KOMMISSIONENS BESLUTNING
af 12. november 2008
om lånet på 300 mio. EUR fra Italien til selskabet Alitalia nr. C 26/08 (tidl. NN 31/08)
(meddelt under nummer K(2008) 6743)
(Kun den italienske tekst er autentisk)
(EØS-relevant tekst)
(2009/155/EF)
KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 88, stk. 2, første afsnit,
under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, særlig artikel 62, stk. 1, litra a),
efter at have opfordret interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger i overensstemmelse med ovennævnte artikler (1), under hensyn til disse bemærkninger, og
ud fra følgende betragtninger:
1. SAGSFORLØB
(1)
På et møde, der fandt sted den 23. april 2008, oplyste de italienske myndigheder Kommissionen om, at det italienske ministerråd den 22. april 2008 havde godkendt ydelsen af et lån på 300 mio. EUR til selskabet Alitalia ved lovdekret nr. 80 af 23. april 2008 (2).
(2)
Da Kommissionen ikke havde modtaget nogen meddelelse fra de italienske myndigheder forud for beslutningen om at yde dette lån, bad den i et brev af 24. april 2008 (D/422119) disse myndigheder om at bekræfte det pågældende lån og i denne forbindelse fremlægge alle nyttige oplysninger, der kunne muliggøre en vurdering af foranstaltningen i henhold til traktatens artikel 87 og 88, og den bad dem ligeledes om at suspendere udbetalingen af dette lån og underrette Kommissionen om, hvilke foranstaltninger der var truffet for at overholde denne forpligtelse i henhold til traktatens artikel 88, stk. 2.
(3)
I dette brev erindrede Kommissionen ligeledes de italienske myndigheder om deres pligt til at give meddelelse om enhver foranstaltning vedrørende indførelse eller ændring af statsstøtte og om ikke at gennemføre den planlagte foranstaltning, før Kommissionen havde undersøgt den og var nået frem til en endelig beslutning.
(4)
Ved brev af 7. maj 2008 svarede de italienske myndigheder på Kommissionens brev af 24. april 2008, efter at Kommissionen i et brev af 8. maj 2008 (D/423186) havde givet en forlængelse af fristen, idet man bad de italienske myndigheder svare senest den 30. maj 2008.
(5)
De italienske myndigheder besvarede Kommissionens brev af 24. april 2008 ved brev af 30. maj 2008. I dette brev underrettede de italienske myndigheder navnlig Kommissionen om vedtagelsen af lovdekret nr. 93 (3) den 27. maj 2008, der gav Alitalia mulighed for at føje det ovennævnte lånebeløb til sin egenkapital.
(6)
Der indløb sideløbende adskillige klager til Kommissionen, navnlig fra forskellige luftfartselskaber, med anmeldelse af den italienske regerings lån på 300 mio. EUR til selskabet Alitalia.
(7)
I et brev af 12. juni 2008 (D/203822) meddelte Kommissionen de italienske myndigheder sin beslutning af 11. juni 2008 om at iværksætte den formelle undersøgelsesprocedure i henhold til traktatens artikel 88, stk. 2. I denne beslutning opfordrede Kommissionen Italien og de øvrige interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger inden for en given frist. Denne beslutning blev offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende (4).
(8)
Ved brev af 12. juli 2008 (A/509783) fremsendte de italienske myndigheder deres bemærkninger til Kommissionen. Fra fem interesserede parter har Kommissionen ligeledes modtaget bemærkninger, som blev fremsendt til de italienske myndigheder ved brev af 3. september 2008 (D/433031). En liste over disse interesserede parter er vedlagt denne beslutning.
(9)
De italienske myndigheder har ikke kommenteret bemærkningerne fra de interesserede parter.
2. BESKRIVELSE
(10)
På et møde den 23. april 2008 fremlagde de italienske myndigheder for Kommissionen ovennævnte lovdekret nr. 80 om den italienske stats tildeling af et lån på 300 mio. EUR til Alitalia, et selskab, hvoraf staten ejer 49,9 %.
(11)
Det hedder i betragtningerne til dette lovdekret:
»I lyset af Alitalias økonomiske situation […], som fremgår af de oplysninger, der er blevet meddelt markedet, og selskabets rolle som en aktør, der står for størstedelen af de offentlige lufttransporttjenester i form af forbindelser mellem italiensk område og lande, der ikke er medlemmer af Den Europæiske Union, og fødelinjerne til disse ruter i form af passager- og godstransport fra og til regionale brugercentre;
[efter at have] overvejet det ekstraordinære og påtrængende behov for af samfundsmæssige hensyn og den geografiske samhørighed at sikre omtalte lufttransporttjenester gennem statens tildeling til Alitalia af et kortfristet lån på markedsvilkår med en løbetid, der er nødvendig for ikke at bringe den operationelle kontinuitet i fare, i afventen af en ny regering, som gennem brug af sine fulde beføjelser får mulighed for at genoprette og gennemføre privatiseringen af selskabet.«
(12)
I artikel 1 i dette lovdekret gives der tilladelse til et lån på 300 mio. EUR til Alitalia for at afhjælpe de umiddelbare likviditetsproblemer; lånet skal tilbagebetales hurtigst muligt mellem den 30. dag efter overdragelsen af selskabskapitalen og den 31. december 2008. Det hedder ligeledes i denne artikel, at lånet pålægges en rentesats svarende til Kommissionens referencesats og frem til den 30. juni 2008 den sats, der angives i Kommissionens meddelelse om gældende rentesatser for tilbagebetaling af statsstøtte samt referencesatsen og kalkulationsrenten for de 25 medlemsstater gældende fra den 1. januar 2008 (5) og fra den 1. juli 2008 til satsen i Kommissionens meddelelse om revision af metoden for fastsættelse af referencesatsen og kalkulationsrenten (6).
(13)
I deres brev af 30. maj 2008 meddelte de italienske myndigheder Kommissionen, at den italienske regering gennem ovennævnte lovdekret nr. 93 gav Alitalia mulighed for at føje lånebeløbet til sin egenkapital for at dække sine tab (jf. lovdekretets artikel 4, stk. 3). Formålet med dette er at give selskabet mulighed for at opretholde værdien af sin kapital for at undgå, at tabene medfører, at selskabskapitalen og reserverne falder til under den lovbestemte grænse, og at dette indebærer, at insolvensproceduren (»procedura concorsuale«) indledes, samt for at sikre, at udsigterne til en privatisering fortsat er åbne og troværdige.
(14)
Tilbagebetalingsbestemmelserne i lovdekret nr. 80 gælder fortsat i forbindelse med lovdekret nr. 93 med undtagelse af den gældende rentesats for lånet, som er forhøjet med 1 % (jf. artikel 4, stk. 1 og 2, i lovdekret nr. 93), og som følge af at det pågældende beløb, hvis selskabet skal likvideres, først vil blive tilbagebetalt, når alle de øvrige kreditorer har fået dækket deres fordringer solidarisk og proportionalt i forhold til selskabskapitalen (jf. artikel 4, stk. 4, i lovdekret nr. 93).
3. BEGRUNDELSER FOR AT INDLEDE PROCEDUREN
(15)
I sin beslutning af 11. juni 2008 anfører Kommissionen, at den pågældende foranstaltning er et lån fra den italienske stat, og at lånebeløbet kan indgå i Alitalias (7) egenkapital (i det følgende benævnt »foranstaltningen«).
(16)
Med hensyn til, hvorvidt den pågældende foranstaltning kan betegnes som støtte, giver Kommissionen udtryk for tvivl om, hvorvidt den italienske stat ved at indføre den pågældende foranstaltning over for Alitalia har opført sig som en fornuftig aktionær, der forfølger en strukturpolitik, global eller sektorbaseret, og som styres af udsigten til en mere langsigtet rentabilitet for den investerede kapital end en almindelig investor.
(17)
I denne forbindelse fandt Kommissionen navnlig i lyset af de oplysninger, den havde til rådighed, at den pågældende foranstaltning uanset anvendelsen af de deri indeholdte midler gav Alitalia en økonomisk fordel, som selskabet ikke ville have fået på normale markedsvilkår. Denne vurdering var baseret på selskabets økonomiske situation samt betingelserne og omstændighederne ved indførelsen af den undersøgte foranstaltning.
(18)
Kommissionen gav ligeledes udtryk for sin tvivl om, hvorvidt foranstaltningen var forenelig med fællesmarkedet. I den forbindelse fandt den navnlig på grundlag af de oplysninger, den havde til rådighed på dette tidspunkt af proceduren, at den pågældende foranstaltning ikke kunne erklæres for forenelig med fællesmarkedet i henhold til Fællesskabets rammebestemmelser for statsstøtte til redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder (i det følgende benævnt »retningslinjerne fra 2004«) (8). Den erindrede om, at Alitalia allerede havde modtaget støtte til redning og omstrukturering.
(19)
Derfor besluttede Kommissionen at indlede den formelle undersøgelsesprocedure for at fjerne tvivlen om, hvorvidt den pågældende ordning kan betegnes som statsstøtte, og om den er forenelig med fællesmarkedet.
4. DE ITALIENSKE MYNDIGHEDERS KOMMENTARER
(20)
I deres bemærkninger fastholder de italienske myndigheder, at den pågældende foranstaltning ikke udgør statsstøtte i henhold til traktatens artikel 87, stk. 1.
(21)
De mener i denne forbindelse, at den italienske stat har opført sig som en aktionær, der ønsker at hjælpe den virksomhed, som den er medejer af, med at dække sit likviditetsbehov på kort sigt. Den italienske stats aktionærlån udgør således blot en hjælpefinansiering, der har til formål at valorisere statens deltagelse, som ville være blevet ydet af en klog aktionær, som følger en global eller sektorbestemt strukturpolitik, og som lader sig lede af mere langsigtede rentabilitetsudsigter for den investerede kapital end en almindelig investor. I den forbindelse anses de anvendte rentesatser i dette tilfælde for at være forenelige med arten af og målsætningen for en selskabsfinansiering. Selvom en sådan finansiering oftest vil være kendetegnet ved, at den ikke sker mod vederlag, vil den i den foreliggende sag blive betragtet som værende sket mod vederlag under hensyntagen til långiverens kendetegn, og idet rentesatsen fastsættes på et niveau, der sikrer en direkte og hensigtsmæssig forrentning af kapitalen.
(22)
Med hensyn til Kommissionens påstand om, at tvivlen med hensyn til arten af den pågældende støtte understøttes af, at den blev indført, samtidig med at et købstilbud på Alitalia fra den 14. marts 2008 blev trukket tilbage, og idet det ikke kan påvises, at der var »sikre udsigter til, at Alitalia umiddelbart ville blive opkøbt af en anden investor«, erindrer Italien om, at man allerede har præciseret årsagerne til, at det ikke lykkedes at gennemføre privatiseringsprocessen med Air France-KLM-koncernen. Ifølge de italienske myndigheder var den manglende gennemførelse af denne proces imidlertid ikke nogen hindring for et privatiseringsprojekt, når man ønsker at valorisere selskabets aktiver og samtidig bevare dets iboende værdi for aktionærerne.
(23)
Udviklingen efter den 30. maj 2008 giver desuden anledning til at tro, at det stadig ville være fornuftigt at forfølge denne mulighed. De italienske myndigheder henviser i denne forbindelse til aftalen af 9. og 10. juni 2008, hvor Alitalia gav Intesa Sanpaolo S.p.A. (i det følgende betegnet »Intesa Sanpaolo«) til opgave at fremme og finde et tilbud til økonomi- og finansministeriet i dets egenskab af aktionær i Alitalia og til Alitalia for at give en eller flere industrielle eller finansielle investorer, der ønsker at deltage i saneringen, udviklingen og relanceringen af Alitalia, navnlig gennem en kapitalisering af selskabet, mulighed for varigt at overtage kontrollen med selskabet. Denne opgave, som var under udførelse, havde en varighed på 60 dage og kunne forlænges med 30 dage på anmodning af selskabet.
(24)
De italienske myndigheder fastholder i øvrigt, at foranstaltningen under alle omstændigheder er forenelig med fællesmarkedet i henhold til retningslinjerne fra 2004.
(25)
Alitalia er for det første en kriseramt virksomhed i henhold til disse retningslinjer. For det andet ville den pågældende foranstaltning være en reversibel transaktion og dermed være i overensstemmelse med kravet i retningslinjerne fra 2004 om, at støtte til redning udelukkende må være midlertidig støtte og ikke udgøre strukturforanstaltninger.
(26)
For det tredje er privatiseringsprocessen for selskabet og den pågældende foranstaltning, som blev indført for at gennemføre denne proces, i overensstemmelse med kravene i stk. 25, litra b), i retningslinjerne fra 2004. Lånet på 300 mio. EUR sikrer ganske enkelt selskabets overlevelse uden dog at give det mulighed for at indføre konkurrencestrategier på markedet for lufttransport, der eventuelt vil kunne have økonomiske følgevirkninger.
(27)
For det fjerde bestrider de italienske myndigheder Kommissionens påstand om, at »staten ikke har forpligtet sig til at fremlægge en omstruktureringsplan senest seks måneder efter foranstaltningens gennemførelse« (9) [stk. 25, litra c), i retningslinjerne fra 2004], og at udarbejdelsen af planen falder inden for rammerne af privatiseringsprocessen for selskabet, som Italien beskrev detaljeret i et brev til Kommissionen dateret den 30. maj 2008. I den forbindelse erindrer de italienske myndigheder om, at hvis lånet tilbagebetales i sin helhed, hedder det i lovdekret nr. 93, at tilbagebetalingen skal finde sted så hurtigt som muligt mellem den 30. dag efter datoen, hvor økonomi- og finansministeriet har overdraget hele sin andel af selskabet og med andre ord mistet sin faktiske kontrol, og den 31. december 2008. De udleder heraf, at der blev fremlagt en tidsplan på tidspunktet for vedtagelsen af den omstridte foranstaltning, og at denne i vid udstrækning opfyldte kravene i retningslinjerne fra 2004 i denne henseende.
(28)
For det femte var det i henhold til bestemmelserne i punkt 25, litra d), i retningslinjerne fra 2004, nødvendigt at yde lånet på grund af selskabets umiddelbare likviditetsproblemer, der skyldes objektive økonomiske problemer, og som Kommissionen i øvrigt anerkendte i sin beslutning af 11. juni 2008 (jf. betragtning 18 til 20 i denne beslutning). I den forbindelse erindrer de italienske myndigheder om, at lånet kun skal sikre Alitalias overlevelse og aktiver i en kort periode for at gøre det muligt at gennemføre privatiseringsprocessen. Det samlede lånebeløb på 300 mio. EUR er det strengt nødvendige og står i rimeligt forhold til opnåelsen af disse mål, hvilket i øvrigt også blev påvist ved Italiens gennemgang af selskabets økonomiske og finansielle situation i brevet til Kommissionen af 30. maj 2008 (se side 6-9).
(29)
For det sjette strider anvendelsen af princippet om engangsstøtte i punkt 25, litra e), i retningslinjerne fra 2004 ikke mod de specifikke omstændigheder i denne sag.
(30)
Selvom Alitalia allerede har modtaget omstruktureringsstøtte i forbindelse med en saneringsplan i perioden 1996-2000 og redningsstøtte i 2004, kan der indrømmes en undtagelse fra princippet om engangsstøtte. De italienske myndigheder henviser i denne forbindelse til Kommissionens beslutning af 1. december 2004 om den statsstøtte, som Frankrig påtænker at yde til virksomheden Bull (10) (i det følgende betegnet »Bull-beslutningen«).
(31)
De erindrer om, at anvendelsen af princippet om engangsstøtte har til formål at undgå, at gentagne statslige indgreb til fordel for bestemte virksomheder begrænser sig til, at de »udelukkende opretholder status quo og kun udsætter det uundgåelige og i den mellemliggende tid blot vælter de økonomiske og sociale problemer over på mere effektive producenter eller andre medlemsstater« (punkt 72 i retningslinjerne fra 2004). Men muligheden for at indrømme undtagelser fra dette princip er baseret på en erkendelse af, at der findes sager, hvor disse aspekter ikke kan kontrolleres, idet den samlede støtte i en given periode til samme modtager ikke er tilstrækkelig til at konstatere, at virksomheden »kun vil kunne overleve takket være gentagen støtte fra staten« (punkt 72 i retningslinjerne).
(32)
I den forbindelse kan privatiseringen af selskabet, som fortsat er en oplagt og troværdig mulighed, når den gennemføres, føre til et reelt brud i forhold til den nuværende situation med hensyn til den industrielle forvaltning af Alitalia, som dermed underlægges nye kontrolorganer, og betyde, at selskabet igen bliver rentabelt takket være de økonomiske bidrag fra aktionærerne i det nye selskab. De italienske myndigheder anfører ligeledes, at alle de udefrakommende og uforudsete faktorer, der har trukket privatiseringsprocessen for Alitalia i langdrag, utvivlsomt kan udgøre ekstraordinære og uforudseelige omstændigheder, der ligger uden for selskabets kontrol, i henhold til punkt 73 i retningslinjerne fra 2004.
5. KOMMENTARER FRA INTERESSEREDE TREDJEMÆND
(33)
Fem interesserede parter indsendte deres bemærkninger til Kommissionen i henhold til traktatens artikel 88, stk. 2. En liste over disse interesserede parter er vedlagt denne beslutning.
(34)
Med hensyn til, hvorvidt den pågældende foranstaltning kan betegnes som støtte, støtter fire af de interesserede parter Kommissionens holdning til dette og mener, at den pågældende foranstaltning udgør støtte i henhold til traktatens artikel 87, stk. 1.
(35)
British Airways (BA) og Sterling Airlines anfører, at hvis den pågældende foranstaltning ikke var blevet indført, ville Alitalia gå konkurs i henhold til den italienske lovgivning. Alitalia ville i så tilfælde miste sin godkendelse som flyselskab i henhold til bestemmelserne for den civile luftfart og måtte derfor indstille sine aktiviteter.
(36)
Neos anfører i denne forbindelse, at med hensyn til den gældende rentesats for foranstaltningen i forbindelse med tilbagebetalingen er tillægget på 100 basispoint i forhold til referencesatsen ikke tilstrækkeligt til at tage højde for de risici, som de italienske myndigheder løber ved at indføre den pågældende foranstaltning. Neos støtter ligeledes Kommissionen vurdering i dennes beslutning af den 11. juni 2008 vedrørende Alitalias manglende privatiseringsmuligheder på tidspunktet for foranstaltningens indførelse. Denne omstændighed bekræftes ifølge Neos af de stærke spændinger, der herskede i august måned mellem det italienske finansministerium og selskabets bestyrelse, vedrørende »virksomhedens videreførelse« og godkendelsen af selskabets halvårsregnskab.
(37)
BA og Sterling Airlines erindrer om, at Alitalia tidligere har været omfattet af tilsvarende foranstaltninger. Ryanair beklager, at Kommissionen har begrænset anvendelsesområdet for den formelle undersøgelsesprocedure, der blev indledt til 11. juni 2008, til den pågældende foranstaltning, idet Alitalia ifølge Ryanair har modtaget ulovlig statsstøtte siden november 2005. En analyse af disse andre foranstaltninger vil ifølge Ryanair kunne underbygge den analyse, at en privat investor ikke ville have gennemført den pågældende foranstaltning under de givne omstændigheder.
(38)
Både Neos og Ryanair klager over den konkurrencefordrejning, som Italiens støtte til Alitalia har medført i en længere årrække.
(39)
Med hensyn til, hvorvidt den pågældende foranstaltning er forenelig med fællesmarkedet, vurderer BA, at den pågældende foranstaltning udgør redningsstøtte og derfor skal overholde betingelserne i retningslinjerne fra 2004. Men støtten er ifølge BA ikke blevet anmeldt til Kommissionen, før den blev gennemført, og opfylder ikke betingelserne i disse retningslinjer.
(40)
I den forbindelse anfører BA, at det ikke er muligt at indføre denne foranstaltning uden at overtræde princippet i retningslinjerne om engangsstøtte [punkt 25, litra e), i retningslinjerne fra 2004], idet Alitalia allerede har modtaget omstruktureringsstøtte, der er godkendt af Kommissionen. BA tilføjer, at undtagelsen fra princippet om engangsstøtte i punkt 73 i retningslinjerne ikke finder anvendelse i denne sag, idet Alitalia ikke havde stået over for uforudseelige omstændigheder, der ikke kunne tilskrives virksomheden. I denne forbindelse præciserer BA og Sterling Airlines, at de nuværende meget vanskelige konjunkturer for sektoren, som navnlig skyldes de stigende oliepriser, berører alle aktører i sektoren. BA udleder heraf, at Alitalia ikke kan påberåbe sig dette argument med henblik på en undtagelse fra princippet om engangsstøtte i retningslinjerne fra 2004. Selskabets finansieringsbehov skyldes ifølge BA dets manglende evne til at gennemføre reformer med henblik på en nedsættelse af dets interne omkostninger og dette til trods for den statsstøtte, det allerede har modtaget.
(41)
Ifølge BA udgør den pågældende foranstaltning ikke likviditetsstøtte i form af lånegarantier eller lån, men har karakter af en kapitalindsprøjtning, der sikrer den italienske regering den reelle kontrol med selskabet [punkt 25, litra a), i retningslinjerne].
(42)
Med hensyn til betingelsen i retningslinjerne fra 2004 vedrørende alvorlige sociale vanskeligheder understreger BA, at Alitalias insolvens ikke vil medføre alvorlige forstyrrelser til skade for passagererne, fordi der findes konkurrenter på både de indenlandske og på de internationale ruter. Konkurrenternes situation påvirkes i negativ retning, fordi Alitalia fastholdes på markedet på trods af sine økonomiske problemer, forøgelsen af antallet af ruter, navnlig fra Rom og Milano til Los Angeles, samt nedsættelsen af billetpriserne. Disse kommercielle valg var ikke rationelle i lyset af dets finansielle situation og var bevis på dets ønske om at øge sin markedsandel i forhold til konkurrenter, der ikke modtog statsstøtte [punkt 25, litra b), i retningslinjerne fra 2004].
(43)
Den pågældende foranstaltning blev i øvrigt ikke indført for Alitalia i en periode på seks måneder som krævet i retningslinjerne fra 2004 [punkt 25, litra c].
(44)
BA fremfører i øvrigt, at eftersom denne kommercielle politik er kendetegnet af ikkevæsentlige udgifter, kan man ikke garantere, at støtten er begrænset til, hvad der er nødvendigt for at holde virksomheden kørende i den periode, som støtten er godkendt for, og at dette beløb bør tage udgangspunkt i virksomhedens likviditetsbehov som følge af virksomhedens tab [punkt 25, litra d), i retningslinjerne fra 2004].
(45)
Ryanair bebrejder Kommissionen, at den ikke allerede har krævet en øjeblikkelig suspendering af den pågældende foranstaltning, og kræver, at Alitalia stilles over for et krav om øjeblikkelig tilbagebetaling af de 300 mio. EUR, som selskabet har modtaget fra den italienske stat. Ryanair understreger ligeledes, at i modsætning til, hvad de italienske myndigheder påstår, har man ikke anført begrundelser som opretholdelse af den offentlige orden og den geografiske samhørighed i forbindelse med gennemførelsen af den pågældende foranstaltning over for Alitalia. Ryanair henviser i denne forbindelse til en indskrænkning af Alitalias markedsandele på visse ruter.
(46)
European Travel Agents’ and tour Operators’ Associations (ECTAA) og Guild of European Business Travel Agents (GEBTA) mener derimod, at den pågældende foranstaltning har til formål at undgå, at Alitalia går konkurs, og at den vil beskytte forbrugerne i mangel af en lovgivning, der beskytter passagererne i tilfælde af selskabets konkurs. ECTAA og GEBTA tilføjer, at tildelingen af det pågældende lån var den eneste fornuftige løsning for at undgå Alitalias konkurs og hjælpe selskabet gennem privatiseringsprocessen. I lyset af de genopretningsperspektiver for selskabet, som pressen rapporterer om, vil det være økonomisk velbegrundet at iværksætte en fuldstændig omstrukturering af Alitalia med henblik på at opnå overskud i fremtiden.
6. SAMMENFATNING AF KOMMISSIONENS BESLUTNINGER VEDRØRENDE ALITALIA
(47)
I den nuværende situation og med henblik på en analyse af den pågældende foranstaltning skal det bemærkes, at Kommissionen tidligere har vedtaget følgende beslutninger om Alitalia:
-
Kommissionens beslutning af 15. juli 1997 om Alitalias rekapitaliseringå (11): I denne beslutning fandt Kommissionen, at Alitalias rekapitalisering i form af en kapitaltilførsel på 2 750 mia. italienske lire udgør statsstøtte, der er forenelig med fællesmarkedet i henhold til traktatens artikel 87, stk. 3, litra c), under forudsætning af, at de italienske myndigheder overholder visse forpligtelser.
-
Kommissionens beslutning af 18. juli 2001 om Alitalias rekapitalisering (12): da beslutningen af 15. juli 1997 blev ophævet af Retten i Første Instans (13), vedtog Kommissionen en ny beslutning om den samme rekapitalisering. I denne beslutning nåede Kommissionen frem til den samme konklusion som i sin beslutning af 15. juli 1997, nemlig at Alitalias rekapitalisering udgjorde statsstøtte, der var forenelig med fællesmarkedet (14).
-
Kommissionens beslutning af 19. juni 2002, C 54/96 og N 318/02 - Tredje rate af omstruktureringsstøtten til selskabet Alitalia, godkendt af Kommissionen den 18. juli 2001, og ny kapitaltilførsel på 1,4 mia. EUR (15): med denne beslutning godkendte Kommissionen den ovennævnte tredje rate (129 mio. EUR) og bestemte, at den nye kapitaltilførsel ikke udgjorde statsstøtte i henhold til traktatens artikel 87, stk. 1.
-
Kommissionens beslutning af 20. juli 2004, N 279/2004 - Hasteforanstaltninger til omstrukturering af Alitalia (redningsstøtte) (16): i denne beslutning godkendte Kommissionen redningsstøtte i form af et statsgaranteret relælån på 400 mio. EUR (17).
-
Kommissionens beslutning af 7. juni 2005, C 2/2005 - vedrørende Alitalias forretningsomstruktureringsplan (18): i denne beslutning fandt Kommissionen, at de pågældende foranstaltninger ikke udgjorde statsstøtte i henhold til traktatens artikel 87, stk. 1.
7. VURDERING AF FORANSTALTNINGEN I HENHOLD TIL TRAKTATENS ARTIKEL 87, STK. 1
(48)
Efter iværksættelsen af den formelle undersøgelsesprocedure i henhold til traktatens artikel 88, stk. 2, og i lyset af de fremførte argumenter fra de italienske myndigheder og de interesserede parter finder Kommissionen, at den pågældende foranstaltning, lånet til Alitalia, hvor beløbet på 300 mio. EUR kan tilføjes selskabets egenkapital, udgør statsstøtte, der ikke er forenelig med fællesmarkedet i henhold til traktatens artikel 87, stk. 1, og ulovlig i henhold til traktatens artikel 88, stk. 3.
7.1. Spørgsmålet om statsstøtte
(49)
I traktatens artikel 87, stk. 1, hedder det, at »statsstøtte eller støtte, som ydes ved hjælp af statsmidler under enhver tænkelig form, og som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner, er uforenelig med fællesmarkedet i det omfang, den påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne«.
(50)
Betegnelsen af en national foranstaltning som statsstøtte forudsætter, at følgende kumulative betingelser er opfyldt: 1) den pågældende foranstaltning medfører en fordel takket være tildelingen af statsmidler, 2) denne fordel er selektiv, og 3) den pågældende foranstaltning fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencen og kan påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne (19).
(51)
I det følgende gennemgås de årsager, der giver Kommissionen grund til på nuværende tidspunkt at mene, at den pågældende foranstaltning opfylder disse kumulative betingelser.
7.1.1. Hvorvidt der er givet en fordel ved hjælp af statslige midler
(52)
På den ene side kan det konstateres, at den pågældende foranstaltning er et lån, hvor lånebeløbet kan tilføjes Alitalias egenkapital (20), som selskabet har modtaget direkte fra den italienske stat, og som derfor udgør overførsel af statsmidler. Foranstaltningen kan i øvrigt tilskrives den italienske stat, idet beslutningen om at yde lånet blev vedtaget af det italienske ministerråd den 22. april 2008 og suppleret ved lovdekret nr. 93 af 27. maj 2008.
(53)
Med hensyn til, hvorvidt der er tale om en økonomisk fordel, skal det vurderes, hvorvidt en privat investor under tilsvarende omstændigheder ville have foretaget en kapitaltilførsel som i denne sag. I den forbindelse præciserer Domstolen, at selvom en privat investor, som adfærden hos den offentlige investor, der forfølger mål vedrørende den økonomiske politik, skal sammenlignes med, ikke nødvendigvis skal betragtes som en almindelig investor, der anbringer sin kapital med henblik på forrentning på mere eller mindre kort sigt, skal sammenligningen i det mindste foretages i forhold til et privat holdingselskab eller en gruppe af private virksomheder, som følger en global eller sektorbestemt strukturpolitik, og som lader sig lede af mere langsigtede rentabilitetsudsigter (21).
(54)
Domstolen vurderede ligeledes, at en privat selskabsdeltager fornuftigvis kan tilvejebringe den nødvendige kapital for at sikre en virksomheds overlevelse, hvis den er i midlertidige vanskeligheder, men at den i givet fald skal kunne genfinde sin rentabilitet efter en omstrukturering. Men når der ved kapitaltilførsel fra en offentlig investor overhovedet ikke tages hensyn til udsigterne til rentabilitet, end ikke på lang sigt, kan en sådan kapitaltilførsel betragtes som støtte i henhold til traktatens artikel 87 (22).
(55)
Der erindres ligeledes om, at i henhold til en konstant retspraksis skal der både tages hensyn til støttens eksistens og dens størrelse i lyset af situationen på det tidspunkt, hvor den blev ydet (23).
(56)
I den foreliggende sag bør man med henblik på anvendelsen af kriteriet om den private investor og ovenstående principper tage højde for Alitalias økonomiske situation og kendetegnene ved den statslige intervention.
7.1.1.1. Alitalias økonomiske situation
(57)
Hvad angår Alitalias økonomiske situation, konstaterer Kommissionen, at den var meget alvorlig på det tidspunkt, hvor det pågældende lån blev ydet og lovdekret nr. 93 vedtaget. Alitalia havde haft et samlet tab på 626 mio. EUR i regnskabsåret 2006 og på 495 mio. EUR i regnskabsåret 2007 (24).
(58)
I henhold til de økonomiske oplysninger, som virksomheden har offentliggjort, havde Alitalia desuden et tab før skat på 214,8 mio. EUR i første kvartal af 2008 svarende til en forværring på 41 % i forhold til samme tidsrum i 2007. Alitalias gældsætning nåede i øvrigt 1,36 mia. EUR pr. 30. april 2008 svarende til en stigning på 13 % i forhold til niveauet i december 2007. Sideløbende var virksomhedens likviditet, inklusive kortfristede finanskreditter, faldet til 174 mio. EUR pr. 30. april 2008, et fald på 53 % i forhold til udgangen af december 2007 (25).
(59)
Denne omstændighed fremgår ligeledes klart af lovdekret nr. 80, hvori det hedder, at tildelingen af de pågældende lån skal muliggøre en genopretning af selskabet og give det mulighed for at imødekomme sine umiddelbare likviditetsbehov (jf. betragtning 57 og 58 ovenfor).
(60)
De italienske myndigheder anførte i øvrigt i deres svar til Kommissionen af 30. maj 2008, at vedtagelsen af lovdekret nr. 93 skyldtes forværringen af selskabets økonomiske situation og var beregnet på at give selskabet mulighed for at sikre sin værdi og dermed sikre de fortsatte aktiviteter. De anfører i denne forbindelse, at foranstaltningerne havde til formål at undgå en reduktion af egenkapitalen og reserverne til under den lovbestemte grænse og derved undgå iværksættelsen af en insolvensprocedure (»procedura concorsuale«) og en likvidation af selskabet.
(61)
Den 3. juni 2008 vedtog de italienske myndigheder lovdekret nr. 97 (26), hvori man ligeledes henviser til Alitalias økonomiske situation som beskrevet ovenfor, og som underbygger denne analyse.
(62)
Alle disse elementer leder frem til den vurdering, at Alitalias økonomiske situation var særdeles alvorlig, både på datoen for ydelsen af lånet på 300 mio. EUR og på datoen for vedtagelsen af lovdekret nr. 93, hvilket de italienske myndigheder i øvrigt også indrømmer i deres brev til Kommissionen den 30. maj 2008. Kommissionen finder det formålstjenligt at erindre om, at denne vurdering på ingen måde blev anfægtet af de italienske myndigheder i deres bemærkninger til iværksættelsen af den formelle undersøgelsesprocedure (27).
(63)
I denne forbindelse finder Kommissionen det ligeledes formålstjenligt at erindre om, at Alitalias økonomiske situation er blevet forværret siden 1997 og kraftigt forværret siden 2001, således som det fremgår af beskrivelsen af selskabets økonomiske situation i Kommissionens beslutninger af 18. juli 2001, af 20. juli 2004 og af 7. juni 2005 (nævnt ovenfor, jf. ovenstående betragtning 47). De statslige støtteforanstaltninger, som selskabet har været omfattet af siden 1997, er tilstrækkeligt bevis for, at de vanskeligheder, som selskabet har befundet sig i gennem næsten 10 år, er blevet imødegået gentagne gange gennem indgriben fra den offentlige aktionær.
7.1.1.2. Kendetegn ved den statslige indgriben
(64)
Med hensyn til betingelserne for indførelsen af den pågældende foranstaltning konstaterer Kommissionen først og fremmest, at i henhold til lovdekret nr. 80 er den gældende rentesats den sats, der angives i Kommissionens meddelelse om gældende rentesatser for tilbagebetaling af statsstøtte samt referencesatsen og kalkulationsrenten for de 25 medlemsstater gældende fra den 1. januar 2008, og fra den 1. juli 2008 den anførte sats i henhold til Kommissionens meddelelse om revision af metoden for fastsættelse af referencesatsen og kalkulationsrenten (28). Denne sats blev forhøjet med 1 % ved lovdekret nr. 93 (29).
(65)
Men det skal påpeges, at de satser, der fremgår af Kommissionens meddelelse om gældende rentesatser for tilbagebetaling af statsstøtte samt referencesatsen og kalkulationsrenten for de 25 medlemsstater gældende fra den 1. juli 2008 (30), formodes at afspejle det gennemsnitlige renteniveau i de forskellige medlemsstater for mellemlangfristede og langfristede lån (fem til 10 år) med den sædvanlige sikkerhed. Men Kommissionen finder, at disse satser, selv med en forhøjelse på 1 %, ikke kan betragtes som hensigtsmæssige, når der er tale om en virksomhed, der befinder sig i en meget alvorlig økonomisk situation. Denne meddelelse er i øvrigt baseret på Kommissionens meddelelse om metoden for fastsættelse af referencesatsen og kalkulationsrenten fra 1997 (31), hvoraf det fremgår, at »den således fastsatte referencesats er en minimumssats, der kan forhøjes i tilfælde af særlige risici (f.eks.: en virksomhed i vanskeligheder, tilfælde, hvor den sikkerhed, bankerne normalt kræver, ikke er stillet osv.). I sådanne tilfælde kan præmien sættes op til 400 basispoint og endda mere, hvis ingen privat bank ville have accepteret at yde det omhandlede lån«. Men Kommissionen skønner, at selv forhøjelsen af referencesatsen med 100 basispoint i henhold til lovdekret nr. 93, ikke er tilstrækkelig til at tage hensyn til den særligt vanskelige situation, som Alitalia befandt sig i på det tidspunkt, hvor foranstaltningen blev indført.
(66)
Hvad angår Kommissionens meddelelse om revision af metoden for fastsættelse af referencesatsen og kalkulationsrenten (32), kan man blot konstatere, at de italienske myndigheder, for så vidt som meddelelsen finder anvendelse, idet lånet blev ydet forud for dens ikrafttrædelse, og for så vidt som det vurderes, hvorvidt en foranstaltning skal betegnes som statsstøtte, på tidspunktet, hvor foranstaltningen gennemførtes, ikke reagerede på den tvivl, som Kommissionen gav udtryk for i sin beslutning af 11. juni 2008. Det følger heraf, at den tvivl, som Kommissionen gav udtryk for i denne forbindelse, fortsat består.
(67)
Kommissionen mener derfor på grundlag af ovenstående, at en privat investor, der befandt sig i en situation svarende til den italienske regerings i denne sag, idet man går ud fra, at den har godkendt indførelsen af den pågældende foranstaltning over for Alitalia, ikke ville have accepteret, at den anvendte rentesats, selv med forhøjelsen på 100 basispoint, ville gælde for en virksomhed i en normal økonomisk situation.
(68)
Denne vurdering af de gældende rentesatser i den pågældende foranstaltning blev ikke anfægtet af de italienske myndigheder i deres brev af 12. juli 2008. I deres bemærkninger begrænser de italienske myndigheder sig til at bekræfte uden at underbygge deres udtalelser, at rentesatsen var fastsat på et niveau, der gjorde det muligt at sikre en direkte og tilstrækkelig forrentning af kapitalen.
(69)
Kommissionen anfører endvidere, at den italienske regerings beslutning om at yde lånet blev truffet den 22. april 2008, efter at Air France-KLM-koncernen samme dag havde afvist at købe Alitalia (33), og at vedtagelsen af lovdekret nr. 93 var begrundet i en forværring af virksomhedens økonomiske situation. Uanset grundene til, at Air France-KLM-koncernen trak sit tilbud tilbage, som især hang sammen med Alitalias økonomiske situation (34), ligger det fast, at lånet blev ydet umiddelbart efter beslutningen om at trække tilbuddet tilbage.
(70)
I denne forbindelse kan de italienske myndigheders uunderbyggede påstand om, at den manglende gennemførelse af denne transaktion ikke ville stride mod moderniseringsprojektet, ikke kunne dokumenteres uden faktorer, der kan påvise, at et sådan projekt fandtes på tidspunktet for gennemførelsen af den pågældende foranstaltning. Forsøgene på at privatisere selskabet, som de italienske myndigheder henviser til i deres brev af 30. maj 2008, og som vedrører perioden fra slutningen af 2006 til slutningen af 2007, kan ikke bruges som bevis for, at der fandtes reelle udsigter til et salg på tidspunktet, hvor den pågældende foranstaltning blev indført.
(71)
Brevet fra B. Ermolli til Alitalia, som de italienske myndigheder henviser til i deres brev af 30. maj 2008, og som ifølge disse viser, at der blandt italienske iværksættere og investorer var interesse for at udarbejde en genopretningsplan for virksomheden, kan heller ikke betragtes som udsigter af denne art (35).
(72)
Hvad angår den senere udvikling den 30. maj 2008, som de italienske myndigheder henviser til i deres breve, og navnlig aftalen mellem Alitalia og Intesa Sanpaolo den 9. og 10. juni 2008, erindres der blot om, at der ved vurderingen af den pågældende foranstaltning skal tages hensyn til de gældende omstændigheder, da foranstaltningen blev gennemført. Under alle omstændigheder erklærer Kommissionen, at det forhold, at Alitalia i juni 2008 gav Intesa Sanpaolo til opgave at fremme og søge en privatiseringsløsning for selskabet, ikke kan betragtes som sikre og umiddelbare udsigter til et salg af selskabet, og at der i øvrigt på denne dato ikke herskede sikkerhed om muligheden af, at den opgave, der var givet til Intesa Sanpaolo, ville blive løst med succes.
(73)
I den forbindelse skal det i øvrigt nævnes, at på det tidspunkt, hvor den italienske stat gennemførte den pågældende foranstaltning over for Alitalia, kom ingen af Alitalias private aktionærer til undsætning sammen med staten for at give selskabet mulighed for at dække sit umiddelbare likviditetsbehov.
(74)
Sammenfaldet mellem tilbagetrækningen af ovennævnte købstilbud og ydelsen af det pågældende lån fra den italienske regerings side, manglen på enhver udsigt til opkøb på det tidspunkt, hvor lånet blev ydet, og de private Alitalia-aktionærers manglende økonomiske indgriben samtidig med den italienske stat underbygger konklusionen om, at en aktionær af tilsvarende størrelse ikke ville have ydet dette lån i lyset af selskabets alvorlige situation.
(75)
Kommissionen mener i øvrigt, at i lyset af Alitalias alvorlige økonomiske situation ville en sådan privat investor ikke have ydet et lån overhovedet og navnlig ikke et lån, hvor lånebeløbet kan tilføjes egenkapitalen, idet lånet, hvis selskabet træder i likvidation, først vil blive tilbagebetalt, når alle de øvrige kreditorer er blevet tilgodeset solidarisk og forholdsmæssigt i henhold til aktiekapitalen (se artikel 4, stk. 4, i lovdekret nr. 93). Det understøtter desuden Kommissionens analyse af, at den pågældende foranstaltning har karakter af statsstøtte, at det oprindeligt aftalte lån supplerer Alitalias kapital.
(76)
I lyset af alle de ovenstående oplysninger skønner Kommissionen, at den italienske stat ved at gennemføre den pågældende foranstaltning over for Alitalia til et beløb på 300 mio. EUR ikke har handlet som en klog investor, der følger en global eller sektorbestemt strukturpolitik, og som lader sig lede af mere langsigtede rentabilitetsudsigter for den investerede kapital end en almindelig investor (36).
(77)
Kommissionen udleder heraf, at den pågældende foranstaltning, uanset hvad de pågældende midler anvendes til, giver Alitalia en økonomisk fordel i kraft af statslige midler, som selskabet ikke ville have fået under normale markedsbetingelser (37).
7.1.2. Vedrørende foranstaltningens selektive karakter
(78)
Tildelingen af dette lån giver Alitalia en økonomisk fordel, som kun gælder for dette selskab. Den pågældende foranstaltning er således selektiv.
7.1.3. Vedrørende betingelserne for påvirkning af samhandelen mellem medlemsstaterne og fordrejning af konkurrencen
(79)
Kommissionen finder, at den pågældende foranstaltning påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne, idet den vedrører en virksomhed, hvis transportaktiviteter i sagens natur har en direkte indvirkning på samhandelen og vedrører flere medlemsstater. Den fordrejer eller truer endvidere med at fordreje konkurrencen på fællesmarkedet, da den kun er rettet mod en enkelt virksomhed, der befinder sig i en konkurrencesituation med de øvrige luftfartsselskaber i Fællesskabet på sit europæiske rutenet, navnlig siden tredje fase af liberaliseringen af lufttransporten blev iværksat den 1. januar 1993 (38).
(80)
I lyset af ovenstående finder Kommissionen på grundlag af de oplysninger, den har adgang til på dette tidspunkt, at foranstaltningen i form af et beløb på 300 mio. EUR fra den italienske stat til Alitalia udgør statsstøtte i henhold til traktatens artikel 87, stk. 1.
7.2. Betegnelse af støtteforanstaltningen som ulovlig støtte
(81)
I henhold til traktatens artikel 88, stk. 3, er medlemsstaten forpligtet til at anmelde alle projekter, der betyder indførelse eller ændring af statsstøtte. Den pågældende medlemsstat kan først gennemføre de planlagte foranstaltninger, når denne procedure har ført til en endelig beslutning.
(82)
Den italienske regerings beslutning om at yde lånet på 300 mio. EUR blev truffet den 22. april 2008 ved lovdekret nr. 80. Midlerne blev således stillet til rådighed for Alitalia på denne dato, hvilket de italienske myndigheder i øvrigt bekræftede på deres møde med Kommissionen den 23. april 2008. Lovdekret nr. 93, der gav mulighed for at tilføje lånebeløbet til selskabets egenkapital, blev vedtaget den 27. maj 2008.
(83)
Men Kommissionen konstaterer, at Italien hverken anmeldte den pågældende foranstaltning på datoen for vedtagelse af lovdekret nr. 80 eller på datoen for vedtagelse af lovdekret nr. 93. Kommissionen vurderer derfor, at Italien har handlet ulovligt ved at yde den pågældende støtte i strid med traktatens artikel 88, stk. 3.
7.3. Støtteforanstaltningens forenelighed med fællesmarkedet
(84)
Eftersom Kommissionen mener, at den pågældende foranstaltning udgør statsstøtte i henhold til traktatens artikel 87, stk. 1, bør det undersøges, hvorvidt den er forenelig med fællesmarkedet i lyset af undtagelserne i stk. 2 og 3 i denne artikel. Der erindres i den forbindelse om, at modtageren af den pågældende støtte tilhører lufttransportsektoren.
(85)
Kommissionen konstaterer, at undtagelserne i traktatens artikel 87, stk. 2, vedrørende støtte af social karakter til enkelte forbrugere, støtte, hvis formål er at råde bod på skader, der er forårsaget af naturkatastrofer eller af andre usædvanlige begivenheder, samt støtteforanstaltninger for økonomien i visse af Forbundsrepublikken Tysklands områder er fuldkommen irrelevante i denne sammenhæng.
(86)
Med hensyn til undtagelsen i traktatens artikel 87, stk. 3, litra b), kan man konstatere, at den pågældende støtteforanstaltning ikke udgør et projekt af fælleseuropæisk interesse, eller som afhjælper en alvorlig forstyrrelse i den italienske økonomi. Det har ikke til formål at fremme kulturen og bevare kulturarven i henhold til undtagelsen i traktatens artikel 87, stk. 3, litra d).
(87)
Kommissionen finder i forbindelse med undtagelsen i traktatens artikel 87, stk. 3, litra c), hvori man tillader støtte til fremme af udviklingen af visse erhvervsgrene, når den ikke ændrer samhandelsvilkårene på en måde, der strider mod den fælles interesse, at der ikke er anledning til at betragte den pågældende støtte som forenelig med fællesmarkedet. Ingen af de undtagelser, der findes i denne henseende i Kommissionens retningslinjer vedrørende anvendelsen af EF-traktatens artikel 92 og 93 og artikel 61 i EØS-aftalen inden for luftfartssektoren (39), som suppleres gennem Kommissionens meddelelse [om] EF-retningslinjer for finansiering af lufthavne og statslig startstøtte til luftfartsselskaber, som opererer fra regionale lufthavne (40), finder anvendelse i den foreliggende sag.
(88)
Selvom Kommissionen undtagelsesvis har tilladt visse tilfælde af statsstøtte til drift af luftfartsselskaber på grundlag af retningslinjerne for statsstøtte med regionalt sigte fra 1998, ændret i 2000 (41), for flyruter, der drives fra ultraperifere regioner, og med henblik på at kompensere for ekstraudgifterne ved disse regioners permanente handicap, der identificeres i traktatens artikel 299, stk. 2, er denne undtagelse uden relevans i den foreliggende sag.
(89)
Med hensyn til ovenstående undtagelser konstaterer Kommissionen, at de italienske myndigheder ikke i deres breve har givet udtryk for, at de fandt anvendelse i den foreliggende sag.
(90)
Med hensyn til de italienske myndigheders argument om, at det er nødvendigt at sikre den offentlige tjeneste, som Alitalia leverer, af samfundsmæssige hensyn og af hensyn til den geografiske samhørighed konstaterer Kommissionen, at denne, uunderbyggede, påstand alene ikke er tilstrækkelig til, at den kan betragte denne støtteforanstaltning som forenelig med fællesmarkedet.
(91)
Endelig mener Kommissionen, at den pågældende støtteforanstaltning ikke kan erklæres for forenelig med fællesmarkedet i henhold til retningslinjerne fra 2004. Selvom Alitalia kan betegnes som en kriseramt virksomhed i henhold til disse retningslinjer, er de øvrige kumulative betingelser for, at det pågældende lån udgør redningsstøtte, ikke opfyldt i den foreliggende sag.
(92)
Kommissionen konstaterer først og fremmest, at de italienske myndigheder ikke har påvist, at den pågældende foranstaltning ikke vil få uacceptable følger i andre medlemsstater (42). De italienske myndigheder begrænser sig i denne forbindelse til at anføre, at privatiseringsprocessen og indførelsen af den pågældende foranstaltning i denne forbindelse er en generel proces, idet indførelsen af den pågældende foranstaltning ikke giver Alitalia mulighed for at iværksætte konkurrencestrategier. De italienske myndigheder har ikke givet nogen detaljeret beskrivelse af de alvorlige sociale vanskeligheder, der kan begrunde indførelsen af den pågældende foranstaltning.
(93)
For det andet har de italienske myndigheder ikke forpligtet sig til inden for en frist på højst seks måneder regnet fra iværksættelsen af foranstaltningen at fremlægge enten en omstruktureringsplan, en likvidationsplan eller dokumentation for den fuldstændige tilbagebetaling af det pågældende lån (43). De italienske myndigheder henviser i deres brev både til, at der foreligger en omstruktureringsplan og en tidsplan for tilbagebetaling af det pågældende lån. Men de italienske myndigheders påstand om, at udarbejdelsen af omstruktureringsplanen falder ind under privatiseringsprocessen for Alitalia, der blev indledt i 2006, betyder for det første ikke, at Kommissionen har fået et formelt tilsagn om indsendelse af en konkret omstruktureringsplan for selskabet inden for seks måneder efter indførelsen af foranstaltningen.
(94)
For det andet giver den påståede tilbagebetalingsplan for lånet, der omtales i ovennævnte lovdekret nr. 93, heller ikke Kommissionen mulighed for at konkludere, at betingelsen i punkt 25, litra c), i retningslinjerne fra 2004 er opfyldt. Det forhold, at det pågældende lån skal tilbagebetales hurtigst mulig mellem 30.-dagen efter overdragelsen af Alitalias egenkapital og den 31. december 2008, gør det ikke muligt at konkludere, at de italienske myndigheder har forpligtet sig til senest seks måneder efter indførelsen af foranstaltningen ved lovdekret nr. 80 at fremlægge bevis for den fuldstændige tilbagebetaling af lånet, senest den 23. oktober 2008.
(95)
Under alle omstændigheder undlader de italienske myndigheder at tage hensyn til, at det fremgår af artikel 4, stk. 4, i lovdekret nr. 93, at hvis virksomheden træder i likvidation, tilbagebetales det pågældende beløb først efter godtgørelse af alle de øvrige kreditorer, solidarisk og i forhold til egenkapitalen, hvilket i denne hypotese rejser tvivl om selve tilbagebetalingen. Det forhold, at man i dette lovdekret nævner muligheden for en likvidering af selskabet, kan i øvrigt heller ikke betragtes som en forpligtelse fra italiensk side til at fremsende en likvidationsplan senest seks måneder efter indførelsen af foranstaltningen.
(96)
For det tredje har de italienske myndigheder ikke fremlagt yderligere bevis for, at den pågældende støtte var kvantitativt begrundet med henblik på at holde virksomheden kørende [punkt 25, litra d), i retningslinjerne fra 2004]. I deres breve begrænsede de italienske myndigheder sig rent faktisk til at bekræfte, at det samlede interventionsbeløb til fordel for Alitalia var det strengt nødvendige og var forholdsmæssigt med henblik på at sikre virksomhedens overlevelse og aktiver. I den forbindelse giver beskrivelsen af selskabets økonomiske situation i de italienske myndigheders brev til Kommissionen af 30. maj 2008 ikke anledning til at nå frem til en sådan konklusion i modsætning til, hvad de italienske myndigheder påstår.
(97)
For det fjerde vil man under alle omstændigheder ikke kunne konkludere, at betingelsen vedrørende reglen om engangsstøtte (44), hvad enten det drejede sig om redningsstøtte eller omstruktureringsstøtte, overholdes af Alitalia. Der er grund til at erindre om, at ifølge retningslinjerne fra 2004 gælder det, at hvis en virksomhed tidligere har modtaget redningsstøtte eller omstruktureringsstøtte, og hvis der er gået mindre end 10 år siden tildelingen af redningsstøtten, siden afslutningen på omstruktureringsperioden eller siden gennemførelsen af planen blev tilendebragt, tillader Kommissionen ikke ny redningsstøtte eller omstruktureringsstøtte.
(98)
Men Alitalia har allerede modtaget omstruktureringsstøtte, der blev godkendt af Kommissionen ved beslutningen af 18. juli 2001 (45), samt redningsstøtte i form af en statsgaranti for et overgangslån på 400 mio. EUR, som Kommissionen godkendte ved sin beslutning af 20. juli 2004 (46). Eftersom der ikke var gået en periode på 10 år siden tildelingen af denne seneste støtte, må Alitalia ikke modtage den pågældende støtte i den foreliggende sag.
(99)
Det er imidlertid korrekt, at retningslinjerne fra 2004 indeholder undtagelser fra reglen om engangsstøtte. Kommissionen konstaterer imidlertid på den ene side, at betingelserne i stk. 73, litra a) eller litra b), ikke er opfyldt i den foreliggende sag. De italienske myndigheder har i øvrigt ikke gjort gældende, at disse undtagelser fandt anvendelse i den foreliggende sag.
(100)
På den anden side skønner Kommissionen med hensyn til undtagelsen i punkt 73, litra c), i retningslinjerne fra 2004 vedrørende ekstraordinære og uforudseelige omstændigheder, der ikke kan tilskrives virksomheden, at den heller ikke finder anvendelse i den foreliggende sag.
(101)
Der er grund til at erindre om, at Alitalias økonomiske problemer har været tilbagevendende gennem flere år, hvilket taler imod, at de problemer, som selskabet er ude for, og som anvendes som begrundelse for indførelsen af den pågældende foranstaltning, kan betegnes som ekstraordinære og uforudseelige omstændigheder, der ikke kan tilskrives virksomheden.
(102)
I den forbindelse kan man henholde sig til beskrivelsen af Alitalias økonomiske situation som beskrevet i Kommissionens beslutninger af 18. juli 2001, af 20. juli 2004 og af 7. juni 2005 (nævnt ovenfor), hvori man gør status over selskabets siden 1997 vanskelige og derefter siden 2001 bekymrende situation (47). Alitalias meget problematiske økonomiske situation på datoen for indførelsen af den pågældende foranstaltning viser i øvrigt, at den omstruktureringsplan, der blev anmeldt til Kommissionen i 2004, og som var genstand for dennes beslutning af 7. juni 2005, var slået fejl (48).
(103)
Støtteforanstaltningerne fra de italienske myndigheder til Alitalia i de senere år vidner desuden om, at denne problematiske økonomiske situation har været tilbagevendende) (49).
(104)
I denne forbindelse kan de nuværende særdeles vanskelige konjunkturer inden for lufttransportsektoren, der navnlig hænger sammen med de stigende oliepriser i sidste halvdel af 2008, ikke forklare den særligt vanskelige økonomiske situation, som Alitalia har befundet sig i gennem flere år. I den forbindelse erindres der om, at ifølge ovennævnte lovdekret nr. 80 af 23. april 2008 begrundes tildelingen af lånet med virksomhedens økonomiske situation og dens umiddelbare behov for likviditet, og at grunden til vedtagelsen af lovdekret nr. 93 var en forværring af virksomhedens økonomiske situation og havde til formål at sikre dens værdi og dermed sikre videreførelsen af dens aktiviteter (50).
(105)
Selvom der ikke kan herske tvivl om, at de nuværende økonomiske konjunkturer bidrager til at forværre Alitalias problemer, er det ikke desto mindre et faktum, at virksomheden havde økonomiske problemer på forhånd, og at disse konjunkturer påvirker alle luftfartsselskaber.
(106)
Det følger heraf, at der under de omstændigheder, der gør sig gældende i den foreliggende sag, ikke kan indrømmes undtagelser fra princippet om engangsstøtte i retningslinjerne fra 2004.
(107)
Italiens henvisning til Bull-beslutningen anfægter ikke denne analyse.
(108)
Det hedder i denne beslutning, at Kommissionen ved de særlige omstændigheder ved denne sag fandt, at kriteriet om engangsstøtte (»one time, last time«) ikke hindrede godkendelse af den støtte, som Frankrig havde anmeldt, selvom fristen på 10 år inden tildeling af ny omstruktureringsstøtte ikke var nået. I denne beslutning gav Kommissionen udtryk for, at filosofien bag dette princip, nemlig at undgå ethvert misbrug af støtte, var overholdt, idet Frankrig ikke havde holdt Bull kunstigt i live, selvom virksomhedens problemer havde været tilbagevendende.
(109)
Der gøres imidlertid opmærksom på, at de gældende retningslinjer for Bull var fra 1999 og ikke som i den foreliggende sag fra 2004 (51). Men i modsætning til retningslinjerne fra 1999 hedder det i retningslinjerne fra 2004, at der ved anvendelsen af princippet om engangsstøtte på redningsstøtte og omstruktureringsstøtte ikke kun skal tages hensyn til omstruktureringsstøtte, men ligeledes til redningsstøtte, der tidligere er ydet til den pågældende virksomhed. Kommissionen anfører ligeledes, at redningsstøtte eller omstruktureringsstøtte i henhold til retningslinjerne fra 2004 kun kan ydes en enkelt gang for at undgå, at virksomhederne modtager uberettiget støtte, når de kun kan overleve takket være gentagen indgriben fra de offentlige myndigheder (se punkt 72).
(110)
I modsætning til de særlige omstændigheder i forbindelse med Bull-sagen (52) hænger Alitalias problemer, der begrundede indførelsen af den pågældende foranstaltning, som konstateret ovenfor ikke sammen med de nuværende ugunstige konjunkturer for lufttransportsektoren. Disse problemer er desuden af samme art som dem, virksomheden tidligere har haft, hvilket fremgår af beskrivelsen af dens økonomiske situation siden 1997 (se betragtning 57 og 58 ovenfor), og er i modsætning til i Bull-sagen (53) tilbagevendende.
(111)
Endelig gælder det, at i modsætning til det, Kommissionen konstaterede i Bull-beslutningen (54), har Alitalia både modtaget omstruktureringsstøtte og redningsstøtte i form af en statsgaranti, og at fristen siden tildelingen af disse støtteformer ikke var overholdt.
(112)
Det følger heraf, at under forudsætning af, at de øvrige kumulative betingelser i retningslinjerne fra 2004 giver mulighed for at betragte det pågældende lån som redningsstøtte, var opfyldt, hvad de ikke var, er princippet om engangsstøtte ikke opfyldt i den foreliggende sag, og der kan ikke indrømmes en undtagelse gennem anvendelse af undtagelsesbestemmelserne i punkt 73 i denne vejledning.
(113)
Det følger af ovenstående, at den pågældende støtteforanstaltning ikke er forenelig med fællesmarkedet.
7.4. Tilbagebetaling
(114)
Kommissionen erindrer om, at i henhold til artikel 14, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22. marts 1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EU-traktatens artikel 93 [senere traktatens artikel 88] (55) kræves enhver ulovlig støtte, der ikke er forenelig med fællesmarkedet, tilbagebetalt fra støttemodtageren.
(115)
Eftersom den pågældende foranstaltning blev iværksat ulovligt over for Alitalia og var uforenelig med fællesmarkedet, skal den tilbagebetales af virksomheden (56).
(116)
Kommissionen erindrer om, at i lyset af Alitalias alvorlige økonomiske problemer og situationen ved indførelsen af den pågældende foranstaltning ville en privat investor ikke have indvilget i at yde noget lån, endsige et lån, hvor lånebeløbet kunne tilføjes egenkapitalen. Dermed mener Kommissionen i lyset af arten af den pågældende foranstaltning og omstændighederne ved tildelingen, at den støtte, der skal tilbagebetales, er hele lånet.
(117)
I forbindelse med denne tilbagebetaling skal der tillægges renter regnet fra den dato, hvor den pågældende støtte blev stillet til rådighed for virksomheden, altså fra den 22. april 2008 og frem til den faktiske tilbagebetaling (57).
7.5. Konklusion
(118)
Kommissionen konstaterer, at Italien ulovligt har iværksat en støtteforanstaltning i form af et lån på 300 mio. EUR til Alitalia, som kan tilføjes virksomhedens egenkapital, i strid med traktatens artikel 88, stk. 3.
(119)
Italien skal derfor træffe alle nødvendige foranstaltninger for at kræve denne statsstøtte, der ikke er forenelig med fællesmarkedet, tilbagebetalt. Italien skal kræve støtten tilbagebetalt fra støttemodtageren, dvs. Alitalia -
VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:
Artikel 1
Lånet på 300 mio. EUR til Alitalia, som kan tilføjes virksomhedens egenkapital, og som Italien ydede i strid med traktatens artikel 88, stk. 3, er ikke foreneligt med fællesmarkedet.
Artikel 2
1. Italien skal kræve den i artikel 1 omtalte støtte tilbagebetalt hos støttemodtageren.
2. Den støtte, der skal tilbagebetales, pålægges renter fra det tidspunkt, den blev stillet til støttemodtagerens rådighed, og indtil den er blevet tilbagebetalt.
3. Beløbet beregnes med renters rente i overensstemmelse med kapitel V i forordning (EF) nr. 794/2004 (58) og forordning (EF) nr. 271/2008, som ændrer forordning (EF) nr. 794/2004 (59)
Artikel 3
1. Tilbagesøgningen af den i artikel 1 omhandlede støtte iværksættes omgående og effektivt.
2. Italien sikrer, at denne beslutning efterkommes senest fire måneder efter meddelelsestidspunktet.
Artikel 4
1. Senest to måneder efter meddelelsen af denne beslutning sender Italien Kommissionen følgende oplysninger:
a)
det samlede beløb (hovedstol og renter), som støttemodtageren skal tilbagebetale
b)
en detaljeret beskrivelse af, hvilke foranstaltninger der allerede er truffet eller er planlagt for at efterkomme beslutningen
c)
dokumentation for, at støttemodtageren har fået påbud om at tilbagebetale støtten.
2. Italien holder Kommissionen underrettet om udviklingen i de foranstaltninger, der på nationalt plan træffes for at efterkomme denne beslutning, indtil den støtte, der er tildelt i henhold til den i artikel 1 omhandlede støtteordning, er fuldt tilbagebetalt. Italien indsender på Kommissionens anmodning straks oplysninger om, hvilke foranstaltninger der allerede er truffet eller planlagt for at efterkomme beslutningen. Italien giver tillige detaljerede oplysninger om de støttebeløb og renter, støttemodtageren allerede har tilbagebetalt.
Artikel 5
Denne beslutning er rettet til Den Italienske Republik.
Udfærdiget i Bruxelles, den 12. november 2008.
KOMISSION PÄÄTÖS,
tehty 12 päivänä marraskuuta 2008,
Italian Alitalia-yhtiölle myöntämästä 300 miljoonan euron lainasta N:o C 26/08 (ex NN 31/08)
(tiedoksiannettu numerolla K(2008) 6743)
(Ainoastaan italiankielinen teksti on todistusvoimainen)
(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
(2009/155/EY)
EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 88 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan,
ottaa huomioon sopimuksen Euroopan talousalueesta ja erityisesti sen 62 artiklan 1 kohdan a alakohdan,
on mainittujen artiklojen mukaisesti kehottanut asianomaisia esittämään huomautuksensa (1) ja ottanut huomioon nämä huomautukset,
sekä katsoo seuraavaa:
1. MENETTELY
(1)
Italian viranomaiset ilmoittivat komissiolle 23. huhtikuuta 2008 pidetyssä kokouksessa, että Italian ministerineuvosto on 22. huhtikuuta 2008 hyväksynyt 300 miljoonan euron lainan myöntämisen Alitalialle 23. huhtikuuta 2008 annetulla asetuksella N:o 80 (2).
(2)
Koska komissio ei saanut Italian viranomaisten ilmoitusta ennen kyseisen lainan myöntämispäätöstä, se pyysi viimeksi mainittuja 24. huhtikuuta 2008 päivätyllä kirjeellä (D/422119) vahvistamaan kyseisen lainan olemassaolon, toimittamaan kaikki hyödylliset tiedot, jotka voivat auttaa toimenpiteen arvioimisessa perustamissopimuksen 87 ja 88 artiklan mukaisesti, sekä keskeyttämään kyseisen lainan myöntämisen ja ilmoittamaan komissiolle toimenpiteistä, jotka se on toteuttanut täyttääkseen tämän perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdan mukaisen velvoitteensa.
(3)
Lisäksi komissio muistutti kirjeessä Italian viranomaisia niille kuuluvasta velvoitteesta antaa tieto kaikista tuen myöntämistä tai muuttamista koskevista suunnitelmista ja olla toteuttamatta suunniteltua toimenpidettä ennen kuin komission sitä koskevassa tutkintamenettelyssä on tehty lopullinen päätös.
(4)
Italian viranomaiset pyysivät 7. toukokuuta 2008 päivätyllä kirjeellään 24. huhtikuuta 2008 päivättyyn komission kirjeeseen vastaamiselle asetetun määräajan pidentämistä, johon komissio ilmoitti suostuvansa 8. toukokuuta 2008 päivätyllä kirjeellä (D/423186), ja pyysi Italian viranomaisilta vastausta 30. toukokuuta 2008 mennessä.
(5)
Italian viranomaiset vastasivat 24. huhtikuuta 2008 päivättyyn komission kirjeeseen 30. toukokuuta 2008 päivätyllä kirjeellä. Tässä kirjeessä Italian viranomaiset ilmoittivat komissiolle antaneensa 27. toukokuuta 2008 asetuksen N:o 93 (3), jonka mukaan Alitalia voi lukea edellä mainitun lainan määrän omaan pääomaansa.
(6)
Erityisesti eri lentoyhtiöt ovat tehneet komissiolle samanaikaisesti useita kanteluita Italian hallituksen Alitalia-yhtiölle myöntämästä 300 miljoonan euron lainasta.
(7)
Komissio ilmoitti Italian viranomaisille 12. kesäkuuta 2008 päivätyllä kirjeellä (D/203822) 11. kesäkuuta 2008 tekemästään päätöksestä aloittaa perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu muodollinen tutkintamenettely. Tässä päätöksessä komissio kehotti Italiaa ja muita asianomaisia esittämään huomautuksensa määräajan kuluessa. Päätös julkaistiin Euroopan unionin virallisessa lehdessä (4).
(8)
Italian viranomaiset esittivät huomautuksensa komissiolle 12. heinäkuuta 2008 päivätyllä kirjeellä (A/509783). Komissio sai myös viiden asianosaisen huomautukset, jotka toimitettiin Italian viranomaisille 3. syyskuuta 2008 päivätyllä kirjeellä (D/433031). Luettelo näistä asianosaisista on tämän päätöksen liitteenä.
(9)
Italian viranomaiset eivät ole ottaneet kantaa asianosaisten esittämiin huomautuksiin.
2. KYSEESSÄ OLEVAN TOIMENPITEEN KUVAUS
(10)
Italian viranomaiset toimittivat komissiolle 23. huhtikuuta 2008 pidetyssä kokouksessa edellä mainitun asetuksen N:o 80, jolla Italian tasavalta myöntää 300 miljoonan euron lainan Alitalialle, josta valtio omistaa 49,9 prosenttia.
(11)
Asetuksen perustelukappaleissa säädetään seuraavaa:
”ottaen huomioon Alitalian […] taloudellisen tilanteen sellaisena kuin se ilmeni markkinaosapuolille kohdistuvassa tiedottamisessa ja sen roolin lentoliikennealan julkisen palvelun suurimpana tarjoajana valtion alueen ja Euroopan unionin ulkopuolisten maiden välisillä yhteyksillä sekä matkustaja- ja tavaraliikenteen jakeluyhteyksillä kyseisillä alueellisiin käyttäjäkeskuksiin suuntautuvilla tai niistä lähtevillä reiteillä;
ottaen huomioon yleiseen järjestykseen ja alueisiin liittyviin vaatimuksiin perustuvan valtavan tarpeen ja kiireellisyyden taata kyseinen lentoliikennealan julkinen palvelu siten, että valtio myöntää Alitalialle […] lyhytaikaisen kaupallisen lainan, jonka kesto ei ole pidempi kuin on ehdottoman välttämätöntä toiminnan jatkuvuuden turvaamiseksi tilanteessa, jossa uutta hallitusta ei ole vielä asetettu; näin tarjotaan uudelle hallitukselle edellytykset jatkaa käynnistettyjen aloitteiden hoitamista luomalla edellytykset yrityksen talouden kohentumiselle ja vapauttamisprosessin päätökseen saattamiselle.”
(12)
Asetuksen 1 artiklassa sallitaan se, että Alitalian välittömään käteisvarojen tarpeeseen myönnetään 300 miljoonan euron laina, joka on maksettava takaisin mahdollisimman pian 30:nnen Alitalian yhtiöpääoman luovutusta seuraavan päivän ja 31. joulukuuta 2008 välisenä aikana. Artiklan mukaan kyseisestä lainasta kannetaan komission käyttämää viitekorkoa vastaava korko; tältä osin sovelletaan 30. kesäkuuta 2008 asti korkoa, joka ilmoitetaan komission tiedonannossa voimassa olevista 25 jäsenvaltiota koskevista valtion tuen takaisinperinnässä sovellettavista koroista sekä viite- ja diskonttokoroista 1. tammikuuta 2008 (5); 1. heinäkuuta 2008 alkaen sovelletaan korkoa, joka ilmoitetaan viite- ja diskonttokorkojen määrittämisessä sovellettavan menetelmän tarkistamisesta annetussa komission tiedonannossa (6).
(13)
Italian viranomaiset ilmoittivat komissiolle 30. toukokuuta 2008 päivätyllä kirjeellään, että Italian hallitus on edellä mainitulla asetuksella N:o 93 säätänyt, että Alitalia voi lukea lainan määrän omaan pääomaansa kattaakseen tappionsa (ks. kyseisen asetuksen 4 artiklan 3 kohta). Toimenpiteen tarkoituksena on auttaa yhtiötä säilyttämään pääomansa arvo, jotta tappiot eivät aiheuttaisi yhtiöpääoman ja varojen alenemista lain vaatiman vähimmäismäärän alapuolelle ja siten aiheuttaisi maksukyvyttömyysmenettelyä (”procedura concorsuale”), sekä säilyttää avoin ja uskottava mahdollisuus yksityistämiselle.
(14)
Asetuksessa N:o 80 esitetyt lainan takaisinmaksuehdot ovat edelleen voimassa sovellettaessa asetusta N:o 93 lukuun ottamatta prosentilla korotettua lainan korkokantaa (ks. asetuksen N:o 93 4 artiklan 1 ja 2 kohta); lisäksi jos yritys asetetaan selvitystilaan, kyseinen määrä palautetaan vasta sen jälkeen, kun kaikkien muiden velkojien saatavat on suoritettu yhteisvastuullisesti ja yhtiöpääomaan suhteutettuina (ks. asetuksen N:o 93 4 artiklan 4 kohta).
3. MUODOLLISEN TUTKINTAMENETTELYN ALOITTAMISEEN JOHTANEET SYYT
(15)
Komissio huomauttaa 11. kesäkuuta 2008 tekemässään päätöksessä, että kyseessä oleva toimenpide on Italian valtion myöntämä laina, jonka määrän Alitalia voi lukea omaan pääomaansa (7) (jäljempänä ’toimenpide’).
(16)
Sen kysymyksen osalta, tuleeko kyseessä oleva toimenpide luokitella tueksi, komissio on ilmaissut epäilevänsä, onko Italian valtio toiminut kokonaisvaltaista tai alakohtaista rakennepolitiikkaa harjoittavan järkevän sijoittajan tavoin ja ovatko sitä sijoitetun pääoman tuottavuuden osalta ohjanneet pidemmän aikavälin tavoitteet kuin tavallista sijoittajaa.
(17)
Tältä osin komissio katsoi hallussaan olleiden tietojen perusteella, että kyseessä olevien varojen käytöstä riippumatta Alitalia saa toimenpiteestä sellaista taloudellista etua, jota se ei olisi saanut tavanomaisissa markkinaolosuhteissa. Tämä arvio perustui yhtiön taloudelliseen tilanteeseen ja tutkittavan toimenpiteen toteuttamisedellytyksiin ja -olosuhteisiin.
(18)
Komissio on ilmaissut myös epäilevänsä toimenpiteen soveltuvuutta yhteismarkkinoille. Komissio katsoi menettelyn tässä vaiheessa hallussaan olleiden tietojen perusteella, ettei kyseistä tukitoimenpidettä voida julistaa yhteismarkkinoille soveltuvaksi yritysten pelastamiselle ja rakenneuudistuksille myönnettävää valtiontukea koskevien yhteisön suuntaviivojen mukaisesti (jäljempänä ’vuoden 2004 suuntaviivat’) (8). Komissio muistutti myös, että Alitalialle oli jo myönnetty pelastamis- ja rakenneuudistustukea.
(19)
Komissio päätti tämän johdosta aloittaa muodollisen tutkintamenettelyn hälventääkseen epäilynsä siitä, että ohjelma on luokiteltava valtiontueksi ja että se soveltuu yhteismarkkinoille.
4. ITALIAN VIRANOMAISTEN HUOMAUTUKSET
(20)
Italian viranomaiset korostavat huomautuksissaan, ettei kyseessä oleva toimenpide ole perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu valtiontuki.
(21)
Ne katsovat tältä osin, että Italian valtio on toiminut sellaisena osakkeenomistajana, jonka tavoitteena on turvata yritykselle, jossa se on osakkaana, varat lyhyen aikavälin käteisvarojen tarpeeseen. Italian myöntämä tavallisen osakkeenomistajan laina on niiden mukaan siten pelkkä tilapäisrahoituksen takaava toimi, jonka tarkoituksena on nostaa valtio-omistuksen arvoa ja jonka mikä tahansa kokonaisvaltaista tai alakohtaista rakennepolitiikkaa harjoittava järkevä sijoittaja, jota sijoitetun pääoman tuottavuuden osalta ohjaavat pidemmän aikavälin tavoitteet kuin tavallista sijoittajaa, olisi myöntänyt. Tältä osin käsiteltävänä olevassa asiassa sovelletut korkokannat ovat sopusoinnussa yhtiöiden rahoituksen luonteen ja päämäärien kanssa. Vaikka sellaista rahoitusta kuvaillaan useimmiten ei-rahallisena, sitä olisi käsiteltävänä olevassa asiassa pidetty rahallisena, kun otetaan huomioon lainanantajan luonne ja korkokannan määrittäminen tasolle, joka mahdollistaa pääoman suoran ja riittävän markkinaehtoisen tuoton.
(22)
Sen komission väitteen osalta, jonka mukaan epäilyjä kyseessä olevan toimenpiteen tukiluonteesta vahvistaa se, että se toteutettiin samanaikaisesti kuin erään Alitalialle 14. maaliskuuta 2008 esitetyn ostotarjouksen poisvetäminen, samoin kuin se, ettei ”jonkin toisen investoijan suunnittelemaa Alitalian ostoa koskevien varmojen ja välittömien näkymien” olemassaoloa ollut osoitettu, Italia huomauttaa, että syyt, joiden vuoksi yksityistämisprosessia Air France - KLM -konsernin kanssa ei voitu saattaa päätökseen, on jo täsmennetty. Italian viranomaisten mukaan se, ettei kyseistä prosessia suoritettu, ei kuitenkaan ole esteenä yksityistämissuunnitelmalle tilanteessa, jossa yhtiön omaisuuden arvoa nostetaan samalla kun pyritään säilyttämään sen arvo osakkeenomistajille.
(23)
Lisäksi 30. toukokuuta 2008 jälkeen tapahtuneet muutokset antavat aiheen uskoa, että mainittu menettely voidaan vielä toteuttaa. Italian viranomaiset viittaavat tässä yhteydessä 9. ja 10. kesäkuuta 2008 tehtyyn sopimukseen, jolla Alitalia uskoi Intesa Sanpaolo SpA:lle (jäljempänä ’Intesa Sanpaolo’) tehtävän edistää ja pyrkiä saamaan aikaan tarjous valtiovarainministeriölle Alitalian osakkeenomistajana ja Alitalialle, jotta yksi tai useampi teollisuus- tai rahoitussijoittaja, joka on halukas osallistumaan Alitalian tervehdyttämiseen, kehittämiseen ja sen toiminnan uudelleen käynnistämiseen erityisesti yrityksen pääomankorotuksen avulla, ottaisi yhtiössä pysyvän määräysvallan. Tämän käynnissä olevan toimeksiannon oli määrä kestää 60 päivää, ja yhtiön pyynnöstä sitä voitiin pidentää 30 päivällä.
(24)
Toissijaisesti Italian viranomaiset katsovat, että kyseessä oleva toimenpide soveltuu joka tapauksessa yhteismarkkinoille vuoden 2004 suuntaviivojen mukaisesti.
(25)
Ensiksikin Alitalia oli niiden mukaan suuntaviivoissa tarkoitettu vaikeuksissa oleva yritys. Toiseksi kyseessä oleva toimenpide oli niiden mukaan luonteeltaan palautettava ja näin ollen täytti vuoden 2004 suuntaviivojen vaatimukset, joiden mukaan pelastamistukien on oltava luonteeltaan puhtaasti tilapäisiä eivätkä ne saa olla rakenteellisia toimenpiteitä.
(26)
Kolmanneksi yrityksen yksityistämisprosessi ja kyseessä oleva toimenpide, joka on toteutettu tämän prosessin saattamiseksi päätökseen, ovat niiden mukaan vuoden 2004 suuntaviivojen 25 kohdan b alakohdan vaatimusten mukaisia. Kyseisellä 300 miljoonan euron lainalla ainoastaan turvataan yrityksen taloudellinen kestävyys eikä sillä mahdollisteta lentoliikennemarkkinoilla hypoteettisia hyötyjä tuovia kilpailustrategioita.
(27)
Neljänneksi sen komission toteamuksen osalta, jonka mukaan ”valtio ei ole esittänyt sitoumusta toimittaa rakenneuudistussuunnitelma viimeistään kuuden kuukauden kuluessa toimenpiteen täytäntöönpanosta” (9) [vuoden 2004 suuntaviivojen 25 kohdan c alakohta], Italian viranomaiset korostavat, että suunnitelman laatiminen on osa yrityksen yksityistämisprosessia, jota Italia selosti laajasti 30. toukokuuta 2008 päivätyssä kirjeessään komissiolle. Tältä osin Italian viranomaiset palauttavat mieliin, että asetuksen N:o 93 mukaan siinä vaihtoehtoisessa hypoteettisessa tilanteessa, että laina peritään takaisin kokonaisuudessaan, palauttaminen on suoritettava mahdollisimman pian siten, että määrän on oltava palautettu viimeistään valtiovarainministeriön hallussa olevan koko osakkuuden luovutusta seuraavan 30. päivän, toisin sanoen tosiasiallisen määräysvallan menetyksen, ja 31. joulukuuta 2008 välisenä aikana. Ne päättelevät tämän perusteella, että aikataulu on siten esitetty kiistanalaisen toimenpiteen toteuttamisajankohtana ja että se on tältä osin olennaisilta osiltaan vuoden 2004 suuntaviivojen vaatimusten mukainen.
(28)
Viidenneksi kyseisen lainan myöntäminen oli vuoden 2004 suuntaviivojen 25 kohdan d alakohdan määräysten mukaan välttämätöntä yrityksen välittömän käteisvarojen tarpeen vuoksi, joka johtui myös komission päätöksessään 11. kesäkuuta 2008 toteamista objektiivisista taloudellisista vaikeuksista (ks. tämän päätöksen johdanto-osan 18-20 kappale). Tässä yhteydessä Italian viranomaiset muistuttavat, että lainan tarkoituksena on ainoastaan taata lyhyellä aikavälillä Alitalian taloudellinen kestävyys ja sen omaisuus, jotta voidaan luoda edellytykset yksityistämisprosessin onnistumiselle. Tuen kokonaismäärä 300 miljoonaa euroa on niiden mukaan ehdottomasti välttämätön ja oikeassa suhteessa näiden tavoitteiden saavuttamiseen, kuten myös niiden komissiolle osoittamassa 30. toukokuuta 2008 päivätyssä kirjeessä esitetystä yrityksen taloudellista ja rahoituksellista tilannetta kuvaavasta selvityksestä käy ilmi (ks. s. 6-9).
(29)
Kuudenneksi vuoden 2004 suuntaviivojen 25 kohdan e alakohdassa tarkoitetun ainutkertaisuuden periaatteen soveltaminen ei ole ristiriidassa käsiteltävänä olevan asian erityisolosuhteiden kanssa.
(30)
Vaikka Alitalia on jo saanut vuosia 1996-2000 koskevaan tervehdyttämissuunnitelmaan liittyvää rakenneuudistustukea sekä vuonna 2004 pelastamistukea, ainutkertaisuuden periaatteesta voidaan Italian viranomaisten mukaan todellakin poiketa. Ne viittaavat tässä yhteydessä valtiontuesta, jonka Ranska aikoo myöntää Bull-yrityksen hyväksi, 1 päivänä joulukuuta 2004 tehtyyn komission päätökseen (10) (jäljempänä ’Bull-päätös’).
(31)
Ne muistuttavat, että soveltamalla ainutkertaisuuden periaatetta pyritään välttämään se, että toistuvasti toteutettavat julkiset toimenpiteet tiettyjen yritysten hyväksi rajoittuvat siihen, että ”pyritään ylläpitämään vallitseva tilanne, viivästyttämään väistämätöntä ja siirtämään sillä välin teolliset ja sosiaaliset ongelmat muiden menestyksekkäämpien valmistajien harteille tai toisiin jäsenvaltioihin” (vuoden 2004 suuntaviivojen 72 kohta). Mahdollisuus poiketa tämän periaatteen soveltamisesta on niiden mukaan seurausta siitä, että tunnustetaan sellaisten tapausten olemassaolo, joissa nämä tekijät eivät ole tarkistettavissa; tietyn ajanjakson kuluessa samalle edunsaajalle myönnettyjen tukien kasautuminen ei ole riittävä syy katsoa, että yritys ”on jäänyt henkiin yksinomaan valtion toistuvan tuen ansiosta” (suuntaviivojen 72 kohta).
(32)
Tältä osin yrityksen yksityistäminen, joka on edelleen mahdollinen ja uskottava vaihtoehto, saattaa toteutumishetkellään merkitä suurta muutosta Alitalian johtamisessa, kun Alitalia joutuu uusien valvontaelinten alaiseksi; se saattaa myös antaa Alitalialle tosiasiallisen mahdollisuuden tulla jälleen kannattavaksi uuden yrityksen jäsenten pääomansiirtojen ansiosta. Italian viranomaisten mukaan lisäksi kaikki ulkoiset ja ennalta-arvaamattomat tekijät, jotka ovat pitkittäneet Alitalian yksityistämisprosessia, saattavat epäilemättä sisältää vuoden 2004 suuntaviivojen 73 kohdassa tarkoitettuja ennalta-arvaamattomia ja poikkeuksellisia siitä johtumattomia olosuhteita.
5. KOLMANSIEN OSAPUOLTEN ESITTÄMÄT HUOMAUTUKSET
(33)
Viisi eturyhmää esitti huomautuksensa komissiolle perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdan mukaisesti. Luettelo huomautusten esittäjistä on tämän päätöksen liitteenä.
(34)
Kyseessä olevan toimenpiteen luokittelun osalta neljä asianosaista tukee komission kantaa ja katsoo, että mainittu toimenpide on perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu tuki.
(35)
British Airways (BA) ja Sterling Airlines huomauttavat, että ilman kyseistä toimenpidettä Alitalia joutuisi Italian lainsäädännön mukaan konkurssiin. Siviili-ilmailulainsäädännön nojalla Alitalia menettäisi siten ansiolentolupansa, ja sen olisi tämän johdosta lopetettava toimintansa.
(36)
Neos tuo tässä yhteydessä esiin kyseiseen toimenpiteeseen sovellettavasta korkokannasta, että 100 peruspisteen lisääminen viitekorkoon ei millään tavoin takaa sitä, että Italian viranomaisten toimenpiteen toteuttamisen yhteydessä ottama riski tulee katetuksi. Neos myös yhtyy komission 11. kesäkuuta 2008 tekemässään päätöksessä esittämään arvioon Alitalian yksityistämisnäkymien puuttumisesta toimenpiteen toteuttamisen ajankohtana. Tätä seikkaa tukevat Italian valtiovarainministeriön ja yrityksen hallintoneuvoston välillä elokuussa vallinneet voimakkaat jännitteet, jotka koskivat ”yrityksen jatkuvuutta” ja sen osavuosikatsauksen vahvistamista.
(37)
BA ja Sterling Airlines muistuttavat, että Alitalia on saanut samankaltaisia tukia jo menneisyydessä. Ryanair puolestaan pahoittelee, että komissio rajasi 11. kesäkuuta 2008 aloitetun muodollisen tutkintamenettelyn kyseiseen toimenpiteeseen, koska Alitalia on sen mukaan saanut muita laittomia valtiontukia marraskuun 2005 jälkeen. Näiden muiden toimenpiteiden erittely vahvistaisi analyysia, jonka mukaan yksityinen sijoittaja ei olisi käsiteltävänä olevan asian olosuhteissa suostunut myöntämään kyseistä tukea.
(38)
Sekä Neos että Ryanair valittavat kilpailun vääristymistä Italian Alitalialle jo useiden vuosien ajan myöntämän tuen vuoksi.
(39)
Kyseessä olevan toimenpiteen soveltuvuudesta yhteismarkkinoille BA katsoo, että toimenpide on pelastamistuki ja että sen pitäisi tämän vuoksi täyttää vuoden 2004 suuntaviivoissa esitetyt edellytykset. BA:n mukaan tuesta ei ilmoitettu komissiolle ennen sen täytäntöönpanoa, eikä se ole kyseisten suuntaviivojen edellytysten mukainen.
(40)
Tässä yhteydessä BA tuo esiin, ettei tätä tukea voitaisi myöntää loukkaamatta erityisesti suuntaviivojen ainutkertaisuuden periaatetta [vuoden 2004 suuntaviivojen 25 kohdan e alakohta], koska Alitalia on jo saanut komission hyväksymää rakenneuudistustukea. BA toteaa lisäksi, ettei suuntaviivojen 73 kohdassa tarkoitetusta ainutkertaisuuden periaatteesta voida poiketa käsiteltävänä olevassa asiassa, koska Alitalia ei ole joutunut kohtaamaan itsestään riippumattomia ennalta-arvaamattomia olosuhteita. BA ja Sterling Airlines täsmentävät tässä yhteydessä, että ilmailualan tällä hetkellä hyvin vaikea taloudellinen tilanne, joka liittyy erityisesti öljyn hinnan nousuun, koskee alan kaikkia toimijoita. BA päättelee tämän perusteella, ettei Alitalia voi pätevästi vedota tähän väitteeseen poiketakseen vuoden 2004 suuntaviivojen ainutkertaisuuden periaatteesta. Alitalian rahoitustarve johtuu BA:n mukaan yrityksen kyvyttömyydestä uusiutua siten, että sen sisäiset kustannukset laskevat, sen jo tähän mennessä saamista valtiontuista huolimatta.
(41)
BA:n mukaan kyseessä oleva toimenpide ei ole myöskään lainatakauksina tai lainoina myönnettävä maksuvalmiustuki, vaan se vaikuttaa sellaiselta pääomanlisäykseltä, jolla yrityksen tosiasiallisen määräysvalta siirretään Italian valtiolle [suuntaviivojen 25 kohdan a alakohta].
(42)
Mitä tulee siihen vuoden 2004 suuntaviivojen edellytykseen, joka liittyy vakavien sosiaalisten syiden olemassaoloon, BA korostaa, että Alitalian maksukyvyttömyys ei ole omiaan aiheuttamaan vakavia häiriöitä matkustajien kustannuksella, koska sekä kotimaan reiteillä että kansainvälisillä lennoilla on kilpailijoita. Sen kilpailijoiden tilanteeseen kohdistuvat kielteiset heijastusvaikutukset johtuvat pyrkimyksistä säilyttää Alitalia markkinoilla sen taloudellisista vaikeuksista huolimatta, sen lisääntyneistä reiteistä, joista mainittakoon erityisesti Rooman ja Los Angelesin sekä Milanon ja Los Angelesin väliset reitit, sekä sen hintojen laskusta. Nämä kaupalliset valinnat eivät ole sen mukaan rationaalisia, kun otetaan huomioon Alitalian taloudellinen tilanne, ja ne ovat osoitus sen halusta lisätä markkinaosuuttaan suhteessa niihin kilpailijoihin, jotka eivät saa valtiontukia [vuoden 2004 suuntaviivojen 25 kohdan b alakohta].
(43)
Kyseisen tuen myöntämistä Alitalialle ei ole myöskään rajattu kuuteen kuukauteen, kuten vuoden 2004 suuntaviivoissa vaaditaan [25 kohdan c alakohta].
(44)
Lopuksi BA toteaa, että koska tälle kauppapolitiikalle on ominaista sitoutuminen vähemmän tärkeisiin menoihin, ei voida taata, että tuki rajataan määrään, joka on välttämätön, jotta yritys pysyy hengissä niin kauan kuin tuki on sallittu; lisäksi tämän määrän on perustuttava yrityksen tappioista johtuvaan käteisvarojen tarpeeseen [vuoden 2004 suuntaviivojen 25 kohdan d alakohta].
(45)
Ryanair moittii komissiota siitä, ettei se ole tähän mennessä pyytänyt kyseisen toimenpiteen välitöntä keskeytystä, ja pyytää, että Italian Alitalialle myöntämät 300 miljoonaa euroa vaaditaan takaisin välittömästi. Ryanair korostaa myös, että toisin kuin Italian viranomaiset väittävät, kyseessä olevan tuen myöntäminen Alitalialle ei ole perusteltavissa minkään yleistä järjestystä ja alueisiin liittyviä vaatimuksia koskevan syyn nojalla. Ryanair viittaa tässä yhteydessä Alitalian markkinaosuuksien pienentymiseen joillakin reiteillä.
(46)
Euroopan matkatoimistojen ja matkanjärjestäjien liitot (European Travel Agents′ and tour Operators′ Associations, ECTAA) ja Euroopan liikematkatoimistojen ammattikunta (Guild European Business Travel Agents, GEBTA) sen sijaan katsovat, että koska kyseessä olevan toimenpiteen avulla pyritään estämään Alitalian konkurssi, sen toteuttaminen on omiaan suojelemaan kuluttajia, koska matkustajia yrityksen mahdollisen konkurssin yhteydessä suojelevaa lainsäädäntöä ei ole olemassa. ECTAA ja GEBTA toteavat lisäksi, että kyseessä olevan lainan myöntäminen oli ainoa järkevä ratkaisu, jonka avulla Alitalia saattoi välttyä konkurssilta ja siten saada apua yksityistämisprosessiinsa. Kun otetaan huomioon lehdistössä kuvaillut näkymät, jotka koskevat yrityksen toiminnan elvytystä, tämän lainan myöntäminen on niiden mukaan taloudellisesti perusteltu, jotta voidaan aloittaa Alitalian täydellinen rakenneuudistus, joka mahdollistaa Alitalian muuttumisen kannattavaksi.
6. ALITALIAA KOSKEVIEN KOMISSION PÄÄTÖSTEN KERTAUS
(47)
Tässä yhteydessä ja jotta voidaan suorittaa kyseessä olevan toimenpiteen analyysi on syytä muistuttaa, että komissio on aikaisemmin tehnyt seuraavat Alitaliaa koskevat päätökset:
-
Alitalia-yhtiön pääomapohjan vahvistamisesta 15 päivänä heinäkuuta 1997 tehty komission päätös (11): komissio katsoi tässä päätöksessä, että Alitalian pääomapohjan vahvistaminen 2 750 miljardin Italian liiran pääomanlisäyksellä oli yhteismarkkinoille perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan nojalla soveltuva valtiontuki edellyttäen, että tiettyjä sitoumuksia noudatetaan.
-
Alitalia-yhtiön pääomapohjan vahvistamisesta 18 päivänä heinäkuuta 2001 tehty komission päätös (12): koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kumosi 15. heinäkuuta 1997 tehdyn päätöksen (13), komissio teki uuden päätöksen kyseisestä pääomapohjan vahvistamisesta. Kyseisessä päätöksessä komissio esittää saman päätelmän kuin 15. heinäkuuta 1997 tekemässään päätöksessä, nimittäin, että Alitalian pääomapohjan vahvistaminen oli yhteismarkkinoille soveltuva valtiontuki (14).
-
Komission päätös, tehty 19. kesäkuuta 2002, C 54/96 ja N 318/02 - Komission 18. heinäkuuta 2001 hyväksymän Alitalia-yhtiön rakenneuudistukseen tarkoitetun tuen kolmas maksuosuus sekä uusi 1,4 miljardin euron suuruinen pääomankorotus (15): tällä päätöksellä komissio hyväksyi edellä mainitun kolmannen maksuosuuden (129 miljoonaa euroa) ja katsoi, ettei uusi pääomankorotus muodostanut perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea.
-
Komission päätös, tehty 20. heinäkuuta 2004, N 279/04 - Kiireelliset toimenpiteet Alitalian rakenneuudistuksen ja toiminnan uudelleen käynnistämisen tukemiseksi (pelastustuki) (16): komissio antoi tällä päätöksellä hyväksyntänsä pelastustuelle, joka myönnettiin valtiontakuuna 400 miljoonan euron tilapäisluotolle (17).
-
Komission päätös 2006/176/EY, tehty 7. kesäkuuta 2005, C 2/2005 - Alitalian rakenneuudistussuunnitelmasta (18): komissio katsoi tässä päätöksessä, että kyseessä olevat toimenpiteet eivät olleet perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja valtiontukia.
7. TOIMENPITEEN ARVIOINTI PERUSTAMISSOPIMUKSEN 87 ARTIKLAN 1 KOHDAN KANNALTA
(48)
Perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdan nojalla aloitetun muodollisen tutkintamenettelyn johdosta ja kun otetaan huomioon Italian viranomaisten ja asianosaisten tässä yhteydessä esittämät väitteet, komissio katsoo, että kyseessä oleva toimenpide, toisin sanoen Alitalialle myönnetty 300 miljoonan euron laina, jonka määrän Alitalia voi lukea omaan pääomaansa, muodostaa valtiontuen, joka ei sovellu yhteismarkkinoille perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdan nojalla ja joka on perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdassa tarkoitettu sääntöjenvastainen tuki.
7.1 Valtiontuen olemassaolo
(49)
Perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdan mukaan ”jäsenvaltion myöntämä taikka valtion varoista muodossa tai toisessa myönnetty tuki, joka vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua suosimalla jotakin yritystä tai tuotannonalaa, ei sovellu yhteismarkkinoille, siltä osin kuin se vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan”.
(50)
Kansallisen toimenpiteen luokittelu valtiontueksi edellyttää, että seuraavat kumulatiiviset edellytykset täyttyvät: 1) kyseisellä toimenpiteellä myönnetään etu, joka rahoitetaan valtion varoista, 2) tämä etu on valikoiva, ja 3) kyseinen toimenpide vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua ja on omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan (19).
(51)
On aiheellista esittää ne syyt, joiden vuoksi komissio katsoo tässä vaiheessa, että nämä kumulatiiviset edellytykset täyttyvät kyseessä olevan toimenpiteen osalta.
7.1.1 Valtion varoista rahoitetun edun olemassaolo
(52)
Ensinnäkin on syytä tuoda esiin, että kyseessä oleva toimenpide on laina, jonka määrä voidaan lukea Alitalian omaan pääomaan (20) ja jonka Italian valtio on myöntänyt suoraan Alitalialle ja johon sisältyy siten valtion varojen siirtäminen. Lisäksi juuri Italian valtio on toteuttanut kyseisen toimenpiteen, sillä päätöksen lainan myöntämisestä, sellaisena kuin se on täydennettynä 27. toukokuuta 2008 annetulla asetuksella N:o 93, teki Italian ministerineuvosto 22. huhtikuuta 2008.
(53)
Toiseksi taloudellisen edun olemassaolon toteamiseksi on arvioitava, olisiko yksityinen sijoittaja saattanut tehdä samanlaisissa olosuhteissa käsiteltävänä olevassa asiassa tarkoitetun kaltaisen pääomasijoituksen. Tässä yhteydessä yhteisöjen tuomioistuin on täsmentänyt, että vaikka yksityisen sijoittajan käyttäytyminen, johon talouspoliittisia päämääriä tavoittelevan julkisoikeudellisen sijoittajan toimenpidettä on verrattava, ei välttämättä tarkoita sellaisen tavallisen sijoittajan käyttäytymistä, joka tekee pääomasijoituksia saadakseen niistä tuottoa jokseenkin lyhyellä aikavälillä, sen on kuitenkin vastattava sellaisen yksityisen holdingyhtiön tai konsernin käyttäytymistä, joka noudattaa kokonaisvaltaista tai alakohtaista rakennepolitiikkaa ja jonka toimintaa ohjaavat pidemmän aikavälin tuotto-odotukset (21).
(54)
Yhteisöjen tuomioistuin on lisäksi katsonut, että yksityinen osakkeenomistaja voi järkevästi tukea tilapäisissä vaikeuksissa olevaa yritystä sen olemassaolon turvaamiseen tarvittavilla pääomasijoituksilla, jos yritys voi mahdollisesti tarvittavan rakenneuudistuksen jälkeen tulla uudelleen kannattavaksi. Jos julkisen sijoittajan pääomasijoituksissa ei lainkaan oteta huomioon edes pitkän aikavälin kannattavuusnäkymiä, kyseisiä sijoituksia on pidettävä perustamissopimuksen 87 artiklassa tarkoitettuna tukena (22).
(55)
Muistutettakoon myös siitä, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan sekä tuen olemassaoloa että sen merkitystä on arvioitava sen myöntämishetkellä vallinneen tilanteen mukaan (23).
(56)
Käsiteltävänä olevassa asiassa on yksityisen sijoittajan käyttäytymistä koskevan arviointiperusteen ja edellä mainittujen periaatteiden soveltamiseksi otettava huomioon Alitalian taloudellinen tilanne ja kyseessä olevan valtiontuen ominaisuudet.
7.1.1.1 Alitalian taloudellinen tilanne
(57)
Komissio toteaa, että Alitalian taloudellinen tilanne oli vakavasti vaarantunut kyseisen lainan myöntämisen ja asetuksen N:o 93 antamisen ajankohtana. Varainhoitovuonna 2006 Alitalia kirjasi 626 miljoonan euron konsolidoidut tappiot ja varainhoitovuonna 2007 tappiot olivat 495 miljoonaa euroa (24).
(58)
Lisäksi Alitalian kirjaama tappio ennen veroja oli yrityksen julkaisemien taloudellisten tietojen mukaan 214,8 miljoonaa euroa vuoden 2008 ensimmäisellä neljänneksellä, mikä on osoitus tuloksen heikkenemisestä 41 prosentilla vuoden 2007 vastaavaa ajanjaksoa kuvaaviin lukuihin verrattuna. Alitalian nettovelkaantuminen oli 1,36 miljardia euroa 30. huhtikuuta 2008, mikä merkitsee 13 prosentin nousua verrattuna joulukuun 2007 tasoon. Samanaikaisesti yrityksen käteisvarat mukaan lukien lyhytaikaiset rahoitusluotot olivat 30. huhtikuuta 2008 enää 174 miljoonaa euroa, toisin sanoen 53 prosenttia vähäisemmät kuin joulukuun 2007 lopussa (25).
(59)
Tämä käy selvästi ilmi myös asetuksesta N:o 80, jonka mukaan kyseisen lainan on erityisesti luotava edellytykset yrityksen talouden kohentumiselle ja vastattava sen välittömään käteisvarojen tarpeeseen (ks. edellä johdanto-osan 57 ja 58 kappale).
(60)
Italian viranomaiset ovat lisäksi todenneet komissiolle 30. toukokuuta 2008 antamassaan vastauksessa, että asetuksen N:o 93 antamiseen johti yrityksen taloudellisen tilanteen heikentyminen ja että asetuksen tarkoituksena on luoda edellytykset sille, että yritys voi säilyttää arvonsa ja siten jatkaa toimintaansa. Ne totesivat tässä yhteydessä, että toteutettujen toimenpiteiden tarkoituksena oli estää tappioita aiheuttamasta yhtiöpääoman ja varojen alenemista lain vaatiman vähimmäismäärän alapuolelle, jotta voidaan välttää maksukyvyttömyysmenettelyn (”procedura concorsuale”) käynnistyminen ja yrityksen asettaminen selvitystilaan.
(61)
Italian viranomaiset antoivat 3. kesäkuuta 2008 asetuksen N:o 97 (26), jossa viitataan myös edellä kuvailtuun Alitalian taloudelliseen tilanteeseen ja joka vahvistaa tämän analyysin.
(62)
Kaikkien näiden seikkojen perusteella voidaan katsoa, että Alitalian taloudellinen tilanne oli vakavasti vaarantunut sekä asetuksella N:o 80 myönnetyn 300 miljoonan euron lainan myöntämispäivänä että asetuksen N:o 93 antamispäivänä, kuten myös Italian viranomaiset myöntävän kirjeessään komissiolle 30. toukokuuta 2008. Komissio katsoo aiheelliseksi korostaa tässä yhteydessä, etteivät Italian viranomaiset kyseenalaistaneet tätä arviointia millään lailla muodollisen tutkintamenettelyn aloittamista koskevissa huomautuksissaan (27).
(63)
Tässä yhteydessä komissio katsoo aiheelliseksi huomauttaa myös, että Alitalian taloudellinen tilanne on heikentynyt vuoden 1997 jälkeen ja on ollut vakavasti vaarantunut vuodesta 2001 lähtien; tämä käy ilmi yrityksen taloudellisen tilanteen kuvauksesta (edellä mainituissa) päätöksissä, jotka komissio teki 18. heinäkuuta 2001, 20. heinäkuuta 2004 ja 7. kesäkuuta 2005 (ks. edellä johdanto-osan 47 kappale). Valtion varoista myönnetyt tukitoimenpiteet, joista yritys on hyötynyt jo vuodesta 1997 lähtien, osoittavat vakuuttavasti, että julkinen osakkeenomistaja on toistuvasti pelastanut yrityksen vaikeuksista, joita viimeksi mainittu on kokenut jo lähes 10 vuoden ajan.
7.1.1.2 Kyseessä olevan valtiontuen ominaisuudet
(64)
Kyseessä olevan lainan myöntämisen edellytyksistä komissio toteaa aivan ensiksi, että asetuksen N:o 80 mukaan sovellettava korko on korko, joka ilmoitetaan komission tiedonannossa voimassa olevista 25:tä jäsenvaltiota koskevista valtion tuen takaisinperinnässä sovellettavista koroista sekä viite- ja diskonttokoroista 1. tammikuuta 2008; 1. heinäkuuta 2008 alkaen sovelletaan korkoa, joka ilmoitetaan viite- ja diskonttokorkojen määrittämisessä sovellettavan menetelmän tarkistamisesta annetussa komission tiedonannossa (28). Asetuksella N:o 93 tätä korkokantaa korotettiin prosentilla (29).
(65)
On kuitenkin syytä korostaa, että komission tiedonannossa voimassa olevista 25:tä jäsenvaltiota koskevista valtion tuen takaisinperinnässä sovellettavista koroista sekä viite- ja diskonttokoroista 1. heinäkuuta 2008 (30) esitettyjen korkojen tulisi heijastaa eri jäsenvaltioissa tavanomaisin vakuuksin myönnettyihin keskipitkiin ja pitkiin (5-10 vuotta) lainoihin sovellettavaa korkotasoa. Komissio katsoo kuitenkin, ettei näitä korkoja, vaikka niitä korotettaisiin prosentilla, voida pitää asianmukaisina, kun kyseessä on yritys, jonka taloudellinen tilanne on vakavasti vaarantunut. Lisäksi kyseinen tiedonanto perustuu komission vuoden 1997 tiedonantoon viite- ja diskonttokorkojen vahvistamismenetelmästä (31), jonka mukaan ”viitekorko, joka on tällä tavoin määritelty, on alin käytetty korko ja sitä voidaan korottaa tilanteissa, joissa on erityinen riski (esimerkiksi vaikeuksissa oleva yritys tai pankkien yleensä vaatimat vakuudet puuttuvat). Tällaisissa tapauksissa preemio voi olla 400 pistettä tai enemmän, jos mikään yksityinen pankki ei myöntäisi kyseessä olevaa lainaa”. Komissio katsoo kuitenkin, että edes 100 peruspisteen lisääminen viitekorkoon, mistä säädetään asetuksessa N:o 93, ei takaa, että vakavasti vaarantunut tilanne, jossa Alitalia oli toimenpiteen toteuttamisen ajankohtana, otetaan asianmukaisesti huomioon.
(66)
Viite- ja diskonttokorkojen vahvistamismenetelmästä annetun Euroopan komission tiedonannon (32) soveltamisen osalta riittää, kun todetaan, että - ottaen huomioon, että laina on myönnetty ennen tiedonannon voimaantuloa ja että arviointi toimenpiteen mahdollisesta tukiluonteesta tehdään sen toteutushetken perusteella - Italian viranomaiset eivät ole vastanneet komission 11. kesäkuuta 2008 tehdyssä päätöksessä ilmaisemiin epäilyihin. Näin ollen komission ilmaisemat epäilyt ovat edelleen ajankohtaisia.
(67)
Tämän vuoksi komissio katsoo edellä esitettyjen seikkojen perusteella, että vaikka siihen tilanteeseen, jossa Italian valtio on käsiteltävänä olevassa asiassa, rinnastettavassa olevassa tilanteessa oleva yksityinen sijoittaja olisi myöntänyt kyseisen lainan Alitalialle, se ei olisi hyväksynyt sitä, että myönnettyä korkoa - edes 100 peruspisteellä korotettuna - sovelletaan tavanomaisessa taloudellisessa tilanteessa olevaan yritykseen.
(68)
Italian viranomaisten 12. heinäkuuta 2008 päivätyssä kirjeessään esittämät väitteet eivät horjuta tätä arviointia kyseessä olevaan toimenpiteeseen sovellettavista koroista. Huomautuksissaan Italian viranomaiset tyytyvät itse asiassa - näyttämättä väitettään toteen - toteamaan, että koron määrä on vahvistettu tasolle, joka takaa pääoman suoran ja riittävän markkinaehtoisen tuoton.
(69)
Komissio korostaa tämän jälkeen, että Italian hallituksen päätös myöntää kyseinen laina on tehty 22. huhtikuuta 2008 - samana päivänä kuin Alitalia oli vetäytynyt Air France - KLM -konsernin tekemästä Alitalian ostotarjouksesta (33) - ja että asetuksen N:o 93 antamisen perusteena oli yrityksen taloudellisen tilanteen heikentyminen. Riippumatta - erityisesti Alitalian taloudelliseen tilanteeseen liittyvistä - syistä (34), jotka saivat Air France - KLM:n vetäytymään tarjouksestaan, kyseessä oleva päätös lainan myöntämiseksi tehtiin joka tapauksessa välittömästi tämän vetäytymispäätöksen jälkeen.
(70)
Italian viranomaisten toteen näyttämätöntä väitettä, jonka mukaan operaation kariutuminen ei ollut esteenä yksityistämissuunnitelmalle, ei voida komission mukaan hyväksyä, mikäli ei ole vakuuttavia todisteita siitä, että tällainen suunnitelma todella oli olemassa kyseisen lainan myöntämisen ajankohtana. Yrityksen yksityistämispyrkimykset, joihin Italian viranomaiset viittaavat 30. toukokuuta 2008 päivätyssä kirjeessään ja jotka koskevat ajanjaksoa vuoden 2006 lopusta vuoden 2007 loppuun, eivät osoita, että ostosuunnitelma olisi ollut todellinen vaihtoehto kyseessä olevan lainan myöntämisen ajankohtana.
(71)
Tällaista näkymää ei tue myöskään B. Ermollin Alitalialle osoittama kirje, jota Italian viranomaiset selostavat 30. toukokuuta 2008 päivätyssä kirjeessään ja joka niiden mukaan osoittaa italialaisten yrittäjien ja investoijien olleen kiinnostuneita laatimaan yrityksen toiminnan elvyttämistä koskevan suunnitelman (35).
(72)
Toukokuun 30. päivän 2008 jälkeisistä tapahtumista, joita Italian viranomaiset selostavat kirjoituksissaan ja tarkemmin sanottuna Alitalian ja Intesa Sanpaolon välisessä 9. ja 10. kesäkuuta 2008 tehdyssä sopimuksessa, riittää kun huomautetaan, että kyseessä olevaa lainaa arvioitaessa on otettava huomioon sen myöntämisajankohdan olosuhteet. Komissio huomauttaa, ettei sitä, että Alitalia antoi kesäkuussa 2008 Intesa Sanpaololle tehtäväksi edistää ja löytää ratkaisu yrityksen yksityistämiseen, ei voida missään tapauksessa pitää yritystä koskevana varmana ja välittömänä ostonäkymänä, eikä Intesa Sanpaololle uskotun tehtävän onnistumisen edellytyksistä sitä paitsi ollut mitään varmuutta kyseisenä ajankohtana.
(73)
Tässä yhteydessä on lisäksi syytä tuoda esiin, että silloin, kun Italian valtio myönsi kyseisen lainan, yksikään Alitalian yksityinen osakkeenomistaja ei tukenut Alitaliaa samanaikaisesti valtion kanssa, jotta sen välitön käteisvarojen tarve tulisi täytetyksi.
(74)
Se, että edellä mainittu ostotarjous vedettiin pois lähes samanaikaisesti kuin Italian hallitus myönsi mainitun lainan, se, ettei lainan myöntämishetkellä ollut muita ostonäkymiä, ja se, etteivät Alitalian yksityiset osakkeenomistajat osallistuneet rahoitukseen samanaikaisesti Italian valtion kanssa, tukevat johtopäätöstä, jonka mukaan yhtä merkittävä osakkeenomistaja ei olisi myöntänyt kyseistä lainaa, kun otetaan huomioon Alitalian tilanteen vakavuus.
(75)
Lisäksi komissio katsoo, että Alitalian vakavasti vaarantuneessa taloudellisessa tilanteessa tällainen yksityinen sijoittaja ei olisi myöntänyt sille minkäänlaista lainaa - etenkään lainaa, jonka määrän se voi lukea omaan pääomaansa ja jota ei näin ollen palauteta, mikäli yritys joutuu selvitystilaan, ennen kuin kaikkien muiden velkojien saatavat on suoritettu yhteisvastuullisesti ja yhtiöpääomaan suhteutettuina (ks. asetuksen N:o 93 4 artiklan 4 kohta). Alun perin Alitalian pääomaan lisättäväksi myönnetyn luoton käyttötarkoitus vahvistaa entisestään komission analyysia kyseisen toimenpiteen valtiontukiluonteesta.
(76)
Edellä esitetyn perusteella komissio katsoo siten, että myöntäessään Alitalialle kyseessä olevan 300 miljoonan euron lainan Italian valtio ei toiminut sellaisen kokonaisvaltaista tai alakohtaista rakennepolitiikkaa harjoittavan järkevän sijoittajan tavoin, jota pääoman tuottavuuden osalta ohjaavat pidemmän aikavälin tavoitteet kuin tavallista sijoittajaa (36).
(77)
Komissio päättelee tämän perusteella, että kyseessä olevien varojen käytöstä riippumatta Alitalia saa toimenpiteestä sellaista valtion varoista rahoitettua taloudellista etua, jota se ei olisi saanut normaaleissa kilpailuolosuhteissa (37).
7.1.2 Toimenpiteen valikoiva luonne
(78)
Alitalia saa tämän lainan myöntämisestä sellaista taloudellista etua, jonka ainoa edunsaaja se on. Kyseessä oleva toimenpide on siten luonteeltaan valikoiva.
7.1.3 Edellytykset, jotka koskevat jäsenvaltioiden väliselle kaupalle aiheutuvia vaikutuksia ja kilpailun vääristymiä
(79)
Komissio katsoo, että kyseessä oleva toimenpide vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, koska se koskee yritystä, jonka lentoliikennetoiminta on omiaan vaikuttamaan suoraan kauppaan ja kattaa useita jäsenvaltioita. Lisäksi se vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua yhteismarkkinoilla, koska se koskee ainoastaan yhtä yritystä, joka on Euroopan-verkkonsa osalta kilpailutilanteessa yhteisön muiden lentoyhtiöiden kanssa, erityisesti lentoliikenteen vapauttamisen kolmannen osan (38)1. tammikuuta 1993 tapahtuneesta voimaantulosta lähtien.
(80)
Kaiken edellä esitetyn ja hallussaan tässä vaiheessa olevien tietojen perusteella komissio katsoo, että toimenpide, jolla Italian valtio myönsi Alitalialle 300 miljoonan euron lainan, on perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu valtiontuki.
7.2 Tukitoimenpiteen luokittelu sääntöjenvastaiseksi tueksi
(81)
Perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdan mukaan jäsenvaltioiden on annettava tiedoksi kaikki tukien myöntämistä tai muuttamista koskevat suunnitelmansa. Jäsenvaltio, jota asia koskee, ei saa toteuttaa ehdottamiaan toimenpiteitä ennen kuin menettelyssä on tehty lopullinen päätös.
(82)
Italian hallituksen päätös 300 miljoonan euron myöntämisestä tehtiin 22. huhtikuuta 2008 asetuksella N:o 80. Varat asetettiin siten Alitalian saataville kyseisenä päivänä, minkä Italian viranomaiset vahvistivat kokouksessaan komission kanssa 23. huhtikuuta 2008. Asetus N:o 93, jossa säädettiin mahdollisuudesta lukea lainan määrä yrityksen omaan pääomaan, annettiin 27. toukokuuta 2008.
(83)
Komissio toteaa kuitenkin, ettei Italia ollut ilmoittanut sille mainitusta toimenpiteestä asetuksen N:o 80 eikä myöskään asetuksen N:o 93 antopäivänä. Komissio katsoo siten, että Italia on toiminut sääntöjenvastaisesti myöntäessään kyseisen tuen perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdan vastaisesti.
7.3 Tukitoimenpiteen soveltuvuus yhteismarkkinoille
(84)
Koska komissio katsoo, että kyseessä oleva toimenpide on perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu valtiontuki, sen mahdollista soveltuvuutta yhteismarkkinoille on tutkittava tämän artiklan 2 ja 3 kohdan mukaisten poikkeusten perusteella. Tässä yhteydessä on syytä muistuttaa, että kyseessä olevan tukitoimenpiteen edunsaaja edustaa lentoliikennealaa.
(85)
Komissio toteaa, että perustamissopimuksen 87 artiklan 2 kohdassa mainitut poikkeukset, jotka koskevat yksittäisille kuluttajille myönnettävää sosiaalista tukea, tukea luonnonmullistusten tai muiden poikkeuksellisten tapahtumien aiheuttaman vahingon korvaamiseksi ja tukea tietyille Saksan liittotasavallan alueille, ovat tässä yhteydessä merkityksettömiä.
(86)
Perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan b alakohdan osalta riittää kun todetaan, että kyseessä oleva tukitoimenpide ei ole Euroopan yhteisen edun kannalta tärkeä hanke eikä sillä pyritä poistamaan Italian taloudessa olevaa vakavaa häiriötä. Se ei ole myöskään perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan d alakohdassa tarkoitettu tuki kulttuurin ja kansallisomaisuuden suojelun edistämiseksi.
(87)
Perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdassa, jossa sallitaan tuet tietyn taloudellisen toiminnan kehityksen edistämiseen, jos tuki ei muuta kaupankäynnin edellytyksiä yhteisen edun kanssa ristiriitaisella tavalla, tarkoitetun poikkeuksen osalta komissio katsoo, ettei ole mitään perustetta katsoa, että kyseessä oleva tuki soveltuisi yhteismarkkinoille. Vaikuttaa siltä, ettei käsiteltävänä olevassa asiassa voida soveltaa mitään sellaista poikkeusta, josta määrätään EY:n perustamissopimuksen 92 ja 93 artiklan ja ETA-sopimuksen 61 artiklan soveltamista valtiontukiin lentoliikennealalla koskevissa komission suuntaviivoissa, sellaisina kuin ne ovat täydennettyinä lentoasemien rahoitusta ja alueellisilta kentiltä liikennöivien lentoyhtiöiden käynnistysavustuksia koskevia yhteisön suuntaviivoja (39) [koskevalla] komission tiedonannolla (40).
(88)
Lisäksi vaikka komissio on poikkeuksellisesti sallinut tietyt lentoliikennealan toimintatuet alueellisia valtiontukia koskevien vuoden 1998 suuntaviivojen, sellaisina kuin ne ovat muutettuina vuonna 2000 (41), perusteella erittäin syrjäisiltä alueilta liikennöitävien lentoreittien osalta näiden alueiden pysyvistä haitoista, jotka määritellään perustamissopimuksen 299 artiklan 2 kohdassa, johtuvien lisäkustannusten korvaamiseksi, tämä poikkeus on käsiteltävänä olevan asian kannalta merkityksetön.
(89)
Komissio toteaa, etteivät Italian viranomaiset ole kirjoituksissaan esittäneet, että edellä mainittuja poikkeuksia olisi sovellettava käsiteltävänä olevassa asiassa.
(90)
Italian viranomaisten väitteestä, joka liittyy tarpeeseen taata yleisen järjestyksen ja alueisiin liittyvien vaatimusten vuoksi Alitalian tarjoama julkinen palvelu, komissio toteaa, ettei se voi pelkästään tämän väitteen, jota ei ole näytetty toteen, perusteella katsoa, että kyseessä oleva tukitoimenpide soveltuu yhteismarkkinoille.
(91)
Lisäksi komissio katsoo, ettei kyseessä olevaa tukitoimenpidettä voida julistaa yhteismarkkinoille soveltuvaksi vuoden 2004 suuntaviivojen nojalla. Vaikka Alitalia voidaan luokitella näissä suuntaviivoissa tarkoitetuksi vaikeuksissa olevaksi yritykseksi, muut kumulatiiviset edellytykset, joiden nojalla voitaisiin katsoa, että kyseessä oleva laina on pelastustuki, eivät täyty käsiteltävänä olevassa asiassa.
(92)
Komissio toteaa ensiksi, etteivät Italian viranomaiset ole osoittaneet, ettei kyseessä olevalla toimenpiteellä ole kielteisiä heijastusvaikutuksia muihin jäsenvaltioihin (42). Italian viranomaiset tyytyvät tässä yhteydessä toteamaan, että yksityistämisprosessi ja kyseessä olevan toimenpiteen toteuttaminen on tässä tapauksessa yleisluonteinen prosessi, koska kyseessä oleva toimenpide ei luo niille edellytyksiä toteuttaa kilpailustrategioita. Italian viranomaiset eivät ole millään tavoin täsmentäneet niitä vakavia sosiaalisia syitä, joiden nojalla kyseessä olevan toimenpiteen toteuttaminen on perusteltu.
(93)
Toiseksi Italian viranomaiset eivät ole esittäneet sitoumusta toimittaa viimeistään kuuden kuukauden kuluessa toimenpiteen täytäntöönpanosta joko rakenneuudistus- tai selvitystilasuunnitelman taikka todisteet siitä, että laina on maksettu kokonaisuudessaan takaisin (43). Italian viranomaiset viittaavat kirjoituksissaan sekä rakenneuudistussuunnitelman olemassaoloon että kyseessä olevan lainan palauttamista koskevan aikataulun olemassaoloon. Italian viranomaisten väitteen, jonka mukaan rakenneuudistussuunnitelman laatiminen on osa jo vuonna 2006 aloitettua Alitalian yksityistämisprosessia, perusteella ei voida kuitenkaan katsoa, että komission hallussa olisi muodollinen sitoumus toimittaa yrityksen tosiasiallinen rakenneuudistussuunnitelma kuuden kuukauden kuluessa lainan myöntämisestä.
(94)
Komissio ei voi myöskään lainan väitetyn palautusaikataulun, jota Italian viranomaisten mukaan kuvaillaan edellä mainitussa asetuksessa N:o 93, perusteella katsoa, että vuoden 2004 suuntaviivojen 25 kohdan c alakohdassa tarkoitettu edellytys täyttyy. Se, että kyseessä oleva laina on määrä palauttaa mahdollisimman pian 30:nnen Alitalian yhtiöpääoman luovutuksen jälkeisen päivän ja 31. joulukuuta 2008 välisenä aikana, ei vielä osoita, että Italian viranomaiset ovat sitoutuneet toimittamaan todisteet lainan täysimääräisestä takaisinmaksusta kuuden kuukauden kuluessa siitä, kun laina on myönnetty asetuksen N:o 80 nojalla, toisin sanoen viimeistään 23. lokakuuta 2008.
(95)
Italian viranomaiset sivuuttavat joka tapauksessa sen seikan, että asetuksen N:o 93 4 artiklan 4 kohdassa esitetään, että mikäli yritys joutuu selvitystilaan, kyseinen määrä palautetaan vasta sen jälkeen kun kaikkien muiden velkojien saatavat on suoritettu yhteisvastuullisesti ja yhtiöpääomaan suhteutettuina, mikä vaarantaa toiveet palautuksesta siinä tapauksessa, että kyseinen uhkakuva toteutuu. Sitä, että tässä asetuksessa mainitaan yrityksen selvitystilaan asettamisen mahdollisuus, ei voida pitää osoituksena siitä, että Italia on sitoutunut toimittamaan selvitystilasuunnitelman viimeistään kuuden kuukauden kuluessa toimenpiteen täytäntöönpanosta.
(96)
Kolmanneksi Italian viranomaiset eivät ole myöskään osoittaneet, että kyseessä oleva tuki olisi määrällisesti perusteltu yrityksen säilymisen kannalta [vuoden 2004 suuntaviivojen 25 kohdan d alakohta]. Italian viranomaiset ovat tyytyneet toteamaan kirjoituksissaan, että Alitalialle myönnetyn tuen kokonaismäärä oli ehdottoman välttämätön ja suhteessa yrityksen taloudellisen kestävyyden ja omaisuuden suojelemista koskevaan tavoitteeseen nähden. Tässä yhteydessä todettakoon, että toisin kuin Italian viranomaiset väittävät, niiden komissiolle osoittamassa 30. toukokuuta 2008 päivätyssä kirjeessä esittämä yrityksen taloudellisen tilanteen kuvaus ei mahdollista sellaista päätelmää.
(97)
Neljänneksi ei missään tapauksessa voida katsoa, että Alitalia olisi noudattanut ainutkertaisuuden periaatteeseen liittyvä edellytystä (44), riippumatta siitä, onko kyse pelastus- vai rakenneuudistustuesta. On syytä muistuttaa, että vuoden 2004 suuntaviivojen mukaan komissio ei myönnä uutta pelastus- tai rakenneuudistustukea, jos yritys on jo saanut pelastus- tai rakenneuudistustukea menneisyydessä ja jos pelastustuen myöntämisestä, rakenneuudistusajan päättymisestä tai suunnitelman täytäntöönpanon päättymisestä on kulunut alle 10 vuotta.
(98)
Alitalia on kuitenkin jo saanut 18. heinäkuuta 2001 tehdyllä komission päätöksellä (45) hyväksyttyä rakenneuudistustukea sekä 20. heinäkuuta 2004 tehdyllä komission päätöksellä (46) hyväksyttyä pelastustukea, joka myönnettiin valtiontakuuna 400 miljoonan euron tilapäisluotolle. Koska viimeksi mainitun tuen myöntämisestä on kulunut alle kymmenen vuotta, Alitalialle ei voida myöntää käsiteltävänä olevassa asiassa tarkoitettua tukea.
(99)
Pitää kuitenkin paikkansa, että vuoden 2004 suuntaviivoissa määrätään poikkeuksista ainutkertaisuuden soveltamisen periaatteeseen. Komissio toteaa kuitenkin, etteivät 73 kohdan a tai b alakohdan edellytykset täyty käsiteltävänä olevassa asiassa. Italian viranomaiset eivät ole sitä paitsi esittäneet, että näitä poikkeuksia olisi sovellettava käsiteltävänä olevassa asiassa.
(100)
Komissio katsoo, ettei käsiteltävänä olevassa asiassa voida soveltaa myöskään vuoden 2004 suuntaviivojen 73 kohdan c alakohdassa tarkoitettua poikkeusta, joka liittyy poikkeuksellisten, ennalta-arvaamattomien ja asianomaisen yrityksen tahdosta riippumattomien olosuhteiden olemassaoloon.
(101)
On syytä muistuttaa, että Alitalian taloudelliset vaikeudet ovat olleet useiden vuosien ajan luonteeltaan toistuvia, minkä vuoksi yrityksen kohtaamia vaikeuksia, joilla kyseessä olevan lainan myöntäminen voitaisiin perustella, ei voida luokitella poikkeuksellisiksi, ennalta-arvaamattomiksi ja yrityksen tahdosta riippumattomiksi.
(102)
Tässä yhteydessä on aiheellista viitata Alitalian taloudellisen tilanteen kuvaukseen (edellä mainituissa) 18. heinäkuuta 2001, 20. heinäkuuta 2004 ja 7. kesäkuuta 2005 tehdyissä komission päätöksissä, joissa kuvaillaan yrityksen tilannetta, joka oli vuodesta 1997 lähtien vaikea ja sittemmin, vuodesta 2001 lähtien, huolestuttava (47). Alitalian vakavasti vaarantunut taloudellinen tilanne kyseessä olevan lainan myöntämispäivänä on lisäksi osoitus siitä, että komissiolle vuonna 2004 ilmoitettu rakenneuudistussuunnitelma, jota koskevan päätöksen komissio teki 7. kesäkuuta 2005, oli epäonnistunut (48).
(103)
Italian viranomaisten Alitalian hyväksi viime vuosina toteuttamat tukitoimenpiteet ovat myös osoitus tämän vaarantuneen taloudellisen tilanteen uusiutumisesta (ks. jakso 7 edellä) (49).
(104)
Tässä tilanteessa lentoliikennealan tämänhetkinen hyvin vaikea suhdanne, joka liittyy erityisesti öljyn kiihtyvään hinnannousun vuoden 2008 ensimmäisen vuosipuoliskon aikana, ei selitä sitä erityisen vaarantunutta taloudellista tilannetta, jossa Alitalia on ollut useiden vuosien ajan. On syytä muistuttaa, että edellä mainitussa 23. huhtikuuta 2008 annetussa asetuksessa N:o 80 kyseessä olevan lainan myöntämistä perustellaan yrityksen taloudellisella tilanteella ja sen välittömällä käteisvarojen tarpeella ja että asetus N:o 93 perusteltiin yrityksen taloudellisen tilanteen heikentymisellä, ja sillä pyrittiin luomaan edellytykset sille, että yrityksen arvo säilyy ja että se voi siten jatkaa toimintaansa (50).
(105)
Vaikka ei ole epäilystäkään siitä, että tämänhetkinen taloudellinen suhdanne kärjistää osaltaan Alitalian taloudellisia ongelmia, on selvää, että sen taloudelliset vaikeudet ovat peräisin aikaisemmalta ajalta, ja lisäksi tämä suhdanne vaikuttaa kaikkiin lentoyhtiöihin.
(106)
Tämän vuoksi vuoden 2004 suuntaviivoissa esitetystä ainutkertaisuuden periaatteesta ei voida poiketa käsiteltävänä olevan asian olosuhteissa.
(107)
Tätä analyysia ei horjuta se, että Italia vetoaa Bull-päätökseen.
(108)
Komissio katsoi tässä päätöksessä, että käsiteltävänä olevan asian erityisolosuhteissa tuen ainutkertaisuuden periaate (”one time, last time”) ei ollut esteenä Ranskan ilmoittaman tuen myöntämiselle, vaikka kymmenen vuoden määräaika ennen uuden rakenneuudistustuen myöntämistä ei ollut täyttynyt. Komissio toteaa kyseisessä päätöksessä, että ainutkertaisuuden periaatteen filosofiaa, joka on liiallisen tuen estäminen, oli noudatettu, koska Ranska ei ollut pitänyt Bullia hengissä keinotekoisesti, vaikkakin yrityksen ongelmat olivat luonteeltaan toistuvia.
(109)
Huomattakoon kuitenkin, että Bull-yhtiöön sovellettiin vuoden 1999 eikä vuoden 2004 suuntaviivoja, kuten käsiteltävänä olevassa asiassa (51). Toisin kuin vuoden 1999 suuntaviivoissa, vuoden 2004 suuntaviivoissa määrätään, että sovellettaessa ainutkertaisuuden periaatetta pelastus- tai rakenneuudistustukeen on otettava huomioon asianomaiselle yritykselle aiemmin myönnetyt rakenneuudistus- ja pelastustuet. Komissio huomauttaa myös, että vuoden 2004 suuntaviivoista ilmenee, että pelastus- tai rakenneuudistustukea saa myöntää vain kerran, jotta yrityksiä ei autettaisi perusteettomasti silloin, kun ne voivat jäädä henkiin ainoastaan julkisen vallan toistuvien tukien avulla (ks. 72 kohta).
(110)
Toisin kuin asian Bull erityisolosuhteissa (52), Alitalian kohtaamat ongelmat, jotka johtivat kyseessä olevan lainan myöntämiseen, eivät sitä paitsi liity tämänhetkiseen lentoliikennealan kannalta epäsuotuisaan suhdanteeseen, kuten on jo todettu. Lisäksi nämä ongelmat ovat samanluonteisia kuin yrityksen aiemmin kohtaamat ongelmat, kuten sen taloudellisen tilanteen kuvaus vuodesta 1997 alkaen osoittaa (ks. edellä 57 ja 58 perustelukappale) ja ovat luonteeltaan toistuvia, toisin kuin asiassa Bull (53).
(111)
Toisin kuin komissio totesi Bull-päätöksessä (54), Alitalia oli lisäksi saanut sekä rakenneuudistustukea että valtiontakuuna myönnettyä pelastustukea, eikä kyseisten tukien osalta sovellettava määräaika ole läheskään kulunut umpeen.
(112)
Edellä esitetystä seuraa, että vaikka oletettaisiin, että vuoden 2004 suuntaviivojen muut sellaiset kumulatiiviset edellytykset, joiden nojalla voidaan katsoa, että kyseessä oleva laina on pelastustuki, täyttyvät (näin ei ole), ainutkertaisuuden periaatteeseen liittyvä edellytys ei täyty käsiteltävänä olevassa asiassa, eikä siitä voida poiketa soveltamalla jotakin kyseisten suuntaviivojen 73 kohdassa tarkoitettua poikkeusta.
(113)
Kaikesta edellä esitetystä seuraa, että kyseessä oleva tukitoimenpide ei sovellu yhteismarkkinoille.
7.4 Takaisinperintä
(114)
Komissio muistuttaa, että perustamissopimuksen 93 artiklan [nykyinen 88 artikla] soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 22 päivänä maaliskuuta 1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999 (55) 14 artiklan 1 kohdan mukaan yhteismarkkinoille soveltumaton sääntöjenvastainen tuki on perittävä takaisin tuensaajalta.
(115)
Kyseessä oleva Alitalialle myönnetty laina on perittävä takaisin, koska se on myönnetty sääntöjenvastaisesti ja koska se ei sovellu yhteismarkkinoille (56).
(116)
Komissio muistuttaa, että kun otetaan huomioon Alitalian vakavasti vaarantunut taloudellinen tilanne ja kyseessä olevan lainan myöntämisolosuhteet, yksityinen sijoittaja ei olisi myöntänyt sille minkäänlaista lainaa, etenkään lainaa, jonka määrän se voi lukea omaan pääomaansa. Kun otetaan huomioon kyseessä olevan toimenpiteen luonne ja sen myöntämiseen liittyvät olosuhteet, komissio katsoo, että laina on perittävä takaisin kokonaisuudessaan.
(117)
Takaisinperimisen yhteydessä on lisäksi maksettava korkoa alkaen siitä päivästä, jolloin kyseinen tuki saatettiin yrityksen käyttöön, toisin sanoen 22. huhtikuuta 2008 alkaen tuen tosiasialliseen takaisinperintään asti (57).
7.5 Päätelmä
(118)
Komissio toteaa, että Italia on sääntöjenvastaisesti pannut täytäntöön tukitoimenpiteen, joka muodostuu Alitalialle myönnettävästä ja sen pääomaan luettavasta 300 miljoonan euron lainasta, ja rikkonut siten perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohtaa.
(119)
Italian on tämän vuoksi toteutettava tarvittavat toimenpiteet, jotta tämä yhteismarkkinoille soveltumaton valtiontuki voidaan periä takaisin. Tuensaajalle, toisin sanoen Alitalialle, maksettu tuki on perittävä takaisin,
ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
1 artikla
Italian Alitalialle perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdan vastaisesti myöntämä 300 miljoonan euron laina, joka voidaan lukea Alitalian omaan pääomaan, ei sovellu yhteismarkkinoille.
2 artikla
1. Italian on perittävä 1 artiklassa tarkoitettu tuki takaisin tuensaajalta.
2. Takaisinperittävistä määristä on maksettava korkoa alkaen siitä päivästä, jolloin ne saatettiin tuensaajan käyttöön, niiden tosiasialliseen takaisinperintään asti.
3. Korko lasketaan komission asetuksen (EY) N:o 794/2004 (58) V luvun säännösten ja asetuksen (EY) N:o 271/2008 (59), jolla muutetaan asetusta (EY) N:o 794/2004, mukaisesti.
3 artikla
1. Edellä 1 artiklassa tarkoitettu tuki on perittävä takaisin välittömästi ja tehokkaasti.
2. Italian on varmistettava, että tämä päätös pannaan täytäntöön neljän kuukauden kuluessa sen tiedoksiantamisesta.
4 artikla
1. Italian on toimitettava kahden kuukauden kuluessa tämän päätöksen tiedoksiantamisesta komissiolle seuraavat tiedot:
a)
tuensaajalta takaisinperittävä kokonaismäärä (tuki ja siitä perittävä korko);
b)
tarkka kuvaus toimenpiteistä, jotka on jo toteutettu tai joita suunnitellaan tämän päätöksen noudattamiseksi;
c)
asiakirjat, jotka osoittavat, että tuensaaja on määrätty maksamaan tuki takaisin.
2. Italian on ilmoitettava komissiolle tämän päätöksen täytäntöön panemiseksi toteutettavien kansallisten toimenpiteiden edistymisestä siihen saakka, kunnes 1 artiklassa tarkoitetun tuen takaisinperintä on saatettu päätökseen. Sen on annettava välittömästi komission pyynnöstä tiedot toimenpiteistä, jotka on jo toteutettu tai joita suunnitellaan tämän päätöksen noudattamiseksi. Sen on annettava myös tarkat tiedot tuensaajalta jo perityistä tukimääristä ja koroista.
5 artikla
Tämä päätös on osoitettu Italian tasavallalle.
Tehty Brysselissä 12 päivänä marraskuuta 2008.