EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING (EF) Nr. 183/2005
af 12. januar 2005
om krav til foderstofhygiejne
(EØS-relevant tekst)
EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 37, stk. 2, og artikel 152, stk. 4, litra b),
under henvisning til forslag fra Kommissionen,
under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (1),
under henvisning til udtalelse fra Regionsudvalget,
efter proceduren i traktatens artikel 251 (2), og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Den animalske produktion er af stor betydning for landbruget inden for Fællesskabet. Tilfredsstillende resultater af denne aktivitet afhænger i høj grad af anvendelsen af sikre og gode kvalitetsfoderstoffer.
(2)
Et af de grundlæggende mål med fødevarelovgivning er at opnå et højt niveau for beskyttelsen af menneskers og dyrs sundhed, jf. Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 178/2002 af 28. januar 2002 om generelle principper og krav i fødevarelovgivningen, om oprettelse af Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet og om procedurer vedrørende fødevaresikkerhed (3). I forordning (EF) nr. 178/2002 fastsættes desuden andre fælles principper og definitioner for medlemsstaternes og Fællesskabets fødevarelovgivning, herunder målsætningen om at opnå fri bevægelighed for foderstoffer i Fællesskabet.
(3)
Ved Rådets direktiv 95/69/EF (4) fastsattes betingelser og bestemmelser for visse foderstofvirksomheder og mellemhandlere for udøvelse af deres virksomhed. Erfaringen har vist, at disse betingelser og bestemmelser udgør et solidt grundlag for foderstofsikkerheden. I direktivet fastsattes ligeledes betingelser for godkendelse af virksomheder, der fremstiller visse stoffer, som er omhandlet i Rådets direktiv 82/471/EØF af 30. juni 1982 om visse produkter, der anvendes i foderstoffer (5).
(4)
Ved Kommissionens direktiv 98/51/EF af 9. juli 1998 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets direktiv 95/69/EF om betingelser og bestemmelser for godkendelse og registrering af visse foderstofvirksomheder og mellemhandlere (6) indførtes visse foranstaltninger vedrørende import fra tredjelande.
(5)
Erfaringen har endvidere vist, at det er nødvendigt at sikre, at alle foderstofvirksomheder, herunder inden for akvakultur, drives i overensstemmelse med harmoniserede krav til sikkerheden, og at det er nødvendigt at gennemføre en generel revision af reglerne for at tage hensyn til behovet for at sikre et højere niveau for beskyttelsen af menneskers og dyrs sundhed og af miljøet.
(6)
Det primære formål med de nye hygiejnebestemmelser i denne forordning er at opnå et højt forbrugerbeskyttelsesniveau med hensyn til fødevare- og foderstofsikkerhed, hvor særlig følgende principper tages i betragtning.
a)
Det primære ansvar for foderstofsikkerheden påhviler fortsat lederen af foderstofvirksomheden.
b)
Der er behov for at sikre foderstofsikkerhed igennem hele fødevarekæden fra og med primærproduktionen af foderstoffer til og med fodringen af dyr, som anvendes i fødevareproduktionen.
c)
Generel gennemførelse af procedurer, der bygger på HACCP-principperne bør sammen med anvendelsen af god hygiejnepraksis øge foderstofvirksomhedsledernes ansvar.
d)
Retningslinjer for god praksis er et værdifuldt instrument til at hjælpe foderstofvirksomhedsledere i alle led af foderstofkæden med at overholde foderstofhygiejnebestemmelserne, og med at anvende HACCP-principperne.
e)
Der skal fastsættes mikrobiologiske kriterier på basis af videnskabelige risikokriterier.
f)
Det er nødvendigt at sikre, at importerede foderstoffer er mindst af tilsvarende standard som foderstoffer produceret i Fællesskabet.
(7)
For at sikre, at registrerings- og godkendelsesordningen finder anvendelse i fuldt omfang på alle foderstofvirksomhedsledere, og dermed at garantere fuld sporbarhed må det sikres, at foderstofvirksomhedslederne kun forsyner sig hos og anvender foderstoffer fra virksomheder, der er registreret og/eller godkendt i henhold til denne forordning.
(8)
Det er nødvendigt med en integreret fremgangsmåde for at sikre foderstofsikkerheden fra primærproduktionen af foderstoffer til og med markedsføring og eksport. Primærproduktionen af foderstoffer omfatter produkter, der kun undergår en simpel fysisk behandling såsom rensning, indpakning, opbevaring, tørring eller ensilering.
(9)
I overensstemmelse med subsidiaritets- og proportionalitetsprincipperne bør fællesskabsbestemmelserne hverken gælde for visse former for privatpersoners produktion af foderstoffer til eget forbrug og fodring af bestemte dyr, eller for direkte leverance af små mængder fra primærproduktion af foderstoffer på lokalt niveau eller for detailhandel med foder til selskabsdyr.
(10)
Foderstoffarer, der allerede findes i primærproduktionen af foderstoffer, bør identificeres og kontrolleres hensigtsmæssigt for at sikre, at målene i denne forordning opfyldes. De principper, der ligger til grund for denne forordning, bør derfor gælde såvel for bedrifter, der fremstiller foderstoffer udelukkende til brug for deres egen produktion, som for bedrifter, der markedsfører foderstoffer. Der bør tages hensyn til det forhold, at risikoen er mindre, hvis foderstofferne kun produceres og anvendes til dyr til eget forbrug eller til dyr, der ikke anvendes til fødevareproduktion. Handel med små mængder foderstofprodukter på lokalt niveau og detailhandel med foder til selskabsdyr må behandles særskilt inden for rammerne af denne forordning.
(11)
Det er på mellemlang sigt målet for EU's hygiejnelovgivning at anvende principperne for risikoanalyse og kritiske kontrolpunkter (HACCP-principperne) i primærproduktionen af foderstoffer. Ved hjælp af retningslinjer for god praksis bør anvendelsen af relevante hygiejnekrav dog fremmes allerede nu.
(12)
Foderstofsikkerhed afhænger af en række faktorer. Lovgivningen bør foreskrive minimumskrav til hygiejne. Der bør gennemføres offentlig kontrol for at efterprøve, om foderstofvirksomhedslederne overholder reglerne. Foderstofvirksomhedslederne bør desuden træffe foranstaltninger eller indføre procedurer med henblik på at opnå et højt niveau af foderstofsikkerhed.
(13)
HACCP-principperne kan hjælpe ledere af foderstofvirksomheder til at opnå en højere standard for foderstofsikkerhed. HACCP-principperne bør ikke anses for en metode til selvregulering og må ikke træde i stedet for offentlig kontrol.
(14)
Det er nødvendigt, at foderstofvirksomhedernes ansatte samarbejder fuldt ud og er fuldt engagerede, for at HACCP-principperne kan gennemføres.
(15)
HACCP-principperne i foderstofproduktionen bør tage hensyn til principperne i Codex Alimentarius, men det bør rumme tilstrækkelig fleksibilitet i alle situationer. I visse foderstofvirksomheder er det ikke muligt at identificere kritiske kontrolpunkter, og i visse tilfælde kan god praksis træde i stedet for overvågning af kritiske kontrolpunkter. Ligeledes forudsætter kravet i Codex Alimentarius om fastsættelse af »kritiske grænser« heller ikke, at der i alle tilfælde skal fastsættes en numerisk grænseværdi. Kravet som anført i samme kodeks om, at dokumenter skal opbevares, skal være fleksibelt, så meget små virksomheder ikke pålægges unødvendige byrder. Det bør sikres, at aktiviteter, der udføres af en foderstofvirksomhed i forbindelse med primærproduktion af foderstoffer, herunder aktiviteter i tilknytning hertil og blanding af foderstoffer med tilskudsfoder udelukkende til brug på egen bedrift, ikke nødvendigvis skal være i overensstemmelse med HACCP-principperne.
(16)
Det er ligeledes nødvendigt med fleksibilitet for at tilgodese foderstofvirksomheder, der ligger i områder med særligt vanskelige geografiske forhold, eller i forhold til strukturkrav. En sådan fleksibilitet bør dog ikke anfægte målene vedrørende foderstofhygiejne. Der bør indføres bestemmelser om drøftelser i Den Stående Komité for Fødevarekæden og Dyresundhed, når det er hensigtsmæssigt.
(17)
Der bør være en ordning for registrering og godkendelse af alle foderstofvirksomheder foretaget af medlemsstatens kompetente myndighed for at sikre sporbarhed fra fremstillingsvirksomheden til den endelige bruger og for at gøre det lettere at foretage en effektiv offentlig kontrol. De eksisterende systemer for indsamling af data om foderstofvirksomheder kan anvendes af medlemsstaternes kompetente myndighed til at starte og gennemføre det system, der skal indføres ifølge denne forordning.
(18)
Der bør fortsat være en ordning for godkendelse af foderstofvirksomheder i forbindelse med aktiviteter, der kan udgøre en højere risiko ved fremstillingen af foderstoffer. Der bør indføres bestemmelser om procedurer for udvidelse af godkendelsesordningens anvendelsesområde i henhold til direktiv 95/69/EF.
(19)
For at blive godkendt eller registreret bør foderstofvirksomheder opfylde en række betingelser, som er relevante for deres aktiviteter, med hensyn til faciliteter, udstyr, personale, produktion, kvalitetskontrol, opbevaring og dokumentation for at sikre såvel foderstofsikkerhed som produkternes sporbarhed. Der bør fastsættes bestemmelser om, at disse betingelser skal kunne differentieres, så det sikres, at de er relevante for de forskellige typer foderstofvirksomheder. Medlemsstaterne bør kunne give en betinget godkendelse til en virksomhed, hvis det ved et besøg på stedet viser sig, at virksomheden opfylder alle kravene til infrastruktur og udstyr. Der bør dog også fastsættes en maksimal varighed af en sådan betinget godkendelse.
(20)
Der bør fastsættes bestemmelser om midlertidig suspension, ændring eller tilbagetrækning af registreringen eller godkendelsen, hvis der foretages ændringer på virksomheder, disse ophører med deres aktivitet, eller det viser sig, at de ikke længere opfylder betingelserne for at udøve deres aktivitet.
(21)
Sporbarhed af foderstoffer og foderstofingredienser gennem hele foderkæden er et vigtigt led til sikring af foderstofsikkerheden. I forordning (EF) nr. 178/2002 er der fastsat bestemmelser, der skal sikre foderstoffers og foderstofingrediensers sporbarhed, og den foreskriver en procedure for vedtagelse af gennemførelsesbestemmelser, der gælder for specifikke sektorer.
(22)
De forskellige foderstofkriser har vist, at mangler i foderkæden, uanset hvor i kæden de er, kan have betydelige økonomiske konsekvenser. Foderstofproduktionens karakteristika og foderstofdistributionskædens kompleksitet gør det vanskeligt at trække foder tilbage fra markedet. Udgifterne til at afhjælpe økonomiske skader i foder- og fødevarekæden dækkes ofte af offentlige midler. Det ville være mindre omkostningsbehæftet for samfundet at afbøde sådanne økonomiske konsekvenser, hvis den virksomhedsleder, hvis aktivitet er skyld i økonomiske skader i foderstofsektoren, holdes økonomisk ansvarlig. Det vil muligvis ikke kunne lade sig gøre eller være hensigtsmæssigt at oprette et generelt obligatorisk system med økonomisk ansvar og finansiel sikkerhedsstillelse, f.eks. ved forsikring, der gælder for alle foderstofvirksomhedsledere. Kommissionen bør derfor overveje dette spørgsmål mere indgående og i den forbindelse tage hensyn til bestemmelser i eksisterende lovgivning om ansvar på andre områder og til systemer og praksis, som anvendes i medlemsstaterne. Kommissionen bør i den forbindelse fremlægge en rapport, i givet fald ledsaget af lovgivningsmæssige forslag.
(23)
Foderstoffer, der importeres til EF, skal overholde de generelle krav i forordning (EF) nr. 178/2002 og importbetingelserne i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 822/2004 af 29. april 2004 om offentlig kontrol med henblik på verifikation af, at foderstof- og fødevarelovgivningen samt dyresundheds- og dyrevelfærdsbestemmelserne overholdes (7). For at undgå forstyrrelser af handelen bør import fortsat være tilladt på de betingelser, der er fastsat i direktiv 98/51/EF, indtil arbejdet med gennemførelsesforanstaltningerne er afsluttet.
(24)
Foderstoffer, der er fremstillet i Fællesskabet, og som eksporteres til tredjelande, skal overholde de generelle krav i forordning (EF) nr. 178/2002.
(25)
Anvendelsesområdet for det hurtige varslingssystem for fødevarer og foder, der er indført ved forordning (EF) nr. 178/2002, bør udvides til også at omfatte risici for dyresundheden og miljøet, som stammer fra foderstoffer, der gives til dyr, der ikke anvendes i fødevareproduktionen.
(26)
Fællesskabslovgivningen om foderstofhygiejne bør baseres på videnskabelig rådgivning. Derfor bør Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet høres, når det er nødvendigt.
(27)
For at tage hensyn til den tekniske og videnskabelige udvikling bør der være et snævert og effektivt samarbejde mellem Kommissionen og medlemsstaterne i Den Stående Komité for Fødevarekæden og Dyresundhed.
(28)
I denne forordning tages der hensyn til de internationale forpligtelser, der er fastsat i WTO's aftale om anvendelsen af sundheds- og plantesundhedsforanstaltninger, og de internationale standarder for fødevaresikkerhed i Codex Alimentarius.
(29)
Medlemsstaterne bør indføre sanktioner for overtrædelse af denne forordnings bestemmelser og sikre, at de gennemføres. Sanktionerne skal være effektive, stå i rimeligt forhold til overtrædelsen og have afskrækkende virkning.
(30)
De nødvendige foranstaltninger til gennemførelse af denne forordning bør vedtages i overensstemmelse med Rådets afgørelse 1999/468/EF af 28. juni 1999 om fastsættelse af de nærmere vilkår for udøvelsen af de gennemførelsesbestemmelser, der tillægges Kommissionen (8).
(31)
Datoen for anvendelse af forordningen bør udsættes, så de berørte foderstofvirksomheder får tid til at tilpasse sig.
(32)
Af ovennævnte grunde bør direktiv 95/69/EF og 98/51/EF ophæves -
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:
KAPITEL I
FORMÅL, ANVENDELSESOMRÅDE OG DEFINITIONER
Artikel 1
Formål
1. Denne forordning fastsætter:
a)
generelle bestemmelser om foderstofhygiejne
b)
betingelser og ordninger, der sikrer foderstoffers sporbarhed
c)
betingelser og ordninger for registrering og godkendelse af virksomhederne.
Artikel 2
Anvendelsesområde
1. Denne forordning gælder for:
a)
foderstofvirksomhedslederes aktiviteter i alle led fra primærproduktion af foderstoffer til og med markedsføring af foderstoffer
b)
fodring af dyr, der anvendes i fødevareproduktionen
c)
import og eksport af foderstoffer fra og til tredjelande.
2. Denne forordning gælder ikke for:
a)
egenproduktion af foderstoffer til
i)
dyr, der anvendes til produktion af fødevarer til privatpersoners eget forbrug,
og
ii)
dyr, der ikke anvendes i fødevareproduktionen
b)
fodring af dyr, der anvendes til produktion af fødevarer til privatpersoners eget forbrug, eller for de aktiviteter, der er nævnt i artikel 1, stk. 2, litra c), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 852/2004 af 29. april 2004 om fødevarehygiejne (9)
c)
fodring af dyr, der ikke anvendes i fødevareproduktionen
d)
direkte levering af små mængder fra primærproduktionen af foderstoffer på lokalt niveau fra producenten til lokale bedrifter til anvendelse på disse bedrifter
e)
detailhandel med foder til selskabsdyr.
3. Medlemsstaterne kan fastsætte forskrifter og vejledninger for de aktiviteter, der er omhandlet i stk. 2. Sådanne nationale forskrifter og vejledninger skal sikre, at målene i denne forordning nås.
Artikel 3
Definitioner
Ved anvendelsen af denne forordning gælder definitionerne i forordning (EF) nr. 178/2002; dog gælder følgende særlige definitioner:
a)
»foderstofhygiejne«: foranstaltninger og betingelser, der er nødvendige for at bekæmpe farer og sikre, at et foderstof er egnet til foder, hvis det anvendes som tilsigtet
b)
»leder af en foderstofvirksomhed«/»foderstofvirksomhedsleder«: den fysiske eller juridiske person, der er ansvarlig for, at kravene i denne forordning overholdes i den foderstofvirksomhed, som er under vedkommendes ledelse
c)
»fodertilsætningsstoffer«: stoffer eller mikroorganismer, der er tilladt i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1831/2003 af 22. september 2003 om fodertilsætningsstoffer (10)
d)
»virksomhed«: enhver enhed af en foderstofvirksomhed
e)
»kompetent myndighed«: den myndighed i en medlemsstat eller et tredjeland, der er udpeget til at foretage offentlig kontrol
f)
»primærproduktion af foderstoffer«: produktion af landbrugsprodukter, herunder navnlig dyrkning, høst, malkning, opdræt af dyr (forud for slagtning) eller fiskeri, hvorved der udelukkende frembringes produkter, som ikke undergår nogen anden behandling, efter de er høstet, indsamlet eller fanget, bortset fra en simpel fysisk behandling.
KAPITEL II
FORPLIGTELSER
Artikel 4
Generelle forpligtelser
1. Foderstofvirksomhedslederne skal sikre, at produktionen, tilvirkningen og distributionen i alle de led, som er under deres ledelse, udføres i overensstemmelse med fællesskabslovgivning, nationale retsforskrifter, der er forenelige hermed, og god praksis. De skal navnlig sikre, at de opfylder de relevante hygiejnebestemmelser i denne forordning.
2. Ved fodring af dyr, som anvendes i fødevareproduktionen, skal landbrugerne træffe foranstaltninger og indføre procedurer med henblik på at holde risikoen for biologisk, kemisk og fysisk forurening af foderstoffer, dyr og animalske produkter på et så lavt niveau, som det med rimelighed er muligt.
Artikel 5
Specifikke forpligtelser
1. For aktiviteter i tilknytning til primærproduktion af foderstoffer og følgende aktiviteter i forbindelse hermed:
a)
transport, opbevaring og håndtering af primærprodukter på produktionsstedet
b)
transport med henblik på levering af primærprodukter fra produktionsstedet til en virksomhed
c)
blanding af foderstoffer udelukkende til brug på egen bedrift uden anvendelse af tilsætningsstoffer eller forblandinger af tilsætningsstoffer med undtagelse af ensileringstilsætningsstoffer
skal foderstofvirksomhedsledere overholde bestemmelserne i bilag I, hvor det er relevant for de pågældende aktiviteter.
2. For andre aktiviteter end dem, der er omhandlet i stk. 1, herunder blanding af foderstoffer udelukkende til brug på egen bedrift, skal foderstofvirksomhedslederne, når de anvender tilsætningsstoffer eller forblandinger af tilsætningsstoffer med undtagelse af ensileringstilsætningsstoffer, overholde bestemmelserne i bilag II, hvor det er relevant for de pågældende aktiviteter.
3. Ledere af foderstofvirksomheder skal:
a)
overholde specifikke mikrobiologiske kriterier
b)
træffe de foranstaltninger eller indføre de procedurer, der er nødvendige for at nå specifikke mål.
De kriterier og mål, der er omhandlet i litra a) og b), vedtages efter proceduren i artikel 31, stk. 2.
4. Foderstofvirksomhedsledere kan anvende de retningslinjer, der er omhandlet i kapitel III, som hjælp til at opfylde de forpligtelser, der påhviler dem i henhold til denne forordning.
5. Ved fodring af dyr, som anvendes i fødevareproduktionen, skal landbrugere overholde bestemmelserne i bilag III.
6. Foderstofvirksomhedsledere og landbrugere må kun forsyne sig hos og anvende foderstoffer fra virksomheder, der er registreret og/eller godkendt i henhold til denne forordning.
Artikel 6
HACCP-systemet (risikoanalyse og kritiske kontrolpunkter)
1. Foderstofvirksomhedsledere, der udfører andre aktiviteter end dem, der er omhandlet i artikel 5, stk. 1, skal indføre, iværksætte og følge en fast skriftlig procedure eller faste skriftlige procedurer, der er baseret på HACCP-principperne:
2. Principperne, jf. stk. 1, går ud på at:
a)
identificere farer, som skal forebygges, fjernes eller reduceres til et acceptabelt niveau
b)
identificere de kritiske kontrolpunkter på det eller de trin, hvor det er vigtigt at føre kontrol for at forebygge eller fjerne en fare eller reducere den til et acceptabelt niveau
c)
fastsætte kritiske grænser på kritiske kontrolpunkter, som adskiller acceptable forhold fra uacceptable forhold, med henblik på at forebygge, fjerne eller reducere konstaterede farer
d)
fastlægge og gennemføre effektive overvågningsprocedurer på kritiske kontrolpunkter
e)
træffe korrigerende foranstaltninger, hvis det ved overvågningen viser sig, at et kritisk kontrolpunkt ikke er under kontrol
f)
fastsætte procedurer for at verificere, at de foranstaltninger, der er beskrevet i litra a)-e), er fuldstændige og fungerer effektivt; verifikationsprocedurerne skal gennemføres med regelmæssige mellemrum
g)
udfærdige dokumenter og føre journaler, der svarer til foderstofvirksomhedens art og størrelse, for at dokumentere, at foranstaltningerne i litra a)-f) anvendes effektivt.
3. Når der sker en ændring i et produkt, en proces eller i et led i produktionen, tilvirkningen, opbevaringen og distributionen, skal foderstofvirksomhedslederen gennemgå proceduren og foretage de fornødne ændringer.
4. Som led i det system af procedurer, der er nævnt i stk. 1, kan foderstofvirksomhedslederne anvende retningslinjer for god praksis sammen med retningslinjer for anvendelsen af HACCP-principperne, som er udviklet i henhold til artikel 20.
5. Foranstaltninger for at lette gennemførelsen af denne artikel, herunder for små virksomheder, kan vedtages efter proceduren i artikel 31, stk. 2.
Artikel 7
Dokumentation vedrørende HACCP-systemet
1. Ledere af foderstofvirksomheder skal:
a)
over for den kompetente myndighed i den form, den kompetente myndighed kræver, dokumentere, at de overholder kravene i artikel 6
b)
sikre, at dokumentation, der beskriver procedurerne udarbejdet i henhold til artikel 6, løbende holdes ajour.
2. Den kompetente myndighed tager hensyn til foderstofvirksomhedens art og størrelse, når den fastsætter krav til formen, jf. stk. 1, litra a).
3. Der kan vedtages nærmere bestemmelser for anvendelsen af denne artikel efter proceduren i artikel 31, stk. 2. Sådanne bestemmelser kan lette visse foderstofvirksomhedslederes anvendelse af HACCP-principperne udarbejdet i henhold til kapitel III med henblik på overholdelse af kravene i artikel 6, stk. 1.
Artikel 8
Finansiel sikkerhedsstillelse
1. Med henblik på at udarbejde et effektivt system med finansiel sikkerhedsstillelse for foderstofvirksomhedsledere, forelægger Kommissionen inden den 8. februar 2006 Europa-Parlamentet og Rådet en rapport om finansiel sikkerhedsstillelse inden for foderstofsektoren. Ud over at undersøge eksisterende nationale lovgivningsbestemmelser, systemer og praksis med hensyn til ansvar inden for foderstofsektoren og relaterede sektorer skal rapporten i givet fald ledsages af lovgivningsmæssige forslag om et sådant gennemførligt og brugbart sikkerhedsstillelsessystem på fællesskabsplan. Denne sikkerhedsstillelse bør dække alle de omkostninger, som lederne kan gøres ansvarlige for som en direkte følge af at trække produkter tilbage fra markedet og behandle og/eller destruere foderstoffer, dyr og fødevarer fremstillet heraf.
2. Foderstofvirksomhedsledere er ansvarlige for enhver overtrædelse af relevant lovgivning om foderstofsikkerhed, og ledere som omhandlet i artikel 5, stk. 2, skal dokumentere, at de er omfattet af den finansielle sikkerhedsstillelse, der kræves i de forslag til fællesskabslovgivning, der er omhandlet i stk. 1.
Artikel 9
Offentlig kontrol, anmeldelse og registrering
1. Foderstofvirksomhedslederne samarbejder med de kompetente myndigheder i overensstemmelse med den relevante fællesskabslovgivning og med national lovgivning, der er forenelig hermed.
2. Ledere af foderstofvirksomheder skal:
a)
i registreringsøjemed give den relevante kompetente myndighed i den form, den kompetente myndighed kræver, meddelelse om alle virksomheder, som er under deres ledelse, og som har aktiviteter i et led i produktionen, tilvirkningen, oplagringen, transporten eller distributionen af foderstoffer
b)
give den kompetente myndighed ajourførte oplysninger om alle virksomheder, som er under deres ledelse, jf. litra a), herunder give den kompetente myndighed meddelelse om væsentlige ændringer i aktiviteterne og lukning af en eksisterende virksomhed.
3. Den kompetente myndighed fører et eller flere registre over virksomheder.
Artikel 10
Godkendelse af foderstofvirksomheder
Foderstofvirksomhedslederne skal sikre, at virksomheder, som er under deres ledelse, og som er omfattet af denne forordning, er godkendt af myndighederne, hvis
1)
de pågældende virksomheder har en af følgende aktiviteter:
a)
fremstilling og/eller markedsføring af fodertilsætningsstoffer, der er omfattet af forordning (EF) nr. 1831/2003, eller produkter, der er omfattet af direktiv 82/471/EØF, og som er omhandlet i kapitel 1 i bilag IV til denne forordning
b)
fremstilling og/eller markedsføring af forblandinger, der er fremstillet under anvendelse af fodertilsætningsstoffer, som er omhandlet i kapitel 2 i bilag IV til denne forordning
c)
fremstilling med henblik på markedsføring eller produktion udelukkende til brug på egen bedrift af foderblandinger under anvendelse af fodertilsætningsstoffer eller forblandinger, som indeholder fodertilsætningsstoffer, der er omhandlet i kapitel 3 i bilag IV til denne forordning
2)
godkendelse kræves ifølge national lovgivning i den medlemsstat, hvor virksomheden befinder sig,
eller
3)
godkendelse kræves i henhold til en forordning vedtaget efter proceduren i artikel 31, stk. 2.
Artikel 11
Krav
Ledere af foderstofvirksomheder må ikke drive virksomhed uden at være
a)
registreret som foreskrevet i artikel 9,
eller
b)
godkendt, hvis det kræves i henhold til artikel 10.
Artikel 12
Oplysninger om nationale bestemmelser om godkendelse
Medlemsstater, der ifølge artikel 10, stk. 2, kræver, at bestemte virksomheder på deres område skal godkendes, meddeler Kommissionen og de øvrige medlemsstater de relevante nationale bestemmelser.
Artikel 13
Godkendelse af virksomheder
1. Den kompetente myndighed må kun godkende en virksomhed, hvis det ved et besøg på stedet forud for iværksættelse af enhver aktivitet er konstateret, at den opfylder de relevante krav i denne forordning.
2. Den kompetente myndighed kan give betinget godkendelse, hvis det ved besøget på stedet konstateres, at virksomheden opfylder alle krav til infrastrukturer og udstyr. Den giver kun fuld godkendelse, hvis det ved endnu et besøg på stedet senest tre måneder efter den betingede godkendelse konstateres, at de øvrige krav i stk. 1 er opfyldt. Hvis der er gjort klare fremskridt, men virksomheden endnu ikke opfylder alle disse krav, kan den kompetente myndighed forlænge den betingede godkendelse. En betinget godkendelse må dog ikke gælde i mere end sammenlagt seks måneder.
Artikel 14
Den kompetente myndigheds suspension af registrering eller godkendelse
Den kompetente myndighed suspenderer midlertidigt en virksomheds registrering eller godkendelse for en eller flere af aktiviteterne eller for alle aktiviteter, hvis det konstateres, at virksomheden ikke længere opfylder de betingelser, der gælder for aktiviteterne.
Suspensionen varer, indtil virksomheden på ny opfylder betingelserne. Hvis betingelserne ikke er opfyldt inden et år, anvendes artikel 15.
Artikel 15
Den kompetente myndigheds tilbagekaldelse af registrering eller godkendelse
Den kompetente myndighed tilbagekalder registreringen eller godkendelsen af en virksomhed for en eller flere af aktiviteterne, hvis
a)
virksomheden ophører med en eller flere af sine aktiviteter
b)
det konstateres, at virksomheden i et år ikke har opfyldt de betingelser, der gælder for dens aktiviteter
c)
den kompetente myndighed finder alvorlige mangler eller må standse produktionen i en virksomhed gentagne gange, og lederen af foderstofvirksomheden fortsat ikke kan give tilstrækkelige garantier med hensyn til den fremtidige produktion.
Artikel 16
Ændringer af registreringen eller godkendelsen af en virksomhed
Den kompetente myndighed ændrer efter anmodning registreringen eller godkendelsen af en virksomhed, hvis virksomheden har godtgjort, at den er i stand til at udøve aktiviteter, som supplerer eller træder i stedet for dem, for hvilke den blev registreret eller godkendt i første omgang.
Artikel 17
Fravigelse af kravet om besøg på stedet
1. Det er ikke obligatorisk for medlemsstaterne at foretage besøg på stedet, jf. artikel 13, hos foderstofvirksomheder, der udelukkende fungerer som handlende, uden at produkterne befinder sig på deres driftssteder.
2. De pågældende foderstofvirksomheder skal i en form, som den kompetente myndighed bestemmer, forelægge denne en erklæring om, at det af dem markedsførte foderstof opfylder betingelserne i denne forordning.
Artikel 18
Overgangsforanstaltninger
1. Virksomheder og mellemhandlere, der er godkendt og/eller registreret i henhold til direktiv 95/69/EF, kan videreføre deres aktiviteter, forudsat at de senest den 1. januar 2006 giver meddelelse herom til den relevante kompetente myndighed i det område, hvor deres faciliteter befinder sig.
2. Virksomheder og mellemhandlere, for hvilke der i henhold til direktiv 95/69/EF hverken var krav om registrering eller godkendelse, men som skal registreres i henhold til denne forordning, kan videreføre deres aktiviteter, forudsat at de senest den 1. januar 2006 indgiver en ansøgning om registrering til den relevante kompetente myndighed i det område, hvor deres faciliteter befinder sig.
3. Senest den 1. januar 2008 skal ansøgeren i en form, som den kompetente myndighed bestemmer, erklære, at de i denne forordning omhandlede betingelser er opfyldt.
4. De kompetente myndigheder tager hensyn til de allerede eksisterende dataindsamlingssystemer og anmoder kun ansøgeren om at fremlægge supplerende oplysninger, som er nødvendige for at overholde betingelserne i denne forordning. De kompetente myndigheder kan navnlig anse en meddelelse i henhold til artikel 6 i forordning (EF) nr. 852/2004 som en ansøgning i henhold til stk. 2.
Artikel 19
Liste over registrerede og godkendte virksomheder
1. Den kompetente myndighed optager for hver enkelt aktivitet de virksomheder, den har registreret i henhold til artikel 9, på en eller flere nationale lister.
2. Virksomheder, der er godkendt af den kompetente myndighed i henhold til artikel 13, optages på en national liste under et individuelt identifikationsnummer.
3. Medlemsstaterne opdaterer oplysningerne om virksomheder på den liste, der er omhandlet i stk. 1 og 2, i overensstemmelse med de beslutninger, der er omhandlet i artikel 14, 15 og 16 om suspension, tilbagetrækning eller ændring af registreringen eller godkendelsen.
4. Den i stk. 2 omhandlede liste udarbejdes i overensstemmelse med modellen i kapitel I i blag V.
5. Det i stk. 2 omhandlede identifikationsnummer skal have den form, der er angivet i kapitel II i bilag V.
6. Kommissionen samler og offentliggør første gang i november 2007 og derefter hvert år senest den 30. november den del af medlemsstaternes lister, der indeholder listen over virksomheder, som omhandlet i stk. 2. I den samlede liste tages der hensyn til de i årets løb foretagne ændringer.
7. Medlemsstaterne offentliggør den eller de lister over virksomheder, der er omhandlet i stk. 1.
KAPITEL III
RETNINGSLINJER FOR GOD PRAKSIS
Artikel 20
Udarbejdelse, udbredelse og anvendelse af retningslinjer
1. Kommissionen støtter udarbejdelsen af EF-retningslinjer for god praksis i fodersektoren og for anvendelsen af HACCP-principper i overensstemmelse med artikel 22.
Om nødvendigt støtter medlemsstaterne udarbejdelsen af nationale retningslinjer i overensstemmelse med artikel 21.
2. De kompetente myndigheder skal fremme udbredelsen og anvendelsen af både nationale retningslinjer og EF-retningslinjer.
3. Det er dog frivilligt, om foderstofvirksomhedslederne anvender sådanne retningslinjer.
Artikel 21
Nationale retningslinjer
1. Når der udarbejdes nationale retningslinjer for god praksis, skal foderstofsektoren udarbejde og udbrede disse:
a)
i samråd med repræsentanter for de parter, hvis interesser i væsentlig grad er berørt, f.eks. de kompetente myndigheder og brugergrupper
b)
under hensyn til de relevante adfærdskodekser i Codex Alimentarius,
og
c)
under hensyn til kravene i bilag I, når de vedrører primærproduktionen af foder.
2. Medlemsstaterne vurderer de nationale retningslinjer for at sikre sig
a)
at de er udarbejdet i overensstemmelse med stk. 1
b)
at deres indhold er praktisk anvendeligt for de sektorer, som de gælder for,
og
c)
at de er egnede som retningslinjer for korrekt anvendelse af artikel 4, 5 og 6 i de sektorer og/eller for de foderstoffer, som de gælder for.
3. Medlemsstaterne sender Kommissionen deres nationale retningslinjer.
4. Kommissionen etablerer og driver et system til registrering af disse retningslinjer og giver medlemsstaterne adgang til dette.
Artikel 22
EF-retningslinjer
1. Før der udarbejdes EF-retningslinjer for god hygiejnepraksis eller for anvendelsen af HACCP-principperne, hører Kommissionen den komité, der er omhandlet i artikel 31, stk. 1. Formålet med denne høring er at overveje, om der er behov for sådanne retningslinjer, deres anvendelsesområde og indhold.
2. Hvis der udarbejdes EF-retningslinjer, sørger Kommissionen for, at de udarbejdes og udbredes:
a)
efter høring af eller i samråd med relevante repræsentanter for den europæiske foderstofsektor og andre interesserede parter som f.eks. forbrugergrupper
b)
i samarbejde med parter, hvis interesser kan blive berørt væsentligt, herunder de kompetente myndigheder.
3. EF-retningslinjer udarbejdes og udbredes under hensyn til:
a)
de relevante adfærdskodekser i Codex Alimentarius
b)
kravene i bilag I, når de vedrører primærproduktionen af foder.
4. Den komité, der er nævnt i artikel 31, stk. 1, vurderer udkastet til EF-retningslinjer for at sikre sig:
a)
at de er udarbejdet i overensstemmelse med stk. 2 og 3
b)
at deres indhold er praktisk anvendeligt i hele Fællesskabet for de sektorer, som de gælder for
c)
at de er egnede som retningslinjer for korrekt anvendelse af artikel 4, 5 og 6 i de sektorer og/eller for de foderstoffer, som de gælder for.
5. Kommissionen opfordrer komitéen som omhandlet i artikel 31, stk. 1, til med jævne mellemrum at gennemgå EF-retningslinjer, der er udarbejdet i overensstemmelse med denne artikel, i samarbejde med de parter, der er nævnt i stk. 2 i denne artikel. Gennemgangen har til formål at sikre, at retningslinjerne fortsat er praktisk anvendelige, og at tage hensyn til den videnskabelige og teknologiske udvikling.
6. Titlerne på EF-retningslinjer, der er udarbejdet i overensstemmelse med denne artikel, samt referencerne hertil, offentliggøres i C-udgaven af Den Europæiske Unions Tidende.
KAPITEL IV
IMPORT OG EKSPORT
Artikel 23
Import
1. Foderstofvirksomhedsledere, der importerer foderstoffer fra tredjelande, skal sikre, at import kun finder sted, hvis følgende betingelser er opfyldt:
a)
afsendelsestredjelandet er opført på en liste, der er udarbejdet i henhold til artikel 48 i forordning (EF) nr. 882/2004, over tredjelande, som det er tilladt at importere foderstoffer fra
b)
afsendelsesvirksomheden er opført på en liste, der er udarbejdet og opdateret af det pågældende tredjeland i henhold til artikel 48 i forordning (EF) nr. 882/2004, over virksomheder, som det er tilladt at importere foderstoffer fra
c)
foderet er fremstillet af afsendelsesvirksomheden eller af en anden virksomhed opført på listen omhandlet i litra b) eller i Fællesskabet,
og
d)
foderstoffet opfylder:
i)
kravene i denne forordning og i al anden EF-lovgivning om foderstoffer,
eller
ii)
betingelser, Fællesskabet har anerkendt som værende ligestillede hermed,
eller
iii)
kravene i en særlig aftale mellem Fællesskabet og eksportlandet, hvis en sådan eksisterer.
2. Der kan vedtages bestemmelser om et standardimportcertifikat efter proceduren i artikel 31, stk. 2.
Artikel 24
Midlertidige foranstaltninger
Uanset artikel 33 og indtil de lister, der skal udarbejdes i henhold til artikel 23, stk. 1, litra a) og b), foreligger, er import fortsat tilladt på de betingelser, der er fastsat i artikel 6 i direktiv 98/51/EF.
Artikel 25
Eksport
Foder, herunder foder til dyr, som ikke anvendes i fødevareproduktionen, der er fremstillet i Fællesskabet og bestemt til markedsføring i tredjelande, skal opfylde bestemmelserne i artikel 12 i forordning (EF) nr. 178/2002.
KAPITEL V
AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
Artikel 26
Gennemførelsesbestemmelser
Gennemførelsesbestemmelser kan vedtages efter proceduren i artikel 31, stk. 2.
Artikel 27
Ændringer af bilag I, II og III
Bilag I, II og III kan ændres efter proceduren i artikel 31, stk. 2, for at tage hensyn til
a)
udvikling af kodekser for god praksis
b)
erfaringerne fra gennemførelsen af HACCP-baserede systemer, jf. artikel 6
c)
den teknologiske udvikling
d)
videnskabelig rådgivning, især nye risikovurderinger
e)
fastsættelse af mål for foderstofsikkerhed
f)
udvikling af krav, der er relaterede til specifikke aktiviteter.
Artikel 28
Dispensationer fra bestemmelserne i bilag I, II og III
Der kan af særlige grunde gives dispensation fra bestemmelserne i bilag I, II og III efter proceduren i artikel 31, stk. 2, hvis sådanne dispensationer ikke er til hinder for at nå forordningens mål.
Artikel 29
Hurtigt varslingssystem
Hvis et foderstof, herunder foderstoffer til dyr, som ikke anvendes i fødevareproduktionen, udgør en alvorlig fare for menneskers eller dyrs sundhed eller for miljøet, finder artikel 50 i forordning (EF) nr. 178/2002 tilsvarende anvendelse.
Artikel 30
Sanktioner
Medlemsstaterne fastsætter de sanktioner, der skal anvendes i tilfælde af overtrædelse af denne forordning, og træffer alle nødvendige foranstaltninger til at sikre deres iværksættelse. Sanktionerne skal være effektive, stå i rimeligt forhold til overtrædelsen og have afskrækkende virkning. Medlemsstaterne giver inden den 8. februar 2007 Kommissionen meddelelse om disse bestemmelser, og meddeler den omgående enhver senere ændring heraf.
Artikel 31
Komitéprocedure
1. Kommissionen bistås af Den Stående Komité for Fødevarekæden og Dyresundhed, der er nedsat ved forordning (EF) nr. 178/2002 (i det følgende benævnt »komitéen«).
2. Når der henvises til dette stykke, anvendes artikel 5 og 7 i afgørelse 1999/468/EF, jf. dennes artikel 8.
Perioden i artikel 5, stk. 6, i afgørelse 1999/468/EF, fastsættes til tre måneder.
3. Komitéen vedtager selv sin forretningsorden.
Artikel 32
Høring af Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet
Kommissionen hører Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet om alle spørgsmål, der hører under denne forordnings anvendelsesområde, og som kan have stor betydning for folkesundheden, navnlig inden Kommissionen foreslår kriterier eller mål, jf. artikel 5, stk. 3.
Artikel 33
Ophævelse
Følgende direktiver ophæves med virkning fra den 1. januar 2006, uden at det tilsidesætter medlemsstaternes forpligtelser vedrørende gennemførelsesfristerne:
a)
Rådets direktiv 95/69/EF;
b)
Kommissionens direktiv 98/51/EF.
Artikel 34
Ikrafttræden
Denne forordning træder i kraft på dagen for offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Den anvendes fra den 1. januar 2006.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget iStrasbourg, den 12. januar 2005.
EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS (EY) N:o 183/2005,
annettu 12 päivänä tammikuuta 2005,
rehuhygieniaa koskevista vaatimuksista
(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka
ottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 37 artiklan 2 kohdan ja 152 artiklan 4 kohdan b alakohdan,
ottavat huomioon komission ehdotuksen,
ottavat huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (1),
ovat kuulleet alueiden komiteaa,
noudattavat perustamissopimuksen 251 artiklassa tarkoitettua menettelyä (2),
sekä katsovat seuraavaa:
(1)
Kotieläintuotanto on erittäin tärkeä osa yhteisön maataloussektoria. Tyydyttävien tulosten saavuttaminen tällä alalla riippuu paljolti siitä, että käytetään turvallisia ja hyvälaatuisia rehuja.
(2)
Kuten elintarvikelainsäädäntöä koskevista yleisistä periaatteista ja vaatimuksista, Euroopan elintarviketurvallisuusviranomaisen perustamisesta sekä elintarvikkeiden turvallisuuteen liittyvistä menettelyistä 28 päivänä tammikuuta 2002 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EY) N:o 178/2002 (3) vahvistetaan, ihmisten ja eläinten terveyden suojelun korkeaan tasoon pyrkiminen on eräs elintarvikelainsäädännön perustavoitteista. Mainitussa asetuksessa vahvistetaan myös kansallista ja yhteisön elintarvikelainsäädäntöä koskevia muita yhteisiä periaatteita ja määritelmiä, rehujen vapaata liikkuvuutta yhteisössä koskeva tavoite mukaan luettuna.
(3)
Tiettyihin rehualan tuotantolaitoksiin ja välittäjiin sovellettavat vaatimukset ja yksityiskohtaiset säännöt vahvistettiin neuvoston direktiivissä 95/69/EY (4), jotta ne voisivat harjoittaa toimintaansa. Kokemus on osoittanut, että nämä vaatimukset ja yksityiskohtaiset säännöt muodostavat kestävän perustan elintarvikkeiden turvallisuudelle. Mainitussa direktiivissä myös vahvistettiin vaatimukset sellaisten tuotantolaitosten hyväksynnälle, jotka valmistavat tiettyjä aineita, jotka on lueteltu tietyistä eläinten ruokinnassa käytettävistä tuotteista 30 päivänä kesäkuuta 1982 annetussa neuvoston direktiivissä 82/471/ETY (5).
(4)
Toimenpiteiden vahvistamisesta tiettyjen rehualan tuotantolaitosten ja välittäjien hyväksymis- ja rekisteröintimenettelyssä sovellettavista vaatimuksista ja yksityiskohtaisista säännöistä annetun neuvoston direktiivin 95/69/EY panemiseksi täytäntöön 9 päivänä heinäkuuta 1998 annetussa komission direktiivissä 98/51/EY (6) vahvistettiin tiettyjä toimenpiteitä, mukaan lukien kolmansista maista tulevaa tuontia koskevat järjestelyt.
(5)
Kokemus on myös osoittanut, että on tarpeen varmistaa, että kaikki rehuyritykset, myös vesiviljelyalalla, toimivat yhdenmukaistettujen turvallisuusvaatimusten mukaisesti, ja toteuttaa yleinen tarkastelu, jotta voidaan ottaa huomioon tarve taata ihmisten ja eläinten terveyden sekä ympäristön suojelun entistä korkeampi taso.
(6)
Tässä asetuksessa vahvistettujen uusien hygieniasääntöjen tärkein tavoite on varmistaa korkeatasoinen kuluttajansuoja elintarvikkeiden ja rehun turvallisuuden osalta ottaen huomioon erityisesti seuraavat periaatteet:
a)
ensisijainen vastuu rehun turvallisuudesta on rehualan toimijalla;
b)
rehun turvallisuus on varmistettava koko elintarvikeketjun osalta rehun alkutuotannosta elintarviketuotantoa varten pidettyjen eläinten ruokintaan;
c)
vaara-analyysin ja kriittisten valvontapisteiden järjestelmän (Hazard Analysis and Critical Control Points eli HACCP-järjestelmä) periaatteisiin perustuvien menettelyjen yleinen soveltaminen, minkä yhdessä hyvän hygieniakäytännön noudattamisen kanssa tulisi tehostaa rehualan toimijoiden vastuuta;
d)
hyvän käytännön ohjeet ovat arvokkaita apuvälineitä, joilla autetaan rehualan toimijoita kaikilla rehuketjun tasoilla noudattamaan rehuhygieniaa koskevia sääntöjä ja soveltamaan HACCP-periaatteita;
e)
tarve vahvistaa tieteelliseen riskinarviointiin perustuvat mikrobiologiset vaatimukset;
f)
on varmistettava, että tuontirehu täyttää vähintään vastaavat vaatimukset kuin yhteisössä tuotettu rehu.
(7)
Jotta varmistetaan, että rekisteröinti- ja hyväksymisjärjestelmää sovelletaan kokonaisuudessaan kaikkiin rehualan toimijoihin ja siten taataan täydellinen jäljitettävyys, on aiheellista varmistaa, että toimijat hankkivat ja käyttävät ainoastaan rehua, joka on peräisin tämän asetuksen mukaisesti rekisteröidyistä ja/tai hyväksytyistä tuotantolaitoksista.
(8)
Yhtenäistetty lähestymistapa on tarpeen, jotta varmistetaan rehun turvallisuus rehun alkutuotannosta lähtien sen markkinoille saattamiseen tai vientiin saakka. Rehun alkutuotantoon kuuluvat tuotteet, joihin kohdistetaan vain yksinkertainen fyysinen käsittely kuten puhdistus, pakkaaminen, varastointi, luonnollinen kuivaus tai valmistus säilörehuksi.
(9)
Suhteellisuus- ja toissijaisuusperiaatteen mukaisesti yhteisön sääntöjä ei olisi sovellettava tiettyihin yksityistä kotimaista rehuntuotantoa koskeviin tapauksiin, tiettyjen eläinten ruokintaan, paikallisella tasolla tapahtuvaan rehun alkutuotannon pienten määrien suoriin toimituksiin eikä lemmikkieläinten ruoan vähittäiskauppaan.
(10)
Rehun alkutuotannossa esiintyvät rehuun liittyvät vaarat olisi tunnistettava, ja niitä olisi valvottava asianmukaisella tavalla tämän asetuksen tavoitteiden saavuttamisen varmistamiseksi. Tämän asetuksen perusperiaatteita olisi siksi sovellettava maatiloihin, jotka valmistavat rehua yksinomaan oman tuotantonsa tarpeisiin, sekä maatiloihin, jotka saattavat rehua markkinoille. Olisi otettava huomioon, että vaara on vähäisempi, jos rehu tuotetaan ja käytetään vain kotikäyttöön tarkoitettujen eläinten tai muiden kuin elintarviketuotannossa käytettävien eläinten ruokintaan. Rehuvalmisteiden pienten määrien kauppa paikallisella tasolla ja lemmikkieläinten ruoan vähimmäiskauppa saavat erityiskohtelun tämän asetuksen puitteissa.
(11)
HACCP-periaatteiden soveltaminen rehun alkutuotantoon on eurooppalaisen hygienialainsäädännön keskipitkän aikavälin tavoite. Hyvän käytännön ohjeissa olisi kuitenkin jo nyt kannustettava asianmukaisten hygieniavaatimusten käyttöön.
(12)
Rehun turvallisuus riippuu useista tekijöistä. Hygieniaa koskevat vähimmäisvaatimukset olisi vahvistettava lainsäädännöllä. Olisi varmistettava virallisin tarkastuksin, että rehualan toimijat noudattavat vaatimuksia. Rehualan toimijoiden olisi lisäksi toteutettava toimenpiteitä tai otettava käyttöön menettelyjä rehujen turvallisuuden korkean tason saavuttamiseksi.
(13)
HACCP-periaatteiden avulla rehualan toimijat voivat parantaa rehujen turvallisuuden tasoa. HACCP-periaatteita ei olisi pidettävä itsesääntelymenetelmänä eikä niillä olisi korvattava virallista valvontaa.
(14)
HACCP-periaatteiden noudattaminen edellyttää rehuyritysten työntekijöiden täydellistä yhteistyötä ja sitoutumista.
(15)
Rehuntuotannon yhteydessä olisi HACCP-periaatteissa otettava huomioon Codex Alimentariukseen sisältyvät periaatteet mutta kuitenkin mahdollistettava riittävä joustavuus kaikissa tilanteissa. Kriittisten valvontapisteiden tunnistaminen ei ole mahdollista joissakin rehuyrityksissä, ja joissakin tapauksissa hyvillä toimintatavoilla voidaan korvata kriittisten valvontapisteiden seuranta. Codex Alimentariuksessa vahvistettujen ”kriittisten rajojen” määrittämistä koskeva vaatimus ei myöskään kaikissa tapauksissa edellytä numeerisen rajan vahvistamista. Asiakirjojen säilyttämistä koskevien samassa koodeksissa vahvistettujen vaatimusten on myös oltava joustavia, jotta erittäin pienille yrityksille ei aiheudu kohtuutonta taakkaa. Olisi varmistettava, ettei rehuyritysten rehun alkutuotannossa suorittamissa ja siihen liittyvissä toimissa eikä rehujen ja täydennysrehujen keskenään sekoittamisessa yksinomaan oman tilan tarpeisiin tarvitse välttämättä noudattaa HACCP-periaatteita.
(16)
Joustavuus on tarpeen myös maantieteellisistä erityishaitoista kärsivillä alueilla sijaitsevien rehuyritysten tarpeiden tai rakenteellisten vaatimusten huomioon ottamiseksi. Joustavuus ei kuitenkaan saisi vaarantaa rehuhygieniatavoitteita. Olisi säädettävä mahdollisuudesta käydä tarvittaessa keskustelua elintarvikeketjua ja eläinten terveyttä käsittelevässä pysyvässä komiteassa.
(17)
Järjestelmä, jossa jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen rekisteröi ja hyväksyy kaikki rehuyritykset, on tarpeen, jotta voidaan varmistaa rehun jäljitettävyys valmistajasta loppukäyttäjään saakka ja helpottaa tehokkaiden virallisten tarkastusten täytäntöönpanoa. Jäsenvaltioiden toimivaltaiset viranomaiset voivat käyttää olemassa olevia, rehuyrityksiä koskevia tietojenkeruujärjestelmiä tässä asetuksessa säädetyn järjestelmän käyttöönottoa ja täytäntöönpanoa varten.
(18)
On asianmukaista säilyttää rehuyritysten hyväksyntäjärjestelmä sellaisten toimien osalta, jotka voivat aiheuttaa suuremman riskin rehunvalmistuksessa. Olisi säädettävä menettelyistä direktiivin 95/69/EY mukaisen hyväksyntäjärjestelmän soveltamisalan laajentamiseksi.
(19)
Jotta rehuyritys voitaisiin hyväksyä tai rekisteröidä, sen olisi täytettävä useita sen toimien kannalta merkityksellisiä edellytyksiä, jotka koskevat toimitiloja, laitteita, henkilöstöä, tuotantoa, laadunvalvontaa, varastointia ja dokumentaatiota, jotta rehun turvallisuus ja tuotteiden jäljitettävyys voidaan varmistaa. Olisi huolehdittava siitä, että edellytyksiä voidaan vaihdella sen varmistamiseksi, että ne soveltuvat erityyppisiin rehuyrityksiin. Jäsenvaltioille olisi annettava mahdollisuus myöntää laitokselle ehdollinen hyväksyntä, jos paikalla tehdyn tarkastuskäynnin perusteella vaikuttaa siltä, että laitos täyttää kaikki infrastruktuuriin ja laitteistoon liittyvät vaatimukset. On kuitenkin aiheellista myös asettaa enimmäisaika tällaisen ehdollisen hyväksynnän voimassaololle.
(20)
Olisi säädettävä mahdollisuudesta keskeyttää rekisteröinti tai hyväksyntä väliaikaisesti, tarkistaa sitä tai peruuttaa se, jos laitos muuttaa toimintaansa tai lopettaa sen tai jos laitos ei enää täytä sen toimintaan sovellettavia edellytyksiä.
(21)
Rehun ja sen valmistusaineiden jäljitettävyys koko rehuketjun osalta on olennainen osa elintarviketurvallisuutta. Asetukseen (EY) N:o 178/2002 sisältyy säännöksiä, joilla varmistetaan rehun ja rehun valmistusaineiden jäljitettävyys, ja siinä säädetään menettelystä tietyillä aloilla sovellettavien täytäntöönpanosääntöjen hyväksymiseksi.
(22)
Toistuvat rehukriisit ovat osoittaneet, että missä tahansa rehuketjun vaiheessa tapahtuvilla epäonnistumisilla voi olla huomattavia taloudellisia seurauksia. Rehuntuotannon luonteen ja rehun monimutkaisen jakeluketjun vuoksi rehun vetäminen pois markkinoilta on vaikeaa. Rehu- ja elintarvikeketjujen eri vaiheissa aiheutuneiden taloudellisten vahinkojen korvaamisesta aiheutuvat kustannukset suoritetaan usein julkisista varoista. Näiden taloudellisten seurausten korvaamista vähäisin yhteiskunnalle aiheutuvin kustannuksin voitaisiin edistää, jos toimija, jonka toiminta aiheuttaa taloudellista vahinkoa rehualalla, saatetaan taloudelliseen vastuuseen vahingoista. Taloudelliseen vastuuseen ja taloudellisiin vakuuksiin perustuvan, esimerkiksi vakuutusperusteisesti toimivan yleisen ja pakollisen järjestelmän luominen ja soveltaminen kaikkiin rehualan toimijoihin saattaa kuitenkin olla mahdotonta tai tarpeetonta. Komission olisi siksi tarkasteltava tätä kysymystä perusteellisemmin ottaen huomioon muilla aloilla tällä hetkellä voimassa oleva vahingonkorvausvastuuta koskeva lainsäädäntö sekä jäsenvaltioiden nykyiset järjestelmät ja käytännöt. Tätä varten komission olisi esitettävä kertomus ja liitettävä siihen tarvittaessa lainsäädäntöehdotuksia.
(23)
Yhteisöön tuotavan rehun on täytettävä asetuksessa (EY) N:o 178/2002 vahvistetut yleiset vaatimukset ja rehu- ja elintarvikelainsäädännön sekä eläinten terveyttä ja hyvinvointia koskevien sääntöjen mukaisuuden varmistamiseksi suoritetusta virallisesta valvonnasta 29 päivänä huhtikuuta 2004 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EY) N:o 882/2004 (7) vahvistetut tuontiehdot. Kaupan häiriöiden välttämiseksi on aiheellista, että ennen täytäntöönpanotoimien saattamista päätökseen tuonti on edelleen sallittu direktiivissä 98/51/EY säädetyin edellytyksin.
(24)
Kolmansiin maihin vietävien yhteisön tuotteiden on täytettävä asetuksessa (EY) N:o 178/2002 säädetyt yleiset vaatimukset.
(25)
On aiheellista laajentaa asetuksessa (EY) N:o 178/2002 säädetyn elintarvikkeita ja rehuja koskevan nopean hälytysjärjestelmän soveltamisalaa, jotta siihen sisältyisivät eläinten terveyteen tai ympäristöön kohdistuvat riskit sellaisen rehun osalta, jota on käytetty muille kuin elintarviketuotannossa käytettäville eläimille.
(26)
Rehuhygieniaa koskevan yhteisön lainsäädännön on perustuttava tieteellisiin lausuntoihin. Tässä tarkoituksessa olisi aina tarvittaessa kuultava Euroopan elintarviketurvallisuusviranomaista.
(27)
Teknisen ja tieteellisen edistyksen huomioon ottamiseksi komission ja jäsenvaltioiden olisi tehtävä keskenään tiivistä ja tehokasta yhteistyötä elintarvikeketjua ja eläinten terveyttä käsittelevässä pysyvässä komiteassa.
(28)
Tässä asetuksessa otetaan huomioon terveys- ja kasvinsuojelutoimista tehdyssä Maailman kauppajärjestön sopimuksessa vahvistetut kansainväliset velvoitteet ja Codex Alimentarius -komiteassa vahvistetut kansainväliset elintarviketurvallisuutta koskevat standardit.
(29)
Jäsenvaltioiden olisi vahvistettava säännöt tämän asetuksen säännösten rikkomiseen sovellettavista seuraamuksista ja varmistettava, että ne pannaan täytäntöön. Seuraamusten on oltava tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia.
(30)
Tämän asetuksen täytäntöönpanemiseksi tarvittavista toimenpiteistä olisi päätettävä menettelystä komissiolle siirrettyä täytäntöönpanovaltaa käytettäessä 28 päivänä kesäkuuta 1999 tehdyn neuvoston päätöksen 1999/468/EY (8) mukaisesti.
(31)
On aiheellista säätää tämän asetuksen soveltamispäivän siirtämisestä, jotta sen soveltamisalaan kuuluville rehualan yrityksille annetaan aikaa mukautua vaatimuksiin.
(32)
Edellä mainituista syistä direktiivit 95/69/EY ja 98/51/EY olisi kumottava,
OVAT ANTANEET TÄMÄN ASETUKSEN:
I LUKU
KOHDE, SOVELTAMISALA JA MÄÄRITELMÄT
1 artikla
Aihe
Tässä asetuksessa vahvistetaan:
a)
rehuhygieniaa koskevat yleissäännöt;
b)
edellytykset ja yksityiskohtaiset säännöt, joilla varmistetaan rehun jäljitettävyys;
c)
laitosten rekisteröintiä ja hyväksymistä koskevat edellytykset ja yksityiskohtaiset säännöt.
2 artikla
Soveltamisala
1. Tätä asetusta sovelletaan:
a)
rehualan toimijoiden toimintaan kaikissa vaiheissa rehun alkutuotannosta sen markkinoille saattamiseen;
b)
elintarviketuotannossa käytettävien eläinten ruokintaan;
c)
rehun tuontiin kolmansista maista ja sen näihin suuntautuvaan vientiin.
2. Tätä asetusta ei sovelleta:
a)
rehun yksityiseen kotoiseen tuotantoon, joka on tarkoitettu
i)
yksityiseen kotikäyttöön tarkoitettujen, elintarviketuotannossa käytettävien eläinten ruokintaan;
ja
ii)
muiden kuin elintarviketuotannossa käytettävien eläinten ruokintaan;
b)
yksityiseen kotikäyttöön tarkoitettujen elintarviketuotannossa käytettävien eläinten ruokintaan tai elintarvikehygieniasta 29 päivänä huhtikuuta 2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 852/2004 (9) 1 artiklan 2 kohdan c alakohdassa mainittuihin toimintoihin;
c)
muiden kuin elintarviketuotannossa käytettävien eläinten ruokintaan;
d)
paikallisella tasolla tapahtuviin rehun alkutuotannon pienten määrien suoriin toimituksiin tuottajalta paikallisille maatiloille käytettäviksi näillä maatiloilla;
e)
lemmikkieläinten ruoan vähittäiskauppaan.
3. Jäsenvaltiot voivat vahvistaa 2 kohdassa tarkoitettuja toimia koskevia sääntöjä ja ohjeita. Näillä kansallisilla säännöillä ja ohjeilla varmistetaan tämän asetuksen tavoitteiden saavuttaminen.
3 artikla
Määritelmät
Tässä asetuksessa sovelletaan asetuksen (EY) N:o 178/2002 määritelmiä, jollei seuraavista erityismääritelmistä muuta johdu:
a)
”rehuhygienialla” tarkoitetaan kaikkia toimenpiteitä ja vaatimuksia, jotka ovat tarpeen vaarojen hallitsemiseksi ja sen varmistamiseksi, että rehu sopii eläinten ravinnoksi, ottaen huomioon sen käyttötarkoitus;
b)
”rehualan toimijalla” tarkoitetaan luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä, jonka vastuulla on varmistaa tämän asetuksen vaatimusten noudattaminen valvontaansa kuuluvassa rehualan yrityksessä;
c)
”rehun lisäaineilla” tarkoitetaan aineita tai mikro-organismeja, jotka ovat sallittuja eläinten ruokinnassa käytettävistä lisäaineista 22 päivänä syyskuuta 2003 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1831/2003 (10) mukaisesti;
d)
”laitoksella” tarkoitetaan kaikkia rehuyrityksen yksikköjä;
e)
”toimivaltaisella viranomaisella” tarkoitetaan jäsenvaltion tai kolmannen maan viranomaista, joka on nimetty suorittamaan virallista valvontaa;
f)
”rehun alkutuotannolla” tarkoitetaan maataloustuotteiden tuotantoa, johon kuuluvat erityisesti viljely, sadonkorjuu, lypsy, eläinten kasvatus (ennen niiden teurastusta) tai kalastus, ja jonka tuloksena syntyy ainoastaan tuotteita, joihin ei niiden korjuun, keräämisen tai pyydystämisen jälkeen kohdisteta muita toimenpiteitä kuin yksinkertainen fyysinen käsittely.
II LUKU
VELVOITTEET
4 artikla
Yleiset velvoitteet
1. Rehualan toimijoiden on huolehdittava siitä, että kaikissa niiden valvonnassa olevissa tuotanto-, jalostus- ja jakeluvaiheissa toimitaan yhteisön lainsäädäntöä ja sen kanssa yhdenmukaista kansallista lainsäädäntöä sekä hyvää käytäntöä noudattaen. Rehualan toimijoiden on erityisesti varmistettava, että ne täyttävät tässä asetuksessa säädetyt asiaan kuuluvat hygieniavaatimukset.
2. Elintarviketuotannossa käytettäviä eläimiä ruokittaessa tuottajien on toteutettava toimenpiteitä ja otettava käyttöön menettelyjä, joilla rehun, eläinten ja eläinperäisten tuotteiden biologisen, kemiallisen ja fyysisen saastumisen riski pidetään niin alhaisena, kuin se on kohtuudella mahdollista.
5 artikla
Erityiset velvoitteet
1. Rehun alkutuotannossa ja seuraavien siihen liittyvien toimien yhteydessä:
a)
alkutuotteiden kuljetus, varastointi ja käsittely tuotantopaikalla;
b)
alkutuotteiden kuljetus tuotantopaikalta laitokseen;
c)
rehujen sekoittaminen yksinomaan oman tilan tarpeisiin käyttämättä lisäaineita tai lisäaineita sisältäviä esiseoksia, säilörehun lisäaineita lukuun ottamatta;
rehualan toimijoiden on noudatettava liitteen I säännöksiä silloin, kun ne ovat toteutettavien toimien kannalta merkityksellisiä.
2. Muiden kuin 1 kohdassa mainittujen toimien yhteydessä, mukaan lukien rehujen sekoittaminen yksinomaan oman tilan tarpeisiin muita lisäaineita tai lisäaineita sisältäviä esiseoksia kuin säilörehun lisäaineita käyttäen, rehualan toimijoiden on noudatettava liitteen II säännöksiä silloin, kun ne ovat toteutettavien toimien kannalta merkityksellisiä.
3. Rehualan toimijoiden on:
a)
noudatettava erityisiä mikrobiologisia vaatimuksia;
b)
toteutettava toimenpiteitä tai otettava käyttöön menettelyjä erityisten päämäärien saavuttamiseksi.
Edellä a ja b alakohdassa tarkoitetut vaatimukset ja päämäärät vahvistetaan 31 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen.
4. Rehualan toimijat voivat käyttää III luvussa annettuja ohjeita apunaan tämän asetuksen mukaisten velvoitteiden noudattamisessa.
5. Tuottajien on noudatettava liitteen III säännöksiä tuotantoeläinten ruokinnassa.
6. Rehualan toimijoiden ja tuottajien on hankittava ja käytettävä ainoastaan rehua, joka on peräisin tämän asetuksen mukaisesti rekisteröidyistä ja/tai hyväksytyistä laitoksista.
6 artikla
Vaara-analyysin ja kriittisten valvontapisteiden järjestelmä (HACCP-järjestelmä)
1. Muita kuin 5 artiklan 1 kohdassa mainittuja toimia toteuttavien rehualan toimijoiden on laadittava ja toteutettava HACCP -periaatteisiin perustuva yksi tai useampi kirjallinen menettely ja pidettävä niitä yllä.
2. Edellä 1 kohdassa tarkoitetut periaatteet ovat seuraavat:
a)
tunnistetaan vaarat, jotka on torjuttava, poistettava tai saatettava hyväksyttävälle tasolle;
b)
määritetään kriittiset valvontapisteet yhdessä tai useammassa vaiheessa, jossa valvonta on välttämätöntä vaaran torjumiseksi, poistamiseksi tai saattamiseksi hyväksyttävälle tasolle;
c)
määritellään tunnistettujen vaarojen torjumista, poistamista tai vähentämistä varten kriittisten valvontapisteiden kriittiset rajat hyväksyttävän tason erottamiseksi tasosta, jota ei voida hyväksyä;
d)
laaditaan tehokkaat kriittisten valvontapisteiden seurantamenettelyt ja pannaan ne täytäntöön;
e)
toteutetaan korjaavia toimia, jos seuranta osoittaa, että kriittinen valvontapiste ei ole hallinnassa;
f)
laaditaan menettelyt sen tarkistamiseksi, että a-e alakohdassa esitetyt toimenpiteet ovat kattavia ja toimivia. Tarkistusmenettelyjä on toteutettava säännöllisesti;
g)
laaditaan asiakirjoja ja pidetään kirjaa tavalla, joka on suhteessa rehuyrityksen kokoon ja luonteeseen, sen osoittamiseksi, että a-f alakohdassa tarkoitettuja toimenpiteitä sovelletaan tehokkaasti.
3. Kun tuotetta, prosessia tai mitä tahansa tuotanto-, jalostus-, varastointi- ja jakeluvaihetta muutetaan, rehualan toimijoiden on tarkistettava menettelynsä ja tehtävä tarvittavat muutokset.
4. Osana 1 kohdassa tarkoitettua menettelyjärjestelmää rehualan toimijat voivat käyttää 20 artiklan mukaisesti laadittuja hyvän käytännön ohjeita sekä HACCP-järjestelmän soveltamisohjeita.
5. Tämän artiklan täytäntöönpanoa helpottavia toimenpiteitä voidaan, myös pienyrityksiä silmällä pitäen, hyväksyä 31 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen.
7 artikla
HACCP-järjestelmää koskevat asiakirjat
1. Rehualan toimijoiden on:
a)
toimitettava toimivaltaiselle viranomaiselle tämän vaatimassa muodossa näyttö siitä, että ne noudattavat 6 artiklan säännöksiä;
b)
varmistettava, että kaikki 6 artiklan mukaisesti kehitettyjä menettelyjä kuvaavat asiakirjat ovat aina ajan tasalla.
2. Toimivaltaisen viranomaisen on otettava huomioon rehuyrityksen luonne ja koko vahvistaessaan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettua muotoa koskevia vaatimuksia.
3. Yksityiskohtaiset säännöt tämän artiklan soveltamisesta voidaan hyväksyä 31 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen. Tällaisilla yksityiskohtaisilla säännöillä voidaan auttaa tiettyjä rehualan toimijoita noudattamaan III luvun mukaisesti kehitettyjä HACCP-periaatteita 6 artiklan 1 kohdan vaatimusten noudattamiseksi.
8 artikla
Taloudelliset vakuudet
1. Tehokkaan taloudellisten vakuuksien järjestelmän valmistelemiseksi rehualan toimijoita varten komissio antaa 8 päivään helmikuuta 2006 mennessä Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomuksen taloudellisista vakuuksista rehualalla. Rehualan ja siihen liittyvien alojen vastuuta koskevien olemassa olevien kansallisten oikeussäännösten, järjestelmien ja käytäntöjen tarkastelun lisäksi kertomukseen liitetään tarvittaessa tällaista toteuttamiskelpoista ja käyttökelpoista yhteisön tason vakuusjärjestelmää koskevia lainsäädäntöehdotuksia. Vakuuksien olisi katettava rehun, eläinten ja niistä tuotettujen elintarvikkeiden markkinoilta poisvetämisen, käsittelyn ja/tai tuhoamisen välittömänä seurauksena aiheutuvat kaikki kustannukset, joista rehualan toimijoiden voidaan katsoa olevan vastuussa.
2. Rehualan toimijat ovat vastuussa kaikesta rehun turvallisuutta koskevan lainsäädännön rikkomisesta, ja 5 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen rehualan toimijoiden on osoitettava, että niillä on voimassa olevat taloudelliset vakuudet, joita 1 kohdassa tarkoitetut yhteisön lainsäädäntötoimet edellyttävät.
9 artikla
Virallinen valvonta, ilmoittaminen ja rekisteröinti
1. Rehualan toimijoiden on toimittava yhteistyössä toimivaltaisten viranomaisten kanssa asianomaista yhteisön lainsäädäntöä ja sen kanssa yhdenmukaista kansallista lainsäädäntöä noudattaen.
2. Rehualan toimijoiden on:
a)
tehtävä asianomaiselle toimivaltaiselle viranomaiselle tämän vaatimassa muodossa rekisteröintiä varten ilmoitus valvonnassaan olevista laitoksista, joissa harjoitetaan jotakin rehun tuotanto-, jalostus-, varastointi-, kuljetus- tai jakeluvaiheeseen kuuluvaa toimintaa;
b)
annettava toimivaltaiselle viranomaiselle ajantasaisia tietoja a alakohdassa tarkoitetuista valvonnassaan olevista laitoksista sekä ilmoitettava toimivaltaiselle viranomaiselle merkittävistä toiminnan muutoksista tai olemassa olevan laitoksen sulkemisesta.
3. Toimivaltaisen viranomaisen on ylläpidettävä laitosten rekisteriä tai rekistereitä.
10 artikla
Rehualan laitosten hyväksyminen
Rehualan toimijoiden on huolehdittava siitä, että toimivaltainen viranomainen on hyväksynyt niiden vastuulla olevat, tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvat laitokset silloin, kun
1)
laitos harjoittaa jotakin seuraavista toiminnoista:
a)
asetuksen (EY) N:o 1831/2003 soveltamisalaan kuuluvien rehun lisäaineiden tai direktiivin 82/471/ETY soveltamisalaan kuuluvien tuotteiden, joita tarkoitetaan tämän asetuksen liitteessä IV olevassa 1 luvussa, valmistaminen ja/tai markkinoille saattaminen;
b)
tämän asetuksen liitteessä IV olevassa 2 luvussa tarkoitettuja rehun lisäaineita käyttäen valmistettujen esiseosten valmistaminen ja/tai markkinoille saattaminen;
c)
rehuseosten valmistaminen markkinoille saatettaviksi tai tuottaminen yksinomaan oman tilan tarpeisiin käyttäen rehun lisäaineita, joita tarkoitetaan tämän asetuksen liitteessä IV olevassa 3 luvussa, tai näitä rehun lisäaineita sisältäviä esiseoksia;
2)
hyväksyntä vaaditaan sen jäsenvaltion kansallisen lainsäädännön mukaisesti, jossa laitos sijaitsee;
tai
3)
hyväksyntä vaaditaan 31 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun menettelyn mukaisesti annetussa asetuksessa.
11 artikla
Vaatimukset
Rehualan toimijat eivät saa harjoittaa toimintaansa ilman:
a)
edellä 9 artiklassa säädettyä rekisteröintiä;
tai
b)
hyväksyntää, jos se on 10 artiklan mukaan tarpeen.
12 artikla
Hyväksyntää koskevista kansallisista säännöksistä tiedottaminen
Jäsenvaltioiden, jotka vaativat tietyiltä alueellaan sijaitsevilta laitoksilta 10 artiklan 2 kohdan mukaisen hyväksynnän, on ilmoitettava asiaa koskevista kansallisista säännöksistä komissiolle ja muille jäsenvaltioille.
13 artikla
Laitosten hyväksyntä
1. Toimivaltainen viranomainen hyväksyy laitoksen vain sillä edellytyksellä, että ennen toiminnan aloittamista paikalla tehty tarkastuskäynti on osoittanut laitoksen täyttävän tämän asetuksen asiaankuuluvat vaatimukset.
2. Toimivaltainen viranomainen voi myöntää ehdollisen hyväksynnän, jos paikalla tehdyn tarkastuskäynnin perusteella ilmenee, että laitos täyttää kaikki infrastruktuuriin ja laitteistoon liittyvät vaatimukset. Toimivaltainen viranomainen myöntää lopullisen hyväksynnän vain, mikäli kolmen kuukauden kuluessa ehdollisen hyväksynnän myöntämisestä tehtävän uuden tarkastuskäynnin perusteella ilmenee, että laitos täyttää muut 1 kohdassa tarkoitetut vaatimukset. Jos selkeää edistymistä on tapahtunut, mutta laitos ei edelleenkään täytä kaikkia näitä vaatimuksia, toimivaltainen viranomainen voi jatkaa ehdollista hyväksyntää. Ehdollinen hyväksyntä ei kuitenkaan saa ylittää kestoltaan yhteensä kuutta kuukautta.
14 artikla
Rekisteröinnin tai hyväksynnän keskeyttäminen
Toimivaltaisen viranomaisen on keskeytettävä väliaikaisesti laitoksen rekisteröinti tai hyväksyntä sen yhden tai useamman toiminnon taikka kaikkien toimintojen osalta, jos käy ilmi, ettei laitos enää täytä näihin toimintoihin sovellettavia vaatimuksia.
Keskeytys jatkuu siihen saakka, kun laitos taas täyttää nämä vaatimukset. Jos vaatimukset eivät täyty vuoden kuluessa, sovelletaan 15 artiklaa.
15 artikla
Rekisteröinnin tai hyväksynnän peruuttaminen
Toimivaltaisen viranomaisen on peruutettava laitoksen rekisteröinti tai hyväksyntä yhden tai useamman toiminnon osalta, jos:
a)
laitos lopettaa yhden tai useamman toiminnoistaan;
b)
käy ilmi, että laitos on jättänyt täyttämättä toimintaansa koskevat vaatimukset vähintään yhden vuoden ajan;
c)
toimivaltainen viranomainen havaitsee vakavia puutteita tai joutuu pysäyttämään laitoksen tuotannon toistuvasti eikä rehualan toimija edelleenkään pysty antamaan riittäviä takeita tuotannon jatkamisen osalta.
16 artikla
Laitoksen rekisteröinnin tai hyväksynnän muuttaminen
Toimivaltaisen laitoksen on pyynnöstä muutettava laitoksen rekisteröintiä tai hyväksyntää, jos laitos on pystynyt osoittamaan kykenevänsä harjoittamaan muuta toimintaa sen lisäksi, mihin se on alun perin rekisteröity tai mihin sille on myönnetty hyväksyntä, tai toimintaa, joka korvaa tämän aiemman toiminnan.
17 artikla
Tarkastuskäyntejä koskeva poikkeus
1. Jäsenvaltiot vapautetaan velvoitteesta tehdä 13 artiklassa säädettyjä tarkastuskäyntejä rehuyrityksiin, jotka toimivat yksinomaan jälleenmyyjinä eivätkä missään vaiheessa säilytä tuotteita tiloissaan.
2. Tällaisten rehuyritysten on toimitettava toimivaltaisen viranomaisen määräämässä muodossa tälle viranomaiselle vakuutus siitä, että niiden markkinoille saatetut rehut täyttävät tämän asetuksen vaatimukset.
18 artikla
Siirtymätoimenpiteet
1. Direktiivin 95/69/EY mukaisesti hyväksytyt ja/tai rekisteröidyt laitokset ja välittäjät voivat jatkaa toimintaansa edellyttäen, että ne toimittavat 1 päivään tammikuuta 2006 mennessä tätä koskevan ilmoituksen asianomaiselle sen alueen toimivaltaiselle viranomaiselle, jossa niiden toimitilat sijaitsevat.
2. Laitokset ja välittäjät, joilta direktiivin 95/69/EY mukaisesti ei vaadita hyväksyntää tai rekisteröintiä mutta joilta vaaditaan rekisteröinti tämän asetuksen mukaisesti, voivat jatkaa toimintaansa edellyttäen, että ne toimittavat 1 päivään tammikuuta 2006 mennessä rekisteröintiä koskevan hakemuksen asianomaiselle toimivaltaiselle viranomaiselle, jonka alueella niiden toimitilat sijaitsevat.
3. Hakijan on 1 päivään tammikuuta 2008 mennessä ilmoitettava toimivaltaisen viranomaisen määräämässä muodossa tässä asetuksessa säädettyjen vaatimusten täyttymisestä.
4. Toimivaltaisen viranomaisen on otettava huomioon tietojen keruuta varten jo olemassa olevat järjestelmät ja pyydettävä ilmoittajaa tai hakijaa toimittamaan ainoastaan lisätietoa, jolla taataan tämän asetuksen vaatimusten noudattaminen. Toimivaltainen viranomainen voi pitää erityisesti asetuksen (EY) N:o 852/2004 6 artiklan mukaista ilmoitusta 2 kohdan mukaisena hakemuksena.
19 artikla
Luettelo rekisteröidyistä ja hyväksytyistä laitoksista
1. Toimivaltaisen viranomaisen on jokaisen toiminnan osalta merkittävä kansalliseen luetteloon tai kansallisiin luetteloihin laitokset, jotka se on rekisteröinyt 9 artiklan mukaisesti.
2. Toimivaltaisen viranomaisen 13 artiklan mukaisesti hyväksymät laitokset on merkittävä kansalliseen luetteloon antamalla kullekin laitokselle oma tunnistenumero.
3. Jäsenvaltioiden on pidettävä 1 ja 2 kohdassa tarkoitetuissa luetteloissa olevat laitoksia koskevat merkinnät ajan tasalla 14, 15 ja 16 artiklassa tarkoitettujen rekisteröinnin tai hyväksynnän keskeyttämistä, peruuttamista tai muuttamista koskevien päätösten mukaisesti.
4. Edellä 2 kohdassa tarkoitettu luettelo on laadittava liitteessä V olevassa I luvussa olevan mallin mukaisesti.
5. Edellä 2 kohdassa tarkoitetun tunnistenumeron on oltava liitteessä V olevassa II luvussa esitetyssä muodossa.
6. Komissio kokoaa ja julkistaa jäsenvaltioiden luetteloiden sen osan, joka käsittää 2 kohdassa mainitut laitokset, ensimmäisen kerran marraskuussa 2007 ja sen jälkeen vuosittain viimeistään 30 päivänä marraskuuta. Koonnetussa luettelossa otetaan huomioon vuoden aikana tapahtuneet muutokset.
7. Jäsenvaltioiden on julkistettava 1 kohdassa mainittujen laitosten luettelot.
III LUKU
HYVÄN KÄYTÄNNÖN OHJEET
20 artikla
Ohjeiden laatiminen, levittäminen ja käyttö
1. Komissio edistää rehualan hyviä käytäntöjä ja HACCP-periaatteiden soveltamista koskevien yhteisön ohjeiden laatimista 22 artiklan mukaisesti.
Jäsenvaltiot edistävät tarvittaessa kansallisten ohjeiden laatimista 21 artiklan mukaisesti.
2. Toimivaltaisten viranomaisten on edistettävä sekä kansallisten että yhteisön ohjeiden levittämistä ja käyttöä.
3. Ohjeiden käyttäminen on rehualan toimijoille kuitenkin vapaaehtoista.
21 artikla
Kansalliset ohjeet
1. Kun hyviä käytäntöjä koskevia kansallisia ohjeita laaditaan, rehualan eri sektorien on laadittava ne ja levitettävä niitä:
a)
kuullen sellaisten osapuolten edustajia, joita asia saattaa merkittävästi koskea, kuten toimivaltaiset viranomaiset ja käyttäjäryhmät;
b)
ottamalla huomioon Codex Alimentariuksen asiaa koskevat menettelytapaohjeet;
ja
c)
kun ne koskevat rehun alkutuotantoa, ottamalla huomioon liitteessä I esitetyt suositukset.
2. Jäsenvaltioiden on arvioitava kansalliset ohjeet varmistaakseen, että:
a)
ohjeet on laadittu 1 kohdan mukaisesti;
b)
ohjeiden sisältöä voidaan soveltaa aloilla, joita ne koskevat;
ja
c)
ohjeet sopivat 4, 5 ja 6 artiklan noudattamista koskeviksi ohjeiksi asianomaisilla aloilla ja/tai asianomaisten rehujen osalta.
3. Jäsenvaltioiden on toimitettava kansalliset ohjeet komissiolle.
4. Komissio perustaa ohjeita koskevan rekisterijärjestelmän, pitää sitä yllä ja antaa sen jäsenvaltioiden käyttöön.
22 artikla
Yhteisön ohjeet
1. Ennen hygieniaa tai HACCP-periaatteiden soveltamista koskevien yhteisön hyvän käytännön ohjeiden laatimista komissio kuulee 31 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua komiteaa. Kuulemismenettelyn tarkoituksena on pohtia ohjeiden tarpeellisuutta, soveltamisalaa ja sisältöä.
2. Yhteisön ohjeita valmisteltaessa komission on huolehdittava siitä, että ne laaditaan ja niitä levitetään:
a)
eurooppalaisten rehualojen ja muiden asianomaisten osapuolten edustajien, kuten kuluttajaryhmien, toimesta tai niitä kuullen;
b)
yhteistoiminnassa osapuolten kanssa, joita asia merkittävästi koskee, mukaan lukien toimivaltaiset viranomaiset.
3. Yhteisön ohjeistoja laadittaessa ja levitettäessä on otettava huomioon:
a)
Codex Alimentariuksen asiaa koskevat menettelytapaohjeet;
ja
b)
liitteessä I esitetyt vaatimukset, kun ohjeet koskevat rehun alkutuotantoa.
4. Jäljempänä 31 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun komitean on arvioitava luonnos yhteisön ohjeiksi varmistaakseen, että:
a)
ohjeet on laadittu 2 ja 3 kohdan mukaisesti;
b)
ohjeiden sisältöä voidaan soveltaa koko yhteisössä aloilla, joita ne koskevat;
ja
c)
ohjeet soveltuvat 4, 5 ja 6 artiklan noudattamista koskeviksi ohjeiksi asianomaisilla aloilla ja/tai asianomaisten rehujen osalta.
5. Komissio pyytää 31 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua komiteaa tarkastelemaan säännöllisesti tämän artiklan mukaisesti laadittuja yhteisön ohjeita yhteistyössä tämän artiklan 2 kohdassa mainittujen tahojen kanssa. Uudelleentarkastelulla pyritään varmistamaan, että ohjeet ovat yhä käyttökelpoisia, ja ottamaan huomioon tekninen ja tieteellinen kehitys.
6. Tämän artiklan mukaisesti laadittujen yhteisön ohjeiden otsikot ja viitetiedot julkaistaan Euroopan unionin virallisen lehden C-sarjassa.
IV LUKU
TUONTI JA VIENTI
23 artikla
Tuonti
1. Kolmansista maista rehua tuovien rehualan toimijoiden on varmistettava, että tuontia harjoitetaan ainoastaan seuraavien vaatimusten mukaisesti:
a)
lähettävä kolmas maa on asetuksen (EY) N:o 882/2004 48 artiklan mukaisesti laaditussa niiden kolmansien maiden luettelossa, joista rehun tuonti on sallittu;
b)
lähettävä laitos on kolmannen maan asetuksen (EY) N:o 882/2004 48 artiklan mukaisesti laatimassa ja päivittämässä niiden laitosten luettelossa, joista rehun tuonti on sallittu;
c)
rehu on valmistettu lähettävässä laitoksessa tai b alakohdassa tarkoitetussa luettelossa olevassa toisessa laitoksessa tai yhteisössä;
ja
d)
rehu täyttää:
i)
tässä asetuksessa ja rehualan sääntöjä koskevassa muussa yhteisön lainsäädännössä vahvistetut vaatimukset;
tai
ii)
yhteisön vähintään vastaaviksi tunnustamat vaatimukset;
tai
iii)
jos yhteisön ja viejämaan kesken on tehty erityissopimus, tähän sisältyvät vaatimukset.
2. Tuontitodistusmalli voidaan ottaa käyttöön 31 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen.
24 artikla
Väliaikaiset toimenpiteet
Poiketen siitä, mitä 33 artiklassa säädetään, ja ennen 23 artiklan 1 kohdan a ja b alakohdassa säädettyjen luetteloiden laatimista, tuonti on edelleen sallittu direktiivin 98/51/EY 6 artiklassa säädettyjen edellytysten mukaisesti.
25 artikla
Vienti
Yhteisössä tuotetun ja kolmansien maiden markkinoille tarkoitetun rehun, mukaan lukien muille kuin tuotantoeläimille tarkoitettu rehu, on täytettävä asetuksen (EY) N:o 178/2002 12 artiklan vaatimukset.
V LUKU
LOPPUSÄÄNNÖKSET
26 artikla
Täytäntöönpanotoimenpiteet
Täytäntöönpanotoimenpiteitä voidaan vahvistaa 31 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen.
27 artikla
Liitteiden I, II ja III muuttaminen
Liitteitä I, II ja III voidaan muuttaa 31 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen, jotta otetaan huomioon:
a)
hyvän käytännön ohjeistojen kehittäminen;
b)
edellä 6 artiklan mukaisten HACCP-järjestelmien täytäntöönpanosta saatu kokemus;
c)
teknologinen kehitys;
d)
tieteelliset lausunnot, erityisesti uudet riskinarvioinnit;
e)
rehujen turvallisuutta koskevien tavoitteiden asettaminen;
ja
f)
erityistoimia koskevien vaatimusten kehittäminen.
28 artikla
Poikkeukset liitteistä I, II ja III
Liitteistä I, II ja III voidaan erityisistä syistä myöntää poikkeuksia 31 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun menettelyn mukaisesti edellyttäen, että tällaiset poikkeukset eivät vaikuta tämän asetuksen tavoitteiden täyttymiseen.
29 artikla
Nopea hälytysjärjestelmä
Jos rehusta, mukaan lukien rehu, joka on tarkoitettu muille kuin elintarviketuotannossa käytettäville eläimille, aiheutuu vakava riski ihmisten tai eläinten terveydelle tai ympäristölle, sovelletaan asetuksen (EY) N:o 178/2002 50 artiklaa soveltuvin osin.
30 artikla
Seuraamukset
Jäsenvaltioiden on vahvistettava säännöt tämän asetuksen rikkomiseen sovellettavista seuraamuksista ja toteutettava tarvittavat toimenpiteet varmistaakseen, että ne pannaan täytäntöön. Seuraamusten on oltava tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava näistä säännöksistä komissiolle 8 päivään helmikuuta 2007 mennessä ja niiden on viipymättä ilmoitettava komissiolle niihin myöhemmin tehtävistä muutoksista.
31 artikla
Komiteamenettely
1. Komissiota avustaa asetuksella (EY) N:o 178/2002 perustettu elintarvikeketjua ja eläinten terveyttä käsittelevä pysyvä komitea, jäljempänä ”komitea”.
2. Jos tähän kohtaan viitataan, sovelletaan päätöksen 1999/468/EY 5 ja 7 artiklaa ottaen huomioon mainitun päätöksen 8 artiklan säännökset.
Päätöksen 1999/468/EY 5 artiklan 6 kohdassa tarkoitetuksi määräajaksi vahvistetaan kolme kuukautta.
3. Komitea vahvistaa työjärjestyksensä.
32 artikla
Euroopan elintarviketurvallisuusviranomaisen kuuleminen
Komissio kuulee Euroopan elintarviketurvallisuusviranomaista kaikissa tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvissa asioissa, joilla voi olla merkittävä vaikutus kansanterveyteen, ja erityisesti ennen 5 artiklan 3 kohdan mukaisten vaatimusten tai päämäärien ehdottamista.
33 artikla
Kumoaminen
Kumotaan seuraavat direktiivit 1 päivästä tammikuuta 2006, tämän kuitenkaan rajoittamatta jäsenvaltioita velvoittavia määräaikoja, joiden kuluessa mainitut direktiivit on saatettava osaksi kansallista lainsäädäntöä:
a)
neuvoston direktiivi 95/69/EY;
b)
komission direktiivi 98/51/EY.
34 artikla
Voimaantulo
Tämä asetus tulee voimaan päivänä, jona se julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
Tätä asetusta sovelletaan 1 päivästä tammikuuta 2006.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Strasbourgissa 12 päivänä tammikuuta 2005.