Rådets direktiv 2002/55/EF
af 13. juni 2002
om handel med grøntsagsfrø
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 37,
under henvisning til forslag fra Kommissionen,
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet(1),
efter høring af Det Økonomiske og Sociale Udvalg, og
ud fra følgende betragtninger:
(1) Rådets direktiv 70/458/EØF af 29. september 1970 om handel med grøntsagsfrø(2) har ved flere lejligheder været underkastet omfattende ændringer(3). Direktivet bør derfor kodificeres, således at dets bestemmelser kan fremtræde klart og rationelt.
(2) Produktionen af grøntsagsfrø er af stor betydning for landbruget i Fællesskabet.
(3) Tilfredsstillende resultater af dyrkningen af grøntsager afhænger i vidt omfang af anvendelsen af egnet frø.
(4) Større produktivitet i forbindelse med Fællesskabets grøntsagsdyrkning vil kunne opnås ved, at medlemsstaterne anvender ensartede regler, der er så strenge som muligt, ved udvælgelsen af de til handel anerkendte sorter.
(5) Det har vist sig nødvendigt at udarbejde en fælles sortsliste over grøntsagsarter. Denne liste kan kun udarbejdes på grundlag af nationale lister.
(6) Alle medlemsstaterne bør derfor udarbejde en eller flere nationale lister over de sorter, som på deres område tillades til godkendelse, kontrol og handel.
(7) Udarbejdelsen af disse lister skal ske efter ensartede regler, således at de godkendte sorter er selvstændige, stabile og tilstrækkeligt ensartede.
(8) Visse bestemmelser om godkendelse af sorter på nationalt plan bør tage hensyn til regler, der er fastsat på internationalt plan.
(9) Gennemførelsen af undersøgelser med henblik på godkendelse af en sort kræver, at der fastlægges et stort antal ensartede kriterier og minimumskrav.
(10) Bestemmelserne vedrørende en godkendelses varighed, grundene til dens tilbagekaldelse og gennemførelsen af systematisk vedligeholdelsesavl må gøres ensartede, og der bør træffes bestemmelse om, at medlemsstaterne underretter hinanden om godkendelse og inddragelse af sorter.
(11) Der bør vedtages regler for sortsbetegnelsers egnethed samt for medlemsstaternes underretning af hinanden.
(12) Frø af de sorter, der opføres i den fælles sortsliste, må ikke inden for Fællesskabet underkastes nogen form for handelsrestriktioner med hensyn til sorten.
(13) Der bør desuden gives medlemsstaterne adgang til at fremsætte indvendinger mod en sort.
(14) Kommissionen bør sikre, at de sorter, der optages i den fælles liste, offentliggøres i De Europæiske Fællesskabers Tidende, C-udgaven.
(15) Der bør fastsættes bestemmelser, som tillægger sortsundersøgelser og -kontrolforanstaltninger, der er udført i tredjelande, samme gyldighed.
(16) Som følge af den videnskabelige og tekniske udvikling er det nu muligt at forædle sorter ved genetisk modifikation. Derfor bør medlemsstaterne, når de træffer afgørelse om, hvorvidt de kan godkende genetisk modificerede sorter, som defineret i Rådets direktiv 90/220/EØF af 23. april 1990 om udsætning i miljøet af genetisk modificerede organismer(4), tage hensyn til eventuelle risici i forbindelse med udsætning i miljøet. Det bør endvidere fastsættes, på hvilke betingelser sådanne genetisk modificerede sorter godkendes.
(17) Markedsføringen af nye levnedsmidler og nye levnedsmiddelingredienser reguleres på fællesskabsplan af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 258/97(5). Derfor bør medlemsstaterne også tage hensyn til eventuelle sundhedsrisici i forbindelse med levnedsmidler, når de træffer afgørelse om, hvorvidt de kan godkende sorter. Det bør endvidere fastsættes, på hvilke betingelser disse sorter godkendes.
(18) På baggrund af den videnskabelige og tekniske udvikling bør der fastsættes regler for godkendelse af sorter, hvis frø og planter er kemisk behandlet.
(19) I almindelighed må grøntsagsfrø kun kunne bringes i handelen, såfremt det i overensstemmelse med godkendelsesreglerne er blevet officielt prøvet og godkendt som basisfrø eller certificeret frø. På nærmere angivne betingelser bør forædlet frø af generationer forud for basisfrø og udarbejdet frø kunne bringes i handelen.
(20) For visse grøntsagsarter er det umuligt at begrænse handelen til certificeret frø. Handel med kontrolleret standardfrø, der også skal være sortsægte og sortsrent, bør derfor tillades, idet disse egenskaber dog kun underkastes en efterfølgende officiel kontrol, der foretages i bestanden og ved stikprøver.
(21) For at forbedre kvaliteten af grøntsagsfrø inden for Fællesskabet må der fastsættes visse betingelser for så vidt angår den mindste specifikke renhed og spireevne.
(22) Med henblik på at sikre frøets ægthed bør der udarbejdes fællesskabsregler vedrørende pakning, prøveudtagning, lukning og mærkning. Der bør ligeledes fastsættes officielle forudgående kontrolforanstaltninger for certificeret frø samt ske fastlæggelse af de pligter, som påhviler den, der er ansvarlig for, at standardfrø og certificeret frø i småpakninger bringes i handelen.
(23) De plantegenetiske ressourcer skal bevares. Der bør fastsættes betingelser herfor, så det under bestemmelserne om handel med frø bliver muligt gennem anvendelse in situ at bevare sorter, der er truet af genetisk erosion.
(24) Uanset bestemmelserne i traktatens artikel 14 bør undtagelsesbestemmelser kun tillades på særlige betingelser. De medlemsstater, der benytter undtagelsesbestemmelser, bør bistå hinanden administrativt hvad angår kontrollen.
(25) Medlemsstaterne skal fastsætte egnede kontrolforanstaltninger for i handelen med frø at sikre overholdelsen både af betingelserne for så vidt angår kvalitet og af bestemmelserne, der sikrer dets ægthed.
(26) Frø, som opfylder disse betingelser, må med forbehold af traktatens artikel 30 kun underkastes handelsrestriktioner, som er fastsat i fællesskabsreglerne.
(27) Det er nødvendigt på visse betingelser at certificere frø, der er blevet opformeret i et andet land på grundlag af basisfrø, som er godkendt i en medlemsstat, som frø, der er opformeret i denne medlemsstat.
(28) Der bør træffes bestemmelse om, at grøntsagsfrø, der er høstet i tredjelande, kun kan bringes i handelen i Fællesskabet, såfremt det frembyder de samme garantier som frø, der er officielt godkendt eller bringes i handelen inden for Fællesskabet som standardfrø, og som er i overensstemmelse med fællesskabsreglerne.
(29) I perioder, hvor forsyningen med certificeret frø af de forskellige kategorier eller med standardfrø støder på vanskeligheder, bør frø, som er underkastet mindre strenge krav, midlertidigt godkendes, ligesom frø, der tilhører sorter, der hverken er opført på den fælles eller den nationale sortsliste.
(30) Med henblik på at tilnærme medlemsstaternes tekniske godkendelses- og kontrolmetoder og for at have sammenligningsmuligheder mellem frø, som er godkendt inden for Fællesskabet, og frø, som kommer fra tredjelande, bør der i medlemsstaterne fastlægges fællesskabsundersøgelser til sammenligningsbrug for at muliggøre en årlig efterkontrol af frø af visse sorter af kategorien "basisfrø" og af frø af kategorierne "certificeret frø" og "standardfrø".
(31) Fællesskabsreglerne bør ikke anvendes på frø, som bevisligt er bestemt til udførsel til tredjelande.
(32) Direktivets anvendelsesområde bør også omfatte visse arter, der samtidig med at være grøntsager kan være foderplanter eller olieplanter. Såfremt der imidlertid på en medlemsstats område normalt ikke sker opformering af og handel med frø af visse arter, bør der åbnes mulighed for at fritage denne medlemsstat for at anvende direktivets bestemmelser på de pågældende arter.
(33) Det er ønskeligt at tilrettelægge midlertidige forsøg med henblik på at finde bedre alternativer til visse bestemmelser i nærværende direktiv.
(34) De nødvendige foranstaltninger til gennemførelse af nærværende direktiv bør vedtages i overensstemmelse med Rådets afgørelse 1999/468/EF af 28. juni 1999 om fastsættelse af de nærmere vilkår for udøvelsen af de gennemførelsesbeføjelser, der tillægges Kommissionen(6).
(35) Nærværende direktiv bør ikke berøre medlemsstaternes forpligtelser med hensyn til de i bilag VI, del B, anførte gennemførelsesfrister -
UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:
Artikel 1
Dette direktiv gælder for produktion i handelsøjemed og handel med grøntsagsfrø i Fællesskabet.
Det finder ikke anvendelse på grøntsagsfrø, som bevisligt er bestemt til udførsel til tredjeland.
Artikel 2
1. I dette direktiv forstås ved:
a) "Handel": salg, besiddelse med henblik på salg, udbud til salg og enhver overdragelse, levering eller overførsel med henblik på kommerciel udnyttelse af frø til tredjepart mod vederlag eller vederlagsfrit.
Handel med frø, der ikke sker med henblik på at udnytte sorten kommercielt, betragtes ikke som handel, når det drejer sig om følgende:
- levering af frø til officielle undersøgelses- og inspektionsorganer
- levering af frø til tjenesteydere til bearbejdning eller pakning, forudsat at tjenesteyderen ikke får ejendomsret til det leverede frø.
Levering af frø på visse betingelser til tjenesteydere med henblik på produktion af visse landbrugsråvarer til industrielt brug eller frøformering til samme formål betragtes ikke som handel, forudsat at tjenesteyderen ikke får ejendomsret til det leverede frø eller højstproduktet. Frøleverandøren skal forelægge certificeringsmyndigheden en genpart af de relevante dele af den kontrakt, der er indgået med tjenesteyderen, og denne kontrakt skal indeholde de standarder og betingelser, som det leverede frø for øjeblikket skal opfylde.
Betingelserne for anvendelse af denne bestemmelse fastlægges efter proceduren i artikel 46, stk. 2.
b) "Grøntsager": planter af følgende arter bestemt til landbrugs- eller gartneriproduktion, med undtagelse af dekorative formål:
TABELPOSITION
c) "Basisfrø": frø,
i) som er avlet på forædlerens ansvar i overensstemmelse med retningslinjerne for systematisk vedligeholdelsesavl, med hensyn til sorten
ii) der er bestemt til avl af frø af kategorien "certificeret frø"
iii) som med forbehold af bestemmelserne i artikel 22 opfylder de i bilag I og II for basisfrø fastsatte betingelser
iv) for hvilket det ved en officiel undersøgelse er blevet konstateret, at de førnævnte betingelser er blevet overholdt.
d) "Certificeret frø": frø,
i) som hidrører direkte fra basisfrø eller på forædlerens anmodning fra frø af en tidligere generation end basisfrø, som kan opfylde, og som ved en officiel undersøgelse har opfyldt de i bilag I og II for basisfrø fastsatte betingelser
ii) som overvejende er bestemt til avl af grøntsager
iii) som, med forbehold af bestemmelserne i artikel 22, litra b), opfylder de i bilag I og II for certificeret frø fastsatte betingelser
iv) for hvilket det ved en officiel undersøgelse er blevet konstateret, at de førnævnte betingelser er blevet overholdt, og
v) som underkastes en efterfølgende officiel stikprøvekontrol med hensyn til sortægthed og -renhed.
e) "Standardfrø": frø,
i) som er tilstrækkeligt sortsægte og sortsrent
ii) som overvejende er bestemt til avl af grøntsager
iii) som opfylder de i bilag II fastsatte betingelser, og
iv) som underkastes en efterfølgende officiel stikprøvekontrol med hensyn til sortsægthed og -renhed.
f) "Officielle foranstaltninger": foranstaltninger, der træffes:
i) af en stats myndigheder, eller
ii) på en stats ansvar af offentlig- eller privatretlige juridiske personer, eller
iii) når det drejer sig om hjælpeforanstaltninger ligeledes under en stats kontrol, af autoriserede fysiske personer
på betingelse af, at de under litra b) og c) nævnte personer ikke har personlig økonomisk fordel af resultatet af disse foranstaltninger.
g) "Små EF-pakninger": pakninger, der indeholder frø op til en maksimum nettovægt på:
i) 5 kg for bælgfrugter;
ii) 500 gram for løg, kørvel, asparges, bladbede, rødbeder, majroer, høstroer, vandmelon, centnergræskar, græskar, gulerødder, radiser, ræddiker, skorzonerrødder, spinat, vårsalat
iii) 100 gram for alle øvrige arter af grøntsager.
2. Ændringer af listen over arter som nævnt i stk. 1, litra b), vedtages efter proceduren i artikel 46, stk. 2.
3. De forskellige sortstyper, herunder komponenterne, kan specificeres og defineres efter fremgangsmåden i artikel 46, stk. 2.
Artikel 3
1. Medlemsstaterne foreskriver, at grøntsagsfrø kun kan godkendes, kontrolleres som standardfrø og bringes i handelen, når den pågældende sort er officielt godkendt i mindst en medlemsstat.
2. Hver medlemsstat udarbejder en eller flere lister over de sorter, der er officielt tilladt til godkendelse, kontrol som standardfrø og forhandling på dens område. Listerne underopdeles:
a) i sorter, hvis frø enten kan godkendes som "basisfrø" eller som "certificeret frø" eller kontrolleres som "standardfrø", og
b) i sorter, hvis frø kun kan kontrolleres som "standardfrø".
Enhver har adgang til at benytte listerne.
3. En fælles sortsliste for grøntsager udarbejdes på grundlag af medlemsstaternes nationale lister i overensstemmelse med bestemmelserne i artikel 16 og 17.
4. Medlemsstaterne kan bestemme, at en sorts optagelse på den fælles liste eller på en anden medlemsstats liste er ligestillet med optagelsen på deres egen liste. I dette tilfælde fritages medlemsstaten for de i artikel 7, artikel 9, stk. 4, og artikel 10, stk. 2 til 5, fastsatte forpligtelser.
Artikel 4
1. Medlemsstaterne sikrer, at en sort kun godkendes, hvis den er selvstændig, stabil og tilstrækkelig ensartet.
For så vidt angår cikorierod skal sorten være af tilfredsstillende værdi med henblik på dyrkning og brug.
2. Når der er tale om en genetisk modificeret sort som defineret i artikel 2, nr. 1 og 2, i Rådets direktiv 90/220/EØF om udsætning i miljøet af genetisk modificerede organismer, godkendes sorten kun, hvis alle hensigtsmæssige foranstaltninger er blevet truffet for at undgå skadelige indvirkninger på menneskers sundhed og miljøet.
3. Når materiale af en plantesort er bestemt til anvendelse som et levnedsmiddel eller en levnedsmiddelingrediens henhørende under forordning (EF) nr. 258/97, må disse levnedsmidler eller levnedsmiddelingredienser imidlertid ikke:
- udgøre en fare for forbrugerne
- vildlede forbrugerne
- afvige så meget fra de levnedsmidler og levnedsmiddelingredienser, som de skal erstatte, at normal indtagelse af dem vil være ernæringsmæssigt uheldigt for forbrugerne.
4. For at bevare plantegenetiske ressourcer som anført i artikel 44, stk. 2, kan medlemsstaterne fravige godkendelseskriterierne i stk. 1, hvis der fastsættes særlige betingelser efter proceduren i artikel 46, stk. 2, under hensyntagen til kravene i artikel 44, stk. 3.
Artikel 5
1. En sort anses som selvstændig, såfremt den, uanset stammaterialets kunstige eller naturlige oprindelse, ved et eller flere vigtige kendetegn tydeligt adskiller sig fra enhver anden i Fællesskabet kendt sort.
Kendetegnene skal kunne erkendes præcist og beskrives præcist.
En i Fællesskabet kendt sort er enhver sort, der på det tidspunkt, hvor der behørigt indgives ansøgning om godkendelse af den sort, der skal bedømmes,
- enten er opført på den fælles sortsliste over grøntsagsarter eller på den fælles sortsliste over landbrugsplantearter
- eller - uden at være opført på en af omtalte lister - er godkendt eller søges godkendt i den pågældende medlemsstat eller i en anden medlemsstat, enten til certificering og handel, til certificering med henblik på andre lande eller til kontrol som standardfrø,
medmindre ovennævnte betingelser ikke længere er opfyldt i alle de pågældende medlemsstater, inden der træffes afgørelse om ansøgningen om godkendelse af den sort, der skal bedømmes.
2. En sort er stabil, såfremt den efter gentagne opformeringer, eller, når forædleren har fastlagt en særlig formeringscyklus, ved afslutningen af hver cyklus stadig sine væsentlige kendetegn er i overensstemmelse med definitionen af sorten.
3. En sort er tilstrækkeligt ensartet, såfremt den, under hensyntagen til artens formeringsmåde, består af planter der - bortset fra enkelte afvigelser - ligner hinanden eller genetisk er identiske i de kendetegn, der benyttes ved undersøgelsen heraf.
Artikel 6
Medlemsstaterne drager omsorg for, at sorter, som hidrører fra andre medlemsstater, særlig for så vidt angår godkendelsesfremgangsmåden underkastes de samme betingelser, som gælder for nationale sorter.
Artikel 7
1. Medlemsstaterne foreskriver, at godkendelsen af sorter sker på grundlag af resultater af officiel undersøgelse, der især gennemføres som dyrkningsundersøgelse, og som omfatter et tilstrækkelig stort antal kendetegn til at muliggøre en beskrivelse af sorten. De metoder, der anvendes til konstateringen af kendetegnene, skal være nøjagtige og pålidelige. For at fastlå selvstændigheden skal dyrkningsundersøgelserne i det mindste omfatte de disponible sammenlignelige sorter, der er kendt i Fællesskabet i henhold til artikel 5, stk. 1. Ved anvendelsen af artikel 9 skal nævnte undersøgelse omfatte andre disponible sammenlignelige sorter. For sorter, hvis frø kun kan kontrolleres som standardfrø, kan resultaterne af ikke-officiel undersøgelse samt de under dyrkningen indvundne praktiske erfaringer tages i betragtning i forbindelse med resultater af en officiel undersøgelse.
Dog kan det efter proceduren i artikel 46, stk. 2, forkeskrives, at sorter af visse grøntsagsarter fra bestemte datoer kun kan godkendes på grundlag af officiel undersøgelse.
2. Efter proceduren i artikel 46, stk. 2, fastlægges under hensyntagen til videnskabens og teknikkens nuværende stade:
a) de kendetegn, som undersøgelsen af de forskellige arter mindst skal omfatte
b) mindstekravene til gennemførelsen af undersøgelsen.
3. Når undersøgelse af de genealogiske bestanddele er nødvendig til studiet af hybrider og syntetiske sorter, drager medlemsstaterne omsorg for, at resultaterne af denne undersøgelse og beskrivelsen af de genealogiske bestanddele holdes fortrolige, såfremt forædleren anmoder herom.
4. a) Når der er tale om en genetisk modificeret sort som omhandlet i artikel 4, stk. 4, skal der foretages en miljørisikovurderung svarende til den, der er fastsat i direktiv 90/220/EØF.
b) De procedurer, der skal sikre, at miljørisikovurderingen og andre relevante elementer svarer til, hvad der er fastsat i direktiv 90/220/EØF, fastlægges efter forslag fra Kommissionen i en rådsforordning med det relevante retsgrundlage i traktaten. Indtil denne forordning træder i kraft, kan genetisk modificerede sorter først godkendes til optagelse på en national sortsliste, når de er godkendt til handel i henhold til direktiv 90/220/EØF.
c) Artikel 11-18 i direktiv 90/220/EØF finder ikke længere anvendelse på genetisk modificerede sorter, når den i litra b) nævnte forordning er trådt i kraft.
d) De nærmere tekniske og videnskabelige enkeltheder for gennemførelsen af miljørisikovurderingen fastlægges efter proceduren i artikel 46, stk. 2.
5. a) Medlemsstaterne sikrer, at en sort, der er bestemt til en anvendelse som fastsat i dette stykke, kun godkendes, hvis:
- det nye levnedsmiddel eller den nye levnedsmiddelingrediens allerede er tilladt i henhold til forordning (EF) nr. 258/97, eller
- de afgørelser om tilladelse, der er omhandlet i forordning (EF) nr. 258/97, er truffet i overensstemmelse med proceduren i artikel 46, stk. 2.
b) I det tilfælde, der er omhandlet i litra a), andet led, tages der hensyn til kriterierne i artikel 4, stk. 5, og vurderingsprincipperne i forordning (EF) nr. 258/97.
c) De nærmere tekniske og videnskabelige gennemførelsesbestemmelser for foranstaltningerne i litra b) vedtages i overensstemmelse med proceduren i artikel 46, stk. 2.
Artikel 8
Medlemsstaterne foreskriver, at ansøgeren ved indgivelse af ansøgningen om godkendelse af en sort skal oplyse, om der allerede har været indgivet ansøgning for denne sort i en anden medlemsstat, og i hvilken medlemsstat dette er sket og om udfaldet af denne ansøgning.
Artikel 9
1. Medlemsstaterne drager omsorg for, at der ved myndighedernes foranstaltning sker offentliggørelse af listen over de på deres område godkendte sorter og, når der kræves systematisk vedligeholdelsesavlen, af navnet på den eller de herfor i deres land ansvarlige. Når flere personer er ansvarlige for vedligeholdelsesavl af en sort, kan offentliggørelsen af deres navne undlades. Såfremt disse navne ikke offentliggøres, skal listen angive den myndighed, hos hvem en fortegnelse over dem, der er ansvarlige for vedligeholdelsesavlen, beror.
2. Ved godkendelsen af en sort drager medlemsstaterne omsorg for, at denne sort så vidt muligt bærer den samme betegnelse i alle medlemsstaterne.
Hvis det er bekendt, at formeringsmateriale af en sort er bragt i handelen i et andet land under en anden betegnelse, anføres denne betegnelse også på listen.
For sorter, som er afledt af sorter, hvis officielle godkendelse er fastsat i henhold til artikel 12, stk. 3, andet og tredje afsnit, og som er blevet godkendt i en eller flere medlemsstater som et resultat af de officielle foranstaltninger, der henvises til i denne bestemmelse, kan det efter fremgangsmåden i artikel 46, stk. 2, bestemmes, at alle medlemsstater, der har givet en sådan godkendelse, skal sikre, at sorterne betegnes med navne, der er vedtaget efter den samme fremgangsmåde, og som er i overensstemmelse med ovennævnte principper.
3. Under hensyntagen til de foreliggende oplysninger drager medlemsstaterne desuden omsorg for, at en sort, der ikke adskiller sig tydeligt:
- fra en sort, der tidligere var godkendt i den pågældende medlemsstat eller i en anden medlemsstat, eller
- fra en anden sort, for hvilken der er foretaget en bedømmelse for så vidt angår selvstændighed, stabilitet og ensartethed efter regler, der svarer til reglerne i dette direktiv, uden dog at være en sort, der er kendt i Fællesskabet i henhold til artikel 5, stk. 1
bærer betegnelsen for denne sort. Denne bestemmelse anvendes ikke, hvis denne betegnelse kan tænkes at føre til fejltagelser eller give anledning til forveksling for så vidt angår sorten, eller hvis andre forhold i medfør af alle den pågældende medlemsstats bestemmelser om sortsbetegnelser taler imod dens anvendelse af denne betegnelse i forbindelse med sorten.
4. Medlemsstaterne udfærdiger for hver godkendt sort et dokument, som indeholder en beskrivelse af sorten samt et klart resumé af alle de forhold, hvorpå godkendelsen beror. Beskrivelsen af sorterne vedrører de planter, der hidrører direkte fra frø af kategorien "certificeret frø" eller kategorien "standardfrø".
5. Medlemsstaterne sørger for, at genetisk modificerede sorter, der er blevet godkendt, tydeligt er anført som sådanne i sortslisten. De skal desuden sørge for, at alle personer, der bringer sådanne sorter i handelen, i deres handelskataloger tydeligt anfører, at sorterne er genetisk modificeret.
6. For så vidt angår en sortsbetegnelses egnethed, finder artikel 63 i Rådets forordning (EF) nr. 2100/94 af 27. juli 1994 om EF-sortsbeskyttelse(7) anvendelse.
Der kan vedtages gennemførelsesbestemmelser vedrørende sortsbetegnelsers egnethed efter proceduren i artikel 46, stk. 2.
Artikel 10
1. Ansøgninger eller tilbagetrækning af ansøgninger om godkendelse af en sort, optagelse på en sortsliste og alle ændringer af denne meddeles omgående til de øvrige medlemsstater og Kommissionen.
2. For hver ny godkendt sort giver medlemsstaterne de andre medlemsstater og Kommissionen en kortfattet beskrivelse af dens karakteristiske egenskaber i brugen, som de på grundlag af godkendelsesproceduren har kendskab til. På begæring meddeler de ligeledes de kendetegn, der gør det muligt at skelne sorten fra andre lignende sorter.
3. Hver medlemsstat holder de i artikel 9, stk. 4, nævnte dokumenter vedrørende godkendte eller ikke længere godkendte sorter til rådighed for at andre medlemsstater og Kommissionen. De gensidige oplysninger vedrørende disse dokumenter holdes fortrolige.
4. Medlemsstaterne drager omsorg for, at godkendelsesdokumenterne stilles til rådighed udelukkende til personlig brug for personer, der godtgør en berettiget interesse heri. Disse bestemmelser finder ikke anvendelse, når oplysningerne i henhold til artikel 7, stk. 3, skal holdes fortrolige.
5. Når godkendelsen af en sort nægtes eller tilbagekaldes, stilles resultaterne af undersøgelsen til rådighed for de personer, der berøres af den trufne afgørelse.
Artikel 11
1. Medlemsstaterne foreskriver, at godkendte sorter skal vedligeholdes ved systematisk vedligeholdelsesavl.
2. Den systematiske vedligeholdelsesavl skal altid kunne kontrolleres på grundlag af optegnelser, der er ført af den eller de ansvarlige for sorten. Disse optegnelser skal ligeledes omfatte avlen af alle de generationer, der går forud for basisfrøet.
3. Prøver kan forlanges af den for sorten ansvarlige. Om fornødent kan de udtages af myndighederne.
4. Når den systematiske vedligeholdelsesavl gennemføres i en anden medlemsstat end den, hvor sorten er blevet godkendt, yder de pågældende medlemsstater hinanden administrativ bistand for så vidt angår kontrollen.
Artikel 12
1. Godkendelsen gælder indtil slutningen af det tiende kalenderår efter godkendelsen.
Den godkendelse af sorter, som den tidligere Tyske Demokratiske Republiks myndigheder har udstedt inden Tysklands forening, gælder senest indtil udgangen af det tiende kalenderår efter deres opførelse på den sortsliste, som Tyskland udarbejder efter artikel 3, stk. 1.
2. Godkendelsen af en sort kan fornyes for bestemte tidsrum, såfremt betydningen af at fastholde dyrkning af den berettiger hertil, eller dyrkningen bør fortsættes af hensyn til bevarelsen af plantegenetiske ressourcer, og såfremt betingelserne for så vidt angår selvstændighed, ensartethed og stabilitet eller de i artikel 44, stk. 2 og 3, nævnte kriterier stadig er opfyldt. Undtagen for plantegenetiske ressourcer som omhandlet i artikel 44, skal ansøgning om fornyelse indgives senest to år før godkendelsens udløb.
3. En godkendelses varighed skal forlænges midlertidigt, indtil beslutning vedrørende ansøgningen om forlængelse er truffet.
For sorter, der er godkendt før den 1. juli 1972, eller, hvad angår Danmark, Irland og Det Forenede Kongerige, før den 1. januar 1973, kan den i stk. 1, første afsnit, omhandlede periode efter proceduren i artikel 46, stk. 2, forlænges indtil senest den 30. juni 1990 for individuelle sorter, såfremt der før den 1. juli 1982 er truffet officielle foranstaltninger på fællesskabsplan til sikring af, at betingelserne for fornyelse af godkendelsen eller for godkendelse af sorter, der er afledt af dem, er opfyldt.
Med hensyn til Grækenland, Spanien og Portugal kan udløbet af godkendelsesperioden for visse sorter, som er godkendt i disse medlemsstater inden den 1. januar 1986, på disse medlemsstaters anmodning ligeledes fastsættes til den 30. juni 1990 efter proceduren i artikel 46, stk. 2, og de pågældende sorter kan omfattes af de i andet afsnit omhandlede officielle foranstaltninger på fællesskabsplan.
Artikel 13
1. Medlemsstaterne drager omsorg for, at den usikkerhed, der viser sig efter godkendelsen af en sort for så vidt angår vurderingen af dens selvstændighed eller af dens betegnelse ved godkendelsen, afklares.
2. Når det efter godkendelse af en sort viser sig, at selvstændighedsbetingelsen i henhold til artikel 5 ikke var opfyldt ved godkendelsen, erstattes godkendelsen af en anden afgørelse, i givet fald en ophævelse, i henhold til dette direktiv.
Ved denne anden afgørelse betragtes sorten med virkning fra dens oprindelige godkendelse ikke længere som en sort, der kendes i Fællesskabet i henhold til artikel 5, stk. 1.
3. Når det efter godkendelsen af en sort viser sig, at dens betegnelse i henhold til artikel 9 ikke var acceptabel ved godkendelsen, skal betegnelsen tilpasses således, at den bringes i overensstemmelse med dette direktiv. Medlemsstaterne kan tillade, at den tidligere betegnelse kan anvendes foreløbigt som en supplerende betegnelse. Reglerne for, hvornår den tidligere betegnelse kan anvendes som supplerende betegnelse, kan fastsættes efter proceduren i artikel 46, stk. 2.
4. Efter proceduren i artikel 46, stk. 2, kan der fastsættes regler for anvendelsen af stk. 1, 2 og 3.
Artikel 14
1. Medlemsstaterne drager omsorg for, at godkendelsen af en sort tilbagekaldes:
a) såfremt det ved undersøgelse bevises, at en sort ikke længere er selvstændig, stabil eller tilstrækkeligt ensartet
b) såfremt den eller de ansvarlige for sorten anmoder herom, medmindre en systematisk vedligeholdelsesavl stadig er sikret.
2. Medlemsstaterne kan tilbagekalde godkendelsen af en sort:
a) såfremt administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser til gennemførelse af dette direktiv ikke overholdes
b) såfremt der ved ansøgningen om godkendelse eller ved undersøgelse er givet urigtige eller svigagtige oplysninger om forhold, der har været afgørende for godkendelsens meddelelse.
Artikel 15
1. Medlemsstaterne drager omsorg for, at en sort slettes af deres liste, hvis godkendelsen af denne sort er tilbagekaldt, eller hvis godkendelsens gyldighedsperiode er udløbet.
2. Medlemsstaterne kan for deres område indrømme en afsætningsfrist for certificering af frø, for kontrol med standardfrø og for handel med frø, der løber indtil senest den 30. juni i det tredje år efter godkendelsesperiodens udløb.
For de sorter, der i henhold til artikel 16, stk. 1, har været opført i den i artikel 17 omhandlede fælles sortsliste, er det den frist, der udløber som den seneste blandt dem, der i henhold til første afsnit er indrømmet af de forskellige godkendelsesmedlemsstater, der finder anvendelse på handelen i samtlige medlemsstater, såfremt frøet af den pågældende sort ikke har været undergivet handelsrestriktioner med hensyn til sorten.
3. For sorter, for hvilke der er indrømmet fornyelse af godkendelsen i henhold til artikel 12, stk. 3, kan medlemsstaterne tillade anvendelse af de betingelser, der blev anvendt indtil den 30. juni 1994.
Artikel 16
1. Medlemsstaterne drager omsorg for, at frø af sorter, der er godkendt i overensstemmelse med dette direktiv eller efter principper, der svarer til dette direktivs, ikke med virkning fra den i artikel 17 omhandlede offentliggørelse undergives nogen form for handelsrestriktioner med hensyn til sorten.
2. En medlemsstat kan efter ansøgning som behandles efter proceduren i artikel 46, stk. 2, eller artikel 46, stk. 3, når der er tale om genetisk modificerede sorter, bemyndiges til at forbyde anvendelse af en sort på hele eller en del af sit område eller til at fastlægge passende betingelser for dyrkning heraf og i det i litra b) omhandlede tilfælde, betingelser for anvendelse af de produkter, der er et resultat af denne dyrkning,
a) hvis det påvises, at dyrkning af denne sort plantesundhedsmæssigt vil kunne skade dyrkningen af andre sorter eller arter, eller
b) hvis der er gyldige grunde bortset fra dem, der allerede er anført, eller som kan være blevet anført under proceduren i artikel 10, stk. 2, til at mene, at sorten udgør en risiko for menneskers sundhed eller miljøet.
Artikel 17
I overensstemmelse med de af medlemsstaterne givne oplysninger, og efterhånden som disse fremkommer til Kommissionen, sørger denne for offentliggørelse i De Europæiske Fællesskabers Tidende, C-udgaven, under betegnelsen "Fælles Sortsliste for Grøntsagsarter" af alle sorter, hvis frø i henhold til artikel 16 ikke er underkastet handelsrestriktioner med hensyn til sorten, samt af de i artikel 9, stk. 1, fastsatte angivelser angående den eller de ansvarlige for den systematiske vedligeholdelsesavl. Offentliggørelsen angiver de medlemsstater, der har fået en bemyndigelse i henhold til artikel 16, stk. 2, eller artikel 18.
Den pågældende offentliggørelse skal omfatte de sorter, for hvilke der gælder en udløbsfrist i henhold til artikel 15, stk. 2, andet afsnit. Fristens længde og i givet fald de medlemsstater, for hvilke fristen ikke gælder, anføres i offentliggørelsen.
I offentliggørelsen skal det klart anføres, hvilke sorter der er blevet genetisk modificeret.
Artikel 18
Hvis det konstateres, at dyrkning i en medlemsstat af en sort, der er opført på den fælles sortsliste, plantesundhedsmæssigt vil kunne skade dyrkningen af andre sorter eller arter eller udgøre en risiko for miljøet eller menneskers sundhed, kan denne medlemsstat på anmodning bemyndiges til, i overensstemmelse med proceduren i artikel 46, stk. 2, eller artikel 46, stk. 3, når der er tale om en genetisk modificeret sort, at forbyde handel med frø eller formeringsmateriale af denne sort på hele eller en del af sit område. I tilfælde af overhængende fare for udbredelse af skadegørere eller for menneskers sundhed eller miljøet kan dette forbud udstedes af den pågældende medlemsstat allerede fra indgivelsen af anmodningen og indtil tidspunktet for den endelige beslutning. Denne træffes inden tre måneder efter proceduren i artikel 46, stk. 2, eller artikel 46, stk. 3, når der er tale om en genetisk modificeret sort.
Artikel 19
Når en sort ikke længere er godkendt i den medlemsstat, der oprindelig har godkendt denne sort, kan en eller flere andre medlemsstater fastholde godkendelsen af denne sort, såfremt betingelserne for godkendelsen stadig er opfyldt dér. For så vidt det drejer sig om en sort, for hvilken der kræves systematisk vedligeholdelsesavl, må denne fortsat sikres.
Artikel 20
1. Medlemsstaterne foreskriver, at frø af cikorierod ikke må markedsføres, medmindre det er officielt certificeret som "basisfrø" eller "certificeret frø".
2. Medlemsstaterne foreskriver, at frø af andre grøntsagsarter ikke må markedsføres, medmindre det er officielt certificeret som "basisfrø" eller "certificeret frø", eller er standardfrø.
3. Dog kan det efter proceduren i artikel 46, stk. 2, foreskrives, at frø af visse grøntsagsarter kun må bringes i handelen fra bestemte tidspunkter, hvis det er blevet officielt godkendt som "basisfrø" eller "certificeret frø".
4. Medlemsstaterne drager omsorg for, at officielle undersøgelser foretages i overensstemmelse med almindeligt anvendte internationale metoder, for så vidt sådanne metoder foreligger.
Artikel 21
Uanset artikel 20, stk. 1 og 2, drager medlemsstaterne omsorg for, at
- forædlet frø af generationer forud for basisfrøet, og
- ubearbejdet frø, der afsættes med henblik på bearbejdning, og for hvilket der er skabt sikkerhed for ægtheden
kan bringes i handelen.
Artikel 22
Uanset artikel 20 kan medlemsstaterne dog tillade:
a) at basisfrø, der ikke opfylder de i bilag II vedrørende spireevnen anførte betingelser, officielt certificeres og bringes i handelen. I dette tilfælde træffes der alle fornødne foranstaltninger med henblik på, at leverandøren garanterer en bestemt spireevne, som han, når produktet bringes i handelen, angiver på en speciel etiket, der bærer hans navn og adresse samt partiets referencenummer
b) at frø af kategorierne "basisfrø" og "certificeret frø", for hvilket den officielle undersøgelse til kontrol af overholdelsen af de i bilag II vedrørende spireevnen anførte betingelser ikke måtte være afsluttet, officielt certificeres eller bringes i handelen indtil den første modtager i handelskæden med henblik på at sikre en hurtig forsyning med frø. Certificeringen meddeles kun mod forevisning af en rapport om foreløbig analyse af frøet og mod angivelse af den første modtagers navn og adresse. Alle fornødne foranstaltninger træffes for, at leverandøren garanterer den spireevne, der konstateres ved den foreløbige analyse. Når varen bringes i handelen, skal denne spireevne angives på en speciel etiket, der bærer leverandørens navn og adresse samt partiets referencenummer.
Disse bestemmelser finder ikke anvendelse på frø, der er indført fra tredjelande, med undtagelse af de i artikel 36 nævnte tilfælde af formering uden for Fællesskabet.
Medlemsstater, der anvender undtagelsesbestemmelserne i litra a) eller b), bistår hinanden administrativt hvad angår kontrollen.
Artikel 23
1. Uanset artikel 20, stk. 1 og 2, kan medlemsstaterne:
a) give producenter på deres eget område tilladelse til at bringe små mængder af frø i handelen bestemt til videnskabelige formål eller forædling
b) give forædlere og disses repræsentanter på deres eget område tilladelse til i en begrænset periode at bringe frø i handelen af en sort, for hvilken der er indgivet ansøgning om opførelse på den nationale liste i mindst én medlemsstat, og for hvilke der er fremlagt specifikke tekniske oplysninger.
2. Betingelserne for, at medlemsstaterne kan give de i stk. 1, litra b), omhandlede tilladelser, fastsættes efter proceduren i artikel 46, stk. 2, navnlig med hensyn til erhvervelse af oplysninger, oplysningernes art, sortens opbevaring og betegnelse samt mærkningen af pakningerne.
3. Tilladelser, som medlemsstaterne har udstedt inden den 14. december 1998 til producenter på deres eget område til de i stk. 1 omhandlede formål, vil fortsat være gyldige, indtil de i stk. 2 omhandlede bestemmelser bliver fastsat. Derefter skal sådanne tilladelser være i overensstemmelse med de bestemmelser, der er fastsat i henhold til stk. 2.
Artikel 24
Medlemsstaterne kan for så vidt angår de i bilag I og II fastsatte betingelser fastsætte yderligere eller strengere vilkår for godkendelsen af deres egen produktion.
Artikel 25
1. Medlemsstaterne drager omsorg for, at prøverne ved undersøgelsen af frø med henblik på certificering og ved den efterfølgende kontrol udtages af myndighederne efter egnede metoder.
Disse bestemmelser finder ligeledes anvendelse, når prøver af standardfrø udtages af myndighederne til den efterfølgende kontrol.
2. Ved undersøgelsen af frø med henblik på certificering og ved den efterfølgende kontrol, udtages prøverne af ensartede partier. Den største vægt af et parti og den mindste vægt af en prøve er angivet i bilag III.
Artikel 26
1. Medlemsstaterne foreskriver, at basisfrø, certificeret frø og standardfrø kun må bringes i handelen i partier, der er tilstrækkeligt ensartede og i lukkede pakninger, som i overensstemmelse med artikel 27 og 28 er forsynet med en lukkeanordning og en mærkning.
2. Medlemsstaterne kan med henblik på afsætningen af små mængder til den endelige forbruger fastsætte undtagelser fra bestemmelserne i stk. 1 for så vidt angår pakning, lukkeanordning og mærkning.
3. Uanset stk. 1 kan medlemsstaterne give deres egne producenter tilladelse til at bringe småpakninger med blandinger af standardfrø af forskellige sorter af samme art i handelen. De arter, for hvilke denne bestemmelse gælder, reglerne for disse småpakningers maksimumsstørrelse samt kravene til mærkning fastsættes efter proceduren i artikel 46, stk. 2.
Artikel 27
1. Medlemsstaterne foreskriver, at pakninger med basisfrø og certificeret frø, bortset fra frø af sidstnævnte kategori i EF-småpakninger, af myndighederne eller under myndighedernes kontrol lukkes således, at de ikke kan åbnes, uden at lukkeanordningen ødelægges, eller uden at det kan ses på den i artikel 28, stk. 1, omhandlede officielle etiket eller på pakningen.
For at sikre, at pakningen er lukket, skal der på lukkeanordningen mindst være anbragt den officielle etiket eller en officiel forsegling.
De i andet afsnit omhandlede foranstaltninger er ikke absolut nødvendige, når der er tale om en engangslukkeanordning.
Efter fremgangsmåden i artikel 46, stk. 2, kan det konstateres, om en bestemt lukkeanordning er i overensstemmelse med bestemmelserne i dette stykke.
2. En eller flere nye lukninger må kun foretages af myndighederne eller under myndighedernes kontrol. I tilfælde heraf gøres der på den i artikel 28, stk. 1, nævnte etiket bemærkning om den sidste nye lukning, om datoen herfor samt om den myndighed, der har foretaget den.
3. Medlemsstaterne foreskriver, at pakninger med standardfrø og småpakninger med certificeret frø lukkes således, at de ikke kan åbnes, uden at lukkeanordningen ødelægges, eller uden at det kan ses på den i artikel 28, stk. 3, omhandlede etiket eller på pakningen. De forsynes desuden - bortset fra småpakninger - af den, der er ansvarlig for etiketteringen, med en plombe eller en tilsvarende forsegling af lukningen. Efter proceduren i artikel 46, stk. 2, kan det konstateres, om en bestemt lukkeanordning er i overensstemmelse med bestemmelserne i nærværende stykke. For så vidt angår småpakninger med frø af kategorien certificeret frø må en eller flere nye lukninger kun foretages under myndighedernes kontrol.
4. Medlemsstaterne kan fastsætte undtagelser fra stk. 1 og 2 for småpakninger af basisfrø, der er lukket på deres område. Betingelserne for disse undtagelser kan fastsættes efter proceduren i artikel 46, stk. 2.
Artikel 28
1. Medlemsstaterne foreskriver, at pakninger med basisfrø og certificeret frø, bortset fra frø af sidstnævnte kategori i småpakninger:
a) udvendigt skal være forsynet med en officiel etiket, som endnu ikke har været i brug, som er i overensstemmelse med bilag IV, del A, og hvis angivelser er affattet på et af Fællesskabets officielle sprog. Ved gennemsigtige pakninger kan etiketten anbringes indvendigt, såfremt den kan læses gennem emballagen. Etiketten skal være hvid for basisfrø og blå for certificeret frø. Er etiketten forsynet med et hul, skal dens fastgørelse i alle tilfælde sikres med en officiel forsegling. Såfremt basisfrø i det i artikel 22 omhandlede tilfælde ikke opfylder de i bilag II fastsatte betingelser med hensyn til spireevne, gøres bemærkning herom på etiketten. Det er tilladt at anvende officielle selvklæbende etiketter. Efter proceduren i artikel 46, stk. 2, kan det tillades under myndighedernes kontrol at forsyne pakningen med de foreskrevne angivelser på en sådan måde, at de ikke kan udviskes, og således at de svarer til etikettens udformning
b) indvendigt skal indeholde et officielt indlægsmærke i samme farve som etiketten med i det mindste de i bilag IV, del A, litra a), nr. 4 til 7, for etiketten foreskrevne angivelser. Indlægsmærket skal være udformet således, at det ikke kan forveksles med den i litra a) omhandlede etiket. Indlægsmærket er ikke påkrævet, såfremt angivelserne er påført pakningen på en sådan måde, at de ikke kan udviskes, eller såfremt - i overensstemmelse med litra a) - etiketten er anbragt indvendigt i en gennemsigtig pakning, eller der er anvendt en selvklæbende etiket eller en etiket af et materiale, som ikke kan rives i stykker.
2. Medlemsstaterne kan fastsætte undtagelser fra stk. 1 for småpakninger, der er lukket på deres område. Betingelserne for disse undtagelser kan fastsættes efter proceduren i artikel 46, stk. 2.
3. Pakninger af standardfrø og små pakninger med frø af kategorien "certificeret frø" skal i overensstemmelse med bilag IV, del B, forsynes enten med en leverandøretiket eller med en trykt eller stemplet påskrift affattet på et af Fællesskabets officielle sprog. Etikettens farve skal være blå for certificeret frø og mørkegul for standardfrø.
Undtagen for små pakninger af standardfrø skal de i henhold til dette stykke foreskrevne eller tilladte oplysninger under alle omstændigheder holdes tydeligt adskilt fra andre oplysninger på etiket eller pakning, herunder de i artikel 30 omhandlede oplysninger.
Efter den 30. juni 1992 kan det efter proceduren i artikel 46, stk. 2, afgøres, om små pakninger af standardfrø af alle eller af visse arter skal omfattes af dette krav, eller om der skal skelnes mellem de foreskrevne eller tilladte oplysninger og andre oplysninger på en anden måde, hvis den særlige egenskab udtrykkeligt angives som sådan på etiketten eller pakningen.
4. For sorter, der er almindeligt kendt den 1. juli 1970, kan der på etiketten også henvises til vedligeholdelsesavl af sorten, der er blevet eller vil blive anerkendt i henhold til artikel 41, stk. 2. Det er forbudt at henvise til særlige egenskaber, der kunne hænge sammen med en sådan vedligeholdelsesavl.
Nævnte dato er:
- den 1. januar 1973 for Danmark, Irland og Det Forenede Kongerige
- den 1. marts 1986 for Spanien.
Denne henvisning anføres efter sortsbetegnelsen, som den holdes tydeligt adskilt fra, helst med en tankestreg. Den må ikke være mere fremtrædende end sortsbetegnelsen.
Artikel 29
Medlemsstaterne træffer alle fornødne foranstaltninger med henblik på at sikre kontrollen med frøets ægthed for så vidt angår småpakninger af certificeret frø, særlig ved frøpartiernes opdeling. Med henblik herpå kan de bestemme, at små pakninger, der er opdelt på deres område, skal lukkes af myndighederne eller under myndighedernes kontrol.
Artikel 30
1. Efter proceduren i artikel 46, stk. 2, kan det fastsættes, at pakninger med basisfrø, certificeret frø af enhver art eller standardfrø i andre tilfælde end dem, der allerede er omhandlet i dette direktiv, forsynes med en leverandøretiket (som enten kan være en etiket, der er forskellig fra den officielle etiket, eller være et påtryk med leverandørens angivelser på selve pakningen).
De oplysninger, der skal angives på en sådan etiket, fastsættes også efter proceduren i artikel 46, stk. 2.
2. For basisfrø og certificeret frø skal etiketten eller påtrykket, der er omhandlet i stk. 1, udformes således, at der ikke kan ske forveksling med den i artikel 28, stk. 1, omhandlede officielle etiket.
Artikel 31
Når der er tale om frø af en genetisk modificeret sort, skal det på etiketter eller dokumenter af enhver art, officielle såvel som ikke-officielle, der er fastgjort til eller ledsager frøpartiet, jf. bestemmelserne i dette direktiv, være klart angivet, at sorten er genetisk modificeret.
Artikel 32
Medlemsstaterne foreskriver, at enhver kemisk behandling af basisfrø, certificeret frø eller af standardfrø skal være anført enten på den officielle etiket eller på en leverandøretiket såvel uden på som inden i pakningen. For så vidt angår små pakninger kan disse oplysninger anføres direkte på emballagen eller inden i denne.
Artikel 33
Med henblik på at finde bedre alternativer til visse bestemmelser i dette direktiv kan der efter proceduren i artikel 46, stk. 2, træffes afgørelse om, at tidsbegrænsede forsøg på nærmere fastsatte betingelser skal gennemføres på fællesskabsplan.
I forbindelse med sådanne forsøg kan medlemsstaterne fritages for visse af de i dette direktiv fastsatte forpligtelser. Fritagelsens omfang fastsættes i henhold til de bestemmelser, på hvilke den finder anvendelse. Et forsøgs varighed må ikke overstige syv år.
Artikel 34
1. Medlemsstaterne drager omsorg for, at frø, der bringes i handelen efter bestemmelserne i dette direktiv, obligatorisk såvel som ikke-obligatoriske, kun undergives de handelsrestriktioner, der er fastsat i dette eller andre fællesskabetsdirektiver, for så vidt angår egenskaber, undersøgelsesforanstaltninger, mærkning og lukning.
2. Indtil en beslutning træffes i overensstemmelse med artikel 20, stk. 3, kan enhver medlemsstat på anmodning blive bemyndiget til efter proceduren i artikel 46, stk. 2, at foreskrive, at frø af visse grøntsagsarter fra bestemte tidspunkter at regne kun må bringes i handelen, såfremt det er blevet officielt certificeret som "basisfrø" eller som "certificeret frø".
Artikel 35
Betingelserne for, at forædlet frø af generationer forud for basisfrøet kan bringes i handelen efter artikel 21, første led, er som følger:
a) det er blevet officielt kontrolleret af den kompetente certificeringsmyndighed i overensstemmelse med bestemmelserne for certificering af basisfrø
b) det er pakket i overensstemmelse med dette direktiv, og
c) pakningerne er forsynet med en officiel etiket med mindst følgende angivelser:
- certificeringsmyndighed og medlemsstat eller forkortet betegnelse herfor
- partiets referencenummer
- måned og år for lukning, eller
- måned og år for seneste officielle prøveudtagning med henblik på beslutning om certificering
- art med latinske bogstaver og i det mindste anført under den botaniske betegnelse, som kan angives i forkortet form og uden autornavn
- sort, i det mindste anført med latinske bogstaver
- betegnelsen "præ-basisfrø"
- antal generationer forud for frøkategorien "certificeret frø" eller "certificeret frø af første generation".
Etiketten skal være hvid og forsynet med en diagonal violet streg.
Artikel 36
1. Medlemsstaterne foreskriver, at grøntsagsfrø:
- som stammer direkte fra basisfrø eller fra frø, der er officielt certificeret enten i en eller flere medlemsstater eller i et tredjeland, der er givet ligestilling i henhold til artikel 37, stk. 1, litra d), eller som stammer direkte fra en krydsning af basisfrø, der er officielt certificeret i en medlemsstat, og basisfrø, der er officielt certificeret i et sådant tredjeland, og
- som er høstet i en anden medlemsstat
efter anmodning og med forbehold af de øvrige bestemmelser i dette direktiv skal certificeres officielt som certificeret frø i enhver medlemsstat, hvis det har været underkastet en markinspektion, der opfylder de i bilag I fastsatte betingelser for vedkommende kategori, og hvis det ved en officiel undersøgelse er godtgjort, at de i bilag II for samme kategori fastsatte betingelser er opfyldt.
Når frøet i disse tilfælde hidrører direkte fra officielt certificeret frø af tidligere generationer end basisfrø, kan medlemsstaterne ligeledes meddele officiel certificering som basisfrø, hvis de for denne kategori fastsatte betingelser er opfyldt.
2. Grøntsagsfrø, der er høstet i Fællesskabet, og som skal certificeres efter bestemmelserne i stk. 1, skal:
- pakkes og forsynes med en officiel etiket, der opfylder betingelserne i bilag V, afsnit A og B, efter bestemmelserne i artikel 27, stk. 1, og
- ledsages af et officielt dokument, der opfylder betingelserne i bilag V, afsnit C.
Bestemmelserne i første afsnit vedrørende pakning og mærkning kan fraviges, hvis de myndigheder, der varetager markinspektionen, de myndigheder, der udarbejder dokumenterne for sådant ikke endeligt certificeret frø med henblik på certificering, og de myndigheder, der varetager certificeringen, er de samme, eller hvis de er enige om at fravige bestemmelserne.
3. Medlemsstaterne foreskriver endvidere, at grøntsagsfrø:
- som stammer direkte fra basisfrø eller fra frø, der er officielt certificeret enten i en eller flere medlemsstater eller i et tredjeland, der er givet ligestilling i henhold til artikel 37, stk. 1, litra d), eller som stammer direkte fra en krydsning af basisfrø, der er officielt certificeret i en medlemsstat, og basisfrø, der er officielt certificeret i et sådant tredjeland, og
- som er høstet i et tredjeland
efter anmodning skal certificeres officielt som certificeret frø i enhver af de medlemsstater, hvor basisfrøet enten er avlet eller officielt certificeret, hvis det har været underkastet en markinspektion, der opfylder de betingelser for vedkommende kategori, der er fastsat i en i henhold til artikel 37, stk. 1, litra a), truffet afgørelse om ligestilling, og hvis det ved en officiel undersøgelse er godtgjort, at de i bilag II for samme kategori fastsatte betingelser er opfyldt. Andre medlemsstater kan også tillade officiel certificering af sådant frø.
Artikel 37
1. På forslag af Kommissionen fastslår Rådet med kvalificeret flertal:
a) om officielle undersøgelser, der foretages af sorter i et tredjeland, frembyder samme garanti som de i medlemsstaterne i henhold til artikel 7 foranstaltede undersøgelser
b) om kontrolforanstaltninger vedrørende systematisk vedligeholdelsesavl, der foretages i et tredjeland, frembyder samme garanti som de af medlemsstaterne gennemførte kontrolforanstaltninger
c) om markinspektioner i et tredjeland i de i artikel 36 omhandlede tilfælde opfylder de i bilag I anførte betingelser
d) om grøntsagsfrø, der er høstet i et tredjeland, og som frembyder samme garanti med hensyn til dets karakteristiske egenskaber samt til de foranstaltninger, der træffes med henblik på dets undersøgelse, på sikring af dets ægthed, på mærkning og kontrol, i den henseende har samme værdi som basisfrø, certificeret frø eller standardfrø, der er høstet inden for Fællesskabet, og som er i overensstemmelse med dette direktivs bestemmelser.
2. Stk. 1 gælder ligeledes for hver ny medlemsstat for perioden fra dens tilslutning indtil den dato, på hvilken den skal sætte de love eller administrative bestemmelser i kraft, som er nødvendige for at efterkomme bestemmelserne i dette direktiv.
Artikel 38
1. For at overvinde forbigående vanskeligheder ved den almindelige forsyning med basisfrø, certificeret frø eller standardfrø, som opstår i Fællesskabet og ikke kan overvindes på anden måde, kan det efter proceduren i artikel 46, stk. 2, besluttes, at medlemsstaterne for en bestemt periode tillader, at der i hele Fællesskabet bringes frø tilhørende en kategori, der er undergivet mindre strenge krav, eller frø tilhørende en sort, der hverken er opført på "den fælles sortsliste for grøntsagsarter" eller på de nationale sortslister, i handelen i sådanne mængder, som er nødvendige for at afhjælpe forsyningsvanskelighederne.
2. Når der er tale om en kategori af frø af et bestemt sort, er den officielle etiket eller leverandøretiketten den, som er bestemt for den tilsvarende kategori; når der er tale om sorter, der ikke er opført på ovennævnte lister, er etiketten brun. Etiketten skal altid angive, at der er tale om frø af en kategori, der opfylder mindre strenge krav.
3. Gennemførelsesbestemmelserne til stk. 1 kan vedtages efter proceduren i artikel 46, stk. 2.
Artikel 39
1. Medlemsstaterne drager omsorg for, at der i det mindste ved stikprøver foretages officielle undersøgelser i forbindelse med handel med grøntsagsfrø for at kontrollere, om kravene og betingelserne i dette direktiv er opfyldt.
2. Uden at det berører de frie varebevægelser inden for Fællesskabet for frøs vedkommende, træffer medlemsstaterne alle de fornødne foranstaltninger for at sikre, at de får udleveret følgende oplysninger, når frø, der er indført fra tredjelande, bringes i handelen i mængder på over 2 kg:
a) art
b) sort
c) kategori
d) produktionsland og officiel kontrolmyndighed
e) afsendelsesland
f) importør
g) frømængde.
Nærmere regler for, hvorledes disse oplysninger skal gives, kan fastsættes efter proceduren i artikel 46, stk. 2.
Artikel 40
Medlemsstaterne drager omsorg for, at frø af kategorierne "certificeret frø" og "standardfrø" ved stikprøver ved en efterkontroldyrkning efterprøves officielt for sortsægthed og -renhed sammenlignet med kontrolprøver.
Artikel 41
1. Medlemsstaterne drager omsorg for, at de, der er ansvarlige for etiketteringen af standardfrø, der skal bringes i handelen:
a) anmelder begyndelsen og afslutningen på deres virksomhed
b) fører regnskab over alle standardfrøpartier og holder dette til rådighed i mindst tre år
c) i mindst to år holder en kontrolprøve til rådighed af frø af sådanne sorter, for hvilke en systematisk vedligeholdelsesavl ikke kræves
d) udtager prøver af hvert parti, der skal bringes i handelen, og holder dem til rådighed i mindst to år.
De under litra b) og litra d) nævnte forpligtelser kontrolleres af myndighederne ved stikprøver. Den under litra c) omhandlede forpligtelse gælder kun for de ansvarlige, der selv er producenter.
2. Medlemsstaterne drager omsorg for, at enhver, der har til hensigt at gøre bemærkning på etiketten om en systematisk vedligeholdelsesavl i overensstemmelse med artikel 28, stk. 4, indgiver anmeldelse herom.
Artikel 42
1. Hvis det gentagne gange ved efterkontroldyrkningen er blevet konstateret, at frø af en sort ikke tilstrækkeligt har opfyldt kravene til sortsægthed og -renhed, drager medlemsstaterne omsorg for, at det helt eller delvis og eventuelt for en bestemt periode forbydes den, der er ansvarlig for markedsføringen, at bringe dette frø i handelen.
2. De i henhold til stk. 1 trufne foranstaltninger ophæves, så snart det med tilstrækkelig sikkerhed godtgøres, at det til afsætning bestemte frø for fremtiden vil opfylde kravene til sortsægthed og -renhed.
Artikel 43
1. Sammenlignende fællesskabsundersøgelser foretages inden for Fællesskabet for at efterkontrollere stikprøver af basisfrø, med undtagelse af basisfrø af hybride og syntetiske sorter, såvel som af certificeret frø og standardfrø af grøntsager. Undersøgelsen af de betingelser, som dette frø skal opfylde, kan inddrages under den efterfølgende kontrol. Tilrettelægningen af undersøgelserne og resultaterne heraf undergives den i artikel 46, stk. 1, omhandlede komité til bedømmelse.
2. De sammenlignende undersøgelser tjener til at harmonisere de tekniske godkendelsesmetoder for at opnå resultater af samme værdi. Så snart dette mål er nået, udarbejdes der en årsberetning om undersøgelserne, som sendes til medlemsstaterne og Kommissionen som fortroligt materiale. Kommissionen fastsætter efter proceduren i artikel 46, stk. 2, tidspunktet for den første udarbejdelse af beretningen.
3. De foranstaltninger, der er nødvendige til udførelsen af de sammenlignende undersøgelser, fastsættes efter proceduren i artikel 46, stk. 2. Frø af grøntsager, der er høstet i tredjelande, kan inddrages i de sammenlignende undersøgelser.
Artikel 44
1. Der kan efter proceduren i artikel 46, stk. 2, fastsættes særlige betingelser for at tage hensyn til udviklingen i vilkårene for handel med kemisk behandlede frø.
2. Der fastsættes efter proceduren i artikel 46, stk. 2, særlige betingelser for at tage hensyn til udviklingen i bevarelse in situ og bæredygtig udnyttelse af plantegenetiske ressourcer gennem dyrkning og afsætning af frø af:
a) landracer og sorter, der traditionelt har været dyrket i særlige områder og regioner og er truet af genetisk erosion, jf. dog bestemmelserne i Rådets forordning (EF) nr. 1467/94 af 20. juni 1994 om bevarelse, beskrivelse, indsamling og udnyttelse af genressourcer i landbruget(8)
b) sorter, der er uden egentlig kommerciel produktionsværdi, men som er udviklet med henblik på dyrkning under særlige forhold.
3. De særlige betingelser som omhandlet i stk. 2 indebærer navnlig følgende:
a) landracer og sorter som nævnt i stk. 2, litra a), godkendes efter bestemmelserne i dette direktiv. Der tages navnlig hensyn til resultaterne af uofficielle analyser og viden erhvervet gennem praktiske erfaringer med dyrkning, opformering og anvendelse af sådanne landracer og sorter samt til de detaljerede sortsbeskrivelser og relevante sortsbetegnelser, som meddelt den berørte medlemsstat, og hvis de pågældende landracer og sorter anses for at opfylde betingelserne, undtages de fra kravet om officiel undersøgelse. Når en sådan landrace eller sort er godkendt, opføres den i den fælles sortsliste som en "bevarelsessort"
b) i forbindelse med stk. 2, litra a) og b), skal der gælde passende kvantitative restriktioner.
Artikel 45
De ændringer i bilagene, der bliver nødvendige som følge af udviklingen i videnskabelig eller teknisk viden, vedtages efter proceduren i artikel 46, stk. 2.
Artikel 46
1. Kommissionen bistås af Den stående Komité for Frø- og Plantemateriale henhørende under Landbrug, Havebrug og Skovbrug, oprettet ved artikel 1 i Rådets afgørelse 66/399/EØF(9).
2. Når der henvises til dette stykke anvendes artikel 4 og 7 i afgørelse 1999/468/EF.
Perioden i artikel 4, stk. 3, i afgørelse 1999/468/EF fastsættes til en måned.
3. Når der henvises til dette stykke anvendes artikel 5 og 7 i afgørelse 1999/468/EF.
Perioden i artikel 5, stk. 6, i afgørelse 1999/468/EF fastsættes til tre måneder.
4. Komitéen vedtager selv sin forretningsorden.
Artikel 47
Med forbehold af bestemmelserne i artikel 18 og i bilag I og II berører dette direktiv ikke lovgivningen i de enkelte stater, der begrundes ud fra hensynet til beskyttelse af menneskers og dyrs sundhed og liv eller til bevarelse af planter eller beskyttelse af industriel eller kommerciel ejendomsret.
Artikel 48
1. Der kan fastsættes særlige betingelser efter proceduren i artikel 46, stk. 2, for at tage hensyn til udviklingen hvad angår
a) betingelserne for handel med kemisk behandlet frø
b) betingelserne for handel med frø i forbindelse med bevarelse in situ og bæredygtig udnyttelse af genetiske ressourcer af planter, herunder frøblandinger af arter, som også omfatter arterne i artikel 1 i direktiv 2002/53/EF(10), som er knyttet til særlige naturlige eller delvis naturlige levesteder og er truet af genetisk erosion
c) betingelserne for handel med frø, der egner sig til økologisk landbrug.
2. De særlige betingelser som omhandlet i stk. 1, litra b), indebærer navnlig følgende:
a) frøene skal være af kendt herkomst, der af den relevante myndighed i hver medlemsstat er godkendt med henblik på handel med frø i definerede områder
b) der skal gælde passende kvantitative restriktioner.
Artikel 49
En medlemsstat kan efter ansøgning, som behandles efter proceduren i artikel 46, stk. 2, helt eller delvis fritages for at anvende dette direktivs bestemmelser for visse arter, som normalt ikke er genstand for formering eller handel på dens område, hvis dette ikke er i modstrid med artikel 16, stk. 1, og artikel 34, stk. 1.
Artikel 50
Medlemsstaterne meddeler Kommissionen de nationale retsforskrifter, som de udsteder på det område, der er omfattet af dette direktiv.
Kommissionen underretter de øvrige medlemsstater herom.
Artikel 51
1. Direktiv 70/458/EØF, som ændret ved de i bilag VI, del A, anførte direktiver, ophæves, dog uden at medlemsstaternes forpligtelser med hensyn til de i bilag VI, del B, anførte gennemførelsesfrister berøres heraf.
2. Henvisninger til det ophævede direktiv gælder som henvisninger til nærværende direktiv og læses i henhold til den i bilag VII anførte sammenligningstabel.
Artikel 52
Dette direktiv træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende.
Artikel 53
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.
Udfærdiget i Luxembourg, den 13. juni 2002.
Neuvoston direktiivi 2002/55/EY,
annettu 13 päivänä kesäkuuta 2002,
vihannesten siementen pitämisestä kaupan
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka,
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 37 artiklan,
ottaa huomioon komission ehdotuksen,
ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon(1),
on kuullut talous- ja sosialikomiteaa,
sekä katsoo seuraavaa:
(1) Vihannesten siementen pitämisestä kaupan 29 päivänä syyskuuta 1970 annettua neuvoston direktiiviä 70/458/ETY(2) on muutettu useita kertoja ja huomattavilta osin(3). Sen vuoksi mainittu direktiivi olisi selkeyden ja järkeistämisen takia kodifioitava.
(2) Vihannesten siementen tuotannolla on tärkeä asema yhteisön maataloudessa.
(3) Vihannesten viljelyssä tyydyttävät tulokset riippuvat paljon sopivien siementen käytöstä.
(4) Yhteisössä saavutetaan vihannesten viljelyssä parempi tuottavuus, jos jäsenvaltiot soveltavat yhdenmukaisia ja mahdollisimman tiukkoja sääntöjä niiden lajikkeiden valikoinnissa, jotka hyväksytään pidettäviksi kaupan.
(5) On tarpeellista laatia vihanneslajien yleinen lajikeluettelo. Tämä luettelo voidaan laatia ainoastaan kansallisten luetteloiden perusteella.
(6) Sen vuoksi jokaisen jäsenvaltion olisi laadittava yksi tai usempia kansallisia luetteloita niistä lajikkeista, jotka on hyväksytty varmennettaviksi, tarkastettaviksi ja pidettäviksi kaupan niiden alueella.
(7) Nämä luettelot on laadittava yhdenmukaisten sääntöjen mukaisesti, jotta hyväksytyt lajikkeet olisivat erotettavia, pysyviä ja riittävän yhtenäisiä.
(8) Tietyt lajikkeiden kansallista hyväksymistä koskevat säännökset olisi mukautettava voimassa oleviin kansainvälisiin sääntöihin.
(9) Lajikkeen hyväksymiseksi suoritettavia tarkastuksia varten on vahvistettava huomattava määrä yhdenmukaisia perusteita ja vähimmäisedellytyksiä.
(10) Lajikkeen hyväksymisen voimassaoloaikaan, hyväksymisen epäämisen perusteisiin ja lajikkeen ylläpitoon liittyvät säännökset on yhdenmukaistettava ja jäsenvaltioiden olisi ilmoitettava toisilleen lajikkeiden hyväksymisistä ja niille annettujen hyväksymisten peruuttamisista.
(11) On suotavaa laatia lajikenimien sopivuutta ja jäsenvaltioiden välistä tietojenvaihtoa koskevat säännöt.
(12) Lajikkeiden yleisessä luettelossa mainittujen lajikkeiden siemenien kaupan pitämistä yhteisössä ei saa rajoittaa lajikkeeseen liittyvästä syystä.
(13) Jäsenvaltioiden olisi voitava esittää lajiketta koskevia huomautuksia.
(14) Komission olisi varmistettava hyväksyttyjen lajikkeiden yleisen luettelon julkaiseminen Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä C-sarjassa.
(15) Olisi säädettävä kolmansissa maissa suoritettujen lajikkeiden tutkimusten ja tarkastusten vastaavuuden tunnustamisesta.
(16) Tieteellinen ja tekninen kehitys on tehnyt nyttemmin mahdolliseksi käyttää jalostuksessa geneettistä muuntelua. Tämän vuoksi jäsenvaltioiden on päätettäessä geneettisesti muunnettujen organismien tarkoituksellisesta levittämisestä ympäristöön 23 päivänä huhtikuuta 1990 annetussa neuvoston direktiivissä 90/220/ETY(4) tarkoitetulla tavalla geneettisesti muunnettujen lajikkeiden hyväksymisestä otettava huomioon kaikki riskit, jotka liittyvät niiden tarkoitukselliseen vapauttamiseen ympäristöön. Lisäksi olisi vahvistettava edellytykset, joiden mukaisesti nämä geneettisesti muunnetut lajikkeet hyväksytään.
(17) Uuselintarvikkeiden ja uusien elintarvikeainesosien kaupan pitämistä säännellään yhteisön tasolla uuselintarvikkeista ja elintarvikkeiden uusista ainesosista annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 258/97(5). Sen vuoksi on asianmukaista, että jäsenvaltiot ottavat huomioon kaikki elintarvikkeista aiheutuvat terveysriskit, kun ne päättävät lajikkeiden hyväksymisestä. Lisäksi olisi luotava edellytykset, joiden mukaisesti nämä lajikkeet hyväksytään.
(18) Tieteen ja tekniikan kehitys huomioon ottaen olisi laadittava kemiallisesti käsiteltyjen siementen ja lisäysaineiston hyväksymistä koskevat säännöt.
(19) Vihannesten siemeniä saa yleensä pitää kaupan ainoastaan, jos ne on varmentamissääntöjen mukaisesti virallisesti tarkastettu ja varmennettu perussiemeniksi tai varmennetuiksi siemeniksi. Tietyissä erityisissä olosuhteissa on oltava mahdollista pitää kaupan perussiemeniä, aikaisemmasta sukupolvesta peräisin olevia jalostettuja siemeniä ja raakasiemeniä.
(20) Tiettyjen vihanneslajien osalta on mahdotonta pitää kaupan ainoastaan varmennettuja siemeniä. Sen vuoksi olisi hyväksyttävä selaisten tarkastettujen, lajikkeeltaan tunnistettavien ja puhtaiden vakiosiementen pitäminen kaupan, joiden mainitut ominaisuudet on tarkastettu ainoastaan yhdessä virallisessa pistokokein pellolla tehdyssä jälkitarkastuksessa.
(21) Vihannesten siementen laadun parantamiseksi yhteisössä on säädettävä erityisistä vähimmäispuhtauteen ja itävyyteen liittyvistä edellytyksistä.
(22) Siementen tunnistettavuuden varmistamiseksi on laadittava yhteisön säännöt pakkauksista, näytteenotosta, sulkemisesta ja merkinnöistä. Olisi säädettävä myös varmennettujen siementen virallisista ennakkotarkastuksista ja vahvistettava vakiosiemeniä ja varmennettuja siemeniä pienpakkauksissa kaupan pitävän vastuuhenkilön velvoitteet.
(23) Olisi laadittava säännöt kemiallisesti käsiteltyjen sekä luonnonmukaiseen viljelyyn soveltuvien siementen pitämiselle kaupan sekä sellaiset säännöt niiden kasvien geenivarojen säilyttämiselle, joiden avulla voidaan turvata geneettisen köyhtymisen uhkaamien lajikkeiden säilyminen kasvupaikoilla (in situ).
(24) Poikkeusten on oltava sallittuja tietyissä olosuhteissa, tämän kuitenkaan rajoittamatta perustamissopimuksen 14 artiklan soveltamista. Näitä poikkeuksia noudattavien jäsenvaltioiden on annettava toisilleen vastavuoroista hallinnollista apua tarkastusten osalta.
(25) Jäsenvaltioiden on säädettävä tarkoituksenmukaisista tarkastusta koskevista säännöistä taatakseen, että sinä aikana, jona siemeniä pidetään kaupan, noudatetaan sekä siementen laatua koskevia edellytyksiä että niiden tunnistettavuuden varmentavia säännöksiä.
(26) Rajoittamatta perustamissopimuksen 30 artiklan soveltamista näitä edellytyksiä täyttäviä siemeniä eivät koske muut kuin yhteisön säännöissä säädetyt rajoitukset kaupan pitämisestä.
(27) On tarpeen tietyin edellytyksin varmentaa jäsenvaltiossa varmennetuista perussiemenistä toisessa maassa lisätyt siemenet ja kyseisessä jäsenvaltiossa lisätyt siemenet.
(28) Olisi säädettävä, että kolmansissa maissa korjattuja vihannesten siemeniä saa pitää kaupan yhteisössä ainoastaan, jos niille annetaan samat takeet kuin yhteisössä virallisesti varmennetuille tai yhteisön sääntöjen mukaisille vakiosiemeninä kaupan pidettäville siemenille.
(29) Jos eri luokkiin kuuluvien varmennettujen siementen tai vakiosiementen hankinnassa on vaikeuksia, olisi väliaikaisesti hyväksyttävä sellaisten luokkien siemeniä, joihin sovelletaan väljempiä vaatimuksia, sekä sellaisten lajikkeiden siemeniä, jotka eivät ole yleisessä lajikeluettelossa eivätkä kansallisessa lajikeluettelossa.
(30) Jäsenvaltioiden teknisten varmentamis- ja tarkastusmenetelmien yhdenmukaistamiseksi ja jotta olisi mahdollista verrata yhteisössä varmennettuja siemeniä kolmansista maista lähtöisin oleviin siemeniin, jäsenvaltioihin on suotavaa perustaa yhteisön vertailukokeita, jotta tiettyjen "perussiementen" luokkaan kuuluvien lajikkeiden siemenille sekä "varmennettujen siementen" ja "vakiosiementen" luokkaan kuuluville siemenille voidaan suorittaa vuosittainen jälkitarkastus.
(31) Yhteisön sääntöjä ei tulisi soveltaa sellaisiin siemeniin, jotka on todistettavasti tarkoitettu vietäviksi kolmansiin maihin.
(32) Tämän direktiivin soveltamisalaan olisi kuuluttava myös tiettyjä lajeja, jotka voivat olla paitsi vihanneksia myös rehukasveja tai öljykasveja. Jos jonkin jäsenvaltion alueella ei tavallisesti kuitenkaan tuoteta tai pidetä kaupan tiettyjen lajien siemeniä, tälle jäsenvaltiolle olisi säädettävä mahdollisuus vapautua velvollisuudesta soveltaa direktiivin säännöksiä kyseisiin lajeihin.
(33) On suotavaa järjestää määräaikaisia kokeita, joiden tarkoituksena on löytää aiempaa parempia vaihtoehtoja tiettyjen tämän direktiivin säännösten korvaamiseksi.
(34) Tämän direktiivin täytäntöönpanemiseksi tarvittavista toimenpiteistä olisi päätettävä menettelystä komissiolle siirrettyä täytäntöönpanovaltaa käytettäessä 28 päivänä kesäkuuta 1999 tehdyn neuvoston päätöksen 1999/468/EY(6) mukaisesti.
(35) Tämä direktiivi ei vaikuta jäsenvaltioita velvoittaviin määräaikoihin, joiden kuluessa niiden on saatettava kansallisen lainsäädäntönsä osaksi liitteessä VI olevassa B osassa mainitut direktiivit,
ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:
1 artikla
Tätä direktiiviä sovelletaan vihannesten siementen tuotantoon kaupan pitämistä varten ja kaupan pitämiseen yhteisössä.
Tätä direktiiviä ei sovelleta sellaisiin vihannesten siemeniin, jotka on todistettavasti tarkoitettu vietäviksi kolmansiin maihin.
2 artikla
1. Tässä direktiivissä tarkoitetaan:
a) "Kaupan pitämisellä": siementen myyntiä, pitämistä myyntitarkoituksessa, tarjoamista myyntiin sekä siementen kaikenlaista luovuttamista, toimittamista tai siirtoa kolmansille vastiketta vastaan tai vastikkeetta kaupallisessa hyödyntämistarkoituksessa.
Kaupan pitämiseksi ei katsota siementen kauppaa, jonka tarkoituksena ei ole lajikkeen kaupallinen hyödyntäminen, kuten seuraavia toimia:
- siementen toimittamista virallisille koe- ja tarkastuslaitoksille,
- siementen toimittamista palvelujen tarjoajille käsiteltäväksi tai pakattavaksi edellyttäen, että oikeus toimitettuun siemeneen ei siirry palvelujen tarjoajalle.
Kaupan pitämiseksi ei katsota siementen toimittamista tietyissä olosuhteissa palvelujen tarjoajille teolliseen käyttöön tarkoitettujen tiettyjen maatalouden raaka-aineiden tuottamiseksi tai siementen lisäämiseksi tähän tarkoitukseen edellyttäen, että oikeus täten toimitettuihin siemeniin ja saatuun satoon ei siirry palvelujen tarjoajalle. Siementen toimittajan on annettava varmentavalle viranomaiselle jäljennös palvelujen tarjoajan kanssa tehdyn sopimuksen asiaankuuluvista osista ja sopimukseen on sisällyttävä toimitettujen siementen täyttämät voimassa olevat standardit ja edellytykset.
Tämän säännöksen soveltamisen edellytykset vahvistetaan 46 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen.
b) "Vihanneksilla": maatalous- tai puutarhatuotannon seuraavia kasvilajeja lukuun ottamatta koristekäyttöä:
TAULUKON PAIKKA
c) "Perussiemenillä": siemeniä,
i) jotka on tuotettu lajikkeen haltijan tai jalostajan vastuulla lajikkeen ylläpitosääntöjen mukaan;
ii) jotka on tarkoitettu "varmennettujen siementen" luokkaan kuuluvien siementen tuotantoon;
iii) jotka täyttävät liitteissä I ja II perussiemenille vahvistetut edellytykset, jollei 22 artiklan säännöksistä muuta johdu; ja
iv) joiden osalta virallisessa tarkastuksessa on todettu, että edellä tarkoitetut edellytykset on täytetty.
d) "Varmennetuilla siemenillä": siemeniä,
i) jotka polveutuvat suoraan perussiemenistä, tai jalostajan pyynnöstä perussiemeniä yhtä sukupolvea aikaisemmista siemenistä, jotka voivat täyttää tai ovat täyttäneet virallisessa tarkastuksessa perussiemenille liitteissä I ja II vahvistetut edellytykset;
ii) jotka on tarkoitettu ennen kaikkea vihannesten tuotantoon;
iii) jotka täyttävät varmennetuille siemenille liitteissä I ja II vahvistetut edellytykset, jollei 22 artiklan ensimmäisen kohdan b alakohdan säännöksistä muuta johdu;
iv) joista on virallisessa tarkastuksessa todettu, että edellä tarkoitetut edellytykset on täytetty; ja
v) joille on tehty pistokokein lajikkeen tunnistettavuutta ja puhtautta koskeva virallinen jälkitarkastus.
e) "Vakiosiemenillä": siemeniä,
i) jotka ovat lajikkeeltaan riittävän tunnistettavia ja puhtaita;
ii) jotka on ennen muuta tarkoitettu vihannesten tuotantoon;
iii) jotka täyttävät liitteen II edellytykset; ja
iv) joille on tehty pistokokein lajikkeen tunnistettavuutta ja puhtautta koskeva virallinen jälkitarkastus.
f) "Virallisilla toimenpiteillä": toimenpiteitä, joita toteuttavat:
i) jonkin valtion viranomaiset, tai
ii) jonkin valtion valvonnassa toimivat julkisoikeudelliset tai yksityisoikeudelliset oikeushenkilöt, tai
iii) valantehneet luonnolliset henkilöt sellaisten lisätehtävien osalta, jotka myös kuuluvat valtion valvontaan,
sillä edellytyksellä, että ii ja iii alakohdassa tarkoitetut henkilöt eivät saa henkilökohtaista etua kyseisistä toimenpiteistä.
g) "EY-pienpakkauksilla": pakkauksia, joiden sisältämien siementen nettopaino on enintään:
i) 5 kg palkokasveilla;
ii) 500 g sipuleilla, maustekirvelillä, parsalla, lehtimangoldilla, punajuurikkaalla, kevätnauriilla, syysnauriilla, vesimelonilla, jättikurpitsalla, kurpitsalla, porkkanalla, retiisillä ja retikalla, mustajuurella, pinaatilla sekä vuonankaalilla;
iii) 100 g kaikilla muilla vihanneslajeilla.
2. Edellä 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettuun lajiluetteloon tehtävät muutokset hyväksytään 46 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun menettelyn mukaisesti.
3. Lajikkeiden eri tyypit, mukaan lukien ainesosat, voidaan eritellä ja määritellä noudattaen 46 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä.
3 artikla
1. Jäsenvaltioiden on säädettävä, että vihannesten siemeniä voidaan varmentaa, tarkastaa vakiosiemeninä ja pitää kaupan ainoastaan, jos lajike on virallisesti hyväksytty vähintään yhdessä jäsenvaltiossa.
2. Jäsenvaltioiden on laadittava yksi tai useampi luettelo sellaisista lajikkeista, jotka on virallisesti hyväksytty varmennettaviksi, tarkastettaviksi vakiosiemeninä ja pidettäviksi kaupan niiden alueella. Luettelot jaetaan alakohtiin:
a) lajikkeet, joiden siemenet voidaan joko varmentaa "perussiemeninä" tai "varmennettuina siemeninä" taikka tarkastaa "vakiosiemeninä"; ja
b) lajikkeet, joiden siemenet voidaan tarkastaa ainoastaan vakiosiemeninä.
Jokaisella on oikeus tutustua luetteloihin.
3. Vihanneslajien yleinen lajikeluettelo laaditaan jäsenvaltioiden kansallisten luetteloiden perusteella 16 ja 17 artiklan säännösten mukaisesti.
4. Jäsenvaltiot voivat säätää, että jonkin lajikkeen hyväksyminen yleiseen luetteloon tai jonkin toisen jäsenvaltion luetteloon vastaa kyseisen jäsenvaltion luetteloon hyväksymistä. Tässä tapauksessa jäsenvaltio on vapautettu 7 artiklassa, 9 artiklan 4 kohdassa ja 10 artiklan 2-5 kohdassa säädetyistä velvoitteista.
4 artikla
1. Jäsenvaltioiden on huolehdittava, että lajike hyväksytään ainoastaan, jos se on erotetava, pysyvä ja riittävän yhtenäinen.
Teollisuussikurin osalta lajikkeen on oltava viljelyn ja käytön kannalta riittävän arvokas.
2. Direktiivin 90/220/ETY 2 artiklan 1 ja 2 kohdassa tarkoitetut geneettisesti muunnetut lajikkeet hyväksytään ainoastaan siinä tapauksessa, että on toteutettu kaikki tarpeelliset toimenpiteet niiden ihmisten terveydelle ja ympäristölle aiheuttamien riskien välttämiseksi.
3. Jos kasvilajikkeesta saatuja siemeniä kuitenkin aiotaan käyttää asetuksen (EY) N:o 258/97 soveltamisalaan kuuluvana elintarvikkeena tai elintarvikkeen ainesosana; tällainen elintarvike tai elintarvikkeen ainesosa ei saa:
- aiheuttaa vaaraa kuluttajalle,
- harhauttaa kuluttajaa,
- siinä määrin erota niistä elintarvikkeista ja elintarvikkeiden ainesosista, jotka niillä on tarkoitus korvata, että niiden tavanomainen käyttö aiheuttaisi ravitsemuksellista haittaa kuluttajalle.
4. Kavien geenivarojen suojelemiseksi 44 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulla tavalla jäsenvaltiot voivat poiketa 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa mainituista hyväksymisperusteista, jos 46 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen on 44 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen on 44 artiklan 3 kohdan säännökset huomioiden vahvistettu erityisiä edellytyksiä.
5 artikla
1. Lajike on erotettava riippumatta siitä, onko lajikkeen syntymiseen johtanut alkuperäinen vaihtelu ollut keinotekoista tai luonnollista, jos se voidaan yhden tai useamman lajikkeen merkittävän ominaisuuden perusteella selvästi erottaa muista kaikista yhteisössä tunnetuista lajikkeista.
Ominaisuudet on voitava tunnistaa ja määritellä tarkasti.
Yhteisössä tunnetuksi lajikkeeksi katsotaan lajike joka, silloin kun sen hyväksymistä koskeva hakemus on jätetty asianmukaisesti arvioitavaksi:
- on joko vihanneslajien tai viljelykasvilajien yleisessä lajikeluettelossa,
- tai, jos sitä ei ole mainituissa luetteloissa, se on hyväksytty tai sille on haettu hyväksymistä kyseisessä jäsenvaltiossa tai toisessa jäsenvaltiossa joko varmentamista ja kaupan pitämistä varten tai muita maita koskevaa varmentamista tai vakiosiemeneksi tarkastamista varten,
paitsi jos edellä tarkoitetut edellytykset eivät enää täyty kaikissa asianomaisissa jäsenvaltioissa ennen hakemuksessa arvioitavaksi jätetyn lajikkeen hyväksymisestä päättämistä.
2. Lajike on pysyvä, jos se peräkkäisten lisäysten jälkeen tai jokaisen jakson lopulla, kun jalostaja on määritellyt erityisen lisäysjakson, pysyy määriteltyjen olennaisten ominaisuuksiensa mukaisena.
3. Lajike on riittävän yhtenäinen, jos siihen kuuluvat kasvit, lukuun ottamatta harvinaisia muunnoksia, ovat kasvien lisäysjärjestelmän erityispiirteet huomioon ottaen samanlaisia tai geneettisesti tunnistettavia tätä varten huomioon otettujen ominaisuuksien osalta.
6 artikla
Jäsenvaltioiden on huolehdittava, että muista jäsenvaltioista lähtöisin oleviin lajikkeisiin sovelletaan erityisesti hyväksymismenettelyssä samoja edellytyksiä kuin kansallisiin lajikkeisiin.
7 artikla
1. Jäsenvaltioiden on säädettävä, että lajikkeiden hyväksyminen perustuu virallisten kokeiden tuloksiin, erityisesti viljelykokeisiin, jotka kattavat lajikkeen kuvaukseen riittävän määrän ominaisuuksia. Ominaisuuksien toteamiseksi käytettävien menetelmien on oltava täsmällisiä ja luotettavia. Erotettavuuden osoittamiseksi on viljelykokeissa oltava mukana ainakin saatavilla olevia 5 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla yhteisössä tunnettuja vastaavia lajikkeita. Sovellettaessa 9 artiklaa on oltava mukana myös muita saatavilla olevia vastaavia lajikkeita. Niiden lajikkeiden osalta, joiden siemeniä ei voida tarkastaa vakiosiemeninä, voidaan ottaa huomioon epävirallisten tutkimusten tulokset ja viljelyn aikana kerätyt käytännön tiedot virallisen kokeen tulosten osalta.
Noudattaen 46 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä voidaan kuitenkin päättää, että määritetyistä päivämääristä alkaen tiettyjen vihanneslajien lajikkeita hyväksytään ainoastaan virallisten tarkastusten perusteella.
2. Noudattaen 46 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä on vahvistettava tieteellisen ja teknisen tietämyksen perusteella:
a) ne ominaisuudet, jotka kokeiden on vähintään katettava eri lajien osalta;
b) kokeiden suorittamista koskevat vähimmäisedellytykset.
3. Kun genealogisten ainesosien koe on tarpeen hybridien ja keinotekoisten lajikkeiden tutkimiseksi, jäsenvaltioiden on huolehdittava, että kyseisen kokeen tulokset ja genealogisten ainesosien kuvaus jalostajan pyynnöstä pidetään luottamuksellisina.
4. a) Jos on kyse 4 artiklan 4 kohdassa tarkoitetusta geneettisesti muunnetusta lajikkeesta, on suoritetava direktiivissä 90/220/ETY säädettyä ympäristöriskien arviointia vastaava arviointi.
b) Menettelyt, joilla varmistetaan, että ympäristöriskien arviointi ja muut asiaan kuuluvat seikat vastaavat direktiivissä 90/220/ETY säädettyjä, vahvistetaan komission ehdotuksesta neuvoston asetuksessa, joka pohjautuu Euroopan yhteisön perustamissopimuksessa olevaan asianmukaiseen oikeusperustaan. Ennen tämän asetuksen voimaantuloa voidaan geneettisesti muunnettuja lajikkeita hyväksyä sisällytettäviksi kansalliseen luetteloon vasta sen jälkeen, kun ne on direktiivin 90/220/ETY mukaisesti hyväksytty kaupan pidettäviksi.
c) Direktiivin 90/220/ETY 11-18 artiklaa ei b alakohdassa tarkoitetun asetuksen voimaantulon jälkeen enää sovelleta geneettisesti muunnettuihin lajikkeisiin.
d) Ympäristöriskien arvioinnin toteutuksen tekniset ja tieteelliset yksityiskohdat vahvistetaan 46 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen.
5. a) Jäsenvaltioiden on varmistettava, että tämän kohdan mukaisesti käytettäväksi tarkoitettu lajike hyväksytään ainoastaan, jos:
- elintarvike tai elintarvikkeen ainesosa on jo hyväksytty asetuksen (EY) N:o 258/97 nojalla, tai
- asetuksessa (EY) N:o 258/97 tarkoitetut lupapäätökset tehdään 46 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen.
b) Edellä a alakohdan toisessa luetelmakohdassa tarkoitetussa tapauksessa on otettava huomioon 4 artiklan 5 kohdassa säädetyt perusteet ja asetuksessa (EY) N:o 258/97 säädetyt arviointiperiaatteet.
c) Tässä b alakohdassa säädettyjen toimenpiteiden täytäntöönpanoon liittyvät tekniset ja tieteelliset yksityiskohdat vahvistetaan 46 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen.
8 artikla
Jäsenvaltioiden on säädettävä, että hakijan on lajikkeen hyväksymistä koskevaa hakemusta jättäessään ilmoitettava, onko kyseiselle lajikkeelle jo haettu hyväksymistä toisessa jäsenvaltiossa, mikä jäsenvaltio on kyseessä ja onko hyväksyminen annettu.
9 artikla
1. Jäsenvaltioiden on huolehdittava alueellaan hyväksyttyjen lajikkeiden luettelon ja maassaan ylläpidosta vastaavan henkilön tai vastaavien henkilöiden nimien virallisesta julkaisemisesta. Kun usea henkilö on vastuussa lajikkeen ylläpidosta, nimien julkaiseminen ei ole välttämätöntä. Jos nimiä ei ole julkaistu, luettelossa on ilmoitettava viranomainen, jolla on ylläpidosta vastaavien henkilöiden nimiluettelo.
2. Jäsenvaltioiden on huolehdittava, että lajikkeella on sitä hyväksyttäessä mahdollisuuksien mukaan sama nimi kaikissa jäsenvaltioissa.
Jos tiedetään, että jonkin lajikkeen siemeniä ja lisäysaineistoa pidetään kaupan toisessa maassa eri nimellä, myös tämä nimi on ilmoitettava luettelossa.
Jäljempänä 12 artiklan 3 kohdan toisen ja kolmannen alakohdan mukaisesti virallisesti hyväksytyistä lajikkeista johdettujen ja yhdessä tai useammassa jäsenvaltiossa kyseisessä säännöksessä tarkoitettujen virallisten toimenpiteiden mukaisesti hyväksyttyjen lajikkeiden osalta voidaan noudattaen 46 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä päättää, että kaikkien hyväksymisen antaneiden jäsenvaltioiden on varmistettava, että lajikkeilla on saman menettelyn mukaisesti vahvistetut ja edellä olevien periaatteiden mukaiset nimet.
3. Ottaen huomioon saatavilla olevat tiedot on jäsenvaltioiden myös varmistettava, että lajikkeesta, joka ei ole selvästi erotettavissa:
- lajikkeesta, joka aiemmin on hyväksytty kyseisessä jäsenvaltiossa tai toisessa jäsenvaltiossa, taikka
- toisesta lajikkeesta, joka on arvioitu erotettavuutensa, pysyvyytensä tai yhtenäisyytensä osalta tätä direktiiviä vastaavien sääntöjen mukaisesti ja joka kuitenkaan ei ole 5 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu yhteisössä tunnettu lajike,
käytetään tämän lajikkeen nimeä. Tätä säännöstä ei sovelleta, jos kyseinen nimi voi lajikkeen osalta johtaa harhaan tai aiheuttaa sekaannusta tai lajikkeiden nimiä koskevat muut kyseisen jäsenvaltion säännökset estävät nimen käytön taikka kolmannen oikeudet estävät nimen vapaan käytön kyseisen lajikkeen yhteydessä.
4. Jäsenvaltioiden on laadittava jokaisesta hyväksytystä lajikkeesta asiakirja, jossa on lajikkeen kuvaus ja selkeä yhteenveto kaikista niistä seikoista, joihin hyväksyminen perustuu. Lajikkeiden kuvaus koskee niitä kasveja, jotka tuotetaan suoraan "varmennettujen siementen" tai "vakiosiementen" luokkiin kuuluvista siemenistä.
5. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että hyväksytyt geneettisesti muunnetut lajikkeet osoitetaan selvästi sellaisiksi lajikeluetteloissa. Niiden on lisäksi varmistetava, että tällaisia lajikkeita kaupan pitävät henkilöt osoittavat myyntiluetteloissaan selvästi, että lajike on geneettisesti muunnettu.
6. Lajikenimen sopivuuden osalta sovelletaan yhteisön kasvinjalostajanoikeuksista 27 päivänä heinäkuuta 1994 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2100/94 63 artikla(7).
Täytäntöönpanoa koskevat yksityiskohtaiset säännöt lajikenimien sopivuuden osalta voidaan hyväksyä 46 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun menettelyn mukaisesti.
10 artikla
1. Kaikista lajikkeen hyväksymiseksi tehdyistä hakemuksista tai niiden peruuttamisista, kaikista lajikeluetteloon hyväksytyistä lajikkeista sekä kaikista luetteloon tehtävistä muutoksista on ilmoitettava muille jäsenvaltioille ja komissiolle viipymättä.
2. Jäsenvaltioiden on toimitettava muille jäsenvaltioille ja komissiolle jokaisesta uudesta hyväksytystä lajikkeesta lyhyt kuvaus sen ominaisuuksista, joista ne ovat saaneet tiedon hyväksymismenettelyn aikana. Jäsenvaltiot tiedottavat pyynnöstä myös ominaisuuksista, joiden avulla lajike voidaan erottaa toisista samanlaisista lajikkeista.
3. Jäsenvaltioiden on pidettävä muiden jäsenvaltioiden ja komission saatavilla 9 artiklan 4 kohdassa tarkoitetut asiakirjat niistä lajikkeista, jotka on hyväksytty tai joita ei enää hyväksytä. Näitä asiakirjoja koskevat tiedot pidetään luottamuksellisena.
4. Jäsenvaltioiden on huolehdittava, että hyväksymistä koskevat asiakirjat saatetaan kaikkien sellaisten henkilöiden henkilökohtaiseen ja yksinomaiseen käyttöön, jotka ovat osoittaneet, että heillä on siihen perusteltu syy. Näitä säännöksiä ei sovelleta, kun 7 artiklan 3 kohdan nojalla tiedot on pidettävä luottamuksellisina.
5. Kun lajikkeen hyväksyminen evätään tai peruutetaan, kokeiden tulokset on saatettava niiden henkilöiden käyttöön, joita päätös koskee.
11 artikla
1. Jäsenvaltioiden on säädettävä, että hyväksyttyjä lajikkeita on ylläpidettävä lajikkeiden ylläpitoa koskevien hyväksyttyjen menettelytapojen mukaisesti.
2. Ylläpito on voitava aina tarkastaa lajikkeesta vastaavan henkilön tai vastaavien henkilöiden tekemien muistiinpanojen perusteella. Näiden muistiinpanojen on ulotuttava myös kaikkien perussiemeniä aikaisempien sukupolvien tuotantoon.
3. Lajikkeesta vastaavalta henkilöltä voidaan pyytää näytteitä. Näytteet voidaan tarvittaessa ottaa virallisesti.
4. Kun ylläpito toteutetaan muussa kuin lajikkeen hyväksyneessä jäsenvaltiossa, on näiden jäsenvaltioiden avustettava toisiaan hallinnollisesti tarkastuksen osalta.
12 artikla
1. Hyväksyminen on voimassa kymmenennen hyväksymistä seuraavan kalenterivuoden loppuun. Entisen Saksan demokraattisen tasavallan viranomaisten myöntämä lajikkeiden hyväksyminen on voimassa ennen Saksan yhdistymistä hyväksytyille lajikkeille enintään 10 kalenterivuoden ajan laskettuna siitä, kun ne on otettu Saksan 3 artiklan 1 kohdan mukaisesti laatimaan lajikeluetteloon.
2. Lajikkeen hyväksyminen voidaan uudistaa määrätyin väliajoin, jos se on perusteltua viljelyn merkittävyyden vuoksi, tai jos laji olisi säilytettävä kasvien geenivarojen suojelemiseksi ja edellyttäen, että lajike yhä täyttää erotettavuutta, yhtenäisyyttä ja pysyvyyttä koskevat tai 44 artiklan 2 ja 3 kohdassa määritetyt edellytykset. Lukuun ottamatta 44 artiklassa tarkoitettuja kasvien geenivaroja, uudistamista koskevat hakemukset on jätettävä viimeistään kaksi vuotta ennen hyväksymisen päättymistä.
3. Hyväksymisen voimassaoloa on jatkettava väliaikaisesti siihen asti, kun uudistamisesta päätetään.
Ennen 1 päivää heinäkuuta 1972 hyväksyttyjen lajikkeiden osalta tai ennen 1 päivää tammikuuta 1973 Tanskan, Irlannin ja Yhdistyneen kuningaskunnan osalta 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa mainittua aikaa voidaan 46 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen yksittäisten lajikkeiden osalta pidentää enintään 30 päivään kesäkuuta 1990 asti, jos ennen 1 päivää heinäkuuta 1982 yhteisössä on toteutettu virallisia toimenpiteitä, joilla varmistetaan niiden hyväksymisen uudistamiselle tai johdettujen lajikkeiden hyväksymiselle säädettyjen edellytysten täyttyminen.
Kreikan, Espanjan ja Portugalin osalta tiettyjen asianomaisissa jäsenvaltioissa ennen 1 päivää tammikuuta 1986 hyväksyttyjen lajikkeiden hyväksymisajan päättymisajaksi voidaan aisanomaisten jäsenvaltioiden pyynnöstä 46 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen vahvistaa myös 30 päivä kesäkuuta 1990, ja kyseiset lajikkeet voidaan sisällyttää toisessa alakohdassa tarkoitettuihin virallisiin toimenpiteisiin.
13 artikla
1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että selvitetään kaikki lajikkeeksi hyväksymisen jälkeen ilmenevät epäilyt lajikkeen erotettavuudesta tai sen hyväksymisen aikaisesta nimestä.
2. Kun lajikkeen hyväksymisen jälkeen todetaan, että 5 artiklassa tarkoitettua lajikkeen erotettavuutta koskevaa edellytystä ei ollut täytetty lajiketta hyväksyttäessä, hyväksyminen korvataan toisella päätöksellä tai tarvittaessa kumotaan tämän direktiivin mukaisesti.
Jälkimmäisessä tapauksessa lajiketta ei enää alkuperäisestä hyväksymispäivästä lukien katsota 5 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuksi yhteisössä tunnetuksi lajikkeeksi.
3. Kun lajikkeen hyväksymisen jälkeen todetaan, että 9 artiklassa tarkoitettu nimi ei ole ollut hyväksyttävä lajiketta hyväksyttäessä, on nimi mukautettava tämän direktiivin mukaiseksi. Jäsenvaltiot voivat väliaikaisesti salia aiemman nimen käytön lisänimenä. Yksityiskohtaiset järjestelyt, joidenmukaisesti aiempaa nimeä voidaan käyttää lisänimenä, vahvistetaan noudattaen 46 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä.
4. Edellä 1, 2 ja 3 kohdan soveltamista koskevat säännöt voidaan vahvistaa 46 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen.
14 artikla
1. Jäsenvaltioiden on huolehdittava, että lajikkeen hyväksyminen peruutetaan,
a) jos kokeissa osoitetaan, että lajike ei enää ole erotettava, pysyvä tai riittävän yhtenäinen;
b) jos lajikkeesta vastaava henkilö tai vastaavat henkilöt sitä pyytävät, paitsi jos ylläpito taataan.
2. Jäsenvaltiot voivat peruuttaa lajikkeen hyväksymisen,
a) jos tämän direktiivin täytäntöönpanemiseksi annettuja lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä ei noudateta,
b) jos hyväksymistä haettaessa tai koemenettelyn aikana on annettu vääriä tai vilpillisiä tietoja niistä seikoista, joiden perusteella hyväksyminen annetaan.
15 artikla
1. Jäsenvaltioiden on huolehdittava, että lajike poistetaan kansallisesta luettelosta, jos kyseisen lajikkeen hyväksyminen on peruutettu tai jos hyväksymisen voimassaoloaika on päättynyt.
2. Jäsenvaltioit voivat alueellaan sallia siementen varmentamisen, vakiosiementen tarkastamisen ja siementen pitämisen kaupan enintään hyväksymisen voimassaoloajan päättymisen jälkeisen kolmannen vuoden 30 päivään kesäkuuta asti.
Lajikkeiden osalta, jotka luetellaan 16 artiklan 1 kohdan mukaisesti 17 artiklassa tarkoitetussa viljelykasvilajien yleisessä lajikeluettelossa, on kaikissa jäsenvaltioissa sovellettava kaupan pitämiseen sitä eri jäsenvaltioiden ensimmäisen alakohdan nojalla myöntämistä hyväksymisen määräajoista, joka päättyy viimeisenä, jos kyseisen lajikkeen siemeniä eivät koske lajiketta koskevat kaupan pitämisen rajoitukset.
3. Niiden lajikkeiden osalta, joiden hyväksyntä on uusittu 12 artiklan 3 kohdan mukaisesti, jäsenvaltiot voivat sallia ennen hyväksynnän uusimista käytetyt nimet 30 päivään kesäkuuta 1994 asti.
16 artikla
1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että tämän direktiivin säännösten tai tämän direktiivin periaatteita vastaavien periaatteiden mukaisesti hyväksyttyjen lajikkeiden siemeniä eivät koske 17 artiklassa tarkoitetusta julkaisemisesta alkaen lajiketta koskevat rajoitukset kaupan pitämiselle.
2. Jäsenvaltiolle voidaan hakemuksesta, joka käsitellään 46 artiklan 2 kohdan mukaisesti tai, jos on kyse geneettisesti muunnetusta lajikkeesta, 46 artiklan 3 kohdan mukaisesti, antaa lupa kieltää lajikkeen käyttö koko alueellaan tai sen osalla tai määrätä asianmukaiset edellytykset lajikkeen viljelylle ja, b alakohdassa tarkoitetussa tapauksessa, edellytykset lajikkeen viljelystä saatavien tuotteiden käytölle,
a) jos on osoitettu, että kyseisen lajikkeen viljely saattaisi kasvien terveyden kannalta olla vahingoksi muiden lajikkeiden tai lajien viljelylle; tai
b) jos on olemassa muita kuin edellä esitettyjä perusteltuja syitä tai sellaisia syitä, joihin on viitattu 10 artiklan 2 kohdassa tarkoitetussa menettelyssä, katsoa, että lajikkeesta aiheutuu vaara ihmisten terveydelle ja ympäristölle.
17 artikla
Komissio julkaisee jäsenvaltioiden antamien tietojen mukaisesti ja heti tiedot saatuaan Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä C-sarjassa otsikolla "Vihanneslajien yleinen lajikeluettelo" kaikki ne lajikkeet, joiden siemeniin ei 16 artiklan mukaisesti sovelleta lajiketta koskevia rajoituksia kaupan pitämiselle, sekä myös 9 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut tiedot ylläpidosta vastaavasta henkilöstä tai vastaavista henkilöistä. Julkaisussa on ilmoitettava ne jäsenvaltiot, jotka ovat saaneet 16 artiklan 2 kohdan tai 18 artiklan mukaisen luvan.
Tässä julkaisussa on lueteltava ne lajikkeet, joihin määräaikaa sovelletaan 15 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan mukaisesti. Siinä on ilmoitettava määräajan pituus ja tarvittaessa ne jäsenvaltiot, joissa määräaikaa ei sovelleta.
Julkaistussa ilmoituksessa on selkeästi osoitettava ne lajikkeet, joita on geneettisesti muunnettu.
18 artikla
Jos todetaan, että jonkin yleiseen lajikeluetteloon merkityn lajikkeen viljely saattaisi jossakin jäsenvaltiossa vahingoittaa muiden lajikkeiden tai lajien viljelyä kasvien terveyden osalta tai aiheuttaa vaaran ympäristölle ja ihmisten terveydelle, voidaan tälle jäsenvaltiolle hakemuksesta 46 artiklan 2 kohdan tarkoitettua menettelyä noudattaen tai, jos on kyse geneettisesti muunnetusta lajikkeesta, 46 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen, antaa lupa kieltää kyseisen lajikkeen siementen ja lisäysaineiston pitäminen kaupan koko alueellaan tai sen osalla. Jos on olemassa välitön vaara vahingollisten organismien leviämisestä tai välitön vaara uhkaa ihmisten terveyttä tai ympäristöä, asianomainen jäsenvaltio voi saattaa tämän kiellon voimaan heti jätettyään hakemuksen, ja kielto on voimassa siihen asti, kun asiasta on lopullisesti päätetty. Päätös on tehtävä kolmen kuukauden kuluessa 46 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen tai, jos on kyse geneettisesti muunnetusta lajikkeesta, 46 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen.
19 artikla
Kun lajikkeen alunperin hyväksynyt jäsenvaltio ei enää hyväksy kyseistä lajiketta, yksi tai useampi muu jäsenvaltio voi edelleen pitää lajikkeen hyväksymisen voimassa, jos hyväksymisen edellytykset siellä yhä täyttyvät. Jos on kyse lajikkeesta, jonka osalta vaaditaan ylläpitoa, on tämä ylläpito varmistettava.
20 artikla
1. Jäsenvaltioiden on säädettävä, että teollisuussikurin siemeniä ei saa pitää kaupan, ellei niitä ole virallisesti varmennettu "perussiemeniksi" tai "varmennetuiksi siemeniksi".
2. Jäsenvaltioiden on säädettävä, että muiden vihanneslajien siemeniä ei saa pitää kaupan, ellei niitä ole virallisesti varmennettu "perussiemeniksi" tai "varmennetuiksi siemeniksi" tai elleivät ne ole vakiosiemeniä.
3. Kuitenkin voidaan noudattaen 46 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä säätää, että tiettyjen vihanneslajien siemeniä saadaan pitää kaupan määrätyistä päivämääristä alkaen ainoastaan, jos ne on virallisesti varmennettu "perussiemeniksi" tai "varmennettuiksi siemeniksi".
4. Jäsenvaltioiden on huolehdittava, että siementen viralliset tarkastukset suoritetaan käytössä olevien kansainvälisten menetelmien mukaisesti, jos tällaisia menetelmiä on.
21 artikla
Poiketen 20 artiklan 1 ja 2 kohdan säännöksistä jäsenvaltioiden on säädettävä, että
- perussiemeniä aikaisemman sukupolven jalostettuja siemeniä, ja
- kunnostamista varten kaupan pidettyjä raakasiemeniä, jos näiden siementen tunnistettavuus on taattu,
voidaan saattaa markkinoille.
22 artikla
Jäsenvaltiot saavat kuitenkin 20 artiklan säännöksistä poiketen sallia:
a) sellaisten perussiementen virallisen varmentamisen ja pitämisen kaupan, jotka eivät täytä liitteessä II vahvistettuja itävyyttä koskevia edellytyksiä. Tässä tapauksessa kaikki tarvittavat toimenpiteet on toteutettava sen varmistamiseksi, että siementen toimittaja takaa määritetyn itävyyden, joka toimittajan on ilmoitettava kaupan pitämistä varten erityisessä etiketissä, jossa on toimittajan nimi ja osoite sekä erän viitenumero;
b) siementen saatavuuden nopeuttamiseksi virallisen varmentamisen ja pitämisen kaupan ensimmäiselle ostajalle asti sellaisten "perussiementen" ja "varmennettujen siementen" luokkiin kuuluvien siementen osalta, joiden kohdalta ei ole saatettu päätökseen virallista tarkastusta, jonka tarkoituksena on valvoa liitteessä II vahvistettuja itävyyttä koskevien edellytysten täyttymistä. Varmentaminen annetaan ainoastaan esitettäessä siementen väliaikainen analyysiseloste ja edellytyksellä, että ensimmäisen vastaanottajan nimi ja osoite on ilmoitettu; kaikki tarvittavat toimenpiteet on toteutettava sen varmistamiseksi, että siementen toimittaja takaa väliaikaisella analyysillä todetun itävyyden; itävyys on ilmoitettava kaupan pitämistä varten erityisessä etiketissä, jossa on siementen toimittajan nimi ja osoite sekä erän viitenumero.
Näitä säännöksiä ei sovelleta kolmansista maista tuotuihin siemeniin lukuun ottamatta 36 artiklassa säädettyä yhteisön ulkopuolella tapahtuvaa lisäystä.
Jäsenvaltioiden, jotka soveltavat jompaa kumpaa a ja b alakohdassa säädetyistä poikkeuksista, on annettava toisilleen hallinnollista vastavuoroista apua tarkastusten osalta.
23 artikla
1. Poiketen 20 artiklan 1 ja 2 kohdan säännöksistä jäsenvaltiot voivat
a) antaa alueelleen sijoittuneille tuottajille luvan pitää kaupan pieniä määriä tieteellisiin tarkoituksiin tai jalostukseen tarkoitettuja siemeniä;
b) antaa luvan alueelleen sijoittuneille kasvinjalostajille ja näiden edustajille pitää kaupan rajoitetun ajan siemeniä, jotka kuuluvat lajikkeeseen, jonka osalta kansalliseen luetteloon hyväksymistä koskeva pyyntö on tehty vähintään yhdessä jäsenvaltiossa ja josta on toimitettu tekniset erityistiedot.
2. Edellytykset, joiden mukaisesti jäsenvaltiot voivat antaa 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettuja lupa, vahvistetaan 46 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen, erityisesti tietojen hankinnan, tietojen sisällön, lajikkeen säilyttämisen ja nimen sekä pakkausten päällysmerkintöjen osalta.
3. Luvat, jotka jäsenvaltiot ovat ennen 14 päivää joulukuuta 1998 myöntäneet alueelleen sijoittuneille tuottajille 1 kohdassa esitettyihin tarkoituksiin, ovat voimassa siihen asti, kunnes 2 kohdassa tarkoitettu säännökset vahvistetaan. Tämän jälkeen kaikkien tällaisten lupien on oltava 2 kohdan mukaisesti vahvistettujen säännösten mukaisia.
24 artikla
Jäsenvaltiot voivat liitteissä I ja II vahvistettujen edellytysten osalta vahvistaa oman tuotantonsa varmentamista koskevia lisävaatimuksia tai tiukempia vaatimuksia.
25 artikla
1. Jäsenvaltioiden on säädettävä, että siemeniä varmentamista varten tarkastettaessa ja siementen jälkitarkastuksessa näytteet otetaan virallisesti tarkoituksenmukaisin menetelmin.
Näitä säännöksiä on sovellettava myös niissä tapauksissa, joissa vakiosiementen näytteet otetaan virallisesti jälkitarkastusta varten.
2. Siemeniä varmentamista varten tarkastettaessa tai jälkitarkastusta varten näytteet on otettava yhtenäisistä eristä. Erän enimmäispaino ja näytteen vähimmäispaino ilmoitetaan liitteessä III.
26 artikla
1. Jäsenvaltioiden on säädettävä, että perussiemeniä, varmennettuja siemeniä ja vakiosiemeniä saa pitää kaupan ainoastaan riittävän yhtenäisinä erinä ja suljetuissa pakkauksissa, jotka on 27 ja 28 artiklan säännösten mukaisesti varustettava suljinjärjestelmällä ja merkinnöillä.
2. Jäsenvaltiot voivat säätää pienten määrien viimeiselle käyttäjälle kaupan pitämisen osalta poikkeuksia 1 kohdan pakkauksia, suljinjärjestelmää ja merkintöjä koskevista säännöksistä.
3. Poiketen 1 kohdan säännöksistä jäsenvaltiot voivat antaa omille tuottajilleen luvan saattaa markkinoille saman lajin eri lajikkeiden vakiosiementen sekoituksia pienpakkauksina. Laji, silloin kun tätä säännöstä sovelletaan, ja pienpakkausten enimmäiskokoa koskevat säännöt sekä päällysmerkintöjä koskevat vaatimukset vahvistetaan 46 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen.
27 artikla
1. Jäsenvaltioiden on säädettävä, että perussiementen ja varmennettujen siementen pakkaukset, lukuun ottamatta EY-pienpakkauksia, suljetaan virallisesti tai virallisen valvonnan alaisena joko siten, että pakkausta avattaessa suljinjärjestelmä vahingoittuu tai että pakkauksen avaamisesta jää selvät jäljet joko 28 artiklan 1 kohdan mukaiseen viralliseen etikettiin tai pakkaukseen.
Sulkemisen varmistamiseksi on suljinjärjestelmän käsitettävä vähintään joko siihen liitettävä virallinen etiketti tai kiinnitettävä virallinen suljin.
Jos kysymyksessä on kertakäyttöinen suljinjärjestelmä, ei toista alakohtaa tarvitse soveltaa.
Noudattaen 46 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä voidaan todeta täyttääkö määritetty suljinjärjestelmä tämän kohdan säännökset.
2. Virallisesti suljetut pakkaukset voidaan sulkea uudelleen yhden tai useamman kerran ainoastaan virallisesti tai virallisen valvonnan alaisena. Jos pakkaukset suljetaan uudelleen, myös viimeisen uudelleen sulkemisen päivämäärä ja toimenpiteestä vastuussa oleva viranomainen on ilmoitettava 28 artiklan 1 kohdassa säädetyssä etiketissä.
3. Jäsenvaltioiden on säädettävä, että vakiosiementen pakkaukset ja varmennettujen siementen pienpakkaukset suljetaan virallisesti tai virallisen valvonnan alaisena joko siten, että pakkausta avattaessa suljinjärjestelmä vahingoittuu tai että pakkauksen avaamisesta jää selvät jäljet joko 28 artiklan 3 kohdan mukaiseen viralliseen etikettiin tai pakkaukseen. Etiketin kiinnittämisestä vastaavan henkilön on varustettava pakkaukset, pienpakkauksia lukuun ottamatta, lyijykkeellä tai vastaavalla suljinlaitteella. Noudattaen 46 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä voidaan todeta, täyttääkö pakkauksen määritetty suljinjärjestelmä tämän kohdan säännökset. Varmennettujen siementen luokan pienpakkaukset saadaan sulkea uudelleen yhden tai useamman kerran ainoastaan virallisen valvonnan alaisena.
4. Jäsenvaltiot voivat säätää poikkeuksia 1 ja 2 kohdan säännöksistä niiden perussiementen pienpakkausten osalta, jotka on suljettu niiden alueella. Näitä poikkeuksia koskevat edellytykset voidaan vahvistaa 46 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen.
28 artikla
1. Jäsenvaltioiden on säädettävä, että perussiementen ja varmennettujen siementen pakkaukset, varmennettujen siementen pienpakkauksia lukuun ottamatta:
a) on varustettava pakkauksen ulkopuolisella virallisella käyttämättömällä etiketillä, joka täyttää liitteessä IV olevassa A osassa vahvistetut edellytykset ja jossa tiedot ilmoitetaan jollakin yhteisön virallisista kielistä. Etiketti voidaan sijoittaa läpinäkyvän pakkauksen sisäpuolelle, jos se voidaan lukea. Perussiementen etiketin on oltava valkoinen ja varmennettujen siementen sininen. Jos etiketti kiinnitetään langalla, on kiinnitys aina varmistettava virallisella sulkimella. Jos 22 artiklassa tarkoitetussa tapauksessa perussiemenet eivät täytä liitteessä II vahvistettuja itävyyttä koskevia edellytyksiä, on siitä ilmoitettava etiketissä. Virallisten itseliimautuvien etikettien käyttö on sallittua. Noudattaen 46 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä voidaan sallia, että säädetyt tiedot painetaan virallisen valvonnan alaisena pysyvästi pakkaukseen etiketin mallin mukaisesti;
b) on varustettava etiketin virisellä virallisella ilmoituksella, joka sisältää vähintään liitteessä IV olevan A osan a kohdan 4-7 alakohdan mukaisesti etikettiin merkittävät tiedot. Ilmoitus on laadittava siten, ettei sitä voida sekoittaa a alakohdassa tarkoitettuun viralliseen etikettiin. Ilmoitus ei ole välttämätön, jos tiedot on painettu pysyvästi pakkaukseen, tai jos a alakohdan säännösten mukaisesti etiketti on sijoitettu läpinäkyvän pakkauksen sisäpuolelle tai jos käytetään itseliimautuvaa tai kestävästä materiaalista valmistettua etikettiä.
2. Jäsenvaltiot voivat säätää poikkeuksia 1 kohdan säännöksistä niiden pienpakkausten osalta, jotka on suljettu niiden alueella. Näitä poikkeuksia koskevat edellytykset voidaan vahvistaa 46 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen.
3. Vakiosiementen pakkaukset ja "varmennettujen siementen" luokan siementen pienpakkaukset on varustettava liitteessä IV olevan B osan mukaisella toimittajan etiketillä tai painetulla ilmoituksella tai etiketillä, joka on laadittu jollakin yhteisön virallisista kielistä. Varmennettujen siementen etiketin on oltava sininen ja vakiosiementen tummankeltainen.
Lukuun ottamatta pieniä vakiosiementen pakkauksia, tämän säännöksen mukaisesti säädetyt tai sallitut tiedot on pidettävä selvästi erillään kaikista muista etiketeistä tai pakkauksessa annetuista tiedoista mukaan lukien ne, joista säädetään 30 artiklassa.
Noudattaen 46 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä voidaan 30 päivän kesäkuuta 1992 jälkeen päättää, onko kaikkien tai tiettyjen lajikkeiden pieniin vakiosiementen pakkauksiin sovellettava tätä vaatimusta tai että säädetyt tai sallitut tiedot on jollakin muulla tavalla selkeästi erotettava muista tiedoista, jos erottava ominaisuus ilmenee elävästi sellaisenaan etiketistä tai pakkauksesta.
4. Lajikkeiden osalta, jotka ovat 1 päivänä heinäkuuta 1970 laajalti tunnettuja, etiketissä voidaan myös viitata johonkin lajikkeen ylläpitoon, josta on ilmoitettu tai ilmoitetaan 41 artiklan 2 kohdan mukaisesti. Viittaaminen sellaisiin erityisiin ominaisuuksiin, jotka voitaisiin yhdistää tähän ylläpitoon, on kiellettyä.
Päivämäärä on seuraava:
- Tanskan, Irlannin ja Yhdistyneen kuningaskunnan osalta 1 päivä tammikuuta 1973,
- Espanjan osalta 1 päivä maaliskuuta 1986.
Tämän viittauksen on seurattava lajikkeen nimeä, josta se on selkeästi erotettava mieluiten luetelmaviivalla. Sitä ei saa korostaa enempää kuin lajikkeen nimeä.
29 artikla
Jäsenvaltioiden on toteuttava kaikki tarvittava toimenpiteet sen varmistamiseksi, että siementen tunnistettavuus tarkastetaan varmennettujen siementen pienpakkausten osalta, erityisesti siemeneriä jaettaessa. Tätä tarkoitusta varten jäsenvaltiot voivat säätää, että niiden alueella jaetut pienpakkaukset on suljettava virallisesti tai virallisen valvonnan alaisena.
30 artikla
1. Jäljempänä 46 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen voidaan määrätä, että muissa kuin tässä direktiivissä säädetyissä tapauksessa perussiementen, kaikkien varmennettujen siementen tai vakiosiementen pakkaukset on varustettava toimittajan etiketillä (joka voi olla muu kuin virallinen etiketti tai muodostua varsinaiseen pakkaukseen painetuista toimittajaa koskevista tiedoista).
Myös nämä etikettiin merkittävät tiedot vahvistetaan 46 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen.
2. Perussiementen ja varmennettujen siementen osalta 1 kohdassa tarkoitettu etiketti tai painatus on laadittava siten, että niitä ei voida sekoittaa 28 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuun viralliseen etikettiin.
31 artikla
Kun on kyse geneettisesti muunnetun lajikkeen siemenistä; siemenerään tämän direktiivin säännösten mukaisesti kiinnitetyssä tai sen mukana seuraavassa virallisessa tai muussa etiketissä tai aisakirjassa on selkeästi mainittava, että lajiketta on muunnettu geneettisesti.
32 artikla
Jäsenvaltioiden on säädettävä, että perussiementen, varmennettujen siementen tai vakiosiementen kemiallisesta käsittelystä on maininta joko virallisessa etiketissä tai toimittajan etiketissä ja pakkauksessa tai sen sisällä. Pienpakkauksissa nämä merkinnät voivat olla pakkauksessa tai sen sisällä.
33 artikla
Parempien vaihtoehtojen löytämiseksi tämän direktiivin tietyille säännöksille voidaan päättää määräaikaisten kokeiden järjestämisestä määritetyissä olosuhteissa yhteisön tasolla 46 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen.
Tällaisten kokeiden yhteydessä jäsenvaltiot voidaan vapauttaa tietyistä tässä direktiivissä säädetyistä velvoitteista. Tämän vapautuksen laajuus määritellään viittaamalla sovellettaviin säännöksiin. Kokeen kesto ei saa olla pidempi kuin seitsemän vuotta.
34 artikla
1. Jäsenvaltioiden on huolehdittava siitä, että tämän direktiivin pakottavien tai valinnaisten säännösten mukaisesti markkinoille saatettaviin siemeniin ei sovelleta ominaispiirteiden, tarkastusta koskevien vaatimusten, merkintöjen ja sulkemisen osalta tässä direktiivissä tai jossakin muussa yhteisön direktiivissä säädettyjen lisäksi mitään muita kaupan pitämistä koskevia rajoituksia.
2. Siihen asti, kun päätös 20 artiklan 3 kohdan mukaisesti tehdään, jäsenvaltiolle voidaan hakemuksestaan ja noudattaen 46 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä myöntää oikeus vaatia, että tiettyjen vihanneslajien siemeniä voidaan pitää kaupan määrätyistä päivämääristä alkaen ainoastaan, jos siemenet on virallisesti varmennettu "perusiemeniksi" tai "varmennetuiksi siemeniksi".
35 artikla
Perussiementä aikaisemman sukupolven jalostettuja siemeniä voidaan 21 artiklan ensimmäisen luetelmakohdan mukaisesti saattaa markkinoille seuraavin edellytyksin:
a) toimivaltainen varmentava viranomainen on ne virallisesti tarkastanut perussiementen varmentamiseen sovellettavien säännösten mukaisesti;
b) ne ovat tämän direktiivin säännösten mukaisessa pakkauksessa; ja
c) pakkaukset on varustettu virallisella etiketillä, jossa on vähintään seuraavat tiedot:
- varmentava viranomainen ja jäsenvaltio tai niiden lyhenteet,
- erän viitenumero,
- pakkauksen sulkemiskuukausi ja -vuosi, tai
- kuukausi ja vuosi, jona viimeinen virallinen näyte varmentamista varten on otettu,
- laji, ilmaistuna latinalaisin kirjaimin ainakin kasvitieteellisellä nimellä, joka voi olla lyhennetyssä muodossa ja ilman auktorien nimiä,
- lajike, ilmaistuna ainakin latinalaisin kirjaimin,
- maininta "esiperussiemeniä",
- luokan "varmennetut siemenet" siementen aikaisempien sukupolvien lukumäärä.
Etiketin on oltava valkoinen ja siinä on oltava sinipunainen poikkiviiva.
36 artikla
1. Jäsenvaltioiden on säädettävä, että vihannesten siemenet,
- jotka on tuotettu suoraan yhdessä tai useammassa jäsenvaltiossa tai kolmannessa maassa virallisesti varmennetuista perussiemenistä tai varmennetuista siemenistä ja joille 37 artiklan 1 kohdan d alakohdan mukaisesti on annettu vastaavuus tai jotka on tuotettu suoraan jossakin jäsenvaltiossa virallisesti varmennetun perussiemenen ja kolmannessa maassa virallisesti varmennetun perussiemenen risteytyksestä, ja
- jotka on korjattu toisessa jäsenvaltiossa,
on pyynnöstä ja rajoittamatta muiden tämän direktiivin säännösten soveltamista virallisesti varmennettava varmennetuiksi siemeniksi kaikissa jäsenvaltioissa, jos siemenille on tehty kyseiselle luokalle liitteessä I vahvistetut edellytykset täyttävä viljelystarkastus ja jos virallisessa tarkastuksessa on todettu, että samalle luokalle liitteessä II vahvistetut edellytykset täyttyvät.
Jos siemenet on tällaisissa tapauksissa tuotettu suoraan perussiemeniä aikaisempien sukupolvien virallisesti varmennetuista siemenistä, voivat jäsenvaltiot myös sallia virallisen varmentamisen perussiemeniksi, jos sille luokalle vahvistetut edellytykset täyttyvät.
2. Yhteisössä korjatut ja 1 kohdan säännösten mukaisesti varmennettaviksi tarkoitetut vihannesten siemenet on
- pakattava ja merkittävä liitteessä V olevassa A ja B kohdassa vahvistettujen vaatimusten mukaisella virallisella etiketillä 27 artiklan 1 kohdan säännösten mukaisesti, ja
- varustettava liitteessä V olevassa C kohdassa vahvistettujen vaatimusten mukaisella virallisella asiakirjalla.
Pakkausta ja etikettejä koskevia ensimmäisen kohdan säännöksiä voidaan olla soveltamatta, jos viljelystarkastuksista vastaava viranomainen, näille lopullisesti varmentamattomille siemenille asiakirjat varmentamista varten laativa viranomainen sekä varmentamisesta vastaava viranomainen ovat yksi ja sama tai jos nämä viranomaiset ovat yhtä mieltä soveltamatta jättämisestä.
3. Jäsenvaltioiden on myös säädettävä, että vihannesten siemenet,
- jotka on tuotettu suoraan yhdessä tai useammassa jäsenvaltiossa tai kolmannessa maassa virallisesti varmennetuista perussiemenistä tai varmennetuista siemenistä, joille 37 artiklan 1 kohdan d alakohdan mukaisesti on annettu vastaavuus tai jotka on tuotettu suoraan jossakin jäsenvaltiossa virallisesti varmennetun perussiemenen ja kolmannessa maassa virallisesti varmennetun perussiemenen risteytyksestä, ja
- jotka on korjattu kolmannessa maassa,
on pyynnöstä virallisesti varmennettava varmennetuiksi siemeniksi kaikissa niissä jäsenvaltioissa, joissa perussiemenet on joko tuotettu tai virallisesti varmennettu, jos siemenille on tehty kyseiselle luokalle 37 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaisesti tehdyssä vastaavuuspäätöksessä annetut edellytykset täyttävä viljelystarkastus ja jos virallinen tarkastus on osoittanut, että samalle luokalle liitteessä II vahvistetut edellytykset täyttyvät. Myös muut jäsenvaltiot voivat sallia sellaisten siementen virallisen varmentamisen.
37 artikla
1. Neuvosto päättää komission ehdotuksesta määräenemmistöllä:
a) onko kolmannessa maassa suoritetuilla lajikkeiden virallisilla kokeilla samat takeet kuin jäsenvaltioissa suoritetuilla, 7 artiklassa tarkoitetuilla kokeilla;
b) onko kolmannessa maassa suoritetuilla ylläpidon tarkastuksilla samat takeet kuin jäsenvaltioiden suorittamilla tarkastuksilla;
c) täyttävätkö 36 artiklassa tarkoitetuissa tapauksissa viljelystarkastukset kolmannessa maassa liitteessä I vahvistetut edellytykset;
d) vastaavatko sellaiset vihannesten siemenet, jotka on korjattu kolmannessa maassa ja joilla on samat takeet ominaisuuksiensa osalta ja niiden tarkastusjärjestelyjen, niiden tunnistettavuuden varmistamiseksi, merkitsemiseksi ja tarkastamiseksi, tässä suhteessa sellaisia perussiemeniä, varmennettuja siemeniä tai vakiosiemeniä, jotka on korjattu yhteisössä ja jotka ovat tämän direktiivin säännösten mukaisia.
2. Edellä olevaa 1 kohtaa on sovellettava myös uusien jäsenvaltioiden osalta liittymispäivämäärän ja tämän direktiivin säännösten noudattamisen edellyttämien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten voimaantulopäivämäärän välisenä aikana.
38 artikla
1. Perussiementen, varmennettujen siementen tai vakiosiementen yleisessä saatavuudessa yhteisössä ilmenevien väliaikaisten vaikeuksien, joita ei muutoin voida ratkaista, poistamiseksi voidaan 46 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen päättää, että jäsenvaltiot antavat rajoitetun ajan pitää koko yhteisön alueella kaupan vaikean saatavuuden ratkaisemiseksi tarvittavat määrät väljemmät vaatimukset täyttävän luokan siemeniä tai sellaisen lajikkeen siemeniä, jotka eivät kuulu vihanneskasvilajien yleiseen lajikeluetteloon eivätkä jäsenvaltioiden kansallisiin lajikeluetteloihin.
2. Tietyn lajikkeen siemenluokan osalta virallisena etikettinä tai toimittajan etikettinä käytetään vastaavaa luokkaa varten laadittua etikettiä; niiden lajikkeiden siementen osalta, jotka eivät kuulu edellä mainittuihin luetteloihin, virallinen etiketti on ruskea. Etiketissä on aina ilmoitettava, että kyseiset siemenet kuuluvat väljemmät vaatimukset täyttävään luokkaan.
3. Edellä olevan 1 kohdan säännösten soveltamissäännöt voidaan antaa 46 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen.
39 artikla
1. Jäsenvaltioiden on huolehdittava siitä, että vihannesten siemenet tarkastetaan virallisesti kaupan pitämisen aikana vähintään pistokokein sen varmistamiseksi, että ne täyttävät tämän direktiivin vaatimukset ja edellytykset.
2. Rajoittamatta siementen vapaata liikkuvuutta yhteisössä jäsenvaltioiden on toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että kolmansista maista tuoduissa kahta kiloa suuremmissa siemenmäärissä on niitä kaupan pidettäessä seuraavat tiedot:
a) laji;
b) lajike;
c) luokka;
d) tuotantomaa ja virallinen tarkastusviranomainen;
e) lähettäjämaa;
f) tuoja;
g) siementen määrä.
Se, miten nämä tiedot on esitettävä, voidaan vahvistaa 46 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen.
40 artikla
Jäsenvaltioiden on huolehdittava, että "varmennettujen siementen" ja "vakiosiementen" luokkien siemenille tehdään pellolla pistokokein virallinen jälkitarkastus, joka koskee niiden tunnistettavuutta ja lajikepuhtautta suhteessa otettuihin näytteisiin.
41 artikla
1. Jäsenvaltioiden on huolehdittava, että kaupan pidettäviksi tarkoitettujen vakiosiementen etikettien kiinnittämisestä vastaavat henkilöt:
a) tiedottavat niille toimintansa aloittamisesta ja lopettamisesta;
b) pitävät kirjaa kaikista vakiosiementen eristä ja pitävät kirjanpidon jäsenvaltioiden saatavilla vähintään kolme vuotta;
c) pitävät jäsenvaltioiden saatavilla vähintään kaksi vuotta tarkastusnäytteen sellaisten lajikkeiden siemenistä, joille ei vaadita ylläpitoa;
d) ottavat näytteet jokaisesta kaupan pidettäväksi tarkoitetusta erästä ja pitävät ne jäsenvaltioiden saatavilla vähintään kaksi vuotta.
Edellä b ja d alakohdassa tarkoitettuja toimia tarkastetaan virallisesti pistokokein. Velvoitetta, josta säädetään c alakohdassa, sovelletaan ainoastaan niihin vastuuhenkilöihin, jotka ovat tuottajia.
2. Jäsenvaltioiden on huolehdittava, että jokainen henkilö, joka aikoo viitata ylläpitoon 28 artiklan 4 kohdan mukaisesti, ilmoittaa tästä aikomuksesta.
42 artikla
1. Jos pellolla suoritetussa jälkitarkastuksessa toistuvasti todetaan, että jonkin lajikkeen siemenet eivät riittävästi täytä tunnistettavuudesta tai lajikepuhtaudesta säädettyjä edellytyksiä, jäsenvaltioiden on huolehdittava, että näiden siementen pitäminen kaupan voidaan kokonaan tai osittain, ja mahdollisesti määräajaksi, kieltää niiden kaupan pitämisestä vastaavalta henkilöltä.
2. Toimenpiteet, jotka toteutetaan 1 kohdan soveltamiseksi, on peruutettava heti, kun on riittävän varmaa, että kaupan pitämiseksi tarkoitetut siemenet vastaisuudessa täyttävät tunnistettavuutta ja lajikepuhtautta koskevat edellytykset.
43 artikla
1. Yhteisössä on juurikkaiden perussiemenistä, lukuun ottamatta hybridi- ja synteettisiä lajikkeita, sekä varmennetuista ja perussiemenistä otettujen näytteiden jälkitarkastusta varten suoritettava pistokokein yhteisön vertailukokeita. Jälkitarkastuksessa voidaan tarkastaa niiden edellytysten täyttyminen, joiden mukaisia näiden siementen on oltava. Kokeiden järjestäminen ja niiden tulosten arvioiminen annetaan 46 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun komitean tehtäväksi.
2. Vertailukokeita käytetään varmentamisen ja jälkikontrollin teknisten menetelmien yhdenmukaistamiseen tulosten vastaavuuden aikaansaamiseksi. Kun tämä tavoite on saavutettu, vertailukokeista laaditaan vuosittain toimintakertomus, joka luottamuksellisena annetaan tiedoksi jäsenvaltioille ja komissiolle. Komissio vahvistaa 46 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen päivämäärän, johon mennessä kertomus on laadittava ensimmäisen kerran.
3. Verteilukokeiden suorittamiseksi tarvittavat järjestelyt on annettava noudattaen 46 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä. Kolmansista maista korjattuja vihannesten siemeniä voidaan ottaa mukaan vertailukokeisiin.
44 artikla
1. Jäljempänä 46 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen voidaan vahvistaa erityisiä edellytyksiä kemiallisesti käsiteltyjen siementen kaupanpitoedellytyksissä tapahtuvan kehityksen huomioon ottamiseksi.
2. Jäljempänä 46 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen vahvistetaan erityiset edellytykset seuraavien siementen alkuperäisellä paikalla tapahtuvassa suojelussa (in situ) sekä niiden kasvattamisen ja kaupan pitämisen kautta kasvien geenivarojen kestävässä käytössä tapahtuvan kehityksen huomioon ottamiseksi:
a) maatiaiskannat ja -lajikkeet, joita on perinteisesti kasvatettu erityisissä paikallisissa ja alueellisissa olosuhteissa ja joita uhkaa geneettinen köyhtyminen, sanotun kuitenkin rajoittamatta maatalouden geneettisten voimavarojen säilyttämisestä, kuvauksesta, keräämisestä ja käytöstä 20 päivänä kesäkuuta 1994 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1467/94(8) säännösten soveltamista;
b) lajikkeet, joilla ei ole varsinaista merkitystä kaupallisen viljelytuotannon kannalta, mutta jotka on kehitetty erityisiä kasvuolosuhteita varten.
3. Edellä 2 kohdassa tarkoitettuihin erityisiin edellytyksiin sisältyvät etenkin seuraavat seikat:
a) 2 kohdan a alakohdan tapauksessa maatiaiskannat ja -lajikkeet on hyväksyttävä tämän direktiivin säännösten mukaisesti. Erityisesti on otettava huomioon epävirallisten kokeiden tulokset ja viljelyn, jalostuksen ja käytön aikana käytännön kokemuksen kautta saatu tietous sekä asianomaiselle jäsenvaltiolle annetun ilmoituksen mukaiset yksityiskohtaiset kuvaukset lajikkeista ja niiden nimitykset, ja mikäli näiden katsotaan riittävän, voidaan antaa vapautus virallisesta tarkastuksesta. Tällaisen maatiaiskannan tai -lajikkeen hyväksymisen jälkeen siitä käytetään yleisessä lajikeluettelossa nimitystä "suojeltava lajike";
b) 2 kohdan a ja b alakohdan tapauksissa aiheelliset määrälliset rajoitukset.
45 artikla
1. Tieteellisen ja teknisen tietämyksen kehityksen perusteella tehtävät muutokset liitteiden sisältöön on annettava noudattaen 46 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä.
46 artikla
1. Komissiota avustaa neuvoston päätöksen 66/399/ETY(9) 1 artiklalla perustettu maataloudessa, puutarhaviljelyssä ja metsätaloudessa käytettäviä siemeniä ja lisäysaineistoa käsittelevä pysyvä komitea.
2. Jos tähän kohtaan viitataan, sovelletaan päätöksen 1999/468/EY 4 ja 7 artiklassa säädettyä menettelyä.
Päätöksen 1999/468/EY 4 artiklan 3 kohdassa tarkoitettu määräaika vahvistetaan yhdeksi kuukaudeksi.
3. Jos tähän kohtaan viitataan, sovelletaan päätöksen 1999/468/EY 5 ja 7 artiklassa säädettyä menettelyä.
Päätöksen 1999/468/EY 5 artiklan 6 kohdassa tarkoitettu määräaika vahvistetaan kolmeksi kuukaudeksi.
4. Komitea vahvistaa työjärjestyksensä.
47 artikla
Jollei 18 artiklan ja liitteiden I ja II säännöksistä muuta johdu, tämä direktiivi ei rajoita kansallisen lainsäädännön sellaisten säännösten soveltamista, jotka ovat perusteltuja ihmisten ja eläinten terveyden ja elämän suojelemiseksi tai kasvien suojelemiseksi taikka teollisen ja kaupallisen omaisuuden suojelemiseksi.
48 artikla
1. Edellä 46 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen voidaan vahvistaa erityisiä edellytyksiä seuraavilla aloilla tapahtuneen kehityksen huomioon ottamiseksi:
a) edellytykset, joiden mukaisesti kemiallisesti käsiteltyjä siemeniä voidaan pitää kaupan;
b) edellytykset, joiden mukaisesti siemeniä voidaan pitää kaupan alkuperäisellä paikalla tapahtuvaan suojeluun (in situ) ja kasvien geenivarojen kestävään käyttöön liittyen, mukaan lukien sellaisten lajien siemensekoitukset, jotka sisältävät myös direktiivin 2002/53/EY(10) 1 artiklassa lueteltuja lajeja ja jotka ovat ominaisia erityisille luonnonympäristöille tai perinneympäristöille ja joita uhkaa geneettinen köyhtyminen;
c) edellytykset, joiden mukaisesti luonnonmukaiseen viljelyyn soveltuvia siemeniä voidaan pitää kaupan.
2. Edellä 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettuihin erityisiin edellytyksiin sisältyvät etenkin seuraavat seikat:
a) näiden lajien siementen on oltava sellaista tunnettua alkuperää, jonka toimivaltaiset viranomaiset ovat kussakin jäsenvaltiossa hyväksyneet siementen kaupan pitämiseksi määritellyillä alueilla;
b) aiheelliset määrälliset rajoitukset.
49 artikla
Jäsenvaltiolle voidaan hakemuksesta, joka käsitellään 46 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen, antaa lupa olla kokonaan tai osittain soveltamatta tätä direktiiviä tiettyihin lajeihin, jos sen alueella ei tavallisesti tuoteta tai pidetä kaupan näitä lajeja, paitsi silloin, jos tällainen poikkeus on vastoin 16 artiklan 1 kohdan ja 34 artiklan 1 kohdan säännöksiä.
50 artikla
Jäsenvaltioiden on toimitettava tämän direktiivin alalla antamansa kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle.
Komissio ilmoittaa asiasta muille jäsenvaltioille.
51 artikla
1. Kumotaan direktiivi 70/458/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna liitteessä VI olevassa A osassa luetelluilla direktiiveillä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta liitteessä VI olevassa B osassa olevia jäsenvaltioita velvoittavia määräaikoja, joiden kuluessa niiden on saatettava osaksi kansallista lainsäädäntöä siinä luetellut direktiivit.
2. viittauksia kumottuun direktiiviin pidetään viittauksina tähän direktiiviin ja ne luetaan liitteessä VII olevan vastaavuustaulukon mukaisesti.
52 artikla
Tämä direktiivi tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä.
53 artikla
Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.
Tehty Luxemburgissa 13 päivänä kesäkuuta 2002.