++++
RAADETS FOERSTE DIREKTIV
af 5 . marts 1979
om samordning af de administrativt og ved lov fastsatte bestemmelser om adgang til og udoevelse af direkte livsforsikringsvirksomhed
( 79/267/EOEF )
RAADET FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det europaeiske oekonomiske Faellesskab , saerlig artikel 49 og 57 ,
under henvisning til forslag fra Kommissionen ( 1 ) ,
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet ( 2 ) ,
under henvisning til udtalelse fra Det oekonomiske og sociale Udvalg ( 3 ) , og
ud fra foelgende betragtninger :
For at lette adgangen til og udoevelsen af disse former for livsforsikringsvirksomhed er det vigtigt at fjerne visse forskelle i de nationale tilsynslovgivninger ; for at naa dette maal , samtidig med at der garanteres forsikringstagerne og de begunstigede i alle medlemsstaterne en tilstraekkelig beskyttelse , boer navnlig saadanne bestemmelser samordnes , som vedroerer de finansielle garantier , der kraeves af livsforsikringsforetagender ;
det er noedvendigt at foretage en inddeling efter forsikringsklasse navnlig for at bestemme , hvilke former for virksomhed der er genstand for en obligatorisk tilladelse ;
visse gensidige forsikringsselskaber boer udelukkes fra dette direktivs anvendelsesomraade , da de paa grund af deres juridiske status opfylder saerlige sikkerhedsbetingelser og frembyder saerlige finansielle garantier ; desuden boer visse organer , hvis virksomhed kun omfatter en meget begraenset sektor , og som er begraenset af vedtaegtmaessige bestemmelser , udelukkes ;
medlemsstaterne har forskellige bestemmelser og saedvaner for samtidig udoevelse af livsforsikring og skadesforsikring ; det boer ikke mere tillades foretagender , som nedsaetter sig , at udoeve saadan samtidig virksomhed ; for saa vidt angaar bestaaende foretagender , som allerede udoever en saadan samtidig forsikringsvirksomhed , boer man give medlemsstaterne mulighed for at tillade viderefoerelse af en saadan praksis paa betingelse af , at der etableres en saerskilt forvaltning for hver af de paagaeldende forsikringsformer , for at de livsforsikredes og de skadesforsikredes respektive interesser kan varetages , og for at de finansielle mindsteforpligtelser , der paahviler en af disse former for virksomhed , ikke afholdes af den anden form for virksomhed ; naar et af disse foretagender oensker at etablere sig i en medlemsstat for der at udoeve livsforsikring , skal det med henblik herpaa oprette et datterselskab , som midlertidigt vil kunne drage fordel af visse lempelige vilkaar ; for saa vidt angaar disse bestaaende foretagender , som udoever samtidig virksomhed , boer medlemsstaterne ligeledes have mulighed for at kraeve , at disse fortagender , der er etableret paa deres omraade , ophoerer med denne samtidige virksomhed ; i oevrigt boer specialiserede foretagender underkastes et saerligt tilsyn , saafremt et skadesforsikringsforetagende henhoerer under samme oekonomiske gruppe som et livsforsikringsforetagende ;
i hver medlemsstat er livsforsikringsvirksomhed betinget af en administrativ tilladelse og undergivet tilsyn ; men betingelserne for meddelelse og tilbagekaldelse af en saadan tilladelse boer fastsaettes naermere ; det er noedvendigt at indfoere adgang til domstolsproevelse af beslutninger om afslag eller tilbagekaldelse ;
for saa vidt angaar de tekniske reserver , herunder praemiereserven , kan man vedtage de samme regler , som gaelder inden for skadesforsikring : lokalisering i det land , hvor virksomheden udoeves , anvendelse af de i dette land gaeldende regler med hensyn til beregningsmetoder , fastsaettelse af anbringelsesmaader og vaerdiansaettelse af aktiverne ; selv om det forekommer hensigtsmaessigt at samordne disse forskellige forhold , forkommer det dog ikke absolut noedvendigt , at dette sker inden for rammerne af dette direktiv , og gennemfoerelsen heraf kan derfor udsaettes til et senere tidspunkt ;
det er noedvendigt , at forsikringsforetagenderne ud over de tekniske reserver , herunder praemiereserven , som skal vaere tilstraekkelig til at opfylde indgaaede forpligtelser , raader over en supplerende reserve , en saakaldt solvensmargen , i form af frie midler og , efter aftale med tilsynsmyndigheden , af andre implicitte formuebestandele , for at kunne imoedegaa de med virksomhedsudoevelsen forbundne risici ; for i denne forbindelse at sikre at de paabudte forpligtelser fastsaettes paa grundlag af objektive kriterier , der giver foretagender af samme stoerrelse ensartede konkurrencevilkaar , boer det bestemmes , at denne margen skal staa i forhold til foretagendets samlede forpligtelser samt til risikoens art og stoerrelse inden for de forskellige former for udoevelse af forsikringsvirksomhed , som falder ind under dette direktivs anvendelsesomraade ; denne margen boer vaere forskellig , alt efter om det drejer sig om investeringsrisiko , doedelighedsrisiko , eller udelukkende om driftsrisiko ; foelgelig skal denne margen fastsaettes paa grundlag snart af praemiereserven og den risikosum , som foretagendet har paataget sig ansvaret for , snart af indbetalte praemier eller kontingenter , snart udelukkende paa grundlag af reserverne eller endelig paa grundlag af tontinernes formue ;
det er noedvendigt at kraeve en garantifond , hvis stoerrelse og sammensaetning skal kunne sikre , at foretagenderne allerede ved deres stiftelse raader over tilstraekkelige midler , og at solvensmargenen i intet tilfaelde under udoevelse af virksomheden falder under et sikkerhedsminimum ; denne garantifond skal helt eller delvis bestaa af eksplicitte formuebestanddele ;
det er noedvendigt at fastsaette foranstaltninger for det tilfaelde , at foretagendets finansielle situation skulle udvikle sig saaledes , at det bliver vanskeligt for det at opfylde sine forpligtelser ;
de samordnede regler for udoevelse af direkte forsikringsvirksomhed i Faellesskabet skal principielt finde anvendelse paa alle foretagender , der optraeder paa markedet , saaledes ogsaa paa agenturer for og filialer af foretagender , hvis vedtaegtsmaessige hjemsted ligger uden for Faellesskabet ; der boer dog fastsaettes saelige regler for tilsyn med saadanne agenturer og filialer , da de foretagender , hvorunder de hoerer , har deres formue anbragt uden for Faellesskabet ;
gensidige aftaler med et eller flere tredjelande boer kunne indgaas for at aabne mulighed for en lempelse af disse saerlige betingelser uden dog at fravige det princip , at disse foretagenders agenturer og filialer ikke maa behandles gunstigere end Faellesskabets foretagender ;
visse overgangsbestemmelser er paakraevet for at goere det muligt navnlig for bestaaende smaa og mellemstore foretagender , at tilpasse sig de forskrifter , der skal udstedes af medlemsstaterne i medfoer af dette direktiv med forbehold af artikel 53 i traktaten ;
artikel 52 i traktaten finder umiddelbart anvendelse efter overgangsperiodens udloeb , og foelgelig er der fra dette tidspunkt ikke laengere grund til at vedtage direktiver om ophaevelse af begraensninger i etableringsfriheden ; bestemmelserne vedroerende bevis for haederlighed og for , at der aldrig har foreligget konkurs , indeholdt i Raadets direktiv 73/240/EOEF af 24 . juli 1973 om ophaevelse af begraensninger i etableringsfriheden inden for direkte forsikring bortset fra livsforsikring ( 4 ) er imidlertid ikke egentlige begraensninger , og desuden finder de ligeledes anvendelse paa livsforsikring ; foelgelig boer disse bestemmelser indfoejes i dette samordningsdirektiv ;
det er vigtigt at sikre en ensartet anvendelse af de samordnede regler og med henblik herpaa at etablere et snaevert samarbejde mellem Kommissionen og medlemsstaterne paa dette omraade -
UDSTEDT FOELGENDE DIREKTIV :
AFSNIT I
ALMINDELIGE BESTEMMELSER
Artikel 1
Dette direktiv vedroerer adgang til selvstaendig direkte forsikringsvirksomhed udoevet gennem foretagender , der er etableret i en medlemsstat , eller som oensker at etablere sig i en medlemsstat , og udoevelse af de nedenfor anfoerte former for virksomhed .
1 . Foelgende former for forsikring , saafremt den er baseret paa kontrakt :
a ) livsforsikring , dvs . navnlig livsbetinget kapitalforsikring , ophoerende eller livsvarig livsforsikring , livsforsikring med udbetaling i levende live , livsforsikring med tilbagebetaling af praemier , forsikring , der kommer til udbetaling ved aegteskab , forsikring , der kommer til udbetaling ved foedsel ;
b ) renteforsikring ;
c ) livsforsikringsforetagendernes accessoriske forsikringer , dvs . navnlig forsikring mod legemsbeskadigelse herunder erhvervsudygtighed , forsikring mod doedsfald som foelge af ulykkestilfaelde , forsikring mod invaliditet som foelge af ulykkestilfaelde eller sygdom , saafremt disse forskellige forsikringer tegnes i tilknytning til livsforsikring ;
d ) den forsikringsform , der praktiseres i Irland og Det forenede Kongerige under betegnelsen " permanent health insurance " ( sygeforsikring , som indgaas for en lang periode og er uopsigelig ) .
2 . Foelgende former for virksomhed , saafremt de er baseret paa en kontrakt , og er undergivet tilsyn fra de administrative myndigheder , der er kompetente til at udoeve tilsyn med privatforsikring , og er tilladt i det land , i hvilket virksomheden udoeves :
a ) tontine-virksomhed , der indebaerer oprettelse af medlemssammenslutninger med henblik paa faelles kapitalisering af bidragene og udbetaling af den herved opstaaede formue enten til de overlevende eller til de afdoedes arvinger eller begunstigede ;
b ) kapitaliseringsvirksomhed baseret paa aktuar-beregninger og som omfatter forpligtelser af en naermere fastsat varighed og beloebsstoerrelse , mod erlaeggelse af et éngangsbeloeb eller forud fastsatte regelmaessige indbetalinger ;
c ) virksomhed , der omfatter forvaltning af kollektive pensionsmidler , dvs . virksomhed , der for det paagaeldende foretagende bestaar i at anbringe midlerne , og isaer de aktiver , der daekker reserverne i de organer , som betaler ydelserne ved doedsfald , i levende live eller ved bortfald eller nedsaettelse af erhversevnen ;
d ) virksomhed som omhandlet i litra c ) , naar der hertil er knyttet en forsikringsgaranti med sigte paa enten bevarelse af kapitalen eller sikring af en minimumsrente ;
e ) virksomhed , som udoeves af den slags forsikringsselskaber , der er omhandlet i den franske " code des assurances " , bog IV , afsnit 4 , kapitel 1 .
3 . Virksomhed , der er afhaengig af levetiden , og som er naermere bestemt eller fastsat i lovgivningen om socialforsikring , saafremt en saadan virksomhed udoeves eller forvaltes af forsikringsforetagender for disses egen risiko , i overensstemmelse med en medlemsstats lovgivning .
Artikel 2
Dette direktiv vedroerer ikke :
1 . de forsikringsklasser , der er fastlagt i bilaget til Raadets foerste direktiv 73/239/EOEF af 24 . juli 1973 om samordning af de administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om adgang til udoevelse af direkte forsikringsvirksomhed bortset fra livsforsikring ( 5 ) , i det foelgende benaevnt det foerste samordningsdirektiv vedroerende skadesforsikring ; foranstaaende beroerer dog ikke anvendelsen af artikel 1 , nr . 1 , litra c ) , i naervaerende direktiv ;
2 . virksomhed , der udoeves af forsorgs - og understoettelsesorganer , som tildeler ydelser , der varierer efter de disponible midler , og som paa forhaand fastsaetter medlemsbidraget til et bestemt beloeb ;
3 . virksomhed , der udoeves af andre organer end de i artikel 1 naevnte foretagender , og som har til formaal at tildele loenmodtagere og selvstaendige erhvervsdrivende , der er sammensluttet enten inden for et foretagende eller en gruppe af foretagender eller inden for en faglig eller tvaerfaglig sektor , ydelser ved doedsfald , i levende live eller ved bortfald eller nedsaettelse af erhvervsevnen , uanset om de forpligtelser , der foelger af naevnte virksomhed , til enhver tid daekkes fuldt ud af praemiereserven ;
4 . forsikring , der omfattes af en lovbestemt social sikringsordning , idet dog artikel 1 , nr . 3 , finder anvendelse .
Artikel 3
Dette direktiv vedroerer ikke :
1 . organer , som udelukkende sikrer ydelser ved doedsfald , dersom stoerrelsen af disse ydelser ikke overstiger de gennemsnitlige begravelsesomkostninger , eller saafremt disse ydelser tager form af naturalydelser ;
2 . gensidige forsikringsselskaber , der samtidig opfylder foelgende betingelser :
- vedtaegterne skal give mulighed enten for opkraevning af ekstrabidrag eller nedsaettelse af ydelserne , eller indkaldelse af bidrag fra andre personer , der har paataget sig en forpligtelse hertil ;
- den aarlige praemieindtaegt , der opkraeves i forbindelse med virksomhed , som omfattes af dette direktiv , maa ikke overstige 500 000 regningsenheder i tre paa hinanden foelgende aar . Hvis dette beloeb er oversteget i tre paa hinanden foelgende aar , finder direktivet anvendelse fra det fjerde aar .
Artikel 4
Dette direktiv vedroerer ikke " Versorgungsverband deutscher Wirtschaftsorganisationen " i Tyskland og " Caisse d'épargne de l'Etat " i Luxembourg , med mindre disses vedtaegtsmaessige kompetence aendres .
Artikel 5
I dette direktiv forstaas ved :
a ) regningsenhed : den europaeiske regningsenhed ( ERE ) som defineret i artikel 10 i finansforordningen af 21 . december 1977 vedroerende De europaeiske Faellesskabers almindelige budget ( 6 ) ; hver gang der i dette direktiv henvises til regningsenheden , er den tilsvarende vaerdi i national valuta , som skal anvendes fra den 31 . december hvert aar , lig med vaerdien paa den sidste dag i den forudgaaende oktober maaned , paa hvilken ERE's modvaerdier i alle Faellesskabets valutaer foreligger ;
b ) kongruens : daekning af forpligtelser , der kan kraeves opfyldt i en bestemt valuta , ved aktiver , der lyder paa , eller som kan realiseres i denne samme valuta ;
c ) aktivernes lokalisering : tilstedevaerelse i en medlemsstat af aktiver i fast ejendom eller andet end fast ejendom uden at der stilles krav om , at aktiver i andet end fast ejendom deponeres , eller om , at aktiver i fast ejendom undergives saadanne raadighedsbegraensende foranstaltninger som tinglysning ; aktiver , der bestaar i fordringer , anses som lokaliseret i den medlemsstat , hvor de kan indfries ;
d ) risikosummen : det beloeb , der skal udbetales ved doedsfald , minus praemiereserven for hovedrisikoen .
AFSNIT II
REGLER FOR FORETAGENDER MED VEDTAEGTSMAESSIGT HJEMSTED INDEN FOR FAELLESSKABET
Afdeling A
Betingelser for adgang til forsikringsvirksomhed
Artikel 6
1 . Hver medlemsstat goer adgang til de i dette direktiv omhandlede former for virksomhed paa sit omraade afhaengig af en administrativ tilladelse .
2 . Ansoegning om denne tilladelse skal indgives til den kompetente myndighed i den paagaeldende medlemsstat af :
a ) det foretagende , der opretter sit vedtaegtsmaessige hjemsted paa denne stats omraade ;
b ) det foretagende , hvis vedtaegtsmaessige hjemsted befinder sig i en anden medlemsstat , og som aabner et agentur eller en filial paa den paagaeldende medlemsstats omraade ;
c ) det foretagende , som efter at have modtaget den under litra a ) eller b ) omhandlede tilladelse udstraekker sin virksomhed paa denne stats omraade til andre forsikringsklasser ;
d ) det foretagende , der i overensstemmelse med artikel 7 , stk . 1 , har opnaaet tilladelse for en del af den paagaeldende stats omraade , og som udstraekker sin virksomhed ud over dette omraade .
3 . Medlemsstaterne maa ikke goere denne tilladelse betinget af en deponering eller en sikkerhedsstillelse .
Artikel 7
1 . Tilladelsen gaelder for den paagaeldende medlemsstats samlede omraade , medmindre ansoegeren , i det omfang den nationale lovgivning giver mulighed herfor , anmoder om kun at udoeve virksomhed paa en del af den paagaeldende stats omraade .
2 . Tilladelsen gives saerskilt for hver forsikringsklasse ; inddelingen i klasser er angivet i bilaget . Tilladelsen omfatter hele den paagaeldende klasse , medmindre ansoegeren kun oensker at daekke en del af de risici , der hoerer under den paagaeldende forsikringsklasse .
Tilsynsmyndighederne kan begraense den tilladelse , der ansoeges om for en af disse klasser , til de former for virksomhed , der er omhandlet i de i artikel 9 og 11 naevnte planer .
3 . Hver medlemsstat kan give tilladelse for flere forsikringsklasser , saafremt den nationale lovgivning tillader samtidig udoevelse af virksomhed inden for disse forsikringsklasser .
Artikel 8
1 . Hver medlemsstat kraever , at de foretagender , der oprettes paa dens omraade , og som ansoeger om tilladelse :
a ) antager en af foelgende former :
- for kongeriget Belgien :
" société anonyme " / " naamloze vennootschap " , " société en commandite par actions " / " vennootschap bij wijze van geldschieting op aandelen " , " association d'assurance mutuelle " / " onderlinge verzekeringsmaatschappij " , " société coopérative " / " cooeperatieve vennootschap " ;
- for kongeriget Danmark :
aktieselskaber ,
gensidige selskaber ;
- for Forbundsrepublikken Tyskland :
" Aktiengesellschaft " , Versicherungsverein auf Gegenseitigkeit " , " oeffentlich-rechtliches Wettbewerbs-Versicherungsunternehmen " ;
- for Den franske Republik :
" société anonyme " , " société à forme mutuelle à cotisations fixes " , " société à forme tontinière " ;
- for Irland :
" incorporated companies limited by shares or by guarantee or unlimited " , " societies registered under the Industrial and Provident Societies Acts " og " societies registered under the Friendly Societies Acts " ;
- for Den italienske Republik :
" società per azioni " , " società cooperativa " , " mutua di assicurazione " , og de offentligretlige organer , der er naevnt i artikel 1883 i codice civile ;
- for storhertugdoemmet Luxembourg :
" société anonyme " , " société en commandite par actions " , " association d'assurances mutuelles " , " société coopérative " ;
- for kongeriget Nederlandene :
" naamloze vennootschap " , " onderlinge waarborgmaatschappij " ;
- for Det forenede Kongerige :
" incorporated companies limited by shares or by guarantee or unlimited " , " societies registered under the Industrial and Provident Societies Acts " , " societies registered under the Friendly Societies Acts " , sammenslutningen af forsikringsgivere kaldet Lloyd's ;
Medlemsstaterne kan endvidere i givet fald godkende foretagender af enhver form henhoerende under den offentlige ret eller hvad der svarer dertil , naar disse foretagenders formaal er udoevelse af forsikringsvirksomhed paa samme vilkaar som private foretagender ;
b ) begraenser deres formaal til saadan forsikringsvirksomhed , der er omhandlet i dette direktiv , og dermed direkte forbundne aktiviteter med udelukkelse af enhver anden erhvervsmaessig virksomhed ;
c ) fremlaegger en driftsplan , der er i overensstemmelse med artikel 9 ;
d ) raader over den i artikel 20 , stk . 2 , fastsatte minimumsgarantifond .
2 . Det foretagende , der ansoeger om tilladelse til at udvide sit virksomhedsomraade til at omfatte andre forsikringsklasser eller , i det i artikel 6 , stk . 2 , litra d ) , naevnte tilfaelde , til en anden del af det geografiske omraade , skal fremlaegge en driftsplan , der er i overensstemmelse med artikel 9 , for saa vidt angaar disse andre forsikringsklasser eller denne anden del af omraadet .
Foretagendet skal endvidere godtgoere , at det raader over den i artikel 19 fastsatte minimumssolvensmargen , samt at det er i besiddelse af den i artikel 20 , stk . 1 og 2 , naevnte garantifond .
3 . De bestaaende samordningsforanstaltninger er ikke til hinder for , at medlemsstaterne anvender bestemmelser , der foreskriver krav til bestyrelsesmedlemmernes og direktoerernes faglige kvalifikationer , eller at de kraever godkendelse af vedtaegterne , af de almindelige og saerlige betingelser i kontrakterne , af det tekniske grundlag , navnlig med henblik paa beregning af tariffer og de i artikel 17 omhandlede reserver , og af alt andet materiale , der er noedvendigt for den normale udoevelse af tilsynet .
4 . Det kan ikke i ovennaevnte bestemmelser foreskrives , at ansoegningen om tilladelse behandles under hensyntagen til markedets oekonomiske behov .
Artikel 9
Den i artikel 8 , stk . 1 , litra c ) , og stk . 2 , vaevnte driftsplan skal indeholde foelgende angivelser eller dokumentation :
a ) arten af de forpligtelser , som foretagendet har til hensigt at paatage sig ; de almindelige og saerlige betingelser i de kontrakter , det har til hensigt at benytte ;
b ) det tekniske grundlag , som foretagendet har til hensigt at anvende for hver form for virksomhed , bl.a . de noedvendige elementer ved beregning af tariffer og de i artikel 17 omhandlede reserver ;
c ) grundprincipperne for genforsikring ;
d ) sammensaetningen af minimumsgarantifonden ;
e ) anslaaede omkostninger ved opbygningen af administrationen og akkvisitionsnettet samt de dertil bestemte finansielle midler ;
endvidere skal den for de tre foerste regnskabsaar angive :
f ) de sandsynlige likviditetsforhold ;
g ) en oversigt , der giver detaljerede oplysninger om de forventede indtaegter og udgifter i forbindelse med direkte forsikringsvirksomhed og overtagelse af genforsikring saavel som afgivelse i genforsikring ;
h ) de anslaaede finansielle midler , der er bestemt til daekning af forpligtelser og solvensmargen .
Artikel 10
1 . Hver medlemsstat kraever , at et foretagende , der har sit vedtaegtsmaessige hjemsted paa en anden medlemsstats omraade , og som ansoeger om tilladelse til aabning af et agentur eller en filial :
a ) meddeler sine vedtaegter og listen over bestyrelsesmedlemmer og direktoerer ;
b ) fremlaegger et certifikat , der er udstedt af de kompetente myndigheder i den medlemsstat , hvor det vedtaegtsmaessige hjemsted er beliggende , og hvori det godtgoeres , inden for hvilke forsikringsklasser det paagaeldende foretagende er berettiget til at udoeve virksomhed , og at det raader over minimumsgarantifonden eller , saafremt garantifonden er stoerre , over den i henhold til artikel 19 beregnede minimumssolvensmargen ; certifikatet skal endvidere angive , inden for hvilke forsikringsklasser foretagendet faktisk udoever virksomhed , samt de i artikel 11 , stk . 1 , litra e ) , omhandlede finansielle midler ;
c ) fremlaegger en driftsplan , der er i overensstemmelse med artikel 11 ;
d ) udpeger en befuldmaegtiget ( generalagent ) med bopael og fast opholdssted i vaertslandet , og som har tilstraekkelige befoejelser til at forpligte foretagendet over for tredjemand samt til at repraesentere det over for vaertslandets myndigheder og domstole ; saafremt generalagenten er en juridisk person , skal denne have sit vedtaegtmaessige hjemsted i vaertslandet og for sit vedkommende som sin repraesentant udpege en fysisk person , der opfylder de ovennaevnte betingelser . Den udpegede generalagent kan kun afvises af en medlemsstat af grunde , der vedroerer hans haederlighed eller faglige kvalifikationer , paa samme betingelser som gaelder for bestyrelsesmedlemmer og direktoerer for foretagender , der har deres vedtaegtsmaessige hjemsted paa den paagaeldende stats omraade .
2 . Hver medlemsstat kraever , saafremt et agentur eller en filial oensker at udvide sin virksomhed til andre klasser eller - i det i artikel 6 , stk . 2 , litra d ) , naevnte tilfaelde - til andre dele af den paagaeldende medlemsstats omraade , at ansoegeren fremlaegger en driftsplan i overensstemmelse med artikel 11 og opfylder de i stk . 1 , litra b ) , i denne artikel fastsatte betingelser .
3 . De bestaaende samordningsforanstaltninger er ikke til hinder for , at medlemsstaterne anvender bestemmelser , som for alle forsikringsforetagender foreskriver krav om godkendelse af almindelige og saerlige betingelser i kontrakterne , af det tekniske grundlag , navnlig med henblik paa beregning af tariffer og de i artikel 17 omhandlede reserver , samt af alt andet materiale , der er noedvendigt for den normale udoevelse af tilsynet .
4 . Det kan ikke i ovennaevnte bestemmelser foreskrives , at ansoegningen om tilladelse behandles under hensyntagen til markedets oekonomiske behov .
Artikel 11
1 . Den i artikel 10 , stk . 1 , litra c ) , og stk . 2 , naevnte driftsplan for agenturet eller filialen skal indeholde foelgende angivelser eller dokumentation :
a ) arten af de forpligtelser , som foretagendet har til hensigt at paatage sig i vaertslandet ; de almindelige og saerlige betingelser i de kontrakter , det har til hensigt at benytte ;
b ) det tekniske grundlag , som foretagendet har til hensigt at anvende for hver form for virksomhed , bl.a . de noedvendige elementer ved beregning af tariffer og de i artikel 17 omhandlede reserver ;
c ) grundprincipperne for genforsikring ;
d ) oversigt over foretagendets solvensmargen og garantifond som omhandlet i artikel 18 , 19 og 20 ;
e ) anslaaede omkostninger ved opbygningen af administrationen og akvisitionsnettet samt de dertil bestemte finansielle midler ;
endvidere skal den for de tre foerste regnskabsaar angive :
f ) agenturets eller filialens sandsynlige likviditetsforhold ;
g ) en oversigt , der giver detaljerede oplysninger om de forventede indtaegter og udgifter i forbindelse med direkte forsikringsvirksomhed og overtagelse af genforsikring saavel som afgivelse i genforsikring .
2 . Med planen skal foelge status og driftsregnskab for hvert af foretagendets seneste tre regnskabsaar . Saafremt foretagendet har drevet virksomhed i mindre end tre regnskabsaar , skal det dog kun fremlaegge regnskaberne for de afsluttede regnskabsaar .
3 . Denne plan fremsendes sammen med bemaerkninger fra de myndigheder , der kan give tilladelsen , til de kompetente myndigheder i den medlemsstat , hvor det vedtaegtsmaessige hjemsted er beliggende . Sidstnaevnte myndigheder afgiver inden tre maaneder efter modtagelsen af dette materiale udtalelse til foerstnaevnte myndigheder ; saafremt de paagaeldende myndigheder ikke har afgivet udtalelse ved udloebet af denne frist , anses de for at have afgivet en positiv udtalelse .
Artikel 12
Enhver beslutning om afslag skal klart begrundes og meddeles det paagaeldende foretagende .
Hver medlemsstat indfoerer adgang til domstolsproevelse af enhver beslutning om afslag .
Samme adgang til domstolsproevelse indfoeres for det tilfaelde , at de kompetente myndigheder endnu ikke har afgivet svar paa ansoegningen om tilladelse inden udloebet af en frist paa seks maaneder fra modtagelsesdatoen .
Artikel 13
1 . Med forbehold af stk . 3 kan et foretagende ikke paa en medlemsstats omraade samtidigt drive virksomhed som omhandlet i bilaget til det foerste samordningsdirektiv vedroerende skadesforsikring og virksomhed som naevnt i artikel 1 i dette direktiv .
2 . Dersom et foretagende , der udoever de i bilaget til foerste samordningsdirektiv vedroerende skadesforsikring naevnte former for virksomhed , har oekonomisk , handelsmaessig eller administrativ tilknytning til et foretagende , der udoever de i dette direktiv omhandlede former for virksomhed , skal tilsynsmyndighederne i de medlemsstater , paa hvis omraade de naevnte foretagender har deres vedtaegtsmaessige hjemsted , paase , at de paagaeldende foretagenders regnskaber ikke fordrejes ved aftaler , der indgaas mellem disse foretagender , eller ved nogen anden ordning , der kan influere paa fordelingen af udgifter og indtaegter .
3 . Med forbehold af stk . 6 kan foretagender , som ved meddelelsen af dette direktiv samtidigt udoever de i stk . 1 naevnte to former for virksomhed paa en medlemsstats omraade , fortsaette hermed paa betingelse af , at der i overensstemmelse med artikel 14 oprettes saerskilt forvaltning for hver af disse former for virksomhed .
4 . De i stk . 3 omhandlede foretagender kan kun oprette agenturer eller filialer i de oevrige medlemsstater for de forsikringsklasser , der er naevnt i bilaget til foerste samordningsdirektiv vedroerende skadesforsikring .
5 . De i stk . 3 omhandlede foretagender kan ved oprettelse af datterselskaber i de oevrige medlemsstater med henblik paa at udoeve de i dette direktiv naevnte former for forsikringsvirksomhed , i en overgangsperiode paa ti aar fra meddelelsen af dette direktiv anvende de i artikel 35 naevnte betingelser og lempelige vilkaar , saafremt de ikke allerede dér har et agentur eller en filial inden for andre forsikringsklasser end de i dette direktiv naevnte .
6 . a ) Enhver medlemsstat kan kraeve , at de foretagender , hvis vedtaegtsmaessige hjemsted befinder sig paa dens omraade , inden for en af medlemsstaten fastsat frist ophoerer med samtidigt at udoeve de former for virksomhed , som de udoevede ved meddelelsen af dette direktiv .
b ) Enhver medlemsstat kan ligeledes efter konsultation af tilsynsmyndighederne i den medlemsstat , hvor det vedtaegtsmaessige hjemsted er beliggende , saerlig om , inden for hvilken frist dette skal ske , kraeve , at denne afgoerelse finder anvendelse paa agenturer og filialer , der er etableret paa dens omraade , og som dér udoever begge former for virksomhed samtidigt .
c ) Agenturer og filialer af foretagender som omhandlet i stk . 3 , som ved meddelelsen af dette direktiv , paa en medlemsstats omraade udelukkende udoever de i dette direktiv omhandlede former for virksomhed , kan fortsaette hermed . Naar foretagendet oensker at udoeve de i foerste samordningsdirektiv vedroerende skadesforsikring omhandlede former for virksomhed paa dette omraade , kan det kun udoeve de i naervaerende direktiv omhandlede former for virksomhed gennem et datterselskab .
Artikel 14
1 . Den i artikel 13 , stk . 3 , naevnte saerskilte forvaltning skal gennemfoeres saaledes , at der sker en adskillelse af den virksomhed , der daekkes af dette direktiv , og den virksomhed , der daekkes af det foerste samordningsdirektiv vedroerende skadesforsikring for at
- der ikke sker tilsidesaettelse af de livs - og skadesforsikredes respektive interesser , og navnlig for at overskuddet hidroerende fra livsforsikring kommer de livsforsikrede til gode , paa samme maade som hvis foretagendet kun udoevede livsforsikringsvirksomhed ;
- de finansielle minimumsforpligtelser , navnlig den solvensmargen , der paahviler en af virksomhedsformerne i henhold enten til dette direktiv eller til det foerste samordningsdirektiv vedroerende skadesforsikring , ikke baeres af den anden form for virksomhed .
Naar de finansielle minimumsforpligtelser er opfyldt paa de i foerste afsnit , andet led , fastsatte betingelser , og forudsat at den kompetente myndighed underrettes herom , kan foretagendet dog anvende de eksplicitte , endnu disponible bestanddele af solvensmargenen til den ene eller anden form for virksomhed .
Tilsynsmyndighederne skal ved gennemgang af de to virksomhedsformers resultater paase , at bestemmelserne i dette stykke overholdes .
2 . a ) Regnskabet skal foeres saaledes , at det fremgaar , hvorledes resultatet for hver af de to former for virksomhed , livsforsikring og skadesforsikring , er opnaaet . Med henblik herpaa opdeles samtlige indtaegter ( bl.a . praemier , indbetalinger fra reassurandoerer , finansielt udbytte ) og udgifter ( bl.a . forsikringsydelser , hensaettelser til tekniske reserver , reassurancepraemier , driftsudgifter til forsikringsvirksomheden ) paa forskellige konti alt efter deres oprindelse . Poster , der er faelles for de to virksomhedsformer , opfoeres efter en fordelingsnoegle , der skal godkendes af den kompetente tilsynsmyndighed .
b ) Foretagenderne skal paa grundlag af regnskabet udarbejde et dokument , hvoraf det klart fremgaar , hvilke bestanddele hver af solvensmargenerne bestaar af i overensstemmelse med artikel 18 i dette direktiv og med artikel 16 , stk . 1 , i det foerste samordningsdirektiv vedroerende skadesforsikring .
3 . Saafremt solvensmargenen for den ene af virksomhedsformerne ikke er tilstraekkelig , skal tilsynsmyndighederne over for denne virksomhedsform traeffe de foranstaltninger , som er fastlagt i det for denne gaeldende direktiv , uanset hvilke resultater der er opnaaet af den anden virksomhedsform . Som en undtagelse fra stk . 1 , foerste afsnit , andet led , kan disse foranstaltninger gaa ud paa at tillade overfoersel fra den ene virksomhedsform til den anden .
Afdeling B
Betingelser for udoevelse af forsikringsvirksomhed
Artikel 15
Medlemsstaterne efterproever i snaevert samarbejde de godkendte foretagenders finansielle situation .
Artikel 16
Tilsynsmyndigheden i den medlemsstat , paa hvis omraade foretagendets vedtaegtsmaessige hjemsted er beliggende , skal efterproeve dette foretagendes solvens for saa vidt angaar dets samlede virksomhedsomraade . Det paahviler tilsynsmyndighederne i de oevrige medlemsstater at give ovennaevnte tilsynsmyndighed alle noedvendige oplysninger for at goere det muligt for denne at gennemfoere den paagaeldende efterproevning .
Artikel 17
1 . Hver medlemsstat , paa hvis omraade et foretagende udoever sin virksomhed , paalaegger dette at afsaette tilstraekkelige tekniske reserver , herunder praemiereserven .
Stoerrelsen af de tekniske reserver , herunder praemiereserven , bestemmes efter de af staten fastsatte regler eller i mangel heraf efter gaeldende praksis i den paagaeldende stat .
2 . De tekniske reserver , herunder praemiereserven , skal vaere daekket af aekvivalente og kongruente aktiver , der er lokaliseret i det land , hvor virksomheden udoeves . Medlemsstaterne kan dog lempe reglerne for aktivernes kongruens og lokalisering . Ved lempelse af reglen om kongruens tages der hensyn til de saerlige forhold ved livsforsikring , som i foerste raekke er langfristede kapitalforsikringer .
Luxembourg kan i betragtning af sin saerlige situation opretholde sin ved dette direktivs ikrafttraeden gaeldende garantiordning for de tekniske reserver , herunder praemiereserven , indtil samordningen af lovgivningerne vedroerende virksomhedernes likvidation er gennemfoert .
Bestemmelserne i det land , hvor virksomheden udoeves , fastsaetter aktivernes art og i givet fald , i hvilket omfang det kan tillades , at disse daekker de tekniske reserver , herunder praemiereserven , samt reglerne for vurdering af disse aktiver .
Overholdelsen af en saadan ordning kan gennemfoeres ved medvirken fra en person eller en institution uden for foretagendet , som har til opgave paa stedet at tilse , at de aktiver , der skal daekke de tekniske reserver , herunder praemiereserven , er i overensstemmelse med de givne bestemmelser . Det er bl.a . den opgave , som " Treuhaender " har i Tyskland og tillidsmanden i Danmark .
3 . Saafremt en medlemsstat tillader , at de tekniske reserver , herunder praemiereserven , daekkes af fordringer paa reassurandoererne , fastsaetter den den tilladte procentsats . Den maa i saa fald , uanset stk . 2 , ikke kraeve lokalisering af disse fordringer .
4 . Tilsynsmyndigheden i den medlemsstat , paa hvis omraade et foretagendes vedtaegtsmaessige hjmsted er beliggende , soerger for , at foretagendets status for saa vidt angaar daekning af de tekniske reserver , herunder praemiereserven , udviser aktiver , der svarer til de forpligtelser , som er indgaaet i alle de lande , hvor det udoever sin virksomhed .
Artikel 18
Hver medlemsstat paalaegger hvert foretagende , hvis vedtaegtsmaessige hjemsted er beliggende paa dens omraade , at raade over en i forhold til dets samlede virksomhed tilstraekkelig solvensmargen .
Solvensmargenen udgoeres af :
1 . foretagendets formue fri for enhver paaregnelig forpligtelse og med fradrag af immaterielle vaerdier ; denne formue omfatter navnlig :
- den indbetalte aktiekapital eller for gensidige forsikringsselskaber den indbetalte garantikapital ,
- halvdelen af den ikke-indbetalte aktiekapital eller garantikapital , naar den indbetalte del udgoer 25 % af denne kapital ,
- lovmaessige og frie reserver , der ikke modsvarer forpligtelserne ,
- overfoert overskud ;
2 . i det omfang den nationale lovgivning tilladet det : de bonusreserver , der er opfoert paa status , for saa vidt de kan anvendes til daekning af eventuelle tab og ikke er udloddet til de enkelte forsikrede .
3 . efter ansoegning og begrundelse fra foretagendet rettet til tilsynsmyndigheden i den medlemsstat , paa hvis omraade dets vedtaegtsmaessige hjemsted er beliggende , og med denne myndigheds indoforstaaelse :
a ) et beloeb , der svarer til 50 % af foretagendets fremtidige overskud ; stoerrelsen af det fremtidige overskud bestemmes ved at multiplicere det skoennede aarlige overskud med en faktor , der er udtryk for kontrakternes gennemsnitlige restvarighed ; denne faktor kan ikke overstige 10 ; det skoennede aarlige overskud saettes til det aritmetiske gennemsnit af det i loebet af de seneste fem aar opnaaede overskud inden for de i artikel 1 opregnede former for virksomhed .
Beregningsgrundlaget for multiplikationsfaktoren for det skoennede aarlige overskud samt de elementer , der indgaar i beregningen af det opnaaede overskud , fastsaettes efter faelles aftale af medlemsstaternes kompetente myndigheder i samarbejde med Kommissionen . Indtil denne aftale er kommet i stand , fastlaegges disse elementer i overensstemmelse med lovgivningen i den medlemsstat , paa hvis omraade foretagendet ( hovedsaede , agentur eller filial ) udoever sin virksomhed .
Efter at de kompetente myndigheder har defineret begrebet " det opnaaede overskud " , skal Kommissionen fremsaette forslag til harmonisering af dette begreb inden for rammerne af et direktiv om harmonisering af forsikringsforetagenders aarsregnskaber og om gennemfoerelse af den samordning , der er fastsat i artikel 1 , stk . 2 , i direktiv 78/660/EOEF ( 7 ) .
b ) saafremt der ikke anvendes zillmering , eller saafremt der anvendes zillmering , som ikke naar op paa de akkvisitionstillaeg , som indgaar i praemien : forskellen mellem den praemiereserve , der ikke er zillmeret eller delvis zillmeret , og en praemiereserve , der er zillmeret med en zillmeringssats , der er lig de akkvisitionstillaeg , som indgaar i praemien ; dette beloeb maa dog ikke overstige 3,5 % af summen af forskellen mellem livsforsikringskapitalerne og praemiereserverne for alle de kontrakter , hvor zillmering er mulig ; men denne forskel nedsaettes eventuelt med et beloeb , som svarer til de ikke afskrevne akkvisitionsomkostninger , der er opfoert som et aktiv ;
c ) saafremt der gives godkendelse fra tilsynsmyndighederne i de paagaeldende medlemsstater , hvor foretagendet udoever sin virksomhed : de skjulte reserver , der er opstaaet som foelge af en for lav ansaettelse af aktiver og en for hoej ansaettelse af passiverne bortset fra praemiereserverne , i det omfang saadanne skjulte reserver ikke har karakter af et undtagelsestilfaelde .
Artikel 19
Med forbehold af artikel 20 skal solvensmargenens minimum fastsaettes som anfoert nedenfor , alt efter hvilke forsikringsklasser der udoeves :
a ) For den forsikringsvirksomhed , som omhandles i artikel 1 , nr . 1 , litra a ) og b ) , bortset fra forsikringsvirksomhed knyttet til investeringsfonds , og den i artikel 1 , nr . 3 , omhandlede virksomhed skal dette minimum vaere summen af foelgende to resultater :
- foerste resultat :
Det tal , der svarer til 4 % af praemiereserven , vedroerende direkte forsikringsvirksomhed uden fradrag af afgivelse i genforsikring og vedroerende overtagelser af genforsikring , skal multipliceres med det forhold , der i det seneste regnskabsaar bestod mellem praemiereservernes beloeb , med fradrag af afgivelserne i genforsikring , og praemiereservernes bruttobeloeb som naevnt ovenfor ; dette forhold maa under ingen omstaendigheder vaere mindre end 85 % ;
- andet resultat :
For de kontrakter , hvor risikosummen ikke er negativ , multipliceres det tal , der udgoer 0,3 % af risikosummen , som foretagendet har paataget sig ansvaret for , med det forhold , der i det seneste regnskabsaar bestod mellem stoerrelsen af risikosummen , for hvilken foretagendet forbliver ansvarligt efter afgivelse og retrocession i genforsikring , og stoerrelsen af risikosummen uden fradrag af afgivelse i genforsikring ; dette forhold maa under ingen omstaendigheder vaere under 50 % ;
For ophoerende doedsfaldsforsikringer med en loebetid paa hoejst tre aar udgoer ovennaevnte procentsats 0,1 % ; for doedsfaldsforsikringer med en loebetid paa over 3 aar men ikke over 5 aar udgoer procentsatsen 0,15 % .
b ) For accessoriske forsikringer , der omhandles i artikel 1 , nr . 1 , litra c ) , skal solvensmargenen vaere lig resultatet af foelgende beregning :
- de tilgodehavende praemier eller bidrag i direkte forsikringsforretninger af enhver art i loebet af det seneste regnskabsaar , inklusive accessoriske , laegges sammen ;
- hertil laegges beloebet for de praemier , der er overtaget i genforsikring i loebet af det seneste regnskabsaar ;
- herfra fradrages det samlede beloeb for de i loebet af det seneste regnskabsaar annullerede praemier eller bidrag samt det samlede beloeb for skatter og afgifter paa de praemier og bidrag , der indgaar i den samlede indtaegt .
Efter at have delt det saaledes fremkomne beloeb i to rater , af hvilke den foerste gaar op til 10 millioner regningsenheder , og den anden omfatter det resterende beloeb , beregnes broekdele paa henholdsvis 18 % og 16 % af disse rater og laegges sammen .
Den saaledes beregnede sum multipliceres med det forhold , der i det seneste regnskabsaar bestod mellem stoerrelsen af foretagendets forsikringsydelser efter afgivelse og retrocession i genforsikring , og forsikringsydelsernes bruttobeloeb ; dette forhold maa under ingen omstaendigheder vaere under 50 % .
For saa vidt angaar sammenslutningen af forsikringsgivere kaldet Lloyd's , sker beregningen af solvensmargenen paa grundlag af nettopraemierne ; disse multipliceres med en fast procentsats , der fastsaettes aarligt af tilsynsmyndigheden i den medlemsstat , hvor det vedtaegtsmaessige hjemsted er beliggende . Denne faste procentsats skal beregnes paa grundlag af de seneste statistiske oplysninger , saerlig vedroerende de udbetalte provisioner . Disse oplysninger samt de foretagne beregninger meddeles tilsynsmyndighederne i de lande , paa hvis omraade Lloyd's er etableret .
( 1 ) EFT nr . C 35 af 28 . 3 . 1974 , s . 9 .
( 2 ) EFT nr . C 140 af 13 . 11 . 1974 , s . 44 .
( 3 ) EFT nr . C 109 af 19 . 9 . 1974 , s . 1 .
( 4 ) EFT nr . L 228 af 16 . 8 . 1973 , s . 20 .
( 5 ) EFT nr . L 228 af 16 . 8 . 1973 , s . 3 .
( 6 ) EFT nr . L 356 af 31 . 12 . 1977 , s . 1 .
( 7 ) EFT nr . L 222 af 14 . 8 . 1978 , s . 11 .
c ) For de i artikel 1 , nr . 1 , litra d ) , omhandlede sygeforsikringer , som indgaas for en lang periode og er uopsigelige , og for den i artikel 1 , nr . 2 , litra b ) , omhandlede kapitaliseringsvirksomhed skal solvensmargenen vaere lig 4 % af praemiereserven , beregnet som angivet i denne artikel under litra a ) , foerste resultat .
d ) For tontine-virksomhed , som omhandlet i artikel 1 , nr . 2 , litra a ) , skal solvensmargenen vaere lig 1 % af sammenslutningernes formue .
e ) For forsikringsvirksomhed , som omhandlet i artikel 1 , nr . 1 , litra a ) og b ) , og som er knyttet til investeringsfonds , samt for den i artikel 1 , nr . 2 , litra c ) , d ) og e ) , naevnte virksomhed , skal solvensmargenen vaere lig med :
- 4 % af praemiereserven , beregnet som angivet i denne artikel under litra a ) , foerste resultat , i det omfang foretagendet paatager sig en investeringsrisiko , og 1 % af den saaledes beregnede reserve , i det omfang foretagendet ikke paatager sig nogen investeringsrisiko , og under forudsaetning af , at kontraktens loebetid overstiger fem aar , og det beloeb , der skal daekke de i kontrakten fastsatte driftsomkostninger , fastsaettes for en periode paa over fem aar ,
plus
- 0,3 % af risikosummen , beregnet som angivet i denne artikel under litra a ) , andet resultat , foerste afsnit , i det omfang foretagendet paatager sig en doedsrisiko .
Artikel 20
1 . En tredjedel af solvensmargenens minimum , saaledes som fastsat i artikel 19 , udgoer garantifonden . Den bestaar med forbehold af stk . 2 for op til mindst 50 %'s vedkommende af de bestanddele , der er naevnt i artikel 18 , nr . 1 og 2 .
2 . a ) Garantifonden skal dog vaere mindst 800 000 regningsenheder .
b ) Hver medlemsstat kan traeffe bestemmelse om , at minimumsgarantifonden nedsaettes til 600 000 regningsenheder for gensidige selskaber og tontine-selskaber .
c ) For tontine-selskaber , samt for de i artikel 3 , stk . 2 , andet led , andet punktum , naevnte gensidige forsikringsselskaber , kan hver medlemsstat , saa snart disse falder ind under direktivets anvendelsesomraade , tillade , at der oprettes en minimumsgarantifond paa 100 000 regningsenheder , som efterhaanden bringes op paa det i litra b ) fastsatte beloeb ved indbetalinger af paa hinanden foelgende rater paa 100 000 regningsenheder hver gang praemieindtaegten stiger med 500 000 regningsenheder .
d ) Den i litra a ) , b ) og c ) omhandlede minimumsgarantifond skal vaere sammensat af de bestanddele , der er naevnt i artikel 18 , nr . 1 og 2 .
3 . Gensidige forsikringsselskaber , der oensker at udvide deres virksomhed i henhold til artikel 8 , stk . 2 , eller artikel 10 , kan kun goere dette , saafremt de omgaaende efterkommer reglerne i stk . 2 , litra a ) og b ) , i denne artikel .
Artikel 21
1 . Medlemsstaterne fastsaetter ingen regler for valget af de aktiver , der ikke medgaar til daekningen af de i artikel 17 omhandlede tekniske reserver .
2 . Med forbehold af artikel 17 , stk . 2 , artikel 24 , stk . 1 og 3 , og artikel 26 , stk . 1 , sidste afsnit , afstaar medlemsstaterne fra at begraense den fri raadighed over aktiver i fast ejendom og andet end fast ejendom , som indgaar i de godkendte foretagenders formue .
3 . Disse bestemmelser er ikke til hinder for foranstaltninger , som medlemsstaterne er berettigede til at traeffe i deres egenskab af ejere af eller deltager i de paagaeldende foretagender , saafremt de overholder de i artikel 17 , stk . 2 , omhandlede bestemmelser i det land , hvor der udoeves virksomhed , og de forsikredes interesser beskyttes .
Artikel 22
1 . Medlemsstaterne kan ikke paalaegge foretagender , at de skal afgive en del af deres tegnede forsikringer vedroerende de i artikel 1 omhandlede forsikringsformer til et eller flere organer , som er fastsat af de nationale bestemmelser .
2 . a ) Den italienske Republik kan undtagelsesvis fastholde kravet om , at foretagender , der er etableret i landet , skal afgive en del af deres tegnede forsikringer til Istituto Nazionale di Assicurazioni paa nedenstaaende betingelser :
- omfanget af denne forpligtelse som fastsat paa tidspunktet for dette direktivs meddelelse maa under ingen omstaendigheder udvides ;
- saafremt der ved fastsaettelsen af procentsatsen for den obligatoriske afgivelse indgaar en betingelse vedroerende det tidsrum , hvor agenturet eller filialen har vaeret etableret i Italien , skal der ligeledes tages hensyn til det samlede antal regnskabsaar , i hvilke foretagendet har udoevet virksomhed inden for de i artikel 1 naevnte forsikringsklasser paa den medlemsstats omraade , hvor det vedtaegstmaessige hjemsted er beliggende . Denne stats kompetente myndigheder udsteder da et certifikat svarende til det i artikel 10 , stk . 1 , litra b ) , naevnte , for hele den periode , i hvilken foretagendet har udoevet virksomhed inden for de paagaeldende klasser .
b ) Dette spoergsmaal vil blive taget op til fornyet behandling i forbindelse med andet direktiv om samordning af medlemsstaternes lovgivning vedroerende livsforsikring og om bestemmelser med henblik paa at lette den faktiske udoevelse af den fri udveksling af tjenesteydelser .
Artikel 23
1 . Hver medlemsstat paalaegger de foretagender , der har deres vedtaegtsmaessige hjemsted paa dens omraade , hvert aar at aflaegge beretning over deres samlede virksomhed , deres situation og deres solvens .
2 . Medlemsstaterne kraever , at de foretagender , der udoever virksomhed paa deres omraade , regelmaessigt fremlaegger det for udoevelsen af tilsynet noedvendige materiale samt statistisk materiale . De kompetente tilsynsmyndigheder tilsender hinanden det materiale og de oplysninger , der er fornoedne til udoevelsen af tilsynet .
Artikel 24
1 . Saafremt et foretagende ikke efterkommer de i artikel 17 fastsatte bestemmelser , kan tilsynsmyndigheden i den medlemsstat , paa hvis omraade virksomheden udoeves , forbyde den fri raadighed over de aktiver , der befinder sig i denne medlemsstat , efter at have underrettet tilsynsmyndighederne i den medlemsstat , hvor det vedtaegtmaessige hjemsted er beliggende .
2 . Med henblik paa genoprettelse af den finansielle situation i et foretagende , hvis solvensmargen ikke laengere udgoer det i artikel 19 foreskrevne minimum , kraever tilsynsmyndigheden i den medlemsstat , hvor det vedtaegtsmaessige hjemsted er beliggende , en genoprettelsesplan , der skal forelaegges den til godkendelse .
3 . Saafremt solvensmargenen ikke laengere svarer til den i artikel 20 fastsatte garantifond , eller saafremt den ikke laengere er sammensat i overensstemmelse med ovennaevnte artikel , kraever tilsynsmyndigheden i den medlemsstat , hvor det vedtaegtsmaessige hjemsted er beliggende , en kortfristet finansieringsplan , der skal forelaegges den til godkendelse af det paagaeldende foretagende .
Den kan endvidere begraense eller forbyde den fri raadighed over foretagendets aktiver . Den underretter myndighederne i de medlemsstater , paa hvis omraade dette foretagende ligeledes er godkendt , herom , og disse traeffer paa dens anmodning de samme foranstaltninger .
4 . I de i stk . 1 og 3 omhandlede tilfaelde kan de kompetente tilsynsmyndigheder desuden traeffe alle egnede foranstaltninger til beskyttelse af de forsikredes interesser .
5 . Tilsynsmyndighederne i de medlemsstater , paa hvis omraade det paagaeldende foretagende ligeledes er godkendt , samarbejder om gennemfoerelsen af de i stk . 1 - 4 naevnte foranstaltninger .
Artikel 25
1 . Hver medlemsstat tillader , at de godkendte foretagender overdrager hele deres forsikringsbestand eller en del af denne , saafremt det overtagende foretagende under hensyntagen til overfoerslen er i besiddelse af den noedvendige solvensmargen .
De paagaeldende tilsynsmyndigheder raadfoerer sig indbyrdes , foer en saadan overdragelse tillades .
2 . Naar tilladelse er givet af den kompetente nationale myndighed , er denne overdragelse uden videre bindende for de beroerte forsikringstagere .
Afdeling C
Tilbagekaldelse af en tilladelse
Artikel 26
1 . Den tilladelse , der er givet af den kompetente myndighed i den medlemsstat , paa hvis omraade det vedtaegtsmaessige hjemsted er beliggende , kan tilbagekaldes af denne myndighed , naar foretagendet :
a ) ikke laengere opfylder adgangsbetingelserne ;
b ) ikke inden for de indroemmede frister har kunnet gennemfoere de foranstaltninger , der er fastsat i genoprettelsesplanen eller finansieringsplanen , som omhandlet i artikel 24 ;
c ) groft tilsidesaetter de forpligtelser , der paahviler det i medfoer af nationale bestemmelser .
I tilfaelde af tilbagekaldelse af tilladelsen underretter tilsynsmyndigheden i den medlemsstat , hvor det vedtaegtsmaessige hjemsted er beliggende , tilsynsmyndighederne i de oevrige medlemsstater , der har godkendt foretagendet , herom ; disse skal ligeledes foranstalte tilbagekaldelse af deres tilladelse . Foerstnaevnte tilsynsmyndighed traeffer sammen med disse sidstnaevnte tilsynsmyndigheder alle egnede foranstaltninger til beskyttelse af de forsikredes interesser og begraenser navnlig den fri raadighed over foretagendets aktiver , saafremt en saadan begraensning ikke allerede er paalagt i medfoer af artikel 24 , stk . 1 , og stk . 3 , andet afsnit .
2 . Den tilladelse , der er givet agenturer eller filialer af foretagender , der har deres vedtaegtsmaessige hjemsted i en anden medlemsstat , kan tilbagekaldes , naar agenturet eller filialen :
a ) ikke laengere opfylder adgangsbetingelserne ;
b ) groft tilsidesaetter de forpligtelser , der paahviler dem i medfoer af bestemmelserne i det land , hvor de udoever deres virksomhed navnlig for saa vidt angaar oprettelsen af de i artikel 17 omhandlede reserver .
Tilsynsmyndighederne i det land , i hvilket virksomheden udoeves , raadfoerer sig med tilsynsmyndigheden paa foretagendets vedtaegtsmaessige hjemsted , foer de foranstalter tilbagekaldelse af tilladelsen . Saafremt de skoenner det paakraevet at afbryde disse agenturers eller filialers virksomhed inden afslutningen af denne raadfoerelse , underretter de omgaaende denne myndighed herom .
3 . Enhver beslutning om tilbagekaldelse af en tilladelse eller om afbrydelse af virksomheden skal klart begrundes og meddeles det paagaeldende foretagende .
Hver medlemsstat fastsaetter adgang til domstolsproevelse af en saadan beslutning .
AFSNIT III
REGLER FOR AGENTURER ELLER FILIALER , DER ER ETABLERET INDEN FOR FAELLESSKABET , OG SOM HOERER UNDER FORETAGENDER MED VEDTAEGTSMAESSIGT HJEMSTED UDEN FOR FAELLESSKABET
Artikel 27
1 . Hver medlemsstat goer adgangen til den i artikel 1 omhandlede form for virksomhed paa dens omraade betinget af en administrativ tilladelse for alle foretagender med vedtaegtsmaessigt hejemsted uden for Faellesskabet .
2 . Medlemsstaten kan give denne tilladelse , saafremt foretagendet mindst opfylder foelgende betingelser :
a ) er befoejet til at udoeve den i artikel 1 omhandlede virksomhed i medfoer af den nationale lovgivning , som det er undergivet ;
b ) opretter et agentur eller en filial paa denne medlemsstats omraade ;
c ) forpligter sig til paa agenturets eller filialens hjemsted at foere saerskilt regnskab for den virksomhed , der udoeves der , samt opbevare alle forretningsdokumenter sammesteds ;
d ) udpeger en generalagent , som skal godkendes af den kompetente myndighed ;
e ) i den medlemsstat , hvor virksomheden udoeves , raader over aktiver af en stoerrelse , der mindst er lig med halvdelen af det i artikel 20 , stk . 2 , litra a ) , foreskrevne minimum for garantifonden og deponerer en fjerdedel af dette minimum som sikkerhed ;
f ) forpligter sig til at vaere i besiddelse af en solvensmargen i overensstemmelse med artikel 29 ;
g ) fremlaegger en driftsplan i henhold til artikel 11 , stk . 1 og 2 .
Artikel 28
Medlemsstaterne paalaegger foretagenderne at oprette de i artikel 17 omhandlede tilstraekkelige reserver , der svarer til de paa deres omraade indgaaede forpligtelser . De soerger for , at agenturet eller filialen daekker disse reserver ved hjaelp af aekvivalente og , i det omfang medlemsstaten kraever det , kongruente aktiver .
Medlemsstaternes lovgivning finder anvendelse ved beregningen af disse reserver , ved fastsaettelsen af de maader , hvorpaa midlerne kan anbringes , ved vurderingen af aktiverne , og i givet fald ved bestemmelsen af , i hvilket omfang det kan tillades , at aktiverne daekker disse reserver .
Den paagaeldende medlemsstat kraever , at de aktiver , der daekker disse reserver , er lokaliseret paa dens omraade . Dog finder artikel 17 , stk . 3 , anvendelse .
Artikel 29
1 . Hver medlemsstat paalaegger de agenturer eller filialer , der er oprettet paa dens omraade , at raade over en solvensmargen , der er sammensat som beskrevet i artikel 18 . Margenens minimum beregnes i overensstemmelse med artikel 19 . Ved denne beregning tages kun de af agenturet eller filialen foretagne forretninger i betragtning .
2 . En tredjedel af solvensmargenens minimum udgoer garantifonden .
Denne garantifond kan dog ikke vaere mindre end halvdelen af det i artikel 20 , stk . 2 , litra a ) , fastsatte minimum . Initialdepotet , som er stillet i overensstemmelse med artikel 27 , stk . 2 , litra e ) , er medregnet heri .
Garantifonden og denne fonds minimum sammensaettes i overensstemmelse med artikel 20 .
3 . De aktiver , der daekker solvensmargenens minimum , skal op til et beloeb paa stoerrelse med garantifonden vaere lokaliseret i den medlemsstat , hvor virksomheden udoeves , og for saa vidt angaar det resterende beloeb , inden for Faellesskabet .
Artikel 30
1 . Foretagender , der har anmodet om eller opnaaet tilladelse fra flere medlemsstater , kan anmode om foelgende fordele , som kun kan ydes samlet :
a ) den i artikel 29 omhandlede solvensmargen beregnes paa grundlag af den samlede virksomhed , som de udoever inden for Faellesskabet ; i saa fald tages kun den virksomhed , som udoeves af samtlige agenturer eller filialer , der er etableret inden for Faellesskabet , i betragtning ved denne beregning ;
d ) den i artikel 27 , stk . 2 , litra e ) , omhandlede sikkerhed skal kun stilles i én af disse stater ;
c ) de aktiver , der daekker garantifonden , kan lokaliseres i hvilken som helst af de medlemsstater , hvor de udoever deres virksomhed .
Anmodning om opnaaelse af de i stk . 1 naevnte fordele fremsendes til de kompetente myndigheder i de paagaeldende medlemsstater . I anmodningen opgives den myndighed , der fremtidig skal foere tilsyn med de i Faellesskabet etablerede filialers eller agenturers solvens for saa vidt angaar deres samlede virksomhed . Foretagendets valg af myndighed skal begrundes . Sikkerhedsstillelsen skal deponeres i den paagaeldende medlemsstat .
3 . De i stk . 1 naevnte fordele maa kun ydes , saafremt de kompetente myndigheder i alle de medlemsstater , som anmodningen er fremsendt til , samtykker . De faar virkning fra det tidspunkt , paa hvilket den valgte tilsynsmyndighed over for de oevrige tilsynsmyndigheder har erklaeret sig rede til at varetage tilsynet med de i Faellesskabet établerede filialers eller agenturers solvens for saa vidt angaar deres samlede virksomhed .
Den valgte tilsynsmyndighed modtager fra de oevrige medlemsstater de oplysninger , der er noedvendige for at foere tilsyn med den samlede solvens for agenturer og filialer , der er etableret paa deres omraade .
4 . Tilladelsen til at anvende de i medfoer af denne artikel ydede fordele tilbagekaldes af samtlige beroerte medlemsstater samtidig paa foranledning af en eller flere af de beroerte medlemsstater .
Artikel 31
1 . a ) Med forbehold af litra b ) kan de i dette afsnit III omhandlede agenturer og filialer ikke paa en medlemsstats omraade samtidig drive virksomhed som omhandlet i bilaget til det foerste samordningsdirektiv vedroerende skadesforsikring og virksomhed omfattet af dette direktiv .
b ) Med forbehold af litra c ) kan medlemsstaterne fastsaette , at de i dette afsnit III omhandlede agenturer og filialer , som ved meddelelsen af dette direktiv samtidig udoever de to former for virksomhed paa en medlemsstats omraade , kan fortsaette deres virksomhed dér paa betingelse af , at der i overensstemmelse med artikel 14 oprettes saerskilt forvaltning for hver af disse former for virksomhed .
c ) Enhver medlemsstat , som i medfoer af artikel 13 , stk . 6 , litra a ) eller b ) , har kraevet af de foretagender , der er etableret paa dens omraade , at de ophoerer med samtidig at udoeve de former for virksomhed , som de udoevede ved meddelelsen af dette direktiv , skal kraeve , at denne afgoerelse ligeledes finder anvendelse paa de i dette afsnit III omhandlede agenturer og filialer , som er etableret paa dens omraade , og som dér udoever begge former for virksomhed samtidig .
d ) Medlemsstaterne kan fastsaette , at de i dette afsnit III omhandlede agenturer og filialer , hvis hovedsaede samtidigt udoever begge former for virksomhed , og som ved meddelelsen af dette direktiv paa en medlemsstats omraade udelukkende udoever de af dette direktiv omfattede former for virksomhed , kan fortsaette deres virksomhed dér . Naar foretagendet oensker at udoeve de i foerste samordningsdirektiv vedroerende skadesforsikring omhandlede former for virksomhed paa dette omraade , kan det kun udoeve de i dette direktiv omhandlede former for virksomhed gennem et datterselskab .
2 . Artikel 23 og 24 finder tilsvarende anvendelse paa de i dette afsnit III omhandlede agenturer og filialer .
Ved anvendelsen af artikel 24 ligestilles den tilsynsmyndighed , der gennemfoerer efterproevningen af disse agenturers eller filialers samlede solvens , med myndigheden i den medlemsstat , hvor det vedtaegstmaessige hjemsted er beliggende .
3 . Saafremt den i artikel 30 , stk . 2 , naevnte myndighed tilbagekalder tilladelsen , underretter den tilsynsmyndighederne i de oevrige medlemsstater , hvor foretagendet udoever sin virsomhed , herom , og disse traeffer hensigtsmaessige foranstaltninger . Saafremt beslutningen om tilbagekaldelse begrundes med utilstraekkelig solvensmargen , beregnet i overensstemmelse med artikel 30 , stk . 1 , litra a ) , tilbagekalder tilsynsmyndighederne i de oevrige beroerte medlemsstater ligeledes deres tilladelse .
Artikel 32
Faellesskabet kan i de aftaler , det i overensstemmelse med traktaten indgaar med et eller flere tredjelande , vedtage anvendelse af bestemmelser , der afviger fra de i dette afsnit III fastsatte , for paa betingelse af gensidighed at garantere en tilstraekkelig beskyttelse af de forsikrede i medlemsstaterne .
AFSNIT IV
OVERGANGSBESTEMMELSER OG ANDRE BESTEMMELSER
Artikel 33
1 . Medlemsstaterne indroemmer de i afsnit II omhandlede foretagender , som paa det tidspunkt , hvor foranstaltningerne til gennemfoerelse af dette direktiv traeder i kraft , paa deres omraade udoever virksomhed , som omfatter en eller flere af de i bilaget omhandlede forsikringsklasser , en frist paa fem aar fra meddelelsen af dette direktiv til at efterkomme artiklerne 18 , 19 og 20 .
2 . Desuden kan medlemsstaterne :
a ) indroemme de i stk . 1 omhandlede foretagender , som ved udloebet af fristen paa fem aar endnu ikke har tilvejebragt solvensmargenen fuldt ud , en yderligere frist paa hoejst to aar , paa betingelse af , at disse foretagender i overensstemmelse med artikel 24 har forelagt tilsynsmyndighederne de foranstaltninger , som de har til hensigt at traeffe for at tilvejebringe denne margen , til godkendelse ;
b ) med undtagelse af de i artikel 3 , nr . 2 , andet led , andet punktum , omhandlede gensidige forsikringsselskaber , fritage de i stk . 1 i denne artikel omhandlede foretagender , hvis solvensmargener , som skal oprettes i henhold til artikel 19 , ved udloebet af den femaarige frist uden fradrag for genforsikring ikke naar op paa den i artikel 20 , stk . 2 , litra a ) og b ) , naevnte minimumsgarantifond , for forpligtelsen til at oprette fonden foer udgangen af det regnskabsaar , i hvilket ovennaevnte beloeb naar op paa dette minimum . Den laengste frist , der saaledes indroemmes disse foretagender for oprettelsen af minimumsgarantifonden , kan under ingen omstaendigheder overstige ti aar fra meddelelsen af dette direktiv .
3 . Foretagender , der oensker at udvide deres virksomhed i henhold til artikel 8 , stk . 2 , eller artikel 10 , kan kun goere dette , saafremt de omgaaende efterkommer reglerne i dette direktiv .
4 . Foretagender , der har en anden form end de i artikel 8 anfoerte , kan endnu i tre aar efter meddelelsen af dette direktiv fortsaette udoevelsen af deres nuvaerende virksomhed under den juridiske form , de havde ved meddelelsen af dette direktiv . Foretagender , der er oprettet i Det forenede Kongerige " by Royal Charter " eller " by private Act " eller " by special public Act " , kan fortsaette deres virksomhed i deres nuvaerende form uden tidsbegraensning .
De paagaeldende medlemsstater opstiller en liste over disse foretagender og meddeler den til de oevrige medlemsstater og til Kommissionen .
5 . Foretagender , der i overensstemmelse med deres formaal driver livsforsikringsvirksomhed og virker som sparekasse , kan fortsaette disse former for virksomhed bortset fra sparekassevirksomhed , som skal ophoere inden tre aar efter meddelelsen af dette direktiv . Som en undtagelse herfra kan " Caisse générale d'épargne et de retratite ( CGER ) " / " Algemene Spaar - en Lijfrentekas ( ASLK ) " i Belgien , selskaber , der er " registered under the Friendly Societies Acts " i Det forende Kongerige , samt " Banca nazionale delle communicazioni " i Italien fortsaette den form for virksomhed , som de udoevede paa tidspunktet for dette direktivs meddelelse .
6 . Foretagender , der samtidig udoever begge virksomhedsformer paa de betingelser , der er fastsat i artikel 13 , har en frist paa fem aar fra meddelelsen af dette direktiv til at efterkomme artikel 14 .
7 . Efter anmodning fra de foretagender , der opfylder forpligtelserne i artiklerne 17 - 20 , ophaever medlemsstaterne de restriktive foranstaltninger saasom pantehaeftelser , deponering eller sikkerhedsstillelse , der er gennemfoert i medfoer af deres nugaeldende bestemmelser .
Artikel 34
Medlemsstaterne indroemmer de i afsnit III omhandlede agenturer eller filialer , som paa det tidspunkt , hvor foranstaltningerne til gennemfoerelse af dette direktiv traeder i kraft , udoever virksomhed , som omfatter en eller flere af de i bilaget omhandlede forsikringsklasser , og som ikke udvider deres virksomhed i henhold til artikel 10 , stk . 2 , en frist paa hoejst fem aar fra meddelelsen af dette direktiv til at efterkomme artikel 29 .
Artikel 35
Naar et datterselskab oprettes i henhold til artikel 13 , stk . 5 , kan minimumsgarantifonden med op til halvdelen udgoeres af en uigenkaldelig finansiel garanti , som moderselskabet yder paa foelgende vilkaar :
a ) mindst 95 % af datterselskabets aktiekapital skal tilhoere moderselskabet ,
b ) den ikke-indbetalte del af aktiekapitalen maa ikke anvendes til at udgoere den halvdel af minimumsgarantifonden , som ikke daekkes af den uigenkaldelige finansielle garanti , og
c ) moderselskabet skal opfylde de oekonomiske betingelser i saavel foerste samordningsdirektiv vedroerende skadesforsikring som i dette direktiv , hvorved midler svarende til den ydede garantis stoerrelse ikke maa medregnes i moderselskabets frie formue .
Der kan nydes godt af denne ordning i en periode paa syv aar fra dens tilstaaelse . Datterselskabet skal i loebet af denne periode og senest fra det tredje aar gradvis erstatte moderselskabets garanti med fri formue . Datterselskabet forelaegger en plan herom for den kompetente tilsynsmyndighed med henblik paa dennes samtykke , samtidig med at det soeger om godkendelse .
Artikel 36
I en periode , der udloeber ved ivaerksaettelsen af en aftale , som i overensstemmelse med artikel 32 er indgaaet med et tredjeland , og senest ved udloebet af en frist paa fire aar efter meddelelsen af dette direktiv , kan hver medlemsstat til fordel for dette lands foretagender , der er etableret paa dets omraade , opretholde den ordning , som fandt anvendelse paa dem den 1 . januar 1979 , hvad angaar kongruens og lokalisering af de tekniske reserver , herunder praemiereserven , paa betingelse af , at de oevrige medlemsstater og Kommissionen underrettes herom , og at de graenser for lempelser , der gaelder i medfoer af artikel 17 , stk . 2 , til fordel for de af medlemsstaternes foretagender , som er etableret paa dens omraade , ikke overskrides .
Artikel 37
1 . Saafremt en medlemsstat af sine statsborgere kraever bevis for haederlighed og bevis for , at de ikke tidligere har vaeret erklaeret konkurs , eller blot et af disse to beviser , skal denne stat som tilstraekkeligt bevis for statsborgere fra de oevrige medlemsstater godkende fremlaeggelse af en udskrift af strafferegistret , eller i mangel heraf , et tilsvarende dokument , udstedt af en kompetent retlig eller administrativ myndighed i den medlemsstat , der er hjemland eller seneste opholdsland , og hvoraf det fremgaar , at disse krav er opfyldt .
2 . Saafremt det i stk . 1 omhandlede dokument ikke udstedes i den medlemsstat , der er hjemland eller seneste opholdsland , kan det erstattes af en erklaering under ed - eller i stater , hvor en saadan edsaflaeggelse ikke finder sted , af en hoejtidelig erklaering - der afgives af den paagaeldende for en kompetent retslig eller administrativ myndighed , eller i givet fald for en notar i den medlemsstat , der er hjemland eller seneste opholdsland , og som afgiver en attestation til bekraeftelse af denne edsaflaeggelse eller hoejtidelige erklaering . Erklaeringen om , at der ikke foreligger eller har foreligget konkurs , kan ligeledes afgives for en kompetent erhvervsorganisation i samme land .
3 . De i henhold til stk . 1 og 2 udstedte dokumenter maa ved deres forelaeggelse ikke vaere aeldre end 3 maaneder .
4 . Medlemsstaterne udpeger inden for en frist paa atten maaneder fra meddelelsen af dette direktiv de myndigheder og organer , der er kompetente med hensyn til udstedelse af de i stk . 1 og 2 omhandlede dokumenter , og underretter straks de oevrige medlemsstater og Kommissionen herom .
Ligeledes underretter hver medlemsstat inden for samme frist de oevrige medlemsstater og Kommissionen om de myndigheder og organer , for hvilke de i denne artikel naevnte dokumenter skal forelaegges til stoette for ansoegningen om tilladelse til paa denne medlemsstats omraade at maatte udoeve de i artikel 1 naevnte former for virksomhed .
AFSNIT V
AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
Artikel 38
Kommissionen og medlemsstaternes kompetente myndigheder arbejder snaevert sammen med henblik paa at lette tilsynet med direkte forsikring inden for Faellesskabet og at undersoege de vanskeligheder , der maatte opstaa ved gennemfoerelsen af dette direktiv .
Artikel 39
1 . Inden seks aar efter meddelelsen af dette direktiv forelaegger Kommissionen Raadet en beretning omhandlende den indflydelse , som de i dette direktiv fastsatte finansielle krav har haft paa situationen paa forsikringsmarkedet i medlemsstaterne . Om fornoedent forelaegger Kommissionen Raadet mellemliggende beretninger inden udgangen af den i artikel 33 , stk . 1 , fastsatte overgangsperiode .
2 . Efter en periode paa ti aar fra meddelelsen af dette direktiv forelaegger Kommissionen Raadet en beretning om aktiviteterne i de to typer foretagender , der falder ind under dette direktivs anvendelsesomraade , dvs . foretagender , som samtidigt udoever de former for virksomhed , der er omhandlet i foerste samordningsdirektiv vedroerende skadesforsikring , og de former for virksomhed , der er omhandlet i dette direktiv , samt foretagender , som kun udoever de former for virksomhed , der er omhandlet i dette direktiv .
3 . Raadet foretager paa forslag fra Kommissionen hvert andet aar en gennemgang og i givet fald en revision af de beloeb , der i dette direktiv er anfoert i regningsenheder , idet det tager hensyn til udviklingen i den oekonomiske og monetaere situation inden for Faellesskabet . Kommissionen forelaegger Raadet sit foerste forslag herom samtidig med et forslag om skadesforsikring i henhold til artikel 3 i direktiv 76/580/EOEF ( 8 ) og senest fire aar efter naervaerende direktivs meddelelse .
Artikel 40
Medlemsstaterne aendrer deres bestemmelser i overensstemmelse med dette direktiv inden en frist paa atten maaneder fra dets meddelelse og underretter omgaaende Kommissionen herom . De saaledes aendrede bestemmelser gennemfoeres med forbehold af artikel 33 - 36 inden en frist paa tredive maaneder efter denne meddelelse .
Artikel 41
Efter meddelelsen af dette direktiv tilsender medlemsstaterne Kommissionen teksten til de vigtigste administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser , som de udsteder paa det af dette direktiv omfattede omraade .
Artikel 42
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne .
Udfaerdiget i Bruxelles , den 5 . marts 1979 .
ENSIMMÄINEN NEUVOSTON DIREKTIIVI,
annettu 5 päivänä maaliskuuta 1979,
henkivakuutuksen ensivakuutusliikkeen aloittamista ja harjoittamista koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta (79/267/ETY)
EUROOPAN YHTEISÖJEN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 49 ja 57 artiklan,
ottaa huomioon komission ehdotuksen (1),
ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon (2),
ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (3),
sekä katsoo, että
henkivakuutusliikkeen aloittamisen ja harjoittamisen helpottamiseksi on tärkeää poistaa kansallisten, valvontaa koskevien lainsäädäntöjen välisiä eroja; tämän tavoitteen saavuttamiseksi ja jotta samalla varmistettaisiin kaikkien jäsenvaltioiden vakuutuksenottajille ja edunsaajille riittävä turva, henkivakuutusyrityksiltä vaadittavia taloudellisia takuita koskevat säännökset olisi sovitettava yhteen,
vakuutusten luokittelu on välttämätöntä erityisesti pakollisen toimiluvan alaisen toiminnan määräämiseksi,
tiettyjen keskinäisten yhtiöiden tai yhdistysten, jotka laissa määritellyn asemansa perusteella ovat turvaavuutta ja erityisiä taloudellisia takuita koskevien edellytysten mukaisia, ei tulisi kuulua tämän direktiivin soveltamisalaan; liioin tiettyjen yhteisöjen, joiden toiminta kattaa vain hyvin rajoitetun lohkon ja on niiden säännöissä rajoitettua, ei tulisi kuulua direktiivin soveltamisalaan,
jäsenvaltioissa on erilaiset henki- ja vahinkovakuutusliikkeen samanaikaista harjoittamista koskevat säännökset ja käytännöt; vastaperustetuille yrityksille ei enää tulisi myöntää oikeutta harjoittaa näitä kahta liiketoimintaa samanaikaisesti; jäsenvaltioilla tulisi olla oikeus sallia kumpaakin liiketoimintaa samanaikaisesti harjoittavien, jo olemassa olevien yritysten jatkaa toimintaansa edellyttäen, että kumpaakin liiketoimintaa varten määrätään erillinen johto, jotta sekä henkivakuutuksen ottajien että vahinkovakuutuksen ottajien edut turvataan ja ettei kumpikaan liiketoiminta vastaa toisen toiminnan taloudellisista vähimmäisvelvoitteista; tällaisen yrityksen aikoessa sijoittautua jäsenvaltioon harjoittaakseen siellä henkivakuutusliikettä sen tulisi perustaa tuota tarkoitusta varten tytäryhtiö, jolle voitaisiin myöntää väliaikaisesti tiettyjä helpotuksia; jäsenvaltioille tulisi antaa mahdollisuus vaatia niitä alueelleen sijoittautuneita olemassa olevia yrityksiä, jotka samanaikaisesti harjoittavat henkivakuutus- ja vahinkovakuutusliikettä, lopettamaan tämä käytäntö; sitä paitsi erikoistuneiden yritysten olisi oltava erityisvalvonnan alaisia, jos vahinkovakuutusyritys kuuluu samaan taloudelliseen ryhmään kuin henkivakuutusyritys,
henkivakuutusliike on virallisen toimilupamenettelyn ja valvonnan alaista kaikissa jäsenvaltioissa; tällaisen toimiluvan myöntämisen tai peruuttamisen edellytykset tulisi määritellä; on säädettävä oikeudesta saattaa toimiluvan epääminen tai peruuttaminen tuomioistuimen käsiteltäväksi,
vakuutustekniseen vastuuvelkaan, mukaan lukien vakuutusmaksuvastuu, voidaan soveltaa samoja säännöksiä kuin vahinkovakuutusliikkeessä, nimittäin siten, että sen on sijaittava siinä maassa, jossa toimintaa harjoitetaan, ja että tuon maan säännöksiä on sovellettava laskentamenetelmiin, sallittujen sijoituskohteiden määrittelyyn ja varojen arvostukseen; vaikka on toivottavaa, että nämä eri kysymykset voitaisiin sovittaa yhteen, se ei ole tärkeää tämän direktiivin tarkoituksen kannalta ja se voidaan suorittaa myöhemminkin,
on välttämätöntä, että vakuutussopimuksista aiheutuvan vastuun kattamiseen riittävän vakuutusteknisen vastuuvelan, mukaan lukien vakuutusmaksuvastuu, lisäksi vakuutusyrityksillä on liiketoiminnan heilahteluihin varautumiseksi täydentävä rahasto, niin sanottu solvenssimarginaali, jota edustavat vapaat varat ja valvontaviranomaisen suostumuksella muut taseen ulkopuoliset varallisuuserät; sen varmistamiseksi, että tällaisiin tarkoituksiin asetetut vaatimukset määrätään puoleettomin arvosteluperustein, jolloin samansuuruiset yritykset asetetaan tasavertaiseen kilpailuasemaan, olisi vaadittava, että solvenssimarginaali suhteutetaan kaikkiin yrityksen sitoumuksiin ja tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluvan erilaisen toiminnan riskien laatuun ja suuruuteen; solvenssimarginaalin tulisi vaihdella sen mukaan, liittyvätkö riskit sijoituksiin, kuolemaan vai pelkästään liiketoimintaan; se tulisikin määrätä vakuutusmaksuvastuun ja yrityksen vastuulleen ottaman riskisumman, saatujen vakuutusmaksujen tai maksuosuuksien, yksinomaan rahastojen tai tontiinivarojen mukaan,
on välttämätöntä edellyttää takuurahastoa, jonka määrä ja koostumus takaavat, että yritykset omistavat riittävästi varoja perustamisajankohtana, ja että liiketoiminnan jatkuessa niiden solvenssimarginaali ei missään tapauksessa laske turvaavuuden vähimmäistason alapuolelle; koko tämän takuurahaston tai tietyn osan siitä on oltava taseessa esitettyjä varoja; on välttämätöntä säätää toimenpiteistä tapauksissa, joissa yrityksen taloudellinen asema tulee sellaiseksi, että yrityksen on vaikea täyttää vakuutussopimuksista aiheutuvia velvoitteitaan,
ensivakuutusliikkeen harjoittamista yhteisössä koskevia yhdenmukaistettuja säännöksiä tulisi periaatteessa soveltaa kaikkiin markkinoilla toimiviin yrityksiin ja siten myös sellaisten yritysten asioimistoihin ja sivukonttoreihin, joiden kotipaikka on yhteisön ulkopuolella; on kuitenkin suotavaa antaa erityissäännökset sellaisten asioimistojen ja sivukonttoreiden valvonnasta, ottaen huomioon, että niiden yritysten varat, joihin ne kuuluvat, ovat yhteisön ulkopuolella,
on suotavaa säätää vastavuoroisten sopimusten tekemisestä yhden tai useamman kolmannen maan kanssa tällaisten erityisjärjestelyjen helpottamiseksi, samalla noudattaen periaatetta, että sellaisten asioimistojen ja sivukonttoreiden ei tulisi saada edullisempaa kohtelua kuin yhteisön yritysten,
tarvitaan tiettyjä siirtymäkauden säännöksiä, jotta erityisesti jo olemassa olevien pienten ja keskisuurten yritysten olisi mahdollista mukauttaa toimintansa niihin vaatimuksiin, jotka jäsenvaltiot omaksuvat tämän direktiivin mukaisesti, noudattaen kuitenkin, mitä perustamissopimuksen 53 artiklassa määrätään,
perustamissopimuksen 52 artiklaa on ollut sellaisenaan sovellettava siirtymäkauden päätymisestä alkaen; siitä lähtien ei ole ollut tarvetta antaa direktiivejä sijoittautumisvapauteen kohdistuvien rajoitusten poistamiseksi; muun ensivakuutusliikkeen kuin henkivakuutusliikkeen sijoittautumisvapauden rajoitusten poistamisesta 24 päivänä heinäkuuta 1973 annetun neuvoston direktiivin 73/240/ETY (4) säännökset, jotka koskevat todistusta hyvästä maineesta ja siitä, ettei henkilö ole ollut konkurssissa, eivät kuitenkaan tarkasti katsoen ole rajoituksia, ja niitä edellytetään myös henkivakuutuksessa; nämä olisi siten myös liitettävä tähän yhteensovittamisdirektiiviin, ja
on tärkeätä turvata yhteensovitettujen säännösten yhtenäinen soveltaminen ja siten huolehtia tällä alueella läheisestä yhteistyöstä komission ja jäsenvaltioiden kesken,
ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:
I OSASTO
YLEISET SÄÄNNÖKSET
1 artikla
Tämä direktiivi koskee niiden yritysten ensivakuutustoiminnan aloittamista ja harjoittamista, jotka ovat sijoittautuneet tai jotka aikovat sijoittautua jäsenvaltioon, harjoittaakseen jäljempänä määriteltyä toimintaa:
1. Seuraavat vakuutusliikkeen lajit, kun niitä harjoitetaan sopimusperusteisesti:
a) henkivakuutus, eli se vakuutuslaji, joka käsittää erityisesti vakuutuksen vain tietyn eliniän saavuttamisen varalta, vakuutuksen vain kuoleman varalta, vakuutuksen tietyn eliniän saavuttamisen tai sitä aikaisemman kuoleman varalta, henkivakuutuksen vakuutusmaksujen palautuksineen, vakuutuksen avioliiton varalta, vakuutuksen syntymän varalta;
b) elinkorot;
c) henkivakuutusyritysten harjoittama lisävakuutus, eli erityisesti henkilövahingon, työkyvyttömyys mukaan lukien, varalta otettu vakuutus, vakuutus tapaturman aiheuttaman kuoleman varalta ja vakuutus tapaturman tai sairauden aiheuttaman invaliditeetin varalta, jos näitä eri vakuutusmuotoja myönnetään henkivakuutuksen ohella;
d) Irlannissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa harjoitettava pysyvä sairausvakuutus, jota ei voida irtisanoa ("permanent health insurance").
2. Seuraava toiminta, milloin se on sopimusperusteista, jos sen valvonta kuuluu niille hallintoviranomaisille, jotka ovat vastuussa yksityisvakuutuksen valvonnasta, ja jos siihen on toimilupa kyseisessä maassa:
a) tontiinit, joilla tarkoitetaan yhdistysten perustamista tavoitteena kerätä jäseniltä vakuutusmaksuina pääomia ja jakaa myöhemmin täten kertyneet varat eloonjääneille tai vainajan edunsaajille;
b) vakuutusteknisiin laskelmiin perustuvat kertyneen pääoman takaisinmaksua tarkoittavat sopimukset, joilla tietyn ajan kestäviä ja tietynmääräisiä sitoumuksia otetaan vastuulle sovittua kertamaksua tai etukäteen sovittuja jatkuvia maksuja vastaan;
c) ryhmäeläkerahastojen hoitaminen, eli toiminta, joka käsittää kyseisen yrityksen kohdalla sijoitusten ja erityisesti sellaisten laitosten rahastojen varojen hoitamisen, jotka suorittavat maksuja kuoleman tai eloon jäämisen johdosta tai toiminnan lakkaamisen tai supistumisen sattuessa;
d) c alakohdassa tarkoitettu toiminta, jos siihen liittyy joko pääoman säilymisen tai vähimmäiskoron maksamisen vakuutus;
e) "Code français des assurances" -teoksen IV kirjan 4 osaston 1 luvussa tarkoitettujen vakuutusyhtiöiden toiminta.
3. Elinikään liittyvä toiminta, josta säädetään tai määrätään sosiaalivakuutuslainsäädännössä, jos vakuutusyritykset harjoittavat tai hoitavat sitä omalla vastuullaan jäsenvaltion lakien mukaisesti.
2 artikla
Tämä direktiivi ei koske:
1. Tämän direktiivin 1 artiklan 1 kohdan c alakohdassa säädetyin poikkeuksin niitä vakuutusluokkia, jotka on mainittu muun ensivakuutusliikkeen kuin henkivakuutusliikkeen aloittamista ja harjoittamista koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta 24 päivänä heinäkuuta 1973 annetun ensimmäisen neuvoston direktiivin 73/239/ETY (5) liitteessä, jäljempänä "ensimmäinen yhteensovittamisdirektiivi (vahinkovakuutus)";
2. Sellaisten huolto- ja avustuskassojen toimintaa, joiden etuudet määräytyvät käytettävissä olevien varojen mukaan, ja joissa jäsenten maksuosuus on etukäteen vahvistettu kiinteäksi;
3. Muiden yhteisöjen kuin 1 artiklassa mainittujen yritysten toiminta, jonka tarkoituksena on tarjota etuuksia yritykseen tai yritysryhmään taikka ammattiin tai ammattien ryhmään kuuluville työntekijöille tai yksityisyrittäjille kuoleman tai eloon jäämisen varalta taikka toiminnan lakkaamisen tai supistumisen varalta, riippumatta siitä, kattavatko vakuutusmaksuvastuut aina täysin tästä toiminnasta aiheutuvat sitoumukset;
4. Edellä 1 artiklan 3 kohdassa säädetyin poikkeuksin vakuutusliikettä, joka on osa lakisääteistä sosiaaliturvaa.
3 artikla
Tämä direktiivi ei koske:
1. Yhteisöjä, joiden tehtävänä on tarjota etuuksia yksinomaan kuoleman sattuessa, jos tällaisten etuuksien summa ei ylitä yksittäisestä kuolemantapauksesta johtuvia hautajaiskuluja tai jos etuudet tarjotaan luontoissuorituksena;
2. Keskinäisiä yhtiöitä tai yhdistyksiä, jos:
- niiden yhtiö- tai yhdistysjärjestyksessä on määräykset ylimääräisten vakuutusmaksujen keräämisestä taikka etuuksien pienentämisestä tai avun vaatimisesta muilta henkilöiltä, jotka ovat sitoutuneet tarjoamaan sitä, ja
- tämän direktiivin tarkoittamasta toiminnasta saatu vuosittainen vakuutusmaksutulo ei ole enempää kuin 500 000 laskentayksikköä kolmelta perättäiseltä vuodelta. Jos tämä määrä ylittyy kolmena perättäisenä vuotena, tätä direktiiviä on sovellettava neljännestä vuodesta lähtien.
4 artikla
Tämä direktiivi ei koske Saksassa toimivaa "Versorgungsverband deutscher Wirtschaftsorganisationen" -nimistä laitosta eikä Luxemburgissa toimivaa "Caisse d'épargne de l'État" -nimistä laitosta, ellei niiden sääntöjä toiminnan laajuuden osalta muuteta.
5 artikla
Tässä direktiivissä tarkoitetaan:
a) "laskentayksiköllä" Euroopan laskentayksikköä (ELY), joka on määritelty Euroopan yhteisöjen yleisestä talousarviosta 21 päivänä joulukuuta 1977 annetun varainhoitoasetuksen (6) 10 artiklassa; silloin kun tässä direktiivissä viitataan laskentayksikköön, kansalliseen valuuttaan sovellettavan vaihtoarvon on kunkin vuoden 31 päivästä joulukuuta oltava sen lokakuuta edeltävän kuukauden viimeisen päivän arvo, jolta on saatavissa ELY-vaihtoarvot kaikille yhteisön valuutoille;
b) "toisiaan vastaavilla varoilla" tietyssä valuutassa täytettävien sitoumusten kattamista samassa valuutassa ilmaistuin tai rahaksi muutettavin varoin;
c) "varojen sijainnilla" sellaisen, joko irtaimen tai kiinteän, omaisuuden olemassaoloa jäsenvaltiossa, minkä ei kuitenkaan ole katsottava sisältävän vaatimusta, että irtain omaisuus olisi talletettava tai että kiinteään omaisuuteen kohdistuisi rajoittavia toimia, kuten kiinnitysten rekisteröinti; saamisiin perustuvan omaisuuden on katsottava olevan siinä jäsenvaltiossa, jossa saaminen voidaan vaatia maksettavaksi;
d) "riskisummalla" kuoleman sattuessa maksettavaa summaa, josta vähennetään pääriskin vakuutusmaksuvastuuosuus.
II OSASTO
SELLAISIIN YRITYKSIIN SOVELLETTAVAT SÄÄNNÖKSET, JOILLA ON KOTIPAIKKA YHTEISÖN ALUEELLA
A JAKSO
Toiminnan aloittamisen edellytykset
6 artikla
1. Jäsenvaltioiden on vaadittava, että tässä direktiivissä tarkoitetun liiketoiminnan aloittamiseksi niiden alueella tarvitaan virallinen toimilupa.
2. Tällaista toimilupaa on haettava kyseisen jäsenvaltion toimivaltaisilta viranomaisilta:
a) jokaisen yrityksen, joka perustaa kotipaikkansa sen valtion alueelle;
b) jokaisen yrityksen, jonka kotipaikka on toisessa jäsenvaltiossa ja joka avaa asioimiston tai sivukonttorin kyseisen jäsenvaltion alueelle;
c) jokaisen yrityksen, joka edellä olevan a tai b alakohdan mukaisen toimiluvan saatuaan laajentaa liiketoimintaansa muihin vakuutusluokkiin valtion alueella;
d) jokaisen yrityksen, joka saatuaan 7 artiklan 1 kohdan mukaisesti toimiluvan kansallisen alueen johonkin osaan, laajentaa toimintaansa tällaisen osan ulkopuolelle.
3. Jäsenvaltiot eivät saa vaatia, että talletteen tekeminen tai vakuuden asettaminen on toimiluvan saamisen edellytyksenä.
7 artikla
1. Toimiluvan on oltava voimassa koko jäsenvaltion alueella, jollei, sikäli kuin kansalliset lait sen sallivat, hakija hae lupaa harjoittaa liiketoimintaansa vain osassa jäsenvaltion aluetta.
2. Toimilupa on myönnettävä tiettyä vakuutusluokkaa varten. Luokittelu on liitteessä. Toimiluvan on katettava koko luokka, jollei hakija halua kattaa vain osaa luokkaan liittyvistä riskeistä.
Valvontaviranomaiset saavat rajoittaa yhteen luokkaan haetun toimiluvan 9 ja 11 artiklassa tarkoitetussa toimintasuunnitelmassa määriteltyyn toimintaan.
3. Jäsenvaltio saa myöntää toimiluvan kahta tai useampaa luokkaa varten, jos sen kansallisen lainsäädännön mukaan sellaisten luokkien mukaisen toiminnan samanaikainen harjoittaminen on sallittua.
8 artikla
1. Jäsenvaltion on vaadittava sen alueella toiminnan aloittavalta yritykseltä, jolle haetaan toimilupaa, että se:
a) käyttää jotakin seuraavista toimintamuodoista:
- Belgian kuningaskunnassa:
"société anonyme/naamloze vennootschap", "société en commandite par actions/vennootschap bij wijze van geldschieting op aandelen", "association d'assurance mutuelle/onderlinge verzekeringsmaatschappij", "société coopérative/coöperatieve vennootschap",
- Tanskan kuningaskunnassa:
"aktieselskaber", "gensidige selskaber",
- Saksan liittotasavallassa:
"Aktiengesellschaft", "Versicherungsverein auf Gegenseitigkeit", "Öffentlich-rechtliches Wettbewerbs-Versicherungsunternehmen",
- Ranskan tasavallassa:
"société anonyme", "société à forme mutuelle à cotisations fixes", "société à forme tontiniere",
- Irlannin tasavallassa:
"incorporated companies limited by shares or by guarantee or unlimited", "societies registered under the Industrial and Provident Societies Acts", "societes registered under the Friendly Societies Acts",
- Italian tasavallassa:
"societa per azioni", "società cooperativa", "mutua di assicurazione" sekä siviililakikirjan 1883 artiklassa tarkoitetut julkisoikeudelliset laitokset,
- Luxemburgin suurherttuakunnassa:
"société anonyme", "société en commandite par actions", "association d'assurances mutuelles", "société coopérative",
- Alankomaiden kuningaskunnassa:
"naamlooze vennootschap", "onderlinge waarborgmaatschappij",
- Yhdistyneessä kuningaskunnassa:
"incorporated companies limited by shares or by guarantee or unlimited", "societies registered under the Industrial and Provident Societies Acts", "societies registered under the Friendly Societies Acts", vakuutuksenantajat, jotka toimivat nimellä "Lloyd's".
Jäsenvaltiot saavat lisäksi tarvittaessa hyväksyä perustettavaksi muun muotoisia julkisoikeudellisia tai vastaavia yrityksiä, jos näiden tarkoituksena on harjoittaa vakuutustoimintaa samoilla ehdoilla kuin yksityisten yritysten;
b) rajoittaa liiketoimintansa tässä direktiivissä tarkoitettuun liiketoimintaan tai siitä suoranaisesti johtuvaan toimintaan, harjoittamatta mitään muuta liiketoimintaa;
c) esittää 9 artiklan mukaisen toimintasuunnitelman;
d) omistaa 20 artiklan 2 kohdassa säädetyn vähimmäistakuurahaston.
2. Yritykseltä, joka hakee toimilupaa laajentaakseen liiketoimintaansa muihin luokkiin tai, 6 artiklan 2 kohdan d alakohdassa tarkoitetussa tapauksessa, toiseen osaan aluetta, on vaadittava, että se esittää 9 artiklan säännösten mukaisen näitä muita luokkia tai alueen muuta osaa koskevan toimintasuunnitelman.
Siltä on lisäksi vaadittava, että se voi osoittaa omistavansa 19 artiklassa säädetyn vähimmäissolvenssimarginaalin ja 20 artiklan 1 ja 2 kohdassa tarkoitetun takuurahaston.
3. Nämä yhteensovittamistoimenpiteet eivät estä jäsenvaltioita soveltamasta säännöksiä, joissa vaaditaan, että hallituksen jäsenillä ja johtajilla on tarvittava ammatillinen pätevyys tai että perustamiskirja ja yhtiöjärjestys, yleiset ja erityiset vakuutusehdot, erityisesti vakuutusmaksujen ja 17 artiklassa tarkoitetun vakuutusteknisen vastuuvelan laskemiseksi tarvittavat perusteet ja muut mahdolliset normaaliin valvontaan tarvittavat asiakirjat on hyväksytty.
4. Edellä mainittuihin säännöksiin ei saa sisältyä vaatimusta, että toimilupahakemusta käsiteltäessä on otettava huomioon markkinoilla vallitsevat taloudelliset tarpeet.
9 artikla
Edellä 8 artiklan 1 kohdan c alakohdassa ja 2 kohdassa tarkoitettuun toimintasuunnitelmaan tulee sisältyä seuraavat tiedot ja selvitykset:
a) niiden sitoumusten laatu, joita yritys aikoo tehdä; ne yleiset ja erityiset vakuutusehdot, joita se aikoo käyttää;
b) ne tekniset perusteet joita yritys aikoo käyttää kuhunkin liiketoiminnan luokkaan, mukaan lukien vakuutusmaksujen ja 17 artiklassa tarkoitetun vakuutusteknisen vastuuvelan laskemiseen tarvittavat tiedot;
c) jälleenvakuutusta koskevat pääperiaatteet;
d) vähimmäistakuurahaston muodostavat erät;
e) hallinnon ja myyntiverkoston arvioidut perustamiskustannukset sekä niiden kattamiseen tarkoitetut varat;
ja lisäksi siihen tulee sisältyä kolmelta ensimmäiseltä tilivuodelta:
f) maksuvalmiusennuste;
g) suunnitelma, joka sisältää yksityiskohtaiset arviot ensivakuutuksen sekä tulevan ja menevän jälleenvakuutuksen tuloista ja menoista;
h) arviot vakuutussopimuksista aiheutuvan vastuun ja solvenssimarginaalin kattamiseen tarkoitetuista varoista.
10 artikla
1. Jäsenvaltion on vaadittava, että yrityksen, jolla on kotipaikka toisen jäsenvaltion alueella ja joka hakee toimilupaa avatakseen asioimiston tai sivukonttorin, tulee:
a) antaa perustamiskirjansa ja yhtiöjärjestyksensä sekä luettelo hallituksensa jäsenistä ja johtajistaan;
b) esittää sen jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten, jossa yrityksellä on kotipaikka, antama todistus, joka osoittaa ne vakuutusluokat, joita yrityksellä on oikeus harjoittaa, ja että se omistaa vähimmäistakuurahaston tai, mikäli tämä on korkeampi, 19 artiklan mukaisesti lasketun solvenssimarginaalin vähimmäismäärän; todistuksesta tulee myös käydä ilmi ne vakuutusluokat, joita yritys sillä hetkellä harjoittaa, sekä 11 artiklan 1 kohdan e alakohdassa mainitut varat;
c) esittää 11 artiklan mukainen toimintasuunnitelma;
d) nimetä pääasiamies, jonka vakituinen asuinpaikka ja asunto on vastaanottavassa valtiossa, ja jolla on riittävät valtuudet solmia yrityksen puolesta sitovia sopimuksia kolmansien osapuolten kanssa sekä edustaa yritystä suhteissa vastaanottavan valtion viranomaisiin ja sen tuomioistuimissa; jos edustaja on oikeushenkilö, sillä on oltava kotipaikka vastaanottavassa maassa, ja sen on puolestaan nimettävä itseään edustamaan henkilö, joka täyttää yllämainitut edellytykset. Jäsenvaltio voi olla hyväksymättä nimettyä edustajaa vain sellaisella maineeseen tai ammatilliseen pätevyyteen liittyvällä perusteella, jota sovelletaan hallituksen jäseniin ja johtajiin yrityksissä, joilla on kotipaikka kyseisen valtion alueella.
2. Jäsenvaltioiden on vaadittava, että laajentaakseen asioimistonsa tai sivukonttorinsa toimintaa joko muihin luokkiin tai jäsenvaltion muihin osiin 6 artiklan 2 kohdan d alakohdassa säädetyssä tapauksessa, toimiluvan hakijan on toimitettava 11 artiklan mukainen toimintasuunnitelma ja täytettävä tämän artiklan 1 kohdan b alakohdassa säädetyt edellytykset.
3. Nämä yhteensovittamistoimenpiteet eivät estä jäsenvaltioita soveltamasta säännöksiä, joissa edellytetään kaikilta vakuutusyrityksiltä, että viranomainen hyväksyy yleiset ja erityiset vakuutusehdot, erityisesti vakuutusmaksujen ja 17 artiklassa vakuutusteknisen vastuuvelan laskemiseksi tarvittavat perusteet ja kaikki muut normaaliin valvontaan tarvittavat asiakirjat.
4. Edellä tarkoitetuissa säännöksissä ei saa edellyttää, että toimilupahakemusta käsiteltäessä on otettava huomioon markkinoiden taloudelliset tarpeet.
11 artikla
1. Edellä 10 artiklan 1 kohdan c alakohdassa ja 2 kohdassa tarkoitetun asioimiston tai sivukonttorin toimintasuunnitelmaan tulee sisältyä seuraavat tiedot tai selvitykset:
a) niiden sitoumusten laatu, joita yritys aikoo tehdä vastaanottavassa maassa; ne yleiset ja erityiset vakuutusehdot, joita se aikoo käyttää;
b) ne tekniset perusteet, joita yritys aikoo käyttää kuhunkin liiketoiminnan luokkaan, mukaan lukien vakuutusmaksujen ja 17 artiklassa tarkoitetun vakuutusteknisen vastuuvelan laskemiseen tarvittavat tiedot;
c) jälleenvakuutusta koskevat pääperiaatteet;
d) yrityksen 18, 19 ja 20 artiklassa tarkoitetun solvenssimarginaalin ja takuurahaston tila;
e) hallinnon ja myyntiverkoston arvioidut perustamiskuskustannukset sekä niiden kattamiseen tarkoitetut varat;
Lisäksi niihin tulee sisältyä kolmelta ensimmäiseltä tilivuodelta:
f) asioimiston tai sivukonttorin maksuvalmiusennuste;
g) suunnitelma, joka sisältää yksityiskohtaiset arviot ensivakuutuksen sekä tulevan ja menevän jälleenvakuutuksen tuloista ja menoista.
2. Toimintasuunnitelmaan on liitettävä yrityksen tase ja tuloslaskelma kultakin viimeksi päättyneeltä kolmelta tilikaudelta. Jos yritys ei kuitenkaan ole toiminut vielä kolmea tilikautta, sitä on vaadittava antamaan ne vain päättyneiltä tilikausiltaan.
3. Toimintasuunnitelma sekä niiden viranomaisten huomautukset, jotka ovat toimivaltaisia myöntämään toimiluvan, on toimitettava edelleen sen jäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille, jossa yrityksellä on kotipaikka. Jälkimmäisten viranomaisten on annettava lausuntonsa edellisille kolmen kuukauden kuluessa asiakirjojen vastaanottamisesta; jos lausuntoa ei ole annettu tämän määräajan kuluessa, sitä pidetään myönteisenä.
12 artikla
Päätös, jolla toimilupa evätään, on yksityiskohtaisesti perusteltava ja annettava tiedoksi yritykselle.
Jäsenvaltioiden on säädettävä, että epäävä päätös voidaan saattaa tuomioistuimen käsiteltäväksi.
Samoin on säädettävä, että myös niissä tapauksissa, joissa toimivaltaiset viranomaiset eivät ole käsitelleet toimilupahakemusta kuudessa kuukaudessa sen vastaanottamisesta, on oikeus saattaa asia tuomioistuimen käsiteltäväksi.
13 artikla
1. Jollei 3 kohdassa toisin säädetä, mikään yritys ei saa samanaikaisesti harjoittaa jäsenvaltiossa toimintaa, jota tarkoitetaan ensimmäisen yhteensovittamisdirektiivin (vahinkovakuutus) liitteessä ja toimintaa, jota tarkoitetaan tämän direktiivin 1 artiklassa.
2. Jos yrityksellä, joka harjoittaa ensimmäisen yhteensovittamisdirektiivin (vahinkovakuutus) liitteessä tarkoitettua toimintaa, on taloudellisia, kaupallisia tai hallinnollisia yhteyksiä tässä direktiivissä tarkoitettua toimintaa harjoittavan yrityksen kanssa, niiden jäsenvaltioiden valvontaviranomaisten, joiden alueella noilla yrityksillä on kotipaikka, on varmistettava, että näiden yritysten väliset sopimukset tai mitkään menojen ja tulojen jaotteluun mahdollisesti vaikuttavat järjestelyt eivät vääristä kyseisten yritysten kirjanpitoa.
3. Yritykset, jotka tämän direktiivin tiedoksiantopäivänä harjoittavat jäsenvaltiossa samanaikaisesti kumpaakin 1 kohdassa tarkoitettua toimintaa, voivat 6 kohdassa säädetyin poikkeuksin jatkaa tätä edelleenkin, edellyttäen, että kumpaakin toimintaa johdetaan erikseen 14 artiklan mukaisesti.
4. Edellä 3 kohdassa tarkoitetut yritykset voivat perustaa asioimistoja tai sivukonttoreita muihin jäsenvaltioihin vain ensimmäisen yhteensovittamisdirektiivin (vahinkovakuutus) liitteessä lueteltuja vakuutusluokkia varten.
5. Edellä 3 kohdassa tarkoitetut yritykset saavat, harjoittaakseen tässä direktiivissä tarkoitettua toimintaa muissa jäsenvaltioissa tytäryhtiöitä perustamalla, käyttää hyväkseen 35 artiklassa mainittuja edellytyksiä ja helpotuksia 10 vuoden siirtymäkauden ajan tämän direktiivin tiedoksiantopäivästä alkaen, jos niillä ei jo ole asioimistoa tai sivukonttoria, joka harjoittaa näissä jäsenvaltioissa muuta kuin tässä direktiivissä tarkoitettua toimintaa.
6. a) Jäsenvaltio saa vaatia, että yritykset, joilla on kotipaikka sen alueella, lopettavat kyseisen jäsenvaltion määräämässä ajassa niiden toiminnan lajien samanaikaisen harjoittamisen, joita ne harjoittivat tämän direktiivin tiedoksiantoajankohtana.
b) Neuvoteltuaan sen jäsenvaltion valvontaviranomaisen kanssa, jossa yrityksellä on kotipaikka, erityisesti määräajasta, jonka kuluessa toiminta on lopetettava, jäsenvaltio voi ulottaa tämän vaatimuksen koskemaan sellaisia alueellaan olevia asioimistoja tai sivukonttoreita, jotka harjoittavat siellä kumpaakin toimintaa samanaikaisesti.
c) Edellä 3 kohdassa tarkoitettujen yritysten asioimistot ja sivukonttorit, jotka tämän direktiivin tiedoksiantoajankohtana harjoittavat jäsenvaltion alueella ainoastaan tässä direktiivissä tarkoitettua liiketoimintaa, voivat jatkaa toimintaansa siellä. Jos yritys haluaa harjoittaa ensimmäisessä yhteensovittamisdirektiivissä (vahinkovakuutus) tarkoitettua liiketoimintaa tuolla alueella, se voi harjoittaa tässä direktiivissä tarkoitettua toimintaa vain tytäryhtiön kautta.
14 artikla
1. Edellä 13 artiklan 3 kohdassa tarkoitettu erillinen johto on järjestettävä siten, että tässä direktiivissä tarkoitettu toiminta pidetään erillään ensimmäisessä yhteensovittamisdirektiivissä (vahinkovakuutus) tarkoitetusta toiminnasta, jotta:
- ei vahingoitettaisi yhtäältä henkivakuutuksenottajien eikä toisaalta vahinkovakuutuksenottajien etuja ja varsinkin, jotta henkivakuutuksen tuotot hyödyttäisivät henkivakuutuksenottajia ikään kuin yritys harjoittaisi vain henkivakuutusliikettä,
- kumpikaan toiminta eli tämän direktiivin mukainen toiminta ja ensimmäisen yhteensovittamisdirektiivin mukainen toiminta (vahinkovakuutus) ei vastaisi toisen toiminnan taloudellisista vähimmäisvelvoitteista, varsinkaan solvenssimarginaalista.
Jos kuitenkin taloudelliset vähimmäisvelvoitteet täyttyvät ensimmäisen alakohdan toisessa luetelmakohdassa säädetyin edellytyksin ja toimivaltainen viranomainen on siitä tietoinen, yritys voi käyttää jompaan kumpaan toimintaan niitä taseessa esitettyjä solvenssimarginaalin taseita, jotka ovat vielä käytettävissä.
Valvontaviranomaisten on tarkastamalla kummankin toiminnan tulokset varmistettava, että tämän kohdan säännöksiä noudatetaan.
2. a) Kirjanpitoa on hoidettava siten, että se osoittaa kummankin toiminnan, henki- ja vahinkovakuutusliikkeen, tuloksen lähteet. Tämän vuoksi kaikki tuotot (varsinkin vakuutusmaksut, jälleenvakuuttajien suoritukset ja sijoitustulot) ja kulut (varsinkin vakuutussuoritukset, vakuutusteknisen vastuuvelan lisäykset, jälleenvakuutusmaksut, vakuutustoiminnan, liikekulut) on esitettävä erikseen alkuperän mukaan. Kumpaankin toimintaan liittyvien yhteisten erien vienti on suoritettava toimivaltaisen valvontaviranomaisen hyväksymien jakoperusteiden mukaisesti.
b) Kirjanpidon perusteella on laadittava selvitys, jossa selvästi osoitetaan erät, jotka muodostavat kunkin solvenssimarginaalin tämän direktiivin 18 artiklan ja ensimmäisen yhteensovittamisdirektiivin (vahinkovakuutus) 16 artiklan 1 kohdan mukaisesti.
3. Jos jommankumman toiminnan solvenssimarginaali on riittämätön, valvontaviranomaisten on sovellettava tähän toimintaan asianomaisessa direktiivissä säädettyjä toimenpiteitä riippumatta siitä, mikä on toisen toiminnan tulos. Poiketen siitä, mitä 1 kohdan ensimmäisen alakohdan toisessa luetelmakohdassa on säädetään, näihin toimenpiteisiin saattaa sisältyä luvan antaminen siirtoon toimintojen välillä.
B JAKSO
Toiminnan harjoittamisen edellytykset
15 artikla
Jäsenvaltioiden on tiiviissä yhteistyössä valvottava toimiluvan saaneiden yritysten taloudellista asemaa.
16 artikla
Sen jäsenvaltion valvontaviranomaisen, jonka alueella yrityksellä on kotipaikka, on tarkastettava yrityksen koko liiketoiminnan vakavaraisuus. Muiden jäsenvaltioiden valvontaviranomaisten on annettava edelliselle kaikki todentamista varten tarvittavat tiedot.
17 artikla
1. Jäsenvaltion, jonka alueella yritys toimii, on vaadittava yritystä muodostamaan riittävä vakuutustekninen vastuuvelka, mukaan lukien vakuutusmaksuvastuu.
Vakuutusteknisen vastuuvelan määrä, mukaan lukien vakuutusmaksuvastuu, määräytyy tämän jäsenvaltion säännösten mukaisesti, tai, mikäli sellaisia säännöksiä ei ole, tässä valtiossa noudatetun käytännön mukaisesti.
2. On vaadittava, että vakuutusteknisen vastuuvelan, mukaan lukien vakuutusmaksuvastuu, katteena ovat samanarvoiset ja toisiaan vastaavat varat siinä valtiossa, jossa toimintaa harjoitetaan. Jäsenvaltiot voivat soveltaa lieventävästi säännöksiä, jotka koskevat toisiaan vastaavia varoja ja niiden sijaintia. Sovellettaessa lieventävästi säännöksiä toisiaan vastaavista varoista on otettava huomioon henkivakuutuksen luonne ensisijassa pitkäaikaisena pääomavakuutuksena.
Luxemburg saa, ottaen huomioon sen erityisasema, siihen saakka kunnes yritysten purkamista koskeva lainsäädäntö on yhteensovitettu, säilyttää vakuutusteknistä vastuuvelkaa, mukaan lukien vakuutusmaksuvastuu, koskevan takuujärjestelmänsä, joka sillä on tämän direktiivin tiedoksiantopäivänä.
Sen maan säännökset, jossa toimintaa harjoitetaan, määrittelevät tällaisten varojen laadun ja tarvittaessa sen rajan, mihin saakka niitä voidaan käyttää vakuutusteknisen vastuuvelan, mukaan lukien vakuutusmaksuvastuu, kattamiseen; niissä säädetään myös tällaisten varojen arvostamisesta.
Näiden säännösten noudattaminen saadaan varmistaa käyttämällä yrityksen ulkopuolista henkilöä tai laitosta, joka tarkastaa paikan päällä, ovatko vakuutusteknistä vastuuvelkaa, mukaan lukien vakuutusmaksuvastuu, kattavat varat säännösten mukaisia. Tämä on erityisesti Saksassa "Treuhänder"- ja Tanskassa "Tillidsmand"-nimisten tarkastajien tehtävä.
3. Jos jäsenvaltio sallii, että vakuutusteknisen vastuuvelan, mukaan lukien vakuutusmaksuvastuu, kattamiseen saadaan käyttää jälleenvakuuttajilta olevia saatavia, sen on määrättävä sallittu prosenttiosuus. Poiketen 2 kohdan säännöksistä se ei voi tällaisessa tapauksessa vaatia, että saatavia vastaavat jälleenvakuuttajien varat sijaitsevat sen alueella.
4. Sen jäsenvaltion valvontaviranomaisen, jonka alueella yrityksellä on kotipaikka, on tarkastettava, että yrityksen taseessa, vakuutusteknisen vastuuvelan, mukaan lukien vakuutusmaksuvastuu, katteeksi osoitetut varat vastaavat yrityksen tekemistä vakuutussopimuksista aiheutuvia vastuita kaikissa niissä maissa, joissa se toimii.
18 artikla
Jäsenvaltion on vaadittava jokaiselta yritykseltä, jonka kotipaikka on sen alueella, solvenssimarginaalia, joka on riittävä tämän koko liiketoiminnan kannalta.
Solvenssimarginaalin muodostavat:
1. Yrityksen varat, joista on vähennetty kaikki ennakoitavissa olevat velat sekä aineettomat erät; erityisesti on lukuun otettava seuraavat erät:
- maksettu osakepääoma tai keskinäisen yhtiön tai yhdistyksen osalta takuupääoman jo maksettu määrä;
- puolet maksamattomasta osakepääomasta tai takuupääomasta, kun siitä on maksettu 25 prosenttia;
- sellaiset sidotut ja vapaat rahastot ja varaukset, jotka eivät vastaa tiettyjä velvoitteita;
- kaikki siirtyvät voittovarat;
2. Taseessa olevat kansallisessa lainsäädännössä sallitut varaukset voitonjakoa varten, jos niitä voidaan käyttää kattamaan mahdollisia tappioita ja niitä ei ole varattu lisäetujen antamiseen vakuutuksenottajille;
3. Mikäli yritys on tehnyt perustellun hakemuksen sen jäsenvaltion valvontaviranomaiselle, jonka alueella sillä on kotipaikka, ja viranomainen on suostunut siihen, seuraavat erät:
a) määrä, joka vastaa 50 prosenttia yrityksen tulevista voitoista; tulevien voittojen määrä saadaan kertomalla arvioitu vuotuinen voitto vakuutussopimusten jäljellä olevaa keskimääräistä kautta edustavalla kertoimella; käytettävä kerroin voi olla enintään 10; arvioitu vuotuinen voitto on 1 artiklassa luetellussa toiminnassa viiden viimeisen vuoden aikana saatujen voittojen aritmeettinen keskiarvo.
Jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten on määriteltävä yhteisellä sopimuksella ja yhteistyössä komission kanssa perusteet arvioidun vuotuisen voiton kertoimen laskemiseksi, sekä se, mistä eristä voitot koostuvat. Siihen saakka, kunnes tällaiseen sopimukseen on päästy, nämä erät määritellään sen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti, jonka alueella yritys (päätoimipaikka, asioimisto tai sivukonttori) toimii.
Toimivaltaisten viranomaisten määriteltyä toteutuneiden voittojen käsitteen komission on annettava ehdotuksensa käsitteen yhdenmukaistamiseksi vakuutusyritysten tilinpäätösten yhdenmukaistamista koskevalla ja direktiivin 78/660/ETY (7) 1 artiklan 2 kohdassa säädetyn yhteensovittamisen toteuttavalla direktiivillä;
b) jos zillmerointia ei suoriteta tai jos zillmerointi on pienempi kuin vakuutusmaksuihin sisältyvä hankintamenon kuormituslisä, erotus zillmeroimattoman tai osittain zillmeroidun vakuutusmaksuvastuun ja sen vakuutusmaksuvastuun välillä, joka on zillmeroitu vakuutusmaksuun sisältyvän hankintamenojen kuormituslisällä vastaavan prosentin mukaisesti; tämä määrä ei kuitenkaan saa olla enempää kuin 3,5 prosenttia kaikkien niiden vakuutussopimusten, joissa zillmerointi on mahdollista, vakuutussummien ja vakuutusmaksuvastuun erotuksesta; erotuksesta vähennetään aktivoitujen hankintamenojen poistamatta oleva osuus;
c) jos sen jäsenvaltion valvontaviranomaiset, jossa yritys harjoittaa toimintaansa, ovat sen hyväksyneet, kaikki muut varaukset, jotka eivät käy ilmi tilinpäätöksestä ja jotka johtuvat omaisuuden aliarvostuksesta ja muiden velkojen kuin vakuutusmaksuvastuun yliarvostuksesta, jos nämä varaukset, jotka eivät käy ilmi tilinpäätöksestä, eivät ole luonteeltaan poikkeuksellisia.
19 artikla
Jollei 20 artiklasta muuta johdu, vähimmäissolvenssimarginaali on määriteltävä harjoitettujen vakuutusluokkien mukaisesti jäljempänä esitetyllä tavalla:
a) Edellä 1 artiklan 1 kohdan a ja b alakohdassa tarkoitettujen vakuutusten, lukuun ottamatta sijoitusrahastoihin liittyvää vakuutusta, sekä 1 artiklan 3 alakohdassa tarkoitetun toiminnan solvenssimarginaalin vähimmäismäärän on oltava samansuuruinen kuin kahden seuraavan tuloksen summa:
- ensimmäinen tulos:
4 prosentin osuus vakuutusmaksuvastuusta, joka liittyy menevän jälleenvakuutuksen sisältävään ensivakuutusliikkeeseen sekä tulevaan jälleenvakuutukseen, kerrotaan menevällä jälleenvakuutuksella vähennetyn vakuutusmaksuvastuun kokonaismäärän ja edellä määritellyn bruttovakuutusmaksuvastuun kokonaismäärän suhteella viime tilikautena; tämä suhde ei missään tapauksessa saa olla vähemmän kuin 85 prosenttia.
- toinen tulos:
niiden vakuutusten osalta, joihin liittyvä riskisumma ei ole negatiivinen luku, 0,3 prosentin osuus tästä yrityksen vastuulleen ottamasta riskisummasta kerrotaan yrityksen vastuullaan pitämän, menevällä jälleenvakuutuksella ja edelleenvakuutuksella vähennetyn riskisumman kokonaismäärän sekä menevän jälleenvakuutuksen ja edelleenvakuutuksen sisältävän riskisumman kokonaismäärän suhteella viime tilikautena; tämä suhde ei missään tapauksessa saa olla vähemmän kuin 50 prosenttia.
Korkeintaan kolmen vuoden kuolemanvaravakuutuksessa edellä olevan osuuden on oltava 0,1 prosenttia; sellaisessa vakuutuksessa, jonka vakuutusaika on pidempi kuin kolme vuotta mutta enintään viisi vuotta, osuuden on oltava 0,15 prosenttia.
b) Solvenssimarginaalin vähimmäismäärän on vastattava seuraavan laskelman tulosta 1 artiklan 1 alakohdan c alakohdassa tarkoitetun lisävakuutuksen kohdalla:
- lasketaan yhteen kaikki viime tilikautena erääntyneet ensivakuutusliikkeen vakuutusmaksut tai osuudet (mukaan lukien vakuutusmaksuihin ja osuuksiin liittyvät liitännäismaksut);
- tähän summaan lisätään kaikki tulevan jälleenvakuutuksen vakuutusmaksut viime tilikaudelta;
- tästä summasta vähennetään viime tilikautena erääntyneiden mutta saamatta jääneiden vakuutusmaksujen ja osuuksien kokonaismäärä sekä ensiksi mainittuun kokonaissummaan sisältyviin vakuutusmaksuihin ja osuuksiin liittyvien verojen ja maksujen summa.
Näin saatu erotus jaetaan kahteen osaan, joista ensimmäinen käsittää enintään 10 miljoonaa laskentayksikköä ja toinen yli menevän osan; näistä osuuksista otetaan 18 prosenttia edellisestä ja 16 prosenttia jälkimmäisestä ja lasketaan ne yhteen.
Tulos saadaan kertomalla näin saatu summa yrityksen vastuulle jääneiden, jälleen- ja edelleenvakuuttajien osuuksilla vähennettyjen korvausmenojen määrän ja korvausmenojen bruttomäärän suhteella viime tilikautena; tämä suhde ei missään tapauksessa saa olla vähemmän kuin 50 prosenttia.
Nimellä "Lloyd's" tunnetun vakuutuksenantajien yhteenliittymän osalta solvenssimarginaalin laskemisen on perustuttava nettovakuutusmaksuihin, jotka kerrotaan sen jäsenvaltion valvontaviranomaisen, jossa yhtiön kotipaikka on, vuosittain määräämällä kiinteällä prosenttiluvulla. Tämä kiinteä prosenttiluku on laskettava maksettuja palkkioita koskevien viimeisimpien tilastotietojen perusteella. Yksityiskohtaiset tiedot sekä asiaankuuluvat laskelmat on lähetettävä niiden valtioiden valvontaviranomaisille, joiden alueella Lloyd's harjoittaa liiketoimintaansa.
c) Edellä 1 artiklan 1 alakohdan d alakohdassa tarkoitetussa pysyvässä sairausvakuutuksessa, jota ei voida irtisanoa sekä 1 artiklan 2 alakohdan b alakohdassa tarkoitetuissa kertyneen pääoman takaisinmaksua koskevissa sopimuksissa solvenssimarginaalin vähimmäismäärän on oltava 4 prosenttia vakuutusmaksuvastuusta, joka on laskettu tämän artiklan a alakohdan ensimmäisessä tuloksessa esitetyn mukaisesti.
d) Tontiineissa, joita tarkoitetaan 1 artiklan 2 alakohdan a alakohdassa, solvenssimarginaalin vähimmäismäärän on oltava 1 prosentti yhdistyksen varoista.
e) Sijoitusrahastoihin liittyvissä, 1 artiklan 1 alakohdan a ja b alakohdissa tarkoitetuissa vakuutuksissa ja 1 artiklan 2 alakohdan c, d ja e alakohdassa tarkoitetussa toiminnassa, solvenssimarginaalin vähimmäismäärän on oltava yhtä suuri kuin:
- 4 prosentin osuus vakuutusmaksuvastuusta, joka on laskettu tämän artiklan a alakohdan ensimmäisessä tuloksessa esitetyn mukaisesti, siltä osin kuin yritys vastaa sijoitusriskistä, ja 1 prosentin osuus siten lasketusta vakuutusmaksuvastuusta, siltä osin kuin yritys ei vastaa sijoitusriskistä, edellyttäen että sopimuskausi on pidempi kuin viisi vuotta ja että varoja sopimuksessa määriteltyjen liikekustannusten kattamiseksi on varattu enemmän kuin viisi vuotta kestäväksi kaudeksi.
sekä
- 0,3 prosentin osuus riskisummasta laskettuna tämän artiklan a alakohdan toisen tuloksen ensimmäisen alakohdan mukaisesti, siltä osin kuin yritys kattaa kuoleman riskin.
20 artikla
1. Yksi kolmasosa 19 artiklassa määritellystä vähimmäissolvenssimarginaalista muodostaa takuurahaston. Jäljempänä 2 kohdassa säädetyin poikkeuksin vähintään 50 prosenttia tästä rahastosta on muodostettava 18 artiklan 1 ja 2 kohdassa luetelluista eristä.
2. a) Takuurahasto ei kuitenkaan saa olla vähemmän kuin 800 000 laskentayksikköä.
b) Jäsenvaltio saa määrätä takuurahaston vähimmäismäärän alennettavaksi 600 000 laskentayksikköön, jos kyseessä on keskinäinen yhtiö tai yhdistys taikka tontiiniyhdistys.
c) Edellä 3 artiklan 2 kohdan toisen luetelmakohdan toisessa virkkeessä tarkoitettujen keskinäisten yhtiöiden tai yhdistysten osalta, heti kun ne kuuluvat tämän direktiivin soveltamisalaan, sekä tontiiniyhdistysten kohdalla jäsenvaltio saa sallia perustettavaksi 100 000 laskentayksikön suuruisen vähimmäistakuurahaston, jota kartutetaan b alakohdassa määrättyyn määrään saakka perättäisin 100 000 laskentayksikön erin aina kutakin 500 000 laskentayksikön suuruista maksutulon lisäystä kohden.
d) a, b ja c alakohdassa tarkoitetun vähimmäistakuurahaston on koostuttava 18 artiklan 1 ja 2 kohdassa luetelluista eristä.
3. Keskinäiset yhtiöt tai yhdistykset eivät saa 8 artiklan 2 kohdassa tai 10 artiklassa tarkoitetulla tavalla laajentaa toimintaansa, elleivät ne välittömästi ole tämän artiklan 2 kohdan a ja b alakohdan mukaisia.
21 artikla
1. Jäsenvaltiot eivät saa antaa säännöksiä niiden varojen valinnasta, jotka ylittävät 17 artiklassa tarkoitettua vakuutusteknistä vastuuvelkaa kattavat varat.
2. Ellei 17 artiklan 2 kohdasta, 24 artiklan 1 ja 3 kohdasta sekä 26 artiklan 1 kohdan viimeisestä alakohdasta muuta johdu, jäsenvaltiot eivät saa rajoittaa toimiluvan saaneiden yritysten oikeutta vapaasti vallita irtainta tai kiinteää omaisuuttaan.
3. Tällä artiklalla ei estetä toimenpiteitä, jotka jäsenvaltioilla on oikeus toteuttaa kyseisten yritysten omistajina, jäseninä tai osakkaina ottaen kuitenkin huomioon siinä maassa, jossa toimintaa harjoitetaan, voimassa olevat 17 artiklan 2 kohdassa tarkoitetut säännökset ja turvaten vakuutettujen edut.
22 artikla
1. Jäsenvaltiot eivät saa vaatia yrityksiä jälleenvakuuttamaan osaa 1 artiklassa tarkoitetusta vakuutusliikkeestään kansallisessa lainsäädännössä nimetylle yhteisölle tai nimetyille yhteisöille.
2. a) Italian tasavalta saa poikkeuksellisesti edelleen edellyttää alueelleen sijoittuneilta yrityksiltä, että nämä jälleenvakuuttavat osan vakuutusliikkeestään "Istituto Nazionale di Assicurazioni" -nimiselle vakuutuslaitokselle, sillä ehdolla että:
- vaatimuksen laajuutta, sellaisena kuin se on tämän direktiivin tiedoksi antamisen ajankohtana, ei mitenkään lisätä,
- jos pakollista jälleenvakuutusosuutta määrättäessä otetaan siihen vaikuttavana tekijänä huomioon se ajanjakso, minkä asioimisto tai sivukonttori on toiminut Italiassa, huomioon on myös otettava niiden tilikausien kokonaismäärä, joina yritys on harjoittanut 1 artiklassa tarkoitettuja vakuutustoiminnan lajeja siinä jäsenvaltiossa, jossa sen kotipaikka on. Tällaisissa tapauksissa tuon valtion toimivaltaisen viranomaisen on annettava 10 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukainen todistus koko siltä ajanjaksolta, jona yritys on harjoittanut kyseisiä vakuutustoiminnan lajeja.
b) Tämä seikka on tutkittava uudelleen henkivakuutusta koskevien lakien yhteensovittamisesta ja palvelujen tarjoamisen vapauden tehokkaan käyttämisen helpottamisesta annettavan toisen direktiivin yhteydessä.
23 artikla
1. Jäsenvaltion on vaadittava, että kaikki yritykset, joilla on kotipaikka sen alueella, laativat sen koko toiminnan, taloudellisen aseman ja vakavaraisuuden kattavan tilinpäätöksen.
2. Jäsenvaltioiden on vaadittava, että sen alueella toimivat yritykset antavat määräajoin tiedot ja tilastolliset selvitykset, jotka ovat tarpeen valvontaa varten. Toimivaltaisten valvontaviranomaisten on toimitettava toisilleen valvonnassa tarvittavat asiakirjat ja tiedot.
24 artikla
1. Jollei yritys noudata 17 artiklan säännöksiä, sen jäsenvaltion valvontaviranomainen, jonka alueella yritys toimii, voi kieltää tuossa jäsenvaltiossa sijaitsevien varojen vapaan vallinnan tiedotettuaan asiasta sen jäsenvaltion valvontaviranomaisille, jonka alueella yrityksellä on kotipaikka.
2. Palauttaakseen sellaisen yrityksen taloudellisen aseman ennalleen, jonka solvenssimarginaali ei vastaa 19 artiklan vähimmäisvaatimuksia, sen jäsenvaltion valvontaviranomaisen, jonka alueella yrityksellä on kotipaikka, on vaadittava, että sille toimitetaan hyväksyttäväksi suunnitelma yrityksen taloudellisen aseman tervehdyttämiseksi.
3. Jos solvenssimarginaali ei vastaa 20 artiklassa määriteltyä takuurahastoa, tai jos takuurahaston koostumus ei enää ole tuossa artiklassa säädetyn mukainen, sen jäsenvaltion valvontaviranomaisen, jonka alueella yrityksellä on kotipaikka, on vaadittava, että yritys antaa sen hyväksyttäväksi lyhyen aikavälin rahoitussuunnitelmansa.
Valvontaviranomainen saa myös kieltää yrityksen varojen vapaan vallinnan tai rajoittaa sitä. Sen on ilmoitettava toimenpiteistään niiden jäsenvaltioiden viranomaisille, joiden alueella yrityksellä on toimilupa ja viimeksi mainittujen viranomaisten on ensiksi mainitun pyynnöstä toteutettava samat toimenpiteet.
4. Toimivaltaiset valvontaviranomaiset saavat lisäksi toteuttaa kaikki tarpeelliset toimenpiteet vakuutettujen etujen turvaamiseksi 1 ja 3 kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa.
5. Muiden sellaisten jäsenvaltioiden valvontaviranomaisten, joiden alueella kyseisellä yrityksellä on myös toimilupa, on toimittava yhteistyössä 1-4 kohdassa tarkoitettujen säännösten ja määräysten täytäntöönpanemiseksi.
25 artikla
1. Jäsenvaltioiden on sallittava, että toimiluvan saanut yritys luovuttaa koko vakuutuskantansa tai osan siitä, jos vastaanottavalla yrityksellä on luovutus huomioon ottaen riittävä solvenssimarginaali.
Asianomaisten valvontaviranomaisten on neuvoteltava keskenään ennen tällaisen kannanluovutuksen hyväksymistä.
2. Toimivaltaisen kansallisen viranomaisen hyväksyttyä tällaisen kannanluovutuksen se on välittömästi voimassa kyseisiin vakuutuksenottajiin nähden.
C JAKSO
Toimiluvan peruuttaminen
26 artikla
1. Sen jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen, jonka alueella yrityksellä on kotipaikka, saa peruttaa myöntämänsä toimiluvan, jos yritys:
a) ei enää täytä toiminnan aloittamisen edellytyksiä;
b) ei ole kyennyt asetetussa määräajassa suorittamaan 24 artiklassa tarkoitetussa tervehdyttämissuunnitelmassa tai rahoitussuunnitelmassa edellytettyjä toimenpiteitä;
c) laiminlyö vakavasti kansalliseen lainsäädäntöön perustuvia velvoitteitaan.
Kun toimilupa peruutetaan, sen jäsenvaltion valvontaviranomaisen, jonka alueella yrityksellä on kotipaikka, on ilmoitettava peruuttamisesta muiden sellaisten jäsenvaltioiden valvontaviranomaisille, jotka ovat myöntäneet yritykselle toimiluvan; niiden on tällöin myös peruutettava myöntämänsä toimilupa. Sen jäsenvaltion valvontaviranomaisen, jonka alueella yrityksellä on kotipaikka, on näiden muiden viranomaisten kanssa toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet vakuutettujen etujen turvaamiseksi ja erityisesti rajoitettava yrityksen varojen vapaata vallintaa, jollei tällaista rajoitusta ole jo määrätty 24 artiklan 1 kohdan ja 3 kohdan toisen alakohdan säännösten mukaisesti.
2. Sellaisen yrityksen asioimistolle tai sivukonttorille myönnetty toimilupa, jonka kotipaikka on toisessa jäsenvaltiossa, saadaan peruuttaa, jos asioimisto tai sivukonttori:
a) ei enää täytä toiminnan aloittamisen edellytyksiä;
b) vakavasti laiminlyö noudattaa sen jäsenvaltion, jossa yritys toimii, säännöksiin perustuvia, erityisesti 17 artiklassa tarkoitetun vastuuvelan muodostamista koskevia velvoitteitaan.
Sen jäsenvaltion valvontaviranomaisten, jossa toimintaa harjoitetaan, on ennen toimiluvan peruuttamista neuvoteltava sen jäsenvaltion valvontaviranomaisen kanssa, jossa kotipaikka sijaitsee. Jos ne katsovat välttämättömäksi keskeyttää asioimiston tai sivukonttorin liiketoiminnan ennen neuvottelun päättymistä, niiden on ilmoitettava siitä heti sen jäsenvaltion valvontaviranomaiselle, jossa kotipaikka sijaitsee.
3. Toimiluvan peruuttamista tai liiketoiminnan keskeyttämistä koskeva päätös on perusteltava yksityiskohtaisesti ja päätös on annettava tiedoksi asianomaiselle yritykselle.
Jäsenvaltioiden on säädettävä, että tällainen päätös voidaan saattaa tuomioistuimen käsiteltäväksi.
III OSASTO
SÄÄNNÖKSET, JOITA SOVELLETAAN YHTEISÖN ALUEELLE SIJOITTAUTUNEIDEN SELLAISTEN YRITYSTEN ASIOIMISTOIHIN TAI SIVUKONTTOREIHIN, JOILLA ON KOTIPAIKKA YHTEISÖN ULKOPUOLELLA
27 artikla
1. Jäsenvaltioiden on edellytettävä, että yrityksillä, joiden kotipaikka on yhteisön ulkopuolella, on virallinen toimilupa 1 artiklassa tarkoitetun toiminnan aloittamiselle alueellaan.
2. Jäsenvaltio saa myöntää toimiluvan, jos yritys täyttää vähintään seuraavat edellytykset:
a) sillä on kansallisen lainsäädäntönsä mukaan oikeus harjoittaa 1 artiklassa tarkoitettua vakuutustoimintaa;
b) se perustaa asioimiston tai sivukonttorin jäsenvaltion alueelle;
c) se sitoutuu järjestämään asioimiston tai sivukonttorin sijaintipaikkaan siellä harjoittamaansa toimintaa koskevan kirjanpidon sekä säilyttämään siellä kaikki liiketoimintaan liittyvät asiakirjat;
d) se nimeää pääasiamiehen, jonka toimivaltainen viranomainen hyväksyy;
e) yrityksen siinä jäsenvaltiossa, jossa se toimii, omistamien varojen määrä on vähintään puolet 20 artiklan 2 kohdan a alakohdassa säädetystä takuurahaston vähimmäismäärästä, minkä lisäksi se tallettaa vakuudeksi vähintään yhden neljäsosan vähimmäismäärästä;
f) se sitoutuu ylläpitämään 29 artiklan mukaisen solvenssimarginaalin;
g) se esittää 11 artiklan 1 ja 2 kohdan mukaisen toimintasuunnitelman.
28 artikla
Jäsenvaltioiden on vaadittava, että yritykset muodostavat 17 artiklassa tarkoitetun riittävän vakuutusteknisen vastuuvelan, joka kattaa näiden jäsenvaltioiden alueilla tehdyistä vakuutussopimuksista aiheutuvan vastuun. Jäsenvaltioiden on huolehdittava, että asioimisto tai sivukonttori kattaa tämän vastuuvelan samansuuruisin ja kyseisen jäsenvaltion säätämään määrään saakka toisiaan vastaavin varoin.
Jäsenvaltion lainsäädäntöä on sovellettava vakuutusteknisen vastuuvelan laskemiseen, sallittujen sijoituskohteiden määrittelyyn ja varojen arvostukseen sekä tarvittaessa sen vahvistamiseen, mihin määrään saakka näitä varoja voidaan käyttää vakuutusteknisen vastuuvelan kattamiseen.
Asianomaisen jäsenvaltion on vaadittava, että vakuutusteknistä vastuuvelkaa kattavat varat sijaitsevat sen alueella. Tällöin on kuitenkin sovellettava, mitä 17 artiklan 3 kohdassa säädetään.
29 artikla
1. Jäsenvaltioiden on vaadittava, että niiden alueille perustettujen asioimistojen tai sivukonttoreiden solvenssimarginaalit muodostuvat 18 artiklassa luetelluista eristä. Solvenssimarginaalin vähimmäismäärä lasketaan 19 artiklan mukaisesti. Tämän marginaalin laskemisessa otetaan kuitenkin huomioon vain kyseisen asioimiston tai sivukonttorin harjoittama toiminta.
2. Yksi kolmasosa solvenssimarginaalin vähimmäismäärästä muodostaa takuurahaston.
Tämän rahaston määrä ei kuitenkaan saa olla pienempi kuin puolet 20 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaisesta vähimmäismäärästä. Edellä 27 artiklan 2 kohdan e alakohdan mukainen alkutallete luetaan tähän rahastoon.
Takuurahasto ja sen vähimmäismäärä muodostetaan 20 artiklan mukaisesti.
3. Solvenssimarginaalin vähimmäismäärää vastaavat varat on pidettävä siinä jäsenvaltiossa, jossa toimintaa harjoitetaan, takuurahaston määrään saakka ja sen yli menevä osa yhteisön alueella.
30 artikla
1. Yritykset, jotka ovat hakeneet toimilupaa tai saaneet sen useammalta kuin yhdeltä jäsenvaltiolta, voivat hakea seuraavia vain yhdessä myönnettäviä etuja:
a) edellä 29 artiklassa tarkoitettu solvenssimarginaali lasketaan yrityksen koko yhteisön alueella harjoittaman liiketoiminnan mukaan; tätä laskelmaa varten otetaan ainoastaan huomioon kaikkien niiden asioimistojen tai sivukonttoreiden toiminta, jotka on perustettu yhteisön alueelle;
b) edellä 27 artiklan 2 kohdan e alakohdassa tarkoitettu tallete tehdään vain yhteen näistä jäsenvaltioista;
c) takuurahaston kattavat varat voivat sijaita missä tahansa niistä jäsenvaltioista, joissa yritys toimii.
2. Hakemus 1 kohdassa tarkoitettujen etujen saamiseksi on tehtävä kyseisten jäsenvaltioiden toimivaltaisille viranomaisille. Hakemuksessa on mainittava se jäsenvaltion viranomainen, joka tulevaisuudessa valvoo yhteisöön perustettujen asioimistojen tai sivukonttoreiden koko liiketoiminnan vakavaraisuutta. Yrityksen on perusteltava viranomaisen valinta. Tallete on tehtävä tässä jäsenvaltiossa.
3. Edellä 1 kohdassa mainitut edut voidaan myöntää vain, jos toimivaltaiset viranomaiset kaikissa niissä jäsenvaltioissa, joissa hakemus on tehty, suostuvat tähän. Edut tulevat voimaan heti, kun valittu valvontaviranomainen ilmoittaa toisille valvontaviranomaisille valvovansa yhteisössä sijaitsevien asioimistojen ja sivukonttoreiden koko liiketoiminnan vakavaraisuutta.
Valitun valvontaviranomaisen on saatava muilta jäsenvaltioilta niiden alueelle perustettujen asioimistojen ja sivukonttoreiden kokonaisvakavaraisuuden valvontaan tarvittavat tiedot.
4. Yhden tai useamman jäsenvaltion pyynnöstä, joita asia koskee, kaikkien asianomaisten jäsenvaltioiden on samanaikaisesti peruutettava tämän artiklan nojalla myönnetyt edut.
31 artikla
1. a) Tässä osastossa tarkoitetut asioimistot ja sivukonttorit eivät saa, b alakohdassa säädetyin poikkeuksin, jäsenvaltiossa samanaikaisesti harjoittaa toimintaa, jota tarkoitetaan yhtäältä ensimmäisen yhteensovittamisdirektiivin (vahinkovakuutus) liitteessä, ja toisaalta tässä direktiivissä.
b) Jäljempänä c alakohdassa säädetyin poikkeuksin jäsenvaltiot voivat määrätä, että tässä osastossa tarkoitetut asioimistot ja sivukonttorit, jotka tämän direktiivin tiedoksiantoajankohtana harjoittavat jossakin jäsenvaltiossa kumpaakin toimintaa samanaikaisesti, voivat jatkaa niitä siellä edellyttäen, että kumpaakin toimintaa johdetaan erikseen 14 artiklan mukaisesti.
c) Jäsenvaltion, joka 13 artiklan 6 kohdan a tai b alakohdan mukaisesti vaatii alueelleen perustettuja yrityksiä lopettamaan sellaisten toiminnan lajien samanaikaisen harjoittamisen, joita ne harjoittavat tämän direktiivin tiedoksiantoajankohtana, on myös asetettava tämä vaatimus alueelleen perustetuille ja siellä samanaikaisesti molempia toimintoja harjoittaville tässä osastossa tarkoitetuille asioimistoille ja sivukonttoreille.
d) Jäsenvaltiot voivat säätää, että tässä osastossa tarkoitetut asioimistot ja sivukonttorit, jotka harjoittavat kotipaikassaan samanaikaisesti kumpaakin toimintaa ja jotka tämän direktiivin tiedoksiantoajankohtana harjoittavat jonkin jäsenvaltion alueella ainoastaan tässä direktiivissä tarkoitettua toimintaa, voivat jatkaa siellä toimintaansa. Jos yritys aikoo harjoittaa tuolla alueella ensimmäisessä yhteensovittamisdirektiivissä (vahinkovakuutus) tarkoitettua toimintaa, se voi harjoittaa tässä direktiivissä tarkoitettua toimintaa vain tytäryhtiönsä kautta.
2. Tässä osastossa tarkoitettuihin asioimistoihin ja sivukonttoreihin sovelletaan 23 ja 24 artiklan säännöksiä soveltuvin osin.
Sovellettaessa 24 artiklaa rinnastetaan asioimistojen ja sivukonttoreiden kokonaisvakavaraisuutta valvova viranomainen sen jäsenvaltion valvontaviranomaiseen, jossa yrityksellä on kotipaikka.
3. Jos 30 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu viranomainen peruuttaa toimiluvan, tämän viranomaisen on ilmoitettava siitä niiden toisten jäsenvaltioiden valvontaviranomaisille, joissa yritys toimii, ja viimeksi mainittujen viranomaisten on toteutettava aiheelliset toimenpiteet. Jos syynä toimiluvan peruuttamiseen on 30 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaisesti lasketun solvenssimarginaalin riittämättömyys, muidenkin kyseisten jäsenvaltioiden valvontaviranomaisten on peruutettava antamansa toimiluvat.
32 artikla
Yhteisö voi perustamissopimuksen mukaisesti tehdyillä sopimuksilla sitoutua yhden tai useamman kolmannen maan kanssa soveltamaan tämän osaston säännöksistä poikkeavia säännöksiä varmistaakseen vastavuoroisuuteen perustuvalla tavalla riittävän turvan jäsenvaltioiden vakuutetuille.
IV OSASTO
SIIRTYMÄSÄÄNNÖKSET JA MUUT SÄÄNNÖKSET
33 artikla
1. Jäsenvaltioiden on myönnettävä II osastossa tarkoitetuille yrityksille, jotka tämän direktiivin täytäntöön panemiseksi toteutettujen toimenpiteiden tullessa voimaan harjoittavat näiden alueilla yhtä tai useampaa liitteessä mainittua vakuutusluokkaa, viiden vuoden määräaika tämän direktiivin tiedoksiantopäivästä lukien toimintansa mukauttamiseksi 18, 19 ja 20 artiklan säännöksiin.
2. Lisäksi jäsenvaltiot saavat:
a) myöntää kaikille 1 kohdassa tarkoitetuille yrityksille, jotka viiden vuoden määräajan päättyessä eivät vielä ole täysin muodostaneet solvenssimarginaalia, enintään kahden vuoden lisäajan, edellyttäen, että yritykset ovat 24 artiklan mukaisesti esittäneet valvontaviranomaisen hyväksyttäväksi toimenpiteet, jotka ne sitä varten aikovat toteuttaa;
b) lukuun ottamatta 3 artiklan 2 alakohdan toisen luetelmakohdan toisessa virkkeessä tarkoitettuja keskinäisiä yhtiöitä tai yhdistyksiä, vapauttaa tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitetut yritykset, joiden 19 artiklan mukaisesti muodostettava jälleenvakuutuksella vähentämätön solvenssimarginaali ei viisivuotiskauden päättyessä vastaa 20 artiklan 2 kohdan a ja b alakohdassa tarkoitettua takuurahaston vähimmäismäärää, vaatimuksesta muodostaa tämä rahasto ennen sen tilikauden loppua, jona solvenssimargiaali saavuttaa vähimmäismäärän.
Näille yrityksille takuurahaston vähimmäismäärän muodostamiseksi täten myönnettävä enimmäisaika ei missään tapauksessa saa olla pidempi kuin 10 vuotta tämän direktiivin tiedoksiantopäivästä lukien.
3. Yritykset eivät saa laajentaa toimintaansa 8 artiklan 2 kohdan tai 10 artiklan mukaisesti, elleivät ne välittömästi noudata tämän direktiivin määräyksiä.
4. Yritykset, joiden rakenne poikkeaa 8 artiklassa lueteltujen yritysten rakenteesta, voivat jatkaa tämän direktiivin tiedoksiannosta lukien kolmen vuoden ajan nykyistä toimintaansa siinä oikeudellisessa muodossa, jossa ne toimivat tiedoksiannon tapahtuessa. Yritykset, jotka on perustettu Yhdistyneeseen kuningaskuntaan kuninkaallisella erityissäädöksellä ("by Royal Charter"), erityisellä asiakirjalla ("by private Act") tai erityisellä viranomaisen päätöksellä ("by special Public Act") voivat jatkaa toimintaansa nykyisessä muodossaan rajoittamattoman ajan.
Kyseisten jäsenvaltioiden on laadittava näistä yrityksistä luettelo ja toimitettava se toisille jäsenvaltioille ja komissiolle.
5. Yritykset, jotka tarkoituksensa mukaisesti harjoittavat henkivakuutustoimintaa ja ottavat vastaan talletuksia, saavat jatkaa näiden toimintojen harjoittamista, lukuun ottamatta talletusten vastaanottamista, jonka on lakattava kolmen vuoden kuluessa tämän direktiivin tiedoksiannosta lukien. Poikkeuksina "Caisse générale d'épargne et de retraite (CGER) / Algemene Spooren Lifrentekas (ASLK)" Belgiassa, "societies registered under the Friendly Societies Acts" -tyyppiset laitokset Yhdistyneessä kuningaskunnassa sekä "Banca nazionale delle communicazioni" -niminen laitos Italiassa voivat jatkaa sitä toimintaa, jota ne harjoittivat, kun tämä direktiivi annettiin tiedoksi.
6. Yrityksille, jotka 13 artiklassa säädetyin edellytyksin harjoittavat samanaikaisesti molempia toimintoja, on myönnettävä viiden vuoden määräaika tämän direktiivin tiedoksiantopäivästä lukien toimintansa mukauttamiseksi 14 artiklan säännöksiin.
7. Edellä 17-20 artiklan vaatimukset täyttävien yritysten pyynnöstä jäsenvaltioiden on lakattava soveltamasta niiden nykyisiin säännöksiin perustuvia rajoituksia, kuten vaatimuksia kiinnityksistä, talletteista tai vakuuksista.
34 artikla
Jäsenvaltioiden on myönnettävä III osastossa tarkoitetuille asioimistoille tai sivukonttoreille, jotka tämän direktiivin vaatimien täytäntöönpanotoimenpiteiden tullessa voimaan harjoittavat yhtä tai useampaa liitteessä I tarkoitettua vakuutusluokkaa ja jotka eivät laajenna toimintaansa 10 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulla tavalla, enintään viiden vuoden määräaika tämän direktiivin tiedoksiantopäivästä lukien 29 artiklassa säädettyjen edellytysten täyttämiseksi.
35 artikla
Perustettaessa 13 artiklan 5 kohdan mukaista tytäryhtiötä puolet takuurahaston vähimmäismäärästä voi olla emoyhtiöltä saadun peruuttamattoman takuun muodossa seuraavin edellytyksin:
a) vähintään 95 prosenttia tytäryhtiön osakepääomasta on oltava emoyhtiön omistuksessa;
b) maksamatonta osakepääomaa ei saa käyttää muodostamaan sitä puolikasta vähimmäistakuurahastosta, jota ei kateta peruuttamattomalla takuulla; ja
c) emoyhtiön taloudellisen aseman on täytettävä sekä ensimmäisen yhteensovittamisdirektiivin (vahinkovakuutus) että tämän direktiivin vaatimukset, jolloin takuun määrää vastaavia varoja ei katsota osaksi sen vapaita varoja.
Tytäryhtiö voi hyötyä tästä järjestelystä seitsemän vuoden ajan sen myöntämispäivästä lukien. Tänä aikana ja viimeistään kolmannesta vuodesta lukien tytäryhtiön on vähitellen korvattava emoyhtiön takuu vapailla varoilla; tytäryhtiön on toimitettava tätä tarkoittava suunnitelma hyväksyttäväksi toimivaltaiselle valvontaviranomaiselle toimilupahakemuksensa yhteydessä.
36 artikla
Sen määräajan kuluessa, joka päättyy 32 artiklan mukaisesti kolmannen maan kanssa tehdyn sopimuksen tullessa voimaan tai viimeistään neljän vuoden kuluttua tämän direktiivin tiedoksiantoajankohdasta, jokainen jäsenvaltio saa alueelleen perustettuihin tuon valtion yrityksiin edelleen soveltaa 1 päivänä tammikuuta 1979 voimassa olleita säännöksiä, jotka koskevat vakuutusmaksuvastuun sisältävän vakuutusteknisen vastuuvelan vastaavuutta ja sijaintia edellyttäen, että muille jäsenvaltioille ja komissiolle on siitä ilmoitettu ja että näille yrityksille ei anneta laajempia helpotuksia kuin mitä sen alueelle perustetuille jäsenvaltioiden yrityksille annetaan 17 artiklan 2 kohdan mukaan.
37 artikla
1. Jos jäsenvaltio vaatii omilta kansalaisiltaan todisteen hyvästä maineesta sekä todisteen siitä, ettei henkilö ole ollut konkurssissa, tai todisteen jommastakummasta näistä seikoista, tuon valtion on hyväksyttävä muiden jäsenvaltioiden kansalaisilta riittäväksi todisteeksi esitetty ote rikosrekisteristä tai, jos tällaista ei ole, näiden edellytysten täyttymistä osoittava vastaava asiakirja, jonka toimivaltainen oikeus- tai hallintoviranomainen on antanut siinä jäsenvaltiossa, josta henkilö on peräisin tai josta hän tulee.
2. Jos jäsenvaltiossa, josta henkilö on peräisin tai josta hän tulee, ei anneta 1 kohdassa tarkoitettua asiakirjaa, sen sijasta voidaan antaa valaehtoinen ilmoitus - tai jollei valtiossa käytetä valaa, valan sijasta voidaan antaa juhlallinen vakuutus - jonka kyseinen henkilö antaa toimivaltaiselle oikeus- tai hallintoviranomaiselle tai tarvittaessa sen jäsenvaltion notaarille, josta henkilö on peräisin tai josta hän tulee; toimivaltaisen viranomaisen tai notaarin on todistettava valaehtoinen tai juhlallisen vakuutuksen muodossa annettu ilmoitus oikeaksi. Vakuutus siitä, ettei henkilöä ole asetettu konkurssiin, voidaan myös antaa toimivaltaiselle ammatilliselle tai toimialayhteisön toimielimelle.
3. Edellä 1 ja 2 kohdassa tarkoitetut asiakirjat eivät saa niitä esitettäessä olla kolmea kuukautta vanhempia.
4. Jäsenvaltioiden on nimettävä 18 kuukauden kuluessa tämän direktiivin tiedoksiantopäivästä ne viranomaiset ja yhteisöt, jotka ovat toimivaltaisia antamaan 1 ja 2 kohdassa tarkoitettuja asiakirjoja, sekä ilmoitettava tästä viipymättä muille jäsenvaltioille ja komissiolle.
Saman määräajan kuluessa jokaisen jäsenvaltion on myös ilmoitettava muille jäsenvaltioille ja komissiolle ne viranomaiset tai yhteisöt, joille tässä artiklassa tarkoitetut asiakirjat on esitettävä haettaessa lupaa 1 artiklassa tarkoitetun toiminnan harjoittamiseen tämän jäsenvaltion alueella.
V OSASTO
LOPPUSÄÄNNÖKSET
38 artikla
Komissio ja jäsenvaltioiden toimivaltaiset viranomaiset toimivat tiiviissä yhteistyössä helpottaakseen ensivakuutuksen valvontaa yhteisössä ja selvittääkseen tämän direktiivin soveltamisessa mahdollisesti ilmenevät vaikeudet.
39 artikla
1. Komissio antaa neuvostolle kuuden vuoden kuluessa siitä kun tämä direktiivi annetaan tiedoksi kertomuksen tässä direktiivissä asetettujen taloudellisten vaatimusten vaikutuksista jäsenvaltioiden vakuutusmarkkinoihin. Tarvittaessa komissio antaa osakertomuksia neuvostolle ennen 33 artiklan 1 kohdassa säädetyn siirtymäkauden loppua.
2. Komissio antaa 10 vuoden kuluttua tämän direktiivin tiedoksi antamisesta neuvostolle kertomuksen tässä direktiivissä tarkoitettujen kahdenlaisten yritysten toiminnasta: niiden yritysten, jotka harjoittavat samanaikaisesti sekä ensimmäisessä yhteensovittamisdirektiivissä (vahinkovakuutus) että tässä direktiivissä tarkoitettua toimintaa, ja niiden yritysten, jotka harjoittavat vain tässä direktiivissä tarkoitettua toimintaa.
3. Komission ehdotuksesta neuvosto joka toinen vuosi tarkastelee ja tarvittaessa muuttaa tässä direktiivissä laskentayksikköinä ilmoitetut määrät ottaen huomioon yhteisön talouskehityksen ja rahaolojen kehityksen. Komissio antaa ensimmäisen ehdotuksensa neuvostolle samaan aikaan kuin direktiivin 76/580/ETY (8) 3 artiklassa tarkoitetun vahinkovakuutusta koskevan ehdotuksen, ja viimeistään neljän vuoden kuluttua tämän direktiivin tiedoksiantopäivästä.
40 artikla
Jäsenvaltioiden on muutettava kansalliset säännöksensä tämän direktiivin mukaisiksi 18 kuukauden kuluessa sen tiedoksi antamisesta ja ilmoitettava tästä viipymättä komissiolle. Näin muutettuja säännöksiä ryhdytään soveltamaan, jollei 33-36 artiklasta muuta johdu, 30 kuukauden kuluessa tiedoksiantopäivästä.
41 artikla
Kun tämä direktiivi on annettu tiedoksi, jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa keskeiset lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset kirjallisina komissiolle.
42 artikla
Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.
Tehty Brysselissä 5 päivänä maaliskuuta 1979.