Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/77/EF
den 27. september 2001
om fremme af elektricitet produceret fra vedvarende energikilder inden for det indre marked for elektricitet
EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 175, stk. 1,
under henvisning til forslag fra Kommissionen(1),
under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg(2),
under henvisning til udtalelse fra Regionsudvalget(3),
efter proceduren i traktatens artikel 251(4), og
ud fra følgende betragtninger:
(1) De vedvarende energikilder udnyttes i dag ikke fuldt ud i Fællesskabet. Fællesskabet erkender, at det er nødvendigt at prioritere fremme af vedvarende energikilder, fordi deres udnyttelse bidrager til miljøbeskyttelsen og den bæredygtige udvikling. Dette kan desuden skabe lokale arbejdspladser, have en positiv indvirkning på den sociale samhørighed, bidrage til forsyningssikkerheden og fremskynde opfyldelsen af Kyoto-forpligtelserne. Det er derfor nødvendigt at sikre en bedre udnyttelse af dette potentiale inden for rammerne af det indre marked for elektricitet.
(2) Som anført i hvidbogen om vedvarende energikilder, i det følgende benævnt "hvidbogen", lægger Fællesskabet stor vægt på at fremme elektricitet produceret fra vedvarende energikilder såvel af hensyn til miljøet som for at sikre og sprede elforsyningskilderne samt styrke den sociale og økonomiske samhørighed. Rådet har ved resolution af 8. juni 1998 om vedvarende energikilder(5) og Europa-Parlamentet ved beslutning om Kommissionens hvidbog(6) godkendt dette.
(3) Øget brug af elektricitet fra vedvarende energikilder er en vigtig del af den pakke af foranstaltninger, som må iværksættes, hvis Kyoto-protokollen til De Forenede Nationers rammekonvention om klimaændringer, i det følgende benævnt "Kyoto-protokollen", skal efterkommes, samt af enhver pakke af politiske tiltag til opfyldelse af yderligere forpligtelser.
(4) Rådet har ved sine konklusioner af 11. maj 1999 og Europa-Parlamentet ved sin beslutning af 17. juni 1998 om elektricitet fra vedvarende energikilder(7) opfordret Kommissionen til at fremlægge et konkret forslag til en fællesskabsramme for adgangen for elektricitet fra vedvarende energikilder til det indre marked. I sin beslutning af 30. marts 2000 om elektricitet fra vedvarende energikilder og det indre marked for elektricitet(8) understregede Europa-Parlamentet desuden, at det er afgørende nødvendigt at fastsætte bindende og ambitiøse mål for vedvarende energikilder på nationalt plan, hvis det skal lykkes at opnå de ønskede resultater og nå Fællesskabets mål.
(5) Med det formål på mellemlang sigt at sikre elektricitet fra vedvarende energikilder en større andel af markedet bør alle medlemsstater i nationalt regi fastsætte vejledende mål for forbruget af elektricitet fra vedvarende energikilder.
(6) De nationale, vejledende mål bør være i overensstemmelse med de nationale forpligtelser, de enkelte medlemsstater måtte have påtaget sig inden for rammerne af klimapolitiske forpligtelser, accepteret af Fællesskabet i henhold til i Kyoto-protokollen.
(7) Kommission bør vurdere, i hvilket omfang medlemsstaterne har gjort fremskridt med hensyn til at nå deres nationale, vejledende mål, og i hvilket omfang de nationale, vejledende mål er i overensstemmelse med det samlede, vejledende mål om inden udgangen af 2010 at nå op på 12 % af det interne bruttoenergiforbrug, idet hvidbogens vejledende mål på 12 % for Fællesskabet under ét anses for at være en nyttig rettesnor for en yderligere indsats såvel på fællesskabsplan som i medlemsstaterne, dog under hensyntagen til forskellige nationale forhold. Hvis det er nødvendigt for at nå målene, bør Kommissionen forelægge Europa-Parlamentet og Rådet forslag, som kan indeholde obligatoriske mål.
(8) Når medlemsstaterne anvender affald som energikilde, skal de overholde gældende fællesskabslovgivning om affaldshåndtering. Gennemførelsen af dette direktiv anfægter ikke definitionen af bilag 2a og 2b til Rådets direktiv 75/442/EØF af 15. juli 1975 om affald(9). Støtte til vedvarende energikilder bør være i overensstemmelse med andre fællesskabsmålsætninger, navnlig overholdelsen af affaldsbehandlingshierarkiet. En fremtidig ordning for støtte til vedvarende energikilder bør derfor ikke anvendes til at støtte forbrænding af ikke-separeret husholdningsaffald, hvis en sådan ville undergrave hierarkiet.
(9) Den definition af biomasse, der anvendes i dette direktiv, anfægter ikke anvendelsen af en anden definition i national lovgivning til andre formål end i dette direktiv.
(10) Dette direktiv forpligter ikke medlemsstaterne til at anerkende købet af en oprindelsesgaranti fra andre medlemsstater eller det tilsvarende køb af elektricitet som bidrag til opfyldelse af en national kvoteforpligtelse. Med henblik på at lette handelen med elektricitet fra vedvarende energikilder og for at øge gennemsigtigheden for forbrugerne, når disse skal vælge mellem elektricitet produceret fra ikke-vedvarende og elektricitet produceret fra vedvarende energikilder, er en oprindelsesgaranti for denne type elektricitet imidlertid nødvendig. Oprindelsesgarantiordninger indebærer ikke i sig selv en ret til at blive omfattet af de nationale støtteordninger i forskellige medlemsstater. Det er vigtigt, at alle former for elektricitet fra vedvarende energikilder er omfattet af en sådan oprindelsesgaranti.
(11) Der bør klart skelnes mellem oprindelsesgarantier og salgbare grønne certifikater.
(12) Behovet for offentlig støtte til vedvarende energikilder anerkendes også i fællesskabsrammebestemmelserne for statsstøtte til miljøbeskyttelse(10), som blandt andet tager hensyn til behovet for at internalisere de eksterne omkostninger ved produktion af elektricitet. Traktatens bestemmelser, navnlig artikel 87 og 88, finder imidlertid fortsat anvendelse på sådan offentlig støtte.
(13) Det er nødvendigt at fastlægge en retlig ramme for markedet for vedvarende energi.
(14) Medlemsstaterne har forskellige ordninger for støtte til vedvarende energikilder i nationalt regi, herunder grønne certifikater, investeringsstøtte, skattefritagelse, -nedsættelse eller -refusion og direkte prisstøtte. Et vigtigt middel til at nå målet med dette direktiv er at sikre, at disse ordninger fungerer som de skal, indtil der etableres en fællesskabsramme, således at investorernes tillid bevares.
(15) I betragtning af den begrænsede erfaring med nationale ordninger og den nuværende relativt begrænsede andel af elektricitet fra vedvarende energikilder, der er omfattet af ordninger for prisstøtte i Fællesskabet, er det for tidligt at fastlægge en fællesskabsramme for støtteordninger.
(16) Det er imidlertid nødvendigt efter en tilstrækkelig overgangsperiode at tilpasse støtteordningerne for det indre marked for elektricitet, som er under udvikling. Det bør derfor pålægges Kommissionen at følge udviklingen på området og forelægge en rapport om de erfaringer, der er gjort med anvendelsen af de nationale ordninger. På grundlag af konklusionerne i denne rapport bør Kommissionen om nødvendigt forelægge forslag til en fællesskabsramme for ordninger for støtte til elektricitet fra vedvarende energikilder. Dette forslag bør medvirke til at nå de vejledende, nationale mål, være foreneligt med principperne for det indre marked for elektricitet, tage hensyn til de forskellige vedvarende energikilders karakteristika samt til de forskellige teknologier og de geografiske forskelle. Det bør også fremme en rationel anvendelse af vedvarende energikilder, være enkelt og samtidig så rationelt som muligt, navnlig i omkostningsmæssig henseende, og omfatte tilstrækkelige overgangsperioder på mindst syv år, fastholde investorernes tillid og undgå strandede omkostninger. Disse rammer vil gøre det muligt for elektricitet fra vedvarende energikilder at konkurrere med elektricitet fra ikke-vedvarende energikilder og nedbringe omkostningerne for forbrugerne, samtidig med at behovet for offentlig støtte reduceres på mellemlang sigt.
(17) Øgede markedsandele for elektricitet fra vedvarende energikilder vil give mulighed for stordriftsfordele og derigennem lavere omkostninger.
(18) Det er vigtigt at udnytte markedskræfternes og det indre markeds styrke og gøre elektricitet fra vedvarende energikilder konkurrencedygtig og attraktiv for de europæiske borgere.
(19) I forbindelse med indsatsen for at udvikle et marked for vedvarende energi må den positive indvirkning heraf på de regionale og lokale udviklingsmuligheder, eksportmuligheder, den sociale samhørighed og beskæftigelsessituationen tages i betragtning, navnlig for små og mellemstore virksomheder og selvstændige elproducenter.
(20) Der bør tages hensyn til den særlige struktur inden for sektoren for vedvarende energikilder, navnlig ved revisionen af de administrative procedurer for meddelelse af bevillinger til opførelse af anlæg til produktion af elektricitet fra vedvarende energikilder.
(21) Det er under visse forhold ikke muligt fuldt ud at sikre transmission og distribution af elektricitet fra vedvarende energikilder uden at påvirke nettets pålidelighed og sikkerhed, og garantier i denne forbindelse kan derfor omfatte økonomisk kompensation.
(22) Omkostningerne ved tilslutning af nye producenter af elektricitet fra vedvarende energikilder bør være objektive, gennemskuelige og ikke-diskriminerende, og der bør tages behørigt hensyn til de fordele, som decentrale produktionsanlæg bibringer forsyningsnettet.
(23) Da de generelle mål for den påtænkte handling ikke i tilstrækkelig grad kan opfyldes af medlemsstaterne og derfor på grund af handlingens omfang eller virkninger bedre kan gennemføres på fællesskabsplan, kan Fællesskabet træffe foranstaltninger i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet jf. traktatens artikel 5. Den detaljerede gennemførelse heraf bør dog overlades til medlemsstaterne, således at de hver især kan vælge den ordning, der passer bedst til deres særlige situation. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, er direktivet ikke mere vidtgående end, hvad der er nødvendigt for at nå disse mål -
UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:
Artikel 1
Formål
Formålet med dette direktiv er at fremme en forøgelse af vedvarende energikilders bidrag til produktionen af elektricitet inden for det indre marked for elektricitet og skabe grundlaget for en kommende fællesskabsramme herfor.
Artikel 2
Definitioner
I dette direktiv forstås ved:
a) "vedvarende energikilder": vedvarende, ikke-fossile kilder (vind, sol, geotermisk varme, bølge- og tidevandsenergi, vandkraft, biomasse, lossepladsgas, gas fra rensningsanlæg og biogas)
b) "biomasse": den bionedbrydelige del af produkter, affald og rester fra landbrug (omfattende både vegetabilske og animalske stoffer) og skovbrug og fra nærstående industrier samt den bionedbrydelige del af affald fra industri og husholdninger
c) "elektricitet fra vedvarende energikilder": elektricitet produceret på anlæg, hvor der udelukkende benyttes vedvarende energikilder, samt den andel af elektricitet, der fremstilles på grundlag af vedvarende energikilder på hybridanlæg, hvor der også benyttes konventionelle energikilder, herunder elektricitet fra vedvarende energikilder, der benyttes til opfyldning af systemer for oplagring, og med undtagelse af elektricitet fremstillet på grundlag af sådanne systemer
d) "elforbrug": den nationale elproduktion, herunder egenproduktion, plus import, minus eksport (bruttoelforbrug).
Herudover anvendes definitionerne i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 96/92/EF af 19. december 1996 om fælles regler for det indre marked for elektricitet(11).
Artikel 3
Vejledende nationale mål
1. Medlemsstaterne træffer passende foranstaltninger til at fremme et øget forbrug af elektricitet fra vedvarende energikilder i overensstemmelse med de fastsatte vejledende, nationale mål, jf. stk. 2. Foranstaltningerne bør stå i rimeligt forhold til det mål, der skal nås.
2. Senest den 27. oktober 2002 og derefter hvert femte år vedtager og offentliggør medlemsstaterne en rapport med de vejledende, nationale mål for det fremtidige forbrug af elektricitet fra vedvarende energikilder udtrykt som en procentdel af elforbruget for de næste ti år. Rapporten skal ligeledes indeholde en redegørelse for, hvilke foranstaltninger der er truffet eller påtænkes på nationalt plan med henblik på at nå disse vejledende, nationale mål. Ved fastsættelsen af målene indtil 2010 skal medlemsstaterne:
- tage hensyn til referenceværdierne i bilaget
- sørge for, at målene er forenelige med de nationale forpligtelser, de enkelte medlemsstater måtte have påtaget sig inden for rammerne af de klimapolitiske forpligtelser, der er accepteret af Fællesskabet i henhold til i Kyoto-protokollen til De Forenede Nationers rammekonvention om klimaændringer.
3. Medlemsstaterne offentliggør for første gang senest den 27. oktober 2003 og siden hvert andet år en rapport, der skal indeholde en analyse af, i hvilket omfang det er lykkedes at nå de vejledende, nationale mål under hensyn især til klimatiske faktorer, der vil kunne påvirke gennemførelsen af disse mål, og angive, i hvor høj grad de trufne foranstaltninger er i overensstemmelse med de nationale klimapolitiske forpligtelser.
4. Kommissionen vurderer på grundlag af de i stk. 2 og 3 omhandlede rapporter fra medlemsstaterne, i hvilket omfang:
- medlemsstaterne har gjort fremskridt med hensyn til at nå deres vejledende, nationale mål
- de vejledende, nationale mål er forenelige med det samlede, vejledende mål om inden udgangen af 2010 at nå op på 12 % af bruttoenergiforbruget og navnlig den vejledende andel på 22,1 % af elektricitet fra vedvarende energikilder af Fællesskabets samlede elforbrug i 2010.
Kommissionen offentliggør sine konklusioner i en rapport for første gang senest den 27. oktober 2004 og siden hvert andet år. Rapporten ledsages eventuelt af forslag til Europa-Parlamentet og Rådet.
Hvis det i rapporten i andet afsnit konkluderes, at de vejledende, nationale mål af uberettigede grunde og/eller af grunde, der ikke er baseret på nye videnskabelige beviser, sandsynligvis ikke vil være forenelige med det samlede, vejledende mål, fastsættes der i disse forslag nationale og eventuelt obligatoriske mål i passende form.
Artikel 4
Støtteordninger
1. Med forbehold af traktatens artikel 87 og 88 vurderer Kommissionen anvendelsen af sådanne ordninger i medlemsstaterne, hvorefter elproducenter på grundlag af bestemmelser udstedt af de offentlige myndigheder modtager direkte eller indirekte støtte, og som kunne virke begrænsende på handelen, idet udgangspunktet skal være, at disse ordninger bidrager til virkeliggørelsen af målene i traktatens artikel 6 og 174.
2. Senest den 27. oktober 2005 forelægger Kommissionen en veldokumenteret rapport om de erfaringer, der er gjort med anvendelsen og sameksistensen af de forskellige ordninger, der er omhandlet i stk. 1. I denne rapport foretages der en vurdering af, i hvor høj grad det er lykkedes ved hjælp af de i stk. 1 omhandlede støtteordninger at fremme forbruget af elektricitet produceret fra vedvarende energikilder i overensstemmelse med de i artikel 3, stk. 2, omhandlede vejledende, nationale mål, og af nævnte ordningers omkostningseffektivitet. Rapporten ledsages om nødvendigt af et forslag til en fællesskabsramme for ordninger for støtte til elektricitet fra vedvarende energikilder.
Et forslag til ramme skal:
a) medvirke til at nå de vejledende, nationale mål
b) være forenelig med principperne for det indre marked for elektricitet
c) tage hensyn til de forskellige vedvarende energikilders karakteristika, samt til de forskellige teknologier og de geografiske forskelle
d) fremme en rationel anvendelse af vedvarende energikilder, være enkel og samtidig så effektiv som muligt, navnlig i omkostningsmæssig henseende
e) omfatte tilstrækkelige overgangsordninger for nationale støtteordninger på mindst syv år og fastholde investorernes tillid.
Artikel 5
Oprindelsesgaranti for elektricitet fra vedvarende energikilder
1. Senest den 27. oktober 2003 sikrer medlemsstaterne, at det kan garanteres, at elektricitet fra vedvarende energikilder faktisk er produceret fra sådanne energikilder, jf. definitionen i dette direktiv, efter objektive, gennemsigtige og ikke-diskriminerende kriterier, som fastsættes af de enkelte medlemsstater. De sørger for, at der efter anmodning udstedes oprindelsesgarantier med dette formål.
2. Medlemsstaterne kan udpege et eller flere kompetente organer, der er uafhængige af elproduktions- og eldistributionsaktiviteter, til at overvåge udstedelsen af oprindelsesgarantierne.
3. Oprindelsesgarantierne skal:
- angive, hvilken energikilde den pågældende mængde elektricitet er produceret fra, angive produktionsdatoer og -steder, og, hvis det drejer sig om vandkraftværker, præcisere de pågældende anlægs kapacitet, samt
- gøre det muligt for producenter af elektricitet fra vedvarende energikilder at dokumentere, at den elektricitet, de sælger, er elektricitet fra vedvarende energikilder i dette direktivs forstand.
4. Medlemsstaterne bør gensidigt anerkende oprindelsesgarantier udstedt i henhold til stk. 2 som bevis udelukkende for de i stk. 3 omhandlede bestemmelser. Enhver ikke-anerkendelse af oprindelsesgarantier som et sådant bevis - navnlig med henblik på forebyggelse af svig - skal ske på grundlag af objektive, gennemsigtige og ikke-diskriminerende kriterier. Hvis en medlemsstat nægter at anerkende en oprindelsesgaranti, kan Kommissionen forpligte den pågældende medlemsstat til at anerkende oprindelsesgarantien, navnlig under hensyn til objektive, gennemsigtige og ikke-diskriminerende kriterier, som ligger til grund for anerkendelsen.
5. Medlemsstaterne eller de kompetente organer indfører ordninger, der kan sikre, at oprindelsesgarantierne er korrekte og pålidelige, og de redegør i den i artikel 3, stk. 3, omtalte rapport for de foranstaltninger, der er truffet til at sikre garantisystemets pålidelighed.
6. Efter at have hørt medlemsstaterne beskriver Kommissionen i den i artikel 8 nævnte rapport, hvilken form og hvilke metoder medlemsstaterne vil kunne anvende for at garantere, at elektriciteten stammer fra vedvarende energikilder. Om nødvendigt forelægger Kommissionen Europa-Parlamentet og Rådet forslag om fælles regler i denne henseende.
Artikel 6
Administrative procedurer
1. Medlemsstaterne eller de kompetente organer, medlemsstaterne har udpeget, vurderer de nuværende nationale love og administrative bestemmelser om procedurer for meddelelse af bevillinger eller de øvrige procedurer, der er fastsat i artikel 4 i direktiv 96/92/EF, vedrørende opførelse af anlæg, der producerer elektricitet fra vedvarende energikilder, med det formål
- at fjerne lovgivningsmæssige og andre hindringer for øget produktion af elektricitet fra vedvarende energikilder
- at forenkle og fremskynde procedurerne på det relevante forvaltningsniveau, og
- at sikre, at reglerne er objektive, gennemsigtige og ikke-diskriminerende samt fuldt ud i overensstemmelse med de særlige karakteristika ved de forskellige vedvarende energikildeteknologier.
2. Medlemsstaterne offentliggør senest den 27. oktober 2003 en rapport om den i stk. 1 omhandlede vurdering, hvori det eventuelt angives, hvilke foranstaltninger der er eller vil blive truffet. Rapportens formål er, for så vidt det er relevant i forbindelse med de nationale love og administrative bestemmelser, at anføre de skete fremskridt, navnlig for så vidt angår:
- samordning mellem de forskellige forvaltningsorganer med hensyn til frister, modtagelse og behandling af bevillingsansøgninger
- muligheden for særlige retningslinjer for de projekter, der er omhandlet i stk. 1, og gennemførligheden af en hurtig planlægningsordning for producenter af elektricitet fra vedvarende energikilder
- udpegelse af myndigheder, der skal optræde som mæglere i tvister mellem bevillingsmeddelende myndigheder og bevillingsansøgere.
3. Kommissionen vurderer i den i artikel 8 nævnte rapport på grundlag af de rapporter fra medlemsstaterne, der er omhandlet i stk. 2 i nærværende artikel, hvad der er bedste praksis med henblik på at nå målene i stk. 1.
Artikel 7
Spørgsmål vedrørende elforsyningsnettet
1. Uden at det må gribe ind i elforsyningsnettets pålidelighed og sikkerhed, træffer medlemsstaterne de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at transmissions- og distributionsnetoperatørerne inden for deres område garanterer transmission og distribution af elektricitet fra vedvarende energikilder. De kan også tildele prioriteret adgang til elnettet for elektricitet fra vedvarende energikilder. I forbindelse med dispatching af produktionsanlæg prioriterer transmissionsnetoperatørerne anlæg, der bruger vedvarende energikilder, for så vidt driften af det nationale elektricitetssystem tillader det.
2. Medlemsstaterne indfører en retlig ramme eller pålægger transmissions- og distributionsnetoperatører at udarbejde og offentliggøre deres standardregler for, hvem der skal bære omkostningerne ved tekniske tilpasninger, f.eks. nettilslutninger og netforstærkninger, der er nødvendige for integreringen af nye producenter, der leverer elektricitet fra vedvarende energikilder til det sammenkoblede net.
Reglerne skal bygge på objektive, gennemsigtige og ikke-diskriminerende kriterier, i hvilke der navnlig tages hensyn til samtlige de omkostninger og fordele i forbindelse med de pågældende producenters tilslutning til nettet. Reglerne kan give mulighed for afvigende typer tilslutning.
3. Medlemsstaterne kan i givet fald kræve, at transmissions- og distributionsnetoperatørerne helt eller delvis bærer de i stk. 2 omhandlede omkostninger.
4. Det skal pålægges transmissions- og distributionsnetoperatører at forelægge nye producenter, der ønsker at blive tilsluttet, et omfattende og detaljeret skøn over, hvad tilslutningen vil koste. Medlemsstaterne kan tillade, at producenter af elektricitet fra vedvarende energikilder, som ønsker at blive tilsluttet et net, udbyder tilslutningsarbejdet i licitation.
5. Medlemsstaterne indfører en retlig ramme eller pålægger transmissions- og distributionsnetoperatører at udarbejde og offentliggøre deres standardregler for fordelingen af omkostningerne ved systeminstallationer, f.eks. nettilslutninger og netforstærkninger, mellem alle de producenter, som drager nytte heraf.
Fordelingen skal gennemføres ved hjælp af en ordning, der baseres på objektive, gennemsigtige og ikke-diskriminerende kriterier, hvori der tages hensyn til de fordele, som såvel oprindeligt og senere tilknyttede producenter som transmissions- og distributionsnetoperatører har af tilslutningerne.
6. Medlemsstaterne sikrer, at opkrævningen af transmissions- og distributionsafgifter ikke diskriminerer elektricitet fra vedvarende energikilder, herunder navnlig elektricitet fra vedvarende energikilder produceret i randområder såsom øregioner og regioner med lav befolkningstæthed.
Medlemsstaterne opstiller i givet fald en retlig ramme eller kræver, at transmissions- og distributionsnetoperatørerne sikrer, at afgifterne for transmission og distribution af elektricitet fra anlæg, der bruger vedvarende energikilder, afspejler de omkostningsfordele, der kan opnås som følge af anlæggets tilslutning til nettet. Direkte brug af lavvoltsnettet kunne skabe sådanne omkostningsfordele.
7. Medlemsstaterne tager i den i artikel 6, stk. 2, omtalte rapport ligeledes stilling til, hvilke foranstaltninger der skal træffes for at lette adgangen til forsyningsnettet for elektricitet fra vedvarende energikilder. I rapporten skal det bl.a. vurderes, om det er muligt at indføre tovejsmåling.
Artikel 8
Sammenfattende rapport
På grundlag af medlemsstaternes rapporter i henhold til artikel 3, stk. 3, og artikel 6, stk. 2 forelægger Kommissionen senest den 31. december 2005 og siden hvert femte år Europa-Parlamentet og Rådet en sammenfattende rapport om gennemførelsen af dette direktiv.
Der skal i denne rapport:
- foretages en vurdering af de fremskridt, der er gjort med hensyn til at få afspejlet de eksterne omkostninger ved produktion af elektricitet, der er fremstillet på grundlag af ikke-vedvarende energikilder, og indvirkningen af offentlig støtte til produktion af elektricitet
- tages hensyn til medlemsstaternes muligheder for at nå de vejledende, nationale mål, der er opstillet i artikel 3, stk. 2, til det samlede, vejledende mål i artikel 3, stk. 4, og til eventuel forskelsbehandling mellem forskellige energikilder.
Kommissionen forelægger sammen med rapporterne eventuelt yderligere forslag for Europa-Parlamentet og Rådet.
Artikel 9
Transposition
Medlemsstaterne sætter de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv senest den 27. oktober 2003. De underretter straks Kommissionen herom.
Disse love og bestemmelser skal ved vedtagelsen indeholde en henvisning til dette direktiv eller skal ved offentliggørelsen ledsages af en sådan henvisning. De nærmere regler for henvisningen fastsættes af medlemsstaterne.
Artikel 10
Ikrafttræden
Dette direktiv træder i kraft på dagen for offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende.
Artikel 11
Adressater
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.
Udfærdiget i Bruxelles, den 27. september 2001.
Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2001/77/EY,
annettu 27 päivänä syyskuuta 2001,
sähköntuotannon edistämisestä uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön sisämarkkinoilla
EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka
ottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 175 artiklan 1 kohdan,
ottavat huomioon komission ehdotuksen(1),
ottavat huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon(2),
ottavat huomioon alueiden komitean lausunnon(3),
noudattavat Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 251 artiklassa määrättyä menettelyä(4),
sekä katsovat seuraavaa:
(1) Uusiutuvien energialähteiden hyödyntämismahdollisuuksia ei tällä hetkellä käytetä täysimääräisesti yhteisössä. Euroopan yhteisö tunnustaa, että uusiutuvia energialähteitä on tuettava ensisijaisena toimenpiteenä, koska niiden käytöllä osaltaan edistetään ympäristönsuojelua ja kestävää kehitystä. Lisäksi tällä voidaan luoda paikkakunnalle työpaikkoja, tällä on myönteinen vaikutus sosiaaliseen yhteenkuuluvuuteen, tämä osaltaan edistää toimitusvarmuutta ja mahdollistaa Kioton tavoitteiden nopeamman saavuttamisen. Sen vuoksi on varmistettava, että näitä mahdollisuuksia hyödynnetään paremmin sähkön sisämarkkinoiden puitteissa.
(2) Uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön käytön edistäminen kuuluu keskeisiin painotuksiin yhteisön toiminnassa, kuten valkoisessa kirjassa uusiutuvista energialähteistä, jäljempänä "valkoinen kirja", todetaan, energiahuollon varmuuteen ja monipuolistamiseen samoin kuin ympäristönsuojeluun sekä yhteiskunnalliseen ja taloudelliseen yhtenäisyyteen liittyvistä syistä. Neuvosto vahvisti tämän uusiutuvista energialähteistä 8 päivänä kesäkuuta 1998 antamassaan päätöslauselmassa(5) ja Euroopan parlamentti päätöslauselmassaan valkoisesta kirjasta(6).
(3) Uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön käytön lisääminen on tärkeä osa sekä sitä toimenpidekokonaisuutta, joka on tarpeen ilmastomuutosta koskevaan Yhdistyneiden Kansakuntien puitesopimukseen liitetyn Kioton pöytäkirjan sitoumusten noudattamiseksi, että myöhempien sitoumusten täyttämiseksi tarvittavia toimintakokonaisuuksia.
(4) Neuvosto 11 päivänä toukokuuta 1999 antamissaan päätelmissä ja Euroopan parlamentti 17 päivänä kesäkuuta 1998 uusiutuvista energialähteistä tuotetusta sähköstä antamassaan päätöslauselmassa(7) ovat kehottaneet komissiota tekemään konkreettisen ehdotuksen yhteisön puitteista uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön pääsystä sähkön sisämarkkinoille. Euroopan parlamentti on myös 30 päivänä maaliskuuta 2000 uusiutuvista energialähteistä tuotetusta sähköstä ja sähkön sisämarkkinoista antamassaan päätöslauselmassa(8) korostanut, että uusiutuvia energialähteitä koskevat kansallisen tason sitovat kunnianhimoiset tavoitteet ovat välttämättömiä tulosten ja yhteisön tavoitteiden saavuttamiseksi.
(5) Jotta varmistetaan uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön markkinaosuuksien kasvaminen keskipitkällä aikavälillä, kaikkia jäsenvaltioita olisi vaadittava asettamaan uusiutuvista energialähteistä tuotetulle sähkölle ohjeelliset kansalliset kulutustavoitteet.
(6) Näiden ohjeellisten kansallisten tavoitteiden olisi oltava johdonmukaisia sellaisten kansallisten sitoumusten kanssa, jotka on hyväksytty niiden ilmastonmuutossitoumusten yhteydessä, jotka yhteisö on hyväksynyt Kioton pöytäkirjan velvoitteiden mukaisesti.
(7) Komission olisi arvioitava, miten jäsenvaltiot ovat edistyneet ohjeellisten kansallisten tavoitteidensa saavuttamisessa ja ovatko ohjeelliset kansalliset tavoitteet johdonmukaisia ohjeellisen kokonaistavoitteen kanssa, joka on 12 prosenttia kotimaisesta bruttoenergiankulutuksesta vuoteen 2010 mennessä ottaen huomioon, että valkoisessa kirjassa esitetty koko yhteisöä koskeva 12 prosentin ohjeellinen tavoite vuoteen 2010 mennessä muodostaa käyttökelpoisen tavoitteen tehostetulle toiminnalle sekä yhteisön että jäsenvaltioiden tasolla, ottaen kuitenkin huomioon toisistaan eroavat kansalliset olosuhteet. Jos se tavoitteiden saavuttamiseksi on tarpeen, komission olisi esitettävä Euroopan parlamentille ja neuvostolle ehdotuksia, jotka voivat sisältää sitovia tavoitteita.
(8) Jätettä energialähteenä käyttäessään jäsenvaltiot ovat velvollisia noudattamaan jätehuoltoa koskevaa voimassa olevaa yhteisön lainsäädäntöä. Tämän direktiivin soveltaminen ei rajoita jätteistä 15 päivänä heinäkuuta 1975 annetun neuvoston direktiivin 75/442/ETY(9) liitteiden 2 a ja 2 b määritelmien soveltamista. Uusiutuvien energialähteiden tuen olisi oltava yhteisön muiden tavoitteiden mukaista, ja erityisesti olisi otettava huomioon jätteiden käsittelyhierarkia. Uusiutuvien energialähteiden tulevan tukijärjestelmän ei pitäisi edistää lajittelemattoman yhdyskuntajätteen polttamista, jos sen edistäminen heikentäisi käsittelyhierarkiaa.
(9) Tässä direktiivissä käytetty biomassan määritelmä ei rajoita erilaisen määritelmän käyttöä kansallisessa lainsäädännössä tähän direktiiviin liittymättömissä yhteyksissä.
(10) Tällä direktiivillä jäsenvaltioita ei velvoiteta tunnustamaan alkuperätakuun hankintaa muista jäsenvaltioista tai vastaavaa sähkön ostamista osaksi niiden kiintiövelvoitteiden täyttämistä. Uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön kaupan helpottamiseksi ja avoimuuden lisäämiseksi kuluttajia kohtaan kun nämä valitsevat uusiutumattomista energialähteistä tuotetun sähkön ja uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön välillä, sähkön alkuperätakuu on kuitenkin tarpeen. Alkuperätakuita koskevat järjestelmät eivät sinänsä merkitse oikeutta päästä osalliseksi eri jäsenvaltioissa perustetuista kansallisista tukijärjestelmistä. On tärkeää, että alkuperätakuut kattavat kaikki uusiutuvista energialähteistä tuotetut sähköenergian muodot.
(11) On tärkeää erottaa selvästi toisistaan alkuperätakuut ja vaihdettavat vihreät todistukset.
(12) Uusiutuvia energialähteitä suosivan julkisen tuen tarve tunnustetaan yhteisön suuntaviivoissa ympäristönsuojeluun myönnettävästä valtiontuesta(10), joissa muiden vaihtoehtojen ohella otetaan huomioon tarve sisällyttää hintoihin sähköntuotannon ulkoiset kustannukset. Tällaisen julkisen tuen myöntämiseen sovelletaan kuitenkin edelleen Euroopan yhteisön perustamissopimusta ja erityisesti sen 87 ja 88 artiklaa.
(13) On tarpeen luoda lainsäädäntöpuitteet uusiutuvien energialähteiden markkinoille.
(14) Jäsenvaltiot tukevat uusiutuvien energialähteiden käyttöä erilaisin tukijärjestelmin, kuten vihreillä todistuksilla, investointituilla, verohelpotuksilla tai veronalennuksilla ja -palautuksilla sekä suoran hintatuen järjestelmillä. Yksi tärkeä keino tämän direktiivin tavoitteen saavuttamiseksi on taata kyseisten järjestelmien moitteeton toiminta siihen asti, kunnes yhteisön puitteet on otettu käyttöön, jotta investoijien luottamus säilyisi.
(15) On liian aikaista tehdä päätös tukijärjestelmiä koskevista yhteisön laajuisista puitteista, koska jäsenvaltioiden järjestelmistä on vasta vähän kokemusta ja koska uusiutuvista energialähteistä tuotetun hintatuetun sähkön osuus yhteisössä on suhteellisen pieni.
(16) Riittävän siirtymäkauden jälkeen tukijärjestelmiä on kuitenkin tarpeen mukauttaa kehittyviin sähkön sisämarkkinoihin. Sen vuoksi on aiheellista, että komissio seuraa tilannetta ja antaa kertomuksen kansallisten järjestelmien soveltamisesta saaduista kokemuksista. Komission olisi tehtävä tarvittaessa tämän kertomuksen päätelmien perusteella ehdotus yhteisön puitteiksi uusiutuvista energialähteistä tuotettavan sähkön tukijärjestelmistä. Tämän ehdotuksen olisi osaltaan edistettävä ohjeellisten kansallisten tavoitteiden toteutumista, sen olisi oltava sähkön sisämarkkinoiden periaatteiden mukainen, ja siinä olisi otettava huomioon erilaisten uusiutuvien energialähteiden ominaispiirteet, erilaiset tekniikat ja maantieteelliset erot. Ehdotuksella olisi lisäksi edistettävä uusiutuvien energialähteiden käyttöä tehokkaalla tavalla ja sen olisi oltava samalla yksinkertainen ja mahdollisimman tehokas erityisesti kustannuksiltaan, ja siinä olisi säädettävä riittävistä vähintään seitsemän vuoden siirtymäkausista, sillä olisi säilytettävä sijoittajien luottamus ja vältettävä sellaiset investoinnit, joita ei saada takaisin. Nämä puitteet mahdollistaisivat uusiutuvista energialähteistä tuotettavan sähkön kilpailun uusiutumattomista energialähteistä tuotettavan sähkön kanssa ja rajoittaisivat kuluttajille aiheutuvia kustannuksia vähentäen samanaikaisesti keskipitkällä aikavälillä julkisen tuen tarvetta.
(17) Uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön markkinaosuuden lisääntyessä saadaan mittakaavaetuja, jolloin myös kustannukset pienenevät.
(18) On tärkeää hyödyntää markkinavoimia ja sisämarkkinoita ja tehdä uusiutuvista energialähteistä tuotettu sähkö kilpailukykyiseksi ja Euroopan kansalaisia kiinnostavaksi.
(19) Edistettäessä uusiutuvien energialähteiden markkinoiden kehittymistä on tarpeen ottaa huomioon ne myönteiset vaikutukset, jotka kohdistuvat alueellisiin ja paikallisiin kehittämismahdollisuuksiin, vientinäkymiin, sosiaaliseen yhteenkuuluvuuteen ja työllistymismahdollisuuksiin erityisesti pienten ja keskisuurten yritysten ja itsenäisten sähköntuottajien osalta.
(20) Olisi otettava huomioon uusiutuvia energialähteitä käyttävän alan erityisrakenne etenkin uudistettaessa uusiutuvista energialähteistä sähköä tuottavien voimaloiden rakennuslupien myöntämiseen liittyviä hallintomenettelyjä.
(21) Tietyissä tilanteissa ei ole mahdollista täysin taata uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön siirtoa ja jakelua vaikuttamatta verkon luotettavuuteen ja turvallisuuteen, ja tähän liittyviin takuisiin voi siten kuulua rahallisia korvauksia.
(22) Uusiutuvia energialähteitä käyttävien uusien sähköntuottajien liittymiskustannusten tulisi olla objektiivisia, avoimia ja ketään syrjimättömiä, ja verkkoon liitettyjen tuottajien verkolle tuottama hyöty olisi asianmukaisesti otettava huomioon.
(23) Suunnitellun toiminnan yleisiä tavoitteita ei voida riittävällä tavalla saavuttaa jäsenvaltioiden toimin, vaan ne voidaan toiminnan laajuuden ja vaikutusten vuoksi saavuttaa paremmin yhteisön tasolla, joten yhteisö voi toteuttaa toimenpiteitä perustamissopimuksen 5 artiklassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Näiden toimenpiteiden yksityiskohtainen soveltaminen olisi kuitenkin annettava jäsenvaltioiden tehtäväksi ja siten sallia kunkin jäsenvaltion valita omaan erityistilanteeseensa parhaiten soveltuva järjestely. Kyseisessä artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä direktiivissä ei ylitetä sitä, mikä on näiden tavoitteiden saavuttamiseksi tarpeen,
OVAT ANTANEET TÄMÄN DIREKTIIVIN:
1 artikla
Tarkoitus
Tämän direktiivin tarkoituksena on edistää uusiutuvien energialähteiden osuuden lisäämistä sähköntuotannossa sähkön sisämarkkinoilla ja luoda perusta tuleville tätä koskeville yhteisön puitteille.
2 artikla
Määritelmät
Tässä direktiivissä tarkoitetaan:
a) "uusiutuvilla energialähteillä" uusiutuvia, muita kuin fossiilisia energialähteitä (tuuli-, aurinko-, maalämpö-, aalto- ja vuorovesienergiaa, vesivoimaa, biomassaa, kaatopaikkakaasuja, jäteveden käsittelylaitosten kaasuja ja biokaasuja);
b) "biomassalla" maataloudesta (kasvi- ja eläinaineet mukaan lukien), metsätaloudesta ja niihin liittyvästä teollisuudesta peräisin olevien tuotteiden, jätteiden ja jätetuotteiden biohajoavaa osaa sekä teollisuus- ja yhdyskuntajätteiden biohajoavaa osaa;
c) "uusiutuvista energialähteistä tuotetulla sähköllä" sähköä, jota tuotetaan yksinomaan uusiutuvia energialähteitä käyttävissä voimaloissa, ja se osuus myös perinteisiä energialähteitä käyttävissä hybridivoimaloissa tuotetusta sähköstä, joka tuotetaan uusiutuvista energialähteistä, mukaan lukien uusiutuva sähkö, jota käytetään varastointijärjestelmien täyttämiseen, ja lukuun ottamatta varastointijärjestelmien tuloksena tuotettua sähköä;
d) "sähkönkulutuksella" kotimaista sähköntuotantoa, mukaan lukien teollisuuden oma tuotanto, ja tuontia, josta on vähennetty viennin osuus (kotimainen sähkön bruttokulutus).
Lisäksi sovelletaan sähkön sisämarkkinoista(11) 19 päivänä joulukuuta 1996 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 96/92/EY määritelmiä.
3 artikla
Ohjeelliset kansalliset tavoitteet
1. Jäsenvaltioiden on toteutettava asianmukaiset toimenpiteet edistääkseen uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön kulutuksen lisäämistä 2 kohdassa tarkoitettujen ohjeellisten kansallisten tavoitteiden mukaisesti. Näiden toimenpiteiden on oltava oikeassa suhteessa saavutettavaan tavoitteeseen.
2. Jäsenvaltioiden on laadittava ja julkaistava viimeistään 27 päivänä lokakuuta 2002 ja sen jälkeen joka viides vuosi kertomus, jossa vahvistetaan uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön ohjeelliset kansalliset tulevaa kulutusta koskevat tavoitteet prosenttiosuutena sähkönkulutuksesta seuraavaksi kymmeneksi vuodeksi. Kertomuksessa on myös esitettävä jäsenvaltiossa näiden ohjeellisten kansallisten tavoitteiden saavuttamiseksi toteutetut tai suunnitellut toimenpiteet. Vahvistaessaan nämä vuoteen 2010 ulottuvat tavoitteet jäsenvaltioiden on:
- otettava huomioon liitteessä esitetyt viitearvot,
- huolehdittava, että nämä tavoitteet ovat sellaisten kansallisten sitoumusten mukaisia, jotka on hyväksytty niiden ilmastonmuutossitoumusten yhteydessä, jotka yhteisö on hyväksynyt ilmastonmuutosta koskevaan Yhdistyneiden kansakuntien puitesopimukseen liitetyn Kioton pöytäkirjan velvoitteiden mukaisesti.
3. Jäsenvaltioiden on julkaistava ensimmäisen kerran viimeistään 27 päivänä lokakuuta 2003 ja sen jälkeen joka toinen vuosi kertomus, joka sisältää arvion ohjeellisten kansallisten tavoitteiden saavuttamisesta ottaen huomioon erityisesti näiden tavoitteiden saavuttamiseen mahdollisesti vaikuttavat ilmastotekijät ja jossa osoitetaan, missä määrin toteutetut toimenpiteet ovat johdonmukaisia kansallisten ilmastonmuutossitoumusten kanssa.
4. Komissio arvioi 2 ja 3 kohdassa tarkoitettujen jäsenvaltioiden kertomusten perusteella, missä määrin
- jäsenvaltiot ovat edistyneet ohjeellisten kansallisten tavoitteidensa saavuttamisessa;
- ohjeelliset kansalliset tavoitteet ovat johdonmukaisia ohjeellisen kokonaistavoitteen kanssa, joka on 12 prosenttia kotimaisesta energian bruttokulutuksesta vuoteen 2010 mennessä, sekä erityisesti ohjeellisen osuuden kanssa, jonka mukaan 22,1 prosenttia yhteisön kokonaissähkönkulutuksesta on vuoteen 2010 mennessä oltava uusiutuvista energialähteistä tuotettua sähköä.
Komissio julkaisee ensimmäisen kerran viimeistään 27 päivänä lokakuuta 2004 ja sen jälkeen joka toinen vuosi päätelmänsä kertomuksessa. Tähän kertomukseen liitetään tarvittaessa Euroopan parlamentille ja neuvostolle osoitettuja ehdotuksia.
Jos toisessa alakohdassa tarkoitetussa kertomuksessa tullaan siihen tulokseen, että ohjeelliset kansalliset tavoitteet eivät todennäköisesti vastaa ohjeellista kokonaistavoitetta perusteettomista ja/tai uusiin tieteellisiin tietoihin liittymättömistä syistä, ehdotuksissa käsitellään kansallisia tavoitteita asianmukaisessa muodossa, mahdolliset sitovat tavoitteet mukaan lukien.
4 artikla
Tukijärjestelmät
1. Komissio arvioi jäsenvaltioissa käytettyjen sellaisten menettelyjen soveltamista, joiden mukaan sähkön tuottaja saa julkisten viranomaisten sääntelemän järjestelmän perusteella joko suoraa tai välillistä tukea ja joilla voisi olla kauppaa rajoittava vaikutus, pitäen lähtökohtana, että nämä järjestelmät edistävät perustamissopimuksen 6 ja 174 artiklan tavoitteiden saavuttamista, sanotun kuitenkaan rajoittamatta perustamissopimuksen 87 ja 88 artiklan soveltamista.
2. Komissio antaa viimeistään 27 päivänä lokakuuta 2005 tämän direktiivin voimaantulosta hyvin dokumentoidun kertomuksen, joka perustuu 1 kohdassa tarkoitetuista erilaisista menettelyistä ja niiden soveltamisesta saatuun kokemukseen. Kertomuksessa arvioidaan 1 kohdassa tarkoitettujen tukijärjestelmien tuloksia, mukaan lukien niiden kustannustehokkuus uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön käytön edistämisessä 3 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen ohjeellisten kansallisten tavoitteiden mukaisesti. Tähän kertomukseen liitetään tarvittaessa ehdotus yhteisön kehykseksi uusiutuvista energialähteistä tuotettavan sähkön tukijärjestelmistä.
Puite-ehdotuksella pyritään seuraavaan:
a) sillä olisi osaltaan edistettävä ohjeellisten kansallisten tavoitteiden toteutumista;
b) sen olisi oltava sähkön sisämarkkinoiden periaatteiden mukainen;
c) siinä olisi otettava huomioon erilaisten uusiutuvien energialähteiden ominaispiirteet, erilaiset tekniikat sekä maantieteelliset erot;
d) sillä olisi edistettävä uusiutuvien energialähteiden käyttöä tehokkaalla tavalla, ja sen on oltava yksinkertainen ja samalla mahdollisimman tehokas erityisesti kustannuksiltaan;
e) siihen olisi sisällyttävä riittävät vähintään seitsemän vuoden siirtymäkaudet kansallisille tukijärjestelmille ja sillä olisi säilytettävä sijoittajien luottamus.
5 artikla
Uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön alkuperätakuu
1. Jäsenvaltioiden on viimeistään 27 päivänä lokakuuta 2003 varmistettava, että uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön alkuperä voidaan taata tämän direktiivin ja kunkin jäsenvaltion vahvistamien objektiivisten, avoimien ja ketään syrjimättömien perusteiden mukaisesti. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että alkuperästä annetaan tätä varten ja vastauksena pyyntöön takuu.
2. Jäsenvaltiot voivat nimetä yhden tai useamman toimivaltaisen, tuotannosta ja jakelusta riippumattoman elimen, jonka tehtävänä on valvoa alkuperätakuiden myöntämistä kyseisen pyynnön täyttämiseksi.
3. Alkuperätakuun on:
- sisällettävä ilmoitus energialähteestä, josta sähkö on tuotettu, maininta tuotantoajankohdasta ja -paikasta sekä vesivoimaloiden osalta voimalan kapasiteetista,
- tehtävä mahdolliseksi uusiutuvia energialähteitä käyttäville sähköntuottajille osoittaa, että heidän myymänsä sähkö on tuotettu uusiutuvista energialähteistä.
4. Jäsenvaltioiden olisi vastavuoroisesti tunnustettava 2 kohdan mukaisesti myönnetyt alkuperätakuut yksinomaisena osoituksena 3 kohdassa tarkoitetuista seikoista. Kieltäytymiselle tunnustaa alkuperätakuut tällaiseksi osoitukseksi, erityisesti petosten estämiseen liittyvistä syistä, on oltava objektiiviset, avoimet ja ketään syrjimättömät perusteet. Jos alkuperätakuun tunnustamisesta kieltäydytään, komissio voi velvoittaa kieltäytyvän osapuolen tunnustamaan alkuperätakuun ottaen huomioon erityisesti objektiiviset, avoimet ja ketään syrjimättömät perusteet, joihin tunnustaminen perustuu.
5. Jäsenvaltioiden tai toimivaltaisten elinten on vahvistettava asianmukaiset menettelyt, joilla varmistetaan alkuperätakuiden tarkkuus ja luotettavuus, sekä esitettävä 3 artiklan 3 kohdassa tarkoitetussa kertomuksessa takuujärjestelmän luotettavuuden varmistamiseksi toteutetut toimenpiteet.
6. Jäsenvaltioita kuultuaan komissio tarkastelee 8 artiklassa tarkoitetussa kertomuksessa niitä menettelyjä, joita jäsenvaltiot voisivat noudattaa sen takaamiseksi, että sähkö on tuotettu uusiutuvista energialähteistä. Komissio ehdottaa tarvittaessa Euroopan parlamentille ja neuvostolle asiaa koskevien yhteisten sääntöjen hyväksymistä.
6 artikla
Hallintomenettelyt
1. Jäsenvaltioiden tai niiden nimeämien toimivaltaisten elinten on arvioitava uusiutuvia energialähteitä käyttävien uusien sähköntuotantolaitosten perustamislupiin tai muihin direktiivin 96/92/EY 4 artiklassa säädettyihin menettelyihin sovellettava lainsäädäntö, tarkoituksenaan:
- vähentää lainsäädäntöön perustuvia ja muita esteitä uusiutuvista energialähteistä tuotettavan sähkön lisäämiselle;
- yksinkertaistaa ja nopeuttaa menettelyjä asianmukaisella hallintotasolla; sekä
- varmistaa, että säännöt ovat objektiivisia, avoimia ja ketään syrjimättömiä ja että uusiutuviin energialähteisiin liittyvien eri tekniikkojen erityispiirteet otetaan täysin huomioon.
2. Jäsenvaltioiden on julkistettava viimeistään 27 päivänä lokakuuta 2003 1 kohdassa tarkoitetusta arvioinnista kertomus, ja osoitettava siinä tarvittaessa toimet, joita on toteutettu. Kertomuksen tarkoituksena on, siltä osin kuin tämä on kansallisen lainsäädännön kannalta aiheellista, antaa kuvaus saavutetusta vaiheesta erityisesti:
- hallinnollisten elinten toimien yhteensovittamisessa lupahakemusten määräaikojen, vastaanottamisen ja käsittelyn osalta,
- mahdollisten suuntaviivojen laatimisessa 1 kohdassa tarkoitetuille toimille ja mahdollisuudessa ottaa käyttöön nopeutettu suunnittelumenettely uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön tuottajille; sekä
- viranomaisten asettamisessa toimimaan välittäjinä lupia myöntävien viranomaisten ja luvanhakijoiden välisissä riidoissa.
3. Komissio arvioi 8 artiklassa tarkoitetussa kertomuksessa ja tämän artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen jäsenvaltioiden kertomusten perusteella parhaita käytäntöjä 1 kohdassa tarkoitettujen tavoitteiden saavuttamiseksi.
7 artikla
Verkko
1. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet varmistaakseen, että niiden alueella toimivat siirto- ja jakeluverkko-operaattorit takaavat uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön siirron ja jakelun, sanotun kuitenkaan rajoittamatta verkon luotettavuuden ja turvallisuuden säilyttämistä. Jäsenvaltiot voivat lisäksi säätää, että uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön pääsy verkkoon asetetaan etusijalle. Siirtoverkko-operaattorit asettavat tuotantolaitosten sähkön jakelussa etusijalle uusiutuvia energialähteitä käyttävät tuotantolaitokset siinä määrin kuin kansallisen sähköjärjestelmän toiminta sen sallii.
2. Jäsenvaltioiden on otettava käyttöön lainsäädäntöpuitteet tai vaadittava, että siirto- ja jakeluverkko-operaattorit laativat ja julkaisevat omat vakioidut sääntönsä sellaisista teknisistä mukautuksista kuten verkkoyhteyksistä ja verkkojen vahvistamisesta johtuvien kustannusten jakamisesta, jotka ovat tarpeen uusiutuvia energialähteitä hyödyntävien uusien sähköntuottajien liittämiseksi verkkoon.
Sääntöjen on perustuttava objektiivisiin, avoimiin ja ketään syrjimättömiin perusteisiin, joissa otetaan erityisesti huomioon kaikki kustannukset ja hyödyt, jotka liittyvät kyseisten tuottajien verkkoon liittymiseen. Säännöissä voidaan määrätä erityyppisistä liittymistä.
3. Jäsenvaltiot voivat tarvittaessa vaatia siirto- ja jakeluverkko-operaattoreita kantamaan kokonaan tai osittain 2 kohdassa tarkoitetut kustannukset.
4. Siirto- ja jakeluverkko-operaattoreita on vaadittava tarjoamaan uudelle liittymistä haluavalle tuottajalle kattava ja yksityiskohtainen arvio liittymisen aiheuttamista kustannuksista. Jäsenvaltiot voivat antaa verkkoon liittymistä haluaville uusiutuvan sähkön tuottajille luvan liittymätöitä koskevan tarjouspyynnön tekemiseen.
5. Jäsenvaltioiden on otettava käyttöön lainsäädäntöpuitteet tai vaadittava siirto- ja jakeluverkko-operaattoreita laatimaan ja julkaisemaan omat vakioidut sääntönsä siitä, miten järjestelmäasennusten, esimerkiksi verkkoyhteyksien ja verkkojen vahvistamisen, aiheuttamat kustannukset voidaan jakaa kaikkien asennuksista hyötyvien tuottajien välillä.
Kustannukset on jaettava soveltamalla järjestelmää, joka perustuu objektiivisiin, avoimiin ja ketään syrjimättömiin perusteisiin, joissa otetaan huomioon sekä alkuvaiheessa että myöhemmin verkkoon liittyneiden tuottajien samoin kuin siirtoverkko- ja jakeluverkko-operaattorien yhteyksistä saama hyöty.
6. Jäsenvaltioiden on varmistettava, ettei siirto- ja jakelumaksuilla syrjitä uusiutuvista energialähteistä saatua sähköä etenkään silloin, kun sähköä tuotetaan uusiutuvien energialähteiden avulla yhteisön syrjäisillä alueilla, kuten saarilla sekä harvaan asutuilla alueilla.
Jäsenvaltioiden on tarvittaessa toteutettava oikeudellinen kehys tai vaadittava siirto- ja jakeluverkko-operaattoreita takaamaan, että uusiutuvia energialähteitä käyttävien laitosten tuottaman sähkön siirrosta ja jakelusta perityt maksut vastaavat saatavissa olevaa kustannushyötyä, kun laitos liitetään verkkoon. Kustannushyötyä voidaan saada esimerkiksi matalajännitteisen verkon suoran käytön avulla.
7. Jäsenvaltioiden on 6 artiklan 2 kohdassa tarkoitetussa kertomuksessa myös tarkasteltava toimenpiteitä, joiden avulla helpotetaan uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön pääsyä verkkoon. Kyseisessä kertomuksessa on tarkasteltava muun muassa mahdollisuutta ottaa käyttöön kaksisuuntainen mittaaminen.
8 artikla
Yhteenvetokertomus
Komissio antaa viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2005 ja sen jälkeen joka viides vuosi Euroopan parlamentille ja neuvostolle 3 artiklan 3 kohdan ja 6 artiklan 2 kohdan mukaisesti laadittujen jäsenvaltioiden kertomusten pohjalta yhteenvedon tämän direktiivin täytäntöönpanosta.
Tässä yhteenvedossa on:
- tarkasteltava edistymistä uusiutumattomista energialähteistä tuotetun sähkön ulkoisten kustannusten ottamisessa huomioon, sekä vaikutuksia, joita sähköntuotannolle myönnetyllä julkisella tuella on ollut,
- erityisesti otettava huomioon jäsenvaltioiden mahdollisuudet täyttää 3 artiklan 2 kohdassa vahvistetut ohjeelliset kansalliset tavoitteet, 3 artiklan 4 kohdassa tarkoitettu ohjeellinen kokonaistavoite sekä se, esiintyykö eri energialähteiden välillä syrjintää.
Tarvittaessa komissio liittää tähän yhteenvetoonsa lisäehdotuksia Euroopan parlamentille ja neuvostolle.
9 artikla
Saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä
Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 27 päivänä lokakuuta 2003. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä.
Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin, tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne virallisesti julkaistaan. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään.
10 artikla
Voimaantulo
Tämä direktiivi tulee voimaan päivänä, jona se julkaistaan Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä.
11 artikla
Osoitus
Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.
Tehty Brysselissä 27 päivänä syyskuuta 2001.