget forventes realiseret ultimo 1997). Derfor vil den laveste værdiansættelse overstige de renter, der eventuelt ville påløbe, hvis de beløb, der investeres i virksomhederne, blev indsat på bankkonti i samme periode.
Af ovenstående grunde kan den økonomiske støtte derfor ikke anses for at udgøre statsstøtte.
KONKLUSION
Den anmeldte kapitaltilførsel på 60 mia. ITL (31 mio. ECU) samt den økonomiske støtte, der er opnået gennem Finmare-gruppens omstrukturering, har ændret de to virksomheders situation, således at deres privatisering nu er realistisk. De uafhængige konsulenter, der har foretaget værdiansættelsen, har endvidere anført, at begge virksomheders situation gør, at de nu kan forventes at være overskudsgivende. De italienske myndigheder har accepteret, at ingen af virksomhederne ydes mere støtte i forbindelse med privatiseringen.
De italienske myndigheder har påtaget sig at privatisere Lloyd og Italia hurtigt og på en gennemskuelig måde gennem et åbent udbud. Kommissionen modtog den 4. juli 1997 et brev, hvori de italienske myndigheder forpligter sig til at overholde følgende tidsplan;
- der er for nyligt ansat en uvildig konsulent, som skal rådgive regeringen i forbindelse privatiseringsplanerne
- privatiseringsforberedelserne afsluttes senest ultimo oktober 1997
- meddelelse om udbuddet offentliggøres senest ultimo november 1997
- fristen for at indsende bud udløber senest ultimo december 1997.
Den italienske regering bekræftede endvidere, at den har til hensigt at gennemføre de to virksomheders salg inden tre måneder fra fristen for indsendelse af bud.
I forbindelse med at Kommissionen godkendte ordningen, har den taget disse forpligtelser i betragtning, og den vil føre tilsyn med gennemførelsen af tidsplanen.
De italienske myndigheder har forpligtet sig til at udarbejde en rapport om anvendelsen af den økonomiske støtte og dens virkning, samt om privatiseringsprocessen, inden tre måneder fra købsaftalens underskrivelse.
Det foreslås derfor, at Kommissionen ikke rejser indvendinger mod den støtte, som de italienske myndigheder har ydet til de to virksomheder -
VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:
Artikel 1
Den økonomiske støtte til Lloyd Triestino og Italia di Navigazione i form af en kapitaltilførsel på 60 mia. ITL (31 mio. ECU) og overførslen af aktiver med en værdi på 66 mia. ITL (33 mio. ECU) fra Finmare-gruppens to rederier, Sidermar og Viamare, der blev likvideret, (i alt 126 mia. ITL (64 mio. ECU) udgør ikke statsstøtte i henhold til EF-traktatens artikel 92, stk. 1.
Artikel 2
I forbindelse med nærværende beslutning har Kommissionen noteret sig, at de italienske myndigheder forpligter sig til følgende:
- bortset fra de beløb, der er anført i artikel 1, ydes der ikke yderligere støtte til Lloyd og Italia i forbindelse med de to virksomheders privatisering; myndighederne fortsætter med den planlagte privatisering af Lloyd og Italia, som gennemføres på en gennemskuelig måde ved et åbent udbud i henhold til betingelserne i den 23. beretning om konkurrencepolitikken, jf. ovenfor
- den italienske regering har desuden bekræftet, at den vil realisere salget af de to virksomheder inden tre måneder fra indsendelsesfristen for bud. Udbuddet om salg af de to virksomheder offentliggøres senest ved udgangen af november måned 1997, og fristen for indsendelse af bud udløber i slutningen af december måned 1997. Myndighederne forelægger en rapport for Kommissionen, hvori der redegøres for resultaterne af privatiseringen, herunder salgsprisen, inden tre måneder fra underskrivelsen af købsaftalen.
Artikel 3
Denne beslutning er rettet til Italien
Udfærdiget i Bruxelles, den 15. juli 1997.
KOMISSION PÄÄTÖS,
tehty 15 päivänä heinäkuuta 1997,
Lloyd Triestino di Navigazione S.p.A:lle ja Italia de Navigazione S.p.A:lle myönnettävästä rahoitustuesta (Ainoastaan italiankielinen teksti on todistusvoimainen) (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) (98/234/EY)
EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 93 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan,
ottaa huomioon Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 62 artiklan 1 kohdan a alakohdan,
on pyytänyt niitä, joiden etua asia koskee, esittämään huomautuksensa edellä mainittujen artiklojen mukaisesti,
sekä katsoo seuraavaa:
Italian pysyvä edustusto ilmoitti 16 päivänä helmikuuta 1994 kirje, joka on kirjattu viittein (SG(94) A/3082, 24.2.) komission pääsihteeristölle uudesta asetuksesta (decreto legge) (1) N:o 22/94 (2), joka koski kiirellisiä Italian talouselämän eri aloja koskevia toimenpiteitä. Tähän asetukseen sisältyi ehdotus rahoitustuen myöntämisestä merenkululle, erityisesti pääomasijoituksena Lloyd Triestino Sociatá di Navigazione S.p.A:han (jäljempänä "Lloyd") ja Italia S.p.A. di Navigazioneen (jäljempänä "Italia"), Finmare-konsernin (3) kahteen suurimpaan kansainväliseen linjaliikennettä harjoittavaan varustamoon, yleisen rakenneuudistuksen osana. Tämä asetus korvattiin myöhemmin lailla 204/95, joka on edelleen voimassa. Tämä pääomasijoitus on tämän neuvottelun ja komission päätösehdotuksen aiheena.
Koska asetus 22/94 julkaistiin Gazzetta ufficiale della Repubblica italianassa 15 päivänä tammikuuta 1994, ja se tuli siitä alkaen voimaan, pääsihteeristö kirjasi pääomasijoitussuunnitelman tukijärjestelmänä, josta ei ollut tehty ilmoitusta.
Komissio päätti 27 päivänä heinäkuuta 1994 aloittaa 93 artiklan 2 kohdan mukaisen menettelyn (4) (EYVL C 333, 29.11.1994), koska se oli sitä mieltä, että tuossa vaiheessa vallitsi epäilyjä siitä, oliko ehdotettu rahoitustuki sopusoinnussa perustamissopimuksen kanssa. Vastaukseksi saatiin kannanottoja Italian laivanvarustajien yhdistykseltä (Confederazione Italiana Armatori eli "Confitarma" (5)), Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaisilta ja Lloydin kilpailijaa edustavilta lakimiehiltä.
Italian viranomaiset ilmoittivat kantansa ja lisätietoja 13 päivänä lokakuuta ja 24 päivänä marraskuuta 1994 päivätyillä kirjeillä. Säännöllistä kirjeenvaihtoa käytiin vuonna 1995 Finmaren rakenneuudistuksen muotoutuessa, ja Italian viranomaiset toimittivat lopulliset komissionpäätöksentekoa varten tarvitut tiedot 15 päivänä toukokuuta 1997. Myös useita kahdenvälisiä kokouksia järjestettiin sekä Brysselissä että Roomassa, ja viimeinen kokous pidettiin 17 päivänä huhtikuuta 1996.
TOIMENPITEIDEN KUVAUS
Ehdotuksena on 60 miljardin liiran (31 miljoonan ecun) pääomasijoitus, joka maksettaisiin vuonna 1996. Lloyd saa 40 miljardia liiraa ja Italia 20 miljardia liiraa. Italian viranomaiset ovat vahvistaneet, että tätä rahoitustukea ei ole maksettu Lloydille eikä Italia-yhtiölle, jotka kärsivät pääomavajeesta, ennen komission päätöstä.
Ehdotus valtion tuen myöntämisestä Lloydin ja Italian pääomarakenteen korjaamiseksi on Italian julkisen merenkulun rakenneuudistuksen viimeinen vaihe. Tämän pääomasijoituksen tärkeimpänä tavoitteena on luoda Lloydille ja Italia-yhtiölle elinkelpoinen rahoitusperusta ja tukea niiden mukautumista normaaleihin markkinaolosuhteisiin siirryttäessä yksityistämiseen, jonka on määrä alkaa vuonna 1997.
Italian valtio on korostanut, että ilman pääomasijoitusta nämä yhtiöt, jotka ovat tärkeitä työllistäjiä, olisivat liian heikot yksityistettäviksi. Tämän vuoksi Italian hallitus haluaa saattaa meneillään olevan rakenneuudistuksen päätökseen suunnitelmien mukaisesti, jotta yksityistäminen olisi mahdollista.
Suunniteltu yksityistäminen etenee: Finmare antoi Citybankin tehtäväksi tunnistaa mahdolliset ostajat, ja alustava mahdollista kiinnostusta koskeva pyyntö julkistettiin laajasti. Näin useat johtavat italialaiset ja ulkomaiset varustamot ovat ilmaisseet olevansa kiinnostuneita mahdollisina ostajina. Italian hallitus on Italian laissa edellytetyllä tavalla laatinut ad hoc lainsäädäntöluonnoksen, jotta myynti voisi tapahtua heti, kun komissio on tehnyt päätöksen pääomasijoituksesta.
TAUSTA
Finmare-konserni havaitsi 1970-luvulta lähtien olevansa vakavissa taloudellisissa vaikeuksissa, jotka saivat Italian hallituksen ehdottamaan konsernin rakenneuudistusta. Rakenneuudistuksen toisessa vaiheessa, joka kehitettiin 5 päivänä joulukuuta 1986 annetun lain pohjalta, toteutettiin konsernin jako useisiin toimialoihin. Näistä yksityistetään ensimmäisenä (kontti-)linjaliikennejaosto.
Tästä huolimatta Lloyd ja Italia kirjaavat edelleen tappioita: vuoden 1991 konsernitilinpäätökset osoittivat yhteensä 53 miljardin liiran (27 miljoonan ecun) tappiota. Näiden tappioiden kattamiseksi molemmat yhtiöt ovat vapauttaneet rahoitusvaroja myymällä varallisuutta viimeaikaisen rakenneuudistusmenettelyn yhteydessä. Lisäksi yhtiöt ovat viime vuosien aikana saaneet puitelain 234/89 nojalla myönnettyä tukea, josta on ilmoitettu komissiolle. Komissio on varmistanut, että myönnetty tuki kuuluu puitelain 234/89 nojalla luotuun tukijärjestelmään (6) ja että tuki noudattaa järjestelmän hyväksymistä koskevia edellytyksiä. Näin ollen tämä tuki on olemassa olevaa tukea. Viime vuosina molemmat yhtiöt ovat toiminnallaan saaneet suurin piirtein katettua kulut.
Vuoden 1991 paikkeilla IRI (7), Finmaren emoyhtiö, alkoi kuitenkin epäillä yhtiöiden strategista merkitystä ja julkisten holdingyhtiöiden kykyä huolehtia niiden asioista. Vuoden 1992 keväästä lähtien Finmare-konserni on sen vuoksi käyttänyt huomattavasti aikaa ja vaivaa rakenneuudistussuunnitelman kehittämiseksi ja täytäntöönpanemiseksi.
Vuoden 1994 tammikuussa konsernin rakenneuudistussuunnitelman hahmotelma esiteltiin hallitukselle. Siinä edellytettiin:
- irtotavaraliikenteen nopeaa yksityistämistä;
- valtioiden rautatieyhtiöiden suorittamaa niiden yhtiöiden haltuunottoa, jotka tarjoavat liikenneyhteydet saarille; ja
- yhtiöiden sulautumista kansainvälisen linjaliikenteen alalla.
Lopullisena ehdotuksena ei kuitenkaan ole Lloydin ja Italian fuusio vaan niiden erillinen yksityistäminen. Lisäksi tiettyjä toimintoja ja varoja on siirretty tai myyty yhtiöiden välillä ennen yksityistämistä yhtiöiden rahoitustaseiden parantamiseksi Finmare-konsernissa.
Samalla kun kehitettiin yksityiskohtaista suunnitelmaa konsernin rakenneuudistuksen viimeistä vaihetta varten, hallitus antoi asetuksen (N:o 22) 13 päivänä tammikuuta 1994. Siinä säädettiin, että: "Finmare-konsernin rahoitusrakenteen tervehdyttämiseksi ja sen toimintojen kannattavan yksityistämisen mahdollistamiseksi liikenneministeriölle ja valtionvarainministeriölle annetaan oikeus myöntää lisäpääomaa kansainvälisen kaupan alan meriliikenteessä toimiville yhtiöille edellyttäen, että liikenne- ja merenkulkuministeri sekä valtionvarainministeri hyväksyvät Finmaren esittämän asianmukaisen rakenneuudistussuunnitelman."
Vuoden 1995 syyskuussa hallitus esitti Finmare-konsernin lopullisen rakenneuudistussuunnitelman, jonka tavoitteena oli yhtiöiden rahoituksen lujittaminen ennen niiden yksityistämistä. Edustajainhuoneen vastuullisissa komiteoissa ja senaatissa käytyjen keskustelujen jälkeen suunnitelma hyväksyttiin lopullisesti ja toimitettiin komissiolle vuoden 1996 tammikuussa.
Kuten edellä on mainittu, Finmare-konsernissa tapahtui useita fuusioita, siirtoja ja varojen myyntejä vuoden 1996 heinäkuun jälkeen. Näistä ainoat näitä kahta yhtiöitä koskeneet olivat:
- Finmaren kokonaan omistama tytäryhtiö Sidemar Coastal Shipping Company lopetti toimintansa vuoden 1995 syyskuussa sen jälkeen, kun sen omistamat 14 alusta oli myyty yksityisille yrittäjille; loput varat ja vastuut siirrettiin Lloydille fuusiossa 1 päivänä syyskuuta 1996. Tämän johdosta jälkimmäisen varat lisääntyivät noin 50 miljardilla liiralla (25 miljoonalla eculla).
- Kaksi toisen Finmare-konserniin kuuluvan yhtiön, Viamaren, omistamaa alusta myytiin samoin Tirrenialle, Finmare-konserniin kuuluvalle tärkeimmälle Länsi-Italiassa kabotaasiliikennettä harjoittavalle yhtiölle; jäljelle jäänyt Viamaren alus myytiin kreikkalaiselle yhtiölle. Viamare lopetti sittemmin toimintansa; loput varat ja vastuut siirrettiin fuusion kautta Italialle. Viamaren velat maksettiin, ja Italia sai varoja 16 miljardia liiraa (kahdeksan miljoonaa ecua).
Nämä järjestelyt ovat vaikuttaneet Lloydin ja Italian yleiseen rahoituskuvaan; molempien yhtiöiden varallisuusperusta on lisääntynyt. Koska kyseessä oli Finmare-konsernin sisäinen järjestely, Italian valtion viranomaiset olivat sitä mieltä, että kyseessä ei ollut EY:n perustamissopimuksen 92 ja 93 artiklassa tarkoitettu valtion tuki.
Lloydin ja Italian rakenneuudistuksesta saamat hyödyt muodostavat selvästi rahoitusedun, jossa saattaa olla kyse valtion tuesta. Komissio on tämän vuoksi ottanut nämä määrät huomioon arvioidessaan näille yhtiöille myönnettyä rahoitustukea.
MENETTELYN ALOITTAMINEN 27 PÄIVÄNÄ HEINÄKUUTA 1994
Komissio päätti 27 päivänä heinäkuuta 1994 tekemällään päätöksellä aloittaa perustamissopimuksen 92 artiklan 3 kohdassa määrätyn menettelyn, koska ehdotettua pääomasijoitusta ei tuossa vaiheessa voitu pitää Euroopan yhteisen edun nojalla perusteltuna.
Yksi jäsenvaltio ja kaksi tahoa, joiden etua asia koskee, esittivät huomautuksensa Lloydille ja Italialle ehdotetuista pääomasijoituksista 93 artiklan 2 kohdan mukaisessa menettelyssä.
i) Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus
Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus oli tyytyväinen menettelyn aloittamispäätöksestä, ja se oli yleisesti sitä mieltä, että valtion tukea ei pitäisi myöntää silloin, kun se saattaa vääristää yhteisön varustamoiden välistä kilpailua siinä määrin, että se olisi taloudellisten toimijoiden ja kuluttajien etujen vastaista. Se kiinnitti erityisesti huomiota siihen, että yhteisössä on useita varustamoita, jotka harjoittavat linjaliikennettä, ja että rahoitustuen myöntäminen näille kahdelle italialaiselle yhtiölle voisi ehkäistä tehokkaampien yhtiöiden kaupallista kehitystä (8).
Lopuksi Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus esitti, että komissio ei voinut hyväksyä taloudellista tukea rakenneuudistukseen, koska rakenneuudistusmenettelystä ei ollut käytettävissä mitään yksityiskohtia eikä ollut mitään todisteita edistymisestä kohti rahoitusvakauden palauttamista, yksityistämisen soveltamisala ei ollut selkeä ja yksityistämisen vaikutuksista vallitsi suuri epävarmuus, mikä saattoi aiheuttaa selvitystilakustannusten lisääntymistä tulevaisuudessa. Järkiperäisen markkinasijoittajan periaate ei soveltunut, koska toisenlaisten strategoiden vaihtoehtoisista vaikutuksista ei ollut esitetty määrällisiä laskelmia.
Toisaalta Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus piti myönteisenä Italian hallituksen aikomusta yksityistää nämä kaksi yhtiötä, ja se totesi, että aiottu pääomasijoitus voitaisiin hyväksyä, jos paluu taloudelliseen kannattavuuteen voitaisiin taata yksityistämisen avulla täydellisesti dokumentoidun, aikataulutetun ja realistisen liiketoimintasuunnitelman mukaisesti. Tämä saattaisi hyödyttää yhteisöä edistämällä kilpailua ja lopettamalla tuen antamisen näille kahdelle yhtiölle, samalla kun vältettäisiin selvitystilan aiheuttamat poliittiset vaikutukset. Se ehdotti, että rahoitusta koskeva tukitoimi ja liiketoimintasuunnitelma pitäisi pystyä todentamaan ja että komission olisi seurattava sitä koko ajan taloudelliseen elinkelpoisuuteen asti. Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset olivat myös sitä mieltä, että tämän aineiston olisi oltava jäsenvaltioiden ja niiden, joiden etua asia koskee, käytettävissä ja että niiden olisi voitava esittää siitä huomautuksensa.
ii) Lloydin kilpailija
Eräs Lloydin kilpailija esitti, että Lloyd oli käyttänyt väärin määräävää asemaansa reiteillä Italiasta Välimeren maihin ja Etelä-Afrikkaan lisäten tonnistoaan ja veloittaen kustannukset alittavia hintoja samoin kuin solmimalla sitovia sopimuksia laivaajien kanssa. Komissio ei ole löytänyt todisteita tämän väitteen tueksi.
iii) Confitarma
Confitarma kiinnitti toistuvasti komission huomion ehdotettuihin rahoitustukitoimenpiteisiin toimittamalla jäljennöksiä uusista asetuksista ja merkitsemällä niihin tätä tukea koskevat kohdat. Se ilmaisi yleisesti huolensa siitä, että julkiselle linjaliikennelaivastolle ja erityisesti pääomatilanteen parantamiselle annettava tuki voisi vääristää kilpailua ja vahingoittaa normaalien kaupallisten strategioiden kehittämiseen. Tätä on tukenut Italian kilpailu- ja kauppaviranomainen Italian viranomaisille 26 päivänä tammikuuta 1993 antamassaan päätöksessä.
iv) Italian viranomaisten vastaus
Italian viranomaiset toimittivat (kaupallisesti luottamuksellisia) erityisiä yksityiskohtia Lloydin ja Italian kehityksestä rakenneuudistuksen ajalta; ne osoittavat huomattavaa tuottavuuden kasvua kuljetettujen konttien määrän lisääntymisen muodossa henkilöstön ja käytettyjen alusten määrän vähenemisestä huolimatta. Yhtiöt ovat ottaneet käyttöön uuden kaupallisen strategian, joka perustuu yhteistoimintaan muiden toimijoiden kanssa, reittien ajoitusta koskevaan sopimukseen, jne. Lisäksi yhtiöiden velat ovat vähentyneet ja tulot lisääntyneet; yhtiöt toimivat nyt molemmat terveemmässä rahoitusympäristössä. Näistä parannuksista huolimatta erityisesti tuottavuuden lisääntymisen ja käyttökustannusten vähenemisen alalla lisäpääoman sijoittaminen on edelleen tarpeen, jotta nykyisin pääomavajeella toimivista yhtiöistä tulisi rahoituksellisesti terveitä ja ne voitaisiin yksityistää.
Komissio pyysi myös Lloydin ja Italia-yhtiön rahoitusasemasta lisätietoja, jotka Italian viranomaiset toimittivat Brysselissä 12 päivänä marraskuuta 1996 ja 17 päivänä huhtikuuta 1997 pidetyissä kokouksissa ja niiden jälkeisessä kirjeenvaihdossa.
Italian viranomaisten mielestä näille kahdelle yhtiölle ehdotetut tai myönnetyt määrät eivät olleet suurempia kuin kohtuullinen omistaja sijoittaisi yhtiöihinsä, joista se aikoi luopua. Ne olivat joka tapauksessa sitä mieltä, että yksityistämiskaupoilla saataisiin aikanaan enemmän kuin se määrä, jonka yhtiöiden omistaja sijoittaisi niihin niiden valmistamiseksi yksityistämistä varten. Komissio pyysi todisteita tälle väitteelle, ja Italian viranomaiset sitoutuivat toimittamaan ne.
YHTIÖIDEN ARVON MÄÄRÄÄMINEN
Kansainvälisesti hyvämaineinen riippumaton konsultti palkattiin arvioimaan yhtiöt yksityiskohtaisesti.
Konsultti käytti kahta menetelmää yhtiöiden arvon määrittämiseen. Tärkein menetelmä oli nk. diskontattujen käteisvarojen (Discounted Cash Flows, DCF) menetelmä, joka perustuu olettamukseen, että yhtiön arvo riippuu tulevaisuudessa odotetuista toiminnan käteisvirroista.
Hän käytti myös toista kontrollimenetelmää; se oli ylimääräisten tulojen (Excess Earning, EE) menetelmä, joka perustuu olettamukseen, että yhtiön arvo riippuu sekä sen varojen arvosta että yhtiön odotetusta voitollisuudesta.
Konsultin käyttämä DCF-menetelmä tunnustetaan laajalti asianmukaisimmaksi menetelmäksi yhtiöiden objektiivisen arvon määrittämiseksi. Jotta tähän menetelmään voitaisiin luottaa, vaaditaan tietty määrä tietoja yhtiön menneestä ja tulevasta tuloksesta. Tässä tapauksessa käytetyt tiedot olivat seuraavat:
- Llyodin ja Italian vuoden 1996 alustavat tilinpäätökset;
- Lloydin ja Italian vuosien 1992, 1993, 1994 ja 1995 tarkastetut tilinpäätökset;
- ote Lloydin ja Italian vuoden 1997 rahoituskertomuksesta;
- Lloydin ja Italian rahoitussuunnitelmat vuosille 1997-1999.
Lloyd on vuodesta 1992 lähtien pyrkinyt parantamaan taloudellisia tuloksiaan aluksi konsolidoimalla joitakin palvelujaan, jotka olivat johtaneet kapasiteetin yleiseen jyrkkään vähenemiseen ja nettotappioiden pienenemiseen, ja viime aikoina toimimalla tiiviissä yhteistyössä kumppaneidensa kanssa. Yhtiö on siirtynyt vuokraamaan aluksiaan kumppaneilleen, minkä jälkeen se on vuokrannut itselleen laivatilaa näistä aluksista. Nämä toimenpiteet ovat johtaneet yhtiön toimintojen ja tulojen yleiseen lisääntymiseen (vuoden 1992 291,6 miljardista 666,3 miljardiin vuonna 1996) sekä käyttökustannusten laskuun. Vuoden 1992 jälkeen Lloyd on pienentänyt vuotuista nettotappiotaan 29,3 miljardista liirasta vuonna 1992 1,4 miljardiin vuonna 1996.
Italia-yhtiön tulokset ovat myös parantuneet viime vuosina etupäässä sen vuoksi, että se on keskittynyt tietyille reiteille, ja sen tulot ovat kasvaneet vuoden 1992 186,9 miljardista 329,9 miljardiin vuonna 1996, mutta yhtiö on silti yhä herkkä kilpailulle ja maailmanmarkkinoilla olevalle kapasiteetille, ja se kärsii merkittävästä pääomavajeesta. Italian tappiot ovat vähentyneet vuoden 1992 18,7 miljardista liirasta nollatilanteeseen vuonna 1996.
Yleisen tavan mukaan käytettiin "kontrollimenetelmää"; tavallinen kontrollimenetelmä olisi "vertailumenetelmä", jossa käytettäisiin rahoitusmarkkinoilla käytävän kaupan kohteena olevien tai äskettäin tapahtuneiden fuusioiden/yrityskauppojen kohteena olleiden samantapaisten yhtiöiden tärkeimpiä rahoituslukuja yhtiön arvon määrittämiseksi. Koska riittävää määrää vastaavia pörssinoteerattuja yhtiöitä tai riittävää määrää fuusioita/yritysostoja ei ollut, tätä menetelmää ei käytetty. Sen sijaan käytettiin ylimääräisten tulojen menetelmää.
Käyttämällä edellä mainittuja menetelmiä yrityksille saatiin tietty arvojen vaihteluväli. Tässä arvojen vaihteluvälissä otetaan huomioon joukko muuttujia, ja niiden sekä eri tekniikoiden avulla konsultti toteaa, että yhtiöiden arvolle on saatu realistinen vaihteluväli. Kyseisiä lukuja ei voida paljastaa kaupallisen salassapitovelvollisuuden vuoksi, koska se vaikuttaisi yhtiöiden myyntihintaan.
Kaikki saadut arvot mukaan lukien vaihteluvälin alapäässä olevat arvot olivat huomattavasti yhtiöille annettua rahoitustukea suuremmat kummankin yhtiön osalta. Niinpä jopa yhtiöiden arvosta tehdyn alhaisimmankin arvion mukaan odotettavissa oleva myyntihinta ylittää 60 miljardin liiran (31 miljoonan ecun) pääomasijoituksen lisättynä Finmare-konsernin rakenneuudistuksen (Sidemar ja Viamaren selvitystilan) johdosta siirrettyjen varojen arvolla määrältään 66 miljardia liiraa (33 miljoonaa ecua).
OIKEUDELLINEN ARVIOINTI
EY:n perustamissopimuksen 92 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltion myöntämä taikka valtion varoista muodossa tai toisessa myönnetty tuki, joka vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua suosimalla jotakin yritystä tai tuotannonalaa, ei sovellu yhteismarkkinoille, siltä osin kuin se vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.
Kuten EY:n perustamissopimuksen 222 artiklassa todetaan, yhteisön oikeus ei puutu yritysten yksityiseen tai julkiseen omistukseen. Tämän mukaisesti valtion omistamien yritysten yksityistämistä helpottava tuki ei sellaisenaan voi hyötyä sitä perusperiaatetta koskevasta poikkeuksesta, jonka mukaan valtion tuki on 92 artiklan 1 kohdassa säädetty soveltumattomaksi yhteismarkkinoille.
Kun yksityistäminen suoritetaan myymällä osakkeita pörssissä, sen oletetaan kuitenkin tapahtuvan markkinahintaan ilman, että kyseessä olisi valtion tuki.
Jos yhtiötä ei yksityistetä tarjoamalla osakkeet merkittäviksi pörssin kautta vaan myymällä liiketoiminta (myymällä yhtiö kokonaan tai osina muilla yhtiöille), on noudatettava eräitä ehtoja, joista komissio on määrännyt XXIII vuotuisessa kilpailua koskevassa kertomuksessaan (1993) (9).
- On järjestettävä tarjouskilpailu, johon kaikki voivat osallistua ja joka on avoin eikä riipu muista toimista kuten muiden kuin tarjottujen osakkaiden hankinnasta tai tiettyjen liiketoimien jatkamisesta.
- yhtiö on myytävä korkeimman tarjouksen tehneelle, ja
- tarjouksentekijöille on annettava riittävästi aikaa ja tietoja, jotta he voivat asianmukaisesti arvostaa tarjouksensa perustana olevat varat.
Jos edellä mainittuja ehtoja noudatetaan, voidaan ilman lisätutkimuksia olettaa, että kyseessä ei ole valtion tuki.
Ennen kuin osakkeet tarjotaan merkittäviksi, velka voidaan poistaa tai sitä voidaan vähentää ilman, että tämä aiheuttaa tukiolettaman, kunhan osakkeiden merkitsemisestä (tai liiketoiminnan myynnistä) saatavat tulot ylittävät velan vähentämisen.
Tässä tapauksessa näiden kahden yhtiön oletetusta myynnistä saatavan hintojen vaihteluvälin alhaisinkin arvo ylitti huomattavalla määrällä ehdotetun 60 miljardin liiran pääomasijoituksen lisättynä Finmare-konsernin rakenneuudistuksen (Sidemarin ja Viamaren selvitystilan) johdosta siirrettyjen varojen arvolla määrältään 66 miljardia liiraa (33 miljoonaa ecua).
Lisäksi tämän pohdinnan kohteena olevaan rahoitustukeen pitäisi yleisen rahoitusteorian mukaisesti sijoituksena liittyä riskipreemio, ja sijoituksen ja tuoton välinen aika olisi myös otettava huomioon. Tässä yhteydessä on syytä todeta, että myyntihintojen vaihteluväli on noin 20-25 prosentin luokkaa ja että arvioinnin pohjaksi on valittu alin arvo. Riskipreemio on siten otettu huomioon. Aikakysymyksen osalta varojen maksun ja myynnin väliajan odotetaan olevan lyhyt (myynti on suunniteltu vuoden 1997 lopun paikkeille), joten alhaisin oletettu myyntiarvo ylittää näin mahdollisen koron, joka kertyisi, jos yhtiöihin sijoitetut varat sijoitettaisiin samaksi ajaksi talletuspankkiin.
Tämän vuoksi edellä esitetyistä syistä rahoitustuen ei voida katsoa olevan valtion tukea.
PÄÄTELMÄT
Päätelmänä voidaan todeta, että ilmoituksessa suunniteltu 60 miljardin liiran (31 miljoonan ecun) pääomasijoitus yhdessä Finmare-konsernin rakenneuudistuksesta saatavan rahoitusavun kanssa on saattanut nämä kaksi yhtiötä sellaiseen asemaan, jossa ne voidaan nyt realistisesti yksityistää. Riippumattomat konsultit ovat myös todenneet, että yhtiöiden asema on nyt sellainen, että niiden voidaan olettaa toimivan voitollisesti. Italian viranomaiset ovat suostuneet siihen, että kummallekaan näistä yhtiöistä ei anneta lisätukea niiden yksityistämisen yhteydessä.
Italian viranomaiset ovat sitoutuneet toimimaan nopeasti Lloydin ja Italian yksityistämiseksi avoimesti tarjouskilpailun avulla, ja ne ovat vahvistaneet 4 päivänä heinäkuuta 1997 saadulla sitoumuksella seuraavan aikataulun:
- riippumaton konsultti on äskettäin nimitetty neuvomaan hallitusta yksityistämisen valmistelussa;
- nämä valmistelut saatetaan päätökseen vuoden 1997 lokakuun loppuun mennessä;
- tarjouskilpailuilmoitus julkaistaan vuoden 1997 marraskuun loppuun mennessä;
- tarjousten jättöaika päättyy vuoden 1997 joulukuun loppuun mennessä.
Italian hallitus on lisäksi vahvistanut aikomuksensa saattaa näiden kahden yhtiön myynti päätökseen kolmen kuukauden kuluessa tarjousten jättöajan määräpäivästä.
Hyväksyessään tämän järjestelyn komissio on ottanut huomioon nämä sitoumukset, ja se seuraa aikataulun toteutumista.
Italian viranomaiset ovat sitoutuneet toimittamaan kolmen kuukauden kuluessa kauppasopimuksen allekirjoittamisesta kertomuksen, josta ilmenevät rahoitustuen soveltamisen tulokset ja yksityistämismenettely.
Tämän vuoksi komissiolle ehdotetaan, että Italian hallitukselle näille kahdelle yhtiölle myöntämää rahoitustukea ei vastustettaisi.
ON TEHNYT SEURAAVAN PÄÄTÖKSEN:
1 artikla
Lloyd Triestinalle ja Italia di Navigazionelle 60 miljardin liiran (31 miljoonan ecun) pääomasijoituksen ja Finmare-konsernin selvitystilaan asetettujen varustamoiden, Sidermarin ja Viamaren, 66 miljardin liiran (33 miljardin ecun) varojen siirron muodossa annettava rahoitustuki, yhteensä 126 miljardia liiraa (64 miljoonaa ecua) ei ole EY:n perustamissopimuksen 92 artiklan 1 kohdan mukaista valtion tukea.
2 artikla
Tehdessään tämän päätöksen komissio ottaa huomioon seuraavat Italian viranomaisten tekemät sitoumukset:
- 1 artiklassa mainittujen määrien lisäksi Lloydille tai Italialle ei näiden kahden yhtiön yksityistämisen yhteydessä anneta muuta apua; viranomaiset jatkavat Lloydin ja Italian suunniteltua yksityistämistä avoimesti tarjouskilpailun avulla edellä mainittujen XXIII kilpailua koskevaan kertomukseen sisältyvien ehdotusten mukaisesti.
- Italian hallitus vahvistaa lisäksi aikomuksensa myydä nämä kaksi yhtiötä kolmen kuukauden kuluessa tarjousten jättämistä koskevan määräpäivän jälkeen. Tarjouskilpailuilmoitus näiden kahden yhtiön myymiseksi julkaistaan vuoden 1997 marraskuun loppuun mennessä, ja määräaika tarjousten jättämiselle on vuoden 1997 joulukuun loppuun mennessä. Italian viranomaiset toimittavat komissiolle kolmen kuukauden kuluessa myyntisopimuksen allekirjoittamisesta kertomuksen, josta näkyvät yksityistämisen tulokset mukaan lukien myyntihinta.
3 artikla
Tämä päätös on osoitettu Italian tasavallalle.
Tehty Brysselissä 15 päivänä heinäkuuta 1997.