RÅDETS FORORDNING (EF) Nr. 1342/2008
af 18. december 2008
om fastlæggelse af en langsigtet plan for torskebestande og for fiskeri efter disse bestande og om ophævelse af forordning (EF) nr. 423/2004
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 37,
under henvisning til forslag fra Kommissionen,
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet (1), og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Det generelle formål med Rådets forordning (EF) nr. 423/2004 af 26. februar 2004 om foranstaltninger til genopretning af torskebestande (2) er at sikre, at torskebestandene i Kattegat, Nordsøen herunder Skagerrak og den østlige del af Den Engelske Kanal, farvandene vest for Skotland og Det Irske Hav i løbet af fem til ti år igen når op på de størrelser, som forskerne anbefaler efter forsigtighedsprincippet.
(2)
Ifølge den seneste videnskabelige rådgivning fra Det Internationale Havundersøgelsesråd (ICES) har den fangstreduktion, som de samlede tilladte fangstmængder (TAC'er), de tekniske foranstaltninger og de supplerende indsatsbegrænsende foranstaltninger, herunder overvågning og kontrol med henblik på at undgå fangst og landing af torsk ved ulovligt, urapporteret eller ureguleret fiskeri, tilsammen giver, langt fra været nok til at reducere fiskeridødeligheden til det niveau, der er nødvendigt, for at torskebestandene kan genopbygges, og ingen af de fire torskebestande omfattet af forordning (EF) nr. 423/2004 viser klare tegn på genopretning; i bestandene i Nordsøen er der dog visse tegn på forbedring.
(3)
Det synes nødvendigt at styrke ordningen og indføre en langsigtet plan for at opnå en bæredygtig udnyttelse af torskebestandene på basis af det maksimale bæredygtige udbytte.
(4)
Ifølge nye videnskabelige oplysninger, især om de langsigtede tendenser for de marine økosystemer, er det umuligt nøjagtigt at fastlægge, hvilke biomasseniveauer der skal tilstræbes på lang sigt. Derfor bør målet i den langsigtede plan ændres fra et mål, der er baseret på biomasse, til et mål, der er baseret på fiskeridødelighed, og det samme gør sig gældende for de tilladte fiskeriindsatsniveauer.
(5)
Torskebestanden i Nordsøen deles med Norge og forvaltes i fællesskab. Denne forordnings foranstaltninger skal tage behørigt hensyn til høringerne af Norge i henhold til fiskeriaftalen mellem Det Europæiske Fællesskab og Kongeriget Norge (3).
(6)
For det tilfældes skyld, at Den Videnskabelige, Tekniske og Økonomiske Komité for Fiskeri (STECF) ikke er i stand til at rådgive om en TAC, fordi den ikke har tilstrækkeligt nøjagtige og repræsentative data til rådighed, bør der indføres bestemmelser, der sikrer, at TAC'er kan fastsættes på en sammenhængende måde, også selv om dataene er utilstrækkelige.
(7)
For at sikre, at fiskeridødelighedsmålene nås, og for at bidrage til at reducere udsmid bør også fiskerimuligheder udtrykt som fiskeriindsats fastsættes på niveauer, der er forenelige med den flerårige strategi. Sådanne fiskerimuligheder bør i videst muligt omfang fastsættes efter fiskeredskabstype på basis af nuværende fiskeripraksis. Forvaltningsordningens effektivitet bør regelmæssigt tages op til revision, og det bør navnlig sikres, at ordningen for regulering af fiskeriindsatsen revideres, når torskebestandene har nået et niveau, som muliggør en udnyttelse, der giver det maksimale bæredygtige udbytte.
(8)
Der bør indføres nye mekanismer for at tilskynde fiskere til at deltage i programmer med henblik på at undgå fangst af torsk. Sådanne programmer med henblik på at undgå fangst af torsk eller reducere udsmid har større mulighed for at lykkes, når de udvikles i samarbejde med fiskerisektoren. I overensstemmelse hermed bør programmer, der udvikles i samarbejde med medlemsstaterne, betragtes som værende et effektivt middel til at fremme bæredygtighed, og deres udvikling bør tilskyndes. Medlemsstaterne bør endvidere udøve deres beføjelser til at give adgang til fiskeri efter torskebestande, for at tilskynde fiskerne til at fiske på en måde, der fremmer selektivt fiskeri og er mindre skadelig for miljøet.
(9)
Fastlæggelse og tildeling af fangstbegrænsninger, fastsættelse af minimums- og forsigtighedsniveauer for bestandene og fiskeridødelighedsniveauet samt den maksimale tilladte fiskeriindsats for hver indsatsgruppe pr. medlemsstat og udelukkelse af visse grupper af fartøjer fra den indsatsordning, der er fastlagt i denne forordning, er foranstaltninger af afgørende betydning i den fælles fiskeripolitik. Rådet bør forbeholde sig ret til selv og direkte at udøve gennemførelsesbeføjelser for så vidt angår disse specifikke spørgsmål.
(10)
De nødvendige foranstaltninger til gennemførelse af visse bestemmelser i denne forordning navnlig vedrørende tilpasning af fiskeriindsatsbegrænsningen i forhold til den maksimale tilladte fiskeriindsats som fastlagt af Rådet bør vedtages i overensstemmelse med Rådets afgørelse 1999/468/EF af 28. juni 1999 om fastsættelse af de nærmere vilkår for udøvelsen af de gennemførelsesbeføjelser, der tillægges Kommissionen (4).
(11)
Kontrolforanstaltninger ud over dem, der er fastsat ved Rådets forordning (EØF) nr. 2847/93 af 12. oktober 1993 om indførelse af en kontrolordning under den fælles fiskeripolitik (5), bør indføres for at sikre, at de er forenelige med foranstaltningerne i nærværende forordning.
(12)
Der bør fastlægges regler med henblik på, at den langsigtede plan, der indføres ved denne forordning, under hensyn til de relevante bestandes situation betragtes som en genopretningsplan i henhold til artikel 5 i Rådets forordning (EF) nr. 2371/2002 af 20. december 2002 om bevarelse og bæredygtig udnyttelse af fiskeressourcerne som led i den fælles fiskeripolitik (6), og som omhandlet i artikel 21, litra a), nr. i), i Rådets forordning (EF) nr. 1198/2006 af 27. juli 2006 om Den Europæiske Fiskerifond (7), eller alternativt som en forvaltningsplan i henhold til artikel 6 i forordning (EF) nr. 2371/2002, og som omhandlet i artikel 1, litra a), nr. iv), i forordning (EF) nr. 1198/2006.
(13)
Forordning (EF) nr. 423/2004 bør ophæves og afløses af denne forordning -
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:
KAPITEL I
GENSTAND OG DEFINITIONER
Artikel 1
Genstand
Ved denne forordning opstilles der en plan for fire torskebestande i følgende geografiske områder:
a)
Kattegat
b)
Nordsøen, Skagerrak og den østlige del af Den Engelske Kanal
c)
farvandene vest for Skotland
d)
Det Irske Hav.
Artikel 2
Definitioner
Ved anvendelsen af denne forordning gælder følgende definitioner i tillæg til definitionerne i artikel 3 i forordning (EF) nr. 2371/2002:
a)
»indsatsgruppe«: en forvaltningsenhed i en medlemsstat, for hvilken der er fastsat en maksimal tilladt fiskeriindsats. Den er defineret ud fra en redskabsgruppe og et område i henhold til bilag I
b)
»samlet indsatsgruppe«: alle de indsatsgrupper i medlemsstaterne, der tilhører samme redskabsgruppe og område
c)
»fangst pr. indsatsenhed«: mængden af torsk, udtrykt i levende vægt, fanget pr. år pr. fiskeriindsatsenhed udtrykt i kW-dage
d)
»relevante aldersklasser«: tre, fire og fem år for torsk i Kattegat; to, tre og fire år for torsk i Det Irske Hav, Nordsøen, Skagerrak og den østlige del af Den Engelske Kanal; to, tre, fire og fem år for torsk i farvandene vest for Skotland; eller andre aldersklasser i henhold til eventuel udtalelse fra STECF.
Artikel 3
Geografiske definitioner
Ved anvendelsen af denne forordning gælder følgende definitioner af geografiske områder:
a)
»Kattegat«: den del af afsnit III a som afgrænset af ICES, der mod nord afgrænses af en ret linje fra Skagen Fyr til Tistlarna Fyr og derfra til det nærmeste punkt på den svenske kyst og mod syd af en ret linje fra Hasenøre til Gnibens Spids, fra Korshage til Spodsbjerg og fra Gilbjerg Hoved til Kullen
b)
»Nordsøen«: ICES-underområde IV, den del af ICES-afsnit III a, der ikke hører med til Skagerrak og Kattegat, og den del af ICES-afsnit II a, der ligger i farvande under medlemsstaternes højhedsområde eller jurisdiktion
c)
»Skagerrak«: den del af ICES-afsnit III a, der mod vest afgrænses af en ret linje fra Hanstholm Fyr til Lindesnes Fyr og mod syd af en ret linje fra Skagen Fyr til Tistlarna Fyr og derfra til det nærmeste punkt på den svenske kyst
d)
»den østlige del af Den Engelske Kanal«: ICES-afsnit VII d
e)
»Det Irske Hav«: ICES-afsnit VII a
f)
»farvandene vest for Skotland«: ICES-afsnit VI a og den del af ICES afsnit V b, der ligger i farvande under medlemsstaternes højhedsområde eller jurisdiktion.
Artikel 4
Beregning af fiskeriindsatsen
Ved anvendelsen af denne forordning beregnes en gruppe fartøjers fiskeriindsats som summen af produktet af hvert fartøjs kapacitet i kW og antallet af dage, hvert fartøj har været til stede i ét af de områder, der er angivet i bilag I. Ved en dag til stede i et område forstås enhver sammenhængende periode på 24 timer (eller del deraf), hvor et fartøj er til stede i området og ude af havn.
Artikel 5
Planens mål
1. Planen i artikel 1 skal sikre bæredygtig udnyttelse af torskebestandene på basis af det maksimale bæredygtige udbytte.
2. Målet i stk. 1 skal nås, samtidig med at fiskeridødeligheden for torsk bibeholdes som følger fordelt på de relevante aldersklasser:
Bestand
Fiskeridødelighed
Torsk i Kattegat
0,4
Torsk i farvandene vest for Skotland
0,4
Torsk i Det Irske Hav
0,4
3. For torskebestanden i Nordsøen, Skagerrak og den østlige del af Den Engelske Kanal skal målet i stk. 1 nås, samtidig med at fiskeridødeligheden for torsk bibeholdes for de relevante aldersklasser som anført i artikel 8.
KAPITEL II
SAMLEDE TILLADTE FANGSTMÆNGDER
Artikel 6
Minimums- og forsigtighedsniveauer
Minimums- og forsigtighedsniveauet for gydebiomasse for de enkelte torskebestande fastsættes således:
Bestand
Minimumsgydebiomasseniveau
i tons
Forsigtighedsgydebiomasseniveau
i tons
Torsk i Kattegat
6 400
10 500
Torsk i Nordsøen, Skagerrak og den østlige del af Den Engelske Kanal
70 000
150 000
Torsk i farvandene vest for Skotland
14 000
22 000
Torsk i Det Irske Hav
6 000
10 000
Artikel 7
Procedure for fastsættelse af TAC'er for torskebestande i Kattegat, farvandene vest for Skotland og Det Irske Hav
1. Rådet fastsætter hvert år en TAC for det følgende år for hver af torskebestandene i Kattegat, farvandene vest for Skotland og Det Irske Hav. TAC'en beregnes ved at trække nedenstående mængder fra det samlede optag af torsk, som STECF anslår svarer til fiskeridødeligheden omhandlet i stk. 2 og 3:
a)
en fiskemængde svarende til det forventede udsmid af torsk, der kommer fra den pågældende bestand
b)
i givet fald en mængde, der svarer til andre dødelighedskilder for torsk som følge af fiskeri, og som skal fastsættes efter forslag fra Kommissionen.
2. TAC'en, der er baseret på STECF's rådgivning, skal opfylde alle følgende betingelser:
a)
hvis bestandens størrelse pr. 1. januar i TAC'ens anvendelsesår af STECF forudsiges at ligge under det minimumsgydebiomasseniveau, der er fastsat i artikel 6, skal fiskeridødeligheden i TAC'ens anvendelsesår reduceres med 25 % i forhold til fiskeridødeligheden året før
b)
hvis bestandens størrelse pr. 1. januar i TAC'ens anvendelsesår af STECF forudsiges at ligge under det forsigtighedsgydebiomasseniveau, der er fastsat i artikel 6, men at være over eller lig med det minimumsgydebiomasseniveau, der er fastsat i artikel 6, skal fiskeridødeligheden i TAC'ens anvendelsesår reduceres med 15 % i forhold til fiskeridødeligheden året før, og
c)
hvis bestandens størrelse pr. 1. januar i TAC'ens anvendelsesår af STECF forudsiges at ligge over eller være lig med det forsigtighedsgydebiomasseniveau, der er fastsat i artikel 6, skal fiskeridødeligheden i TAC'ens anvendelsesår reduceres med 10 % i forhold til fiskeridødeligheden året før.
3. Hvis anvendelsen af stk. 2, litra b) og c), på basis af STECF's rådgivning vil resultere i en fiskeridødelighed, der ligger under den i artikel 5, stk. 2, angivne fiskeridødelighed, fastsætter Rådet TAC'en på et niveau, der giver en fiskeridødelighed som angivet i den nævnte artikel.
4. Ved rådgivningen efter stk. 2 og 3 forudsætter STECF, at bestanden i året forud for TAC'ens anvendelsesår befiskes med en fiskeridødelighedstilpasning, der er lig med den reduktion af den maksimale tilladte fiskeriindsats, der gælder for det pågældende år.
5. Uanset stk. 2, litra a), b) og c), og stk. 3, må Rådet ikke fastsætte TAC'en på et niveau, der er mere end 20 % lavere eller højere end TAC'en fastsat for året før.
Artikel 8
Procedure for fastsættelse af TAC'er for torskebestanden i Nordsøen, Skagerrak og den østlige del af Den Engelske Kanal
1. Rådet fastsætter hvert år TAC'erne for torskebestanden i Nordsøen, Skagerrak og den østlige del af Den Engelske Kanal. TAC'erne beregnes ved at anvende de regler for reduktion, der er fastsat i artikel 7, stk. 1, litra a) og b).
2. TAC'erne beregnes først i overensstemmelse med stk. 3 og 5. Fra det år, hvor TAC'erne som følge af anvendelsen af stk. 3 og 5 bliver lavere end de TAC'er, der følger af anvendelsen af stk. 4 og 5, beregnes TAC'erne efter stk. 4 og 5.
3. Først må TAC'erne ikke overstige et niveau, der svarer til en fiskeridødelighed, som er en fraktion af den skønnede fiskeridødelighed for de relevante aldersklasser i 2008: 75 % for TAC'erne i 2009, 65 % for TAC'erne i 2010 og derefter formindskelser på 10 % i de følgende år
4. Dernæst hvis bestandens størrelse pr. 1. januar i året før TAC'ernes anvendelsesår:
a)
ligger over forsigtighedsniveauet for gydebiomasse, svarer TAC'erne til en fiskeridødelighed på 0,4 for de relevante aldersklasser
b)
ligger mellem minimumsniveauet for gydebiomasse og forsigtighedsniveauet for gydebiomasse, må TAC'erne ikke overstige et niveau, som svarer til en fiskeridødelighed for de relevante aldersklasser, der er lig med følgende formel:
0,4 - (0,2 * (forsigtighedsniveau for gydebiomasse - gydebiomasse)/(forsigtighedsniveau for gydebiomasse - minimumsniveau for gydebiomasse))
c)
ligger under grænseniveauet for gydebiomasse, må TAC'erne ikke overstige et niveau, der svarer til en fiskeridødelighedssats på 0,2 for de relevante aldersklasser.
5. Uanset stk. 3 og 4, må Rådet ikke fastsætte TAC'erne for 2010 samt efterfølgende år på et niveau, der er mere end 20 % lavere eller højere end TAC'erne fastsat for året før.
6. Såfremt torskebestanden som omhandlet i stk. 1 er blevet udnyttet med en fiskeridødelighedssats nær ved 0,4 i tre på hinanden følgende år, evaluerer Kommissionen anvendelsen af denne artikel og foreslår om nødvendigt relevante foranstaltninger til ændring deraf med henblik på at sikre udnyttelse af et maksimalt bæredygtigt udbytte.
Artikel 9
Procedure for fastsættelse af TAC'er i tilfælde af utilstrækkelige data
Hvis STECF som følge af mangel på tilstrækkeligt nøjagtige og repræsentative data ikke kan yde en rådgivning, der gør det muligt for Rådet at fastsætte TAC'erne i overensstemmelse med artikel 7 eller 8, beslutter Rådet følgende:
a)
hvis STECF anbefaler, at torskefangsterne reduceres mest muligt, fastsættes TAC'erne 25 % lavere end TAC'en for året før
b)
i alle andre tilfælde fastsættes TAC'erne 15 % lavere end TAC'en for året før, medmindre STECF giver udtryk for, at dette ikke er hensigtsmæssigt.
Artikel 10
Tilpasning af foranstaltninger
1. Hvis målsatserne for fiskeridødelighed i artikel 5, stk. 2, er blevet nået, eller hvis STECF påpeger, at disse målsatser eller minimums- og forsigtighedsniveauerne for gydebiomasse i artikel 6 eller fiskeridødeligheden i artikel 7, stk. 2, ikke længere er fyldestgørende til at opretholde en lav risiko for nedfiskning og et maksimalt bæredygtigt udbytte, fastsætter Rådet nye værdier for disse niveauer.
2. Hvis STECF påpeger, at en af torskebestandene ikke er i stand til at genopbygge sig selv som tilsigtet, beslutter Rådet:
a)
at fastsætte TAC'en for den relevante bestand på et lavere niveau end forudset i artikel 7, 8 og 9
b)
at fastsætte den maksimale tilladte fiskeriindsats på et lavere niveau end forudset i artikel 12
c)
eventuelt at fastsætte tilknyttede betingelser.
KAPITEL III
BEGRÆNSNING AF FISKERIINDSATSEN
Artikel 11
Fiskeriindsatsordning
1. TAC'erne i artikel 7, 8 og 9 suppleres med en fiskeriindsatsordning, hvor medlemsstaterne får tildelt årlige fiskerimuligheder i form af fiskeriindsats.
2. Rådet kan på forslag af Kommissionen og baseret på information fra medlemsstaterne og rådgivning fra STECF, jf. stk. 3, udelukke visse grupper af fartøjer fra anvendelsen af indsatsordningen, forudsat at:
a)
relevante data om torskefangster og udsmid er tilgængelige, så at STECF kan vurdere procentdelen af torskefangster taget af hver af de berørte grupper af fartøjer
b)
den procentdel af torskefangsten, som STECF har vurderet, ikke overstiger 1,5 % af de samlede fangster for hver af de berørte grupper af fartøjer og
c)
medtagelsen af disse grupper af fartøjer i indsatsordningen ville udgøre en uforholdsmæssigt stor administrativ byrde i forhold til deres samlede indvirkninger på torskebestandene.
Hvis STECF ikke er i stand til at vurdere, at disse betingelser stadig er opfyldt, skal Rådet medtage hver af de berørte grupper af fartøjer i indsatsordningen.
3. Medlemsstaterne fremlægger årligt relevante informationer til Kommissionen og STECF for at fastslå, at ovennævnte betingelser er og forbliver opfyldt i overensstemmelse med detaljerede regler, som Kommissionen skal vedtage.
Artikel 12
Fiskeriindsatstildeling
1. Rådet træffer hvert år beslutning om den maksimale tilladte fiskeriindsats for hver indsatsgruppe pr. medlemsstat.
2. Den maksimale tilladte fiskeriindsats beregnes ud fra en referenceværdi, der fastsættes således:
a)
for denne forordnings første anvendelsesår fastsættes referenceværdien for hver indsatsgruppe som den gennemsnitlige indsats i kW-dage i 2004-2006 eller 2005-2007 i overensstemmelse med den pågældende medlemsstats præference baseret på STECF's rådgivning
b)
for denne forordnings følgende anvendelsesår sættes referenceværdien til at være lig med den maksimale tilladte fiskeriindsats året før.
3. Indsatsgrupperne, for hvilke der gælder en årlig tilpasning af den maksimale tilladte fiskeriindsats, fastsættes på følgende grundlag:
a)
den mængde torsk, som fartøjerne i hver indsatsgruppe har fanget, vurderes på grundlag af data, som medlemsstaterne forelægger i overensstemmelse med artikel 18, 19 og 20 i Rådets forordning (EF) nr. 199/2008 af 25. februar 2008 om fastlæggelse af en EF-ramme for indsamling, forvaltning og anvendelse af data i fiskerisektoren samt støtte til videnskabelig rådgivning vedrørende den fælles fiskeripolitik (8)
b)
der udarbejdes en liste over hvert af de i bilag I til denne forordning angivne områder for de samlede indsatsgrupper og de dertil hørende torskefangster, herunder udsmid. Listen udarbejdes på en sådan måde, at torskefangsten angives stigende for hver indsatsgruppe
c)
den akkumulerede torskefangst på lister opstillet i henhold til litra b) beregnes på følgende måde: For hver samlet indsatsgruppe beregnes summen af den pågældende indsatsgruppes torskefangst og torskefangsten i alle de samlede indsatsgrupper på de foregående pladser på listen
d)
den akkumulerede fangst beregnet i henhold til litra c) beregnes som en procentdel af alle de samlede indsatsgruppers samlede torskefangst i det samme område.
4. For så vidt angår samlede indsatsgrupper, hvis akkumulerede fangst beregnet i henhold til stk. 3, litra b), i procent er lig med eller overstiger 20 %, foretages de årlige tilpasninger på de pågældende indsatsgrupper. Den maksimale tilladte fiskeriindsats beregnes ud fra en referenceværdi, der fastsættes således:
a)
hvis artikel 7 eller 8 anvendes, ved på referenceværdien at anvende samme procenttilpasning som fastsat i de nævnte artikler for fiskeridødelighed
b)
hvis artikel 9 anvendes, ved på referenceværdien at anvende samme procenttilpasning af fiskeriindsatsen som TAC-reduktionen.
5. For andre indsatsgrupper end dem, der er omhandlet i stk. 4, bibeholdes den maksimale tilladte fiskeriindsats på referenceværdiniveauet.
Artikel 13
Tildeling af yderligere fiskeriindsats for meget selektive redskaber og fangstrejser, hvor man undgår fangst af torsk
1. Medlemsstaterne kan øge den maksimalt tilladte fiskeriindsats for indsatsgrupper, hvis indsats er blevet tilpasset i overensstemmelse med artikel 12, stk. 4, jf. dog betingelserne i stk. 2-7.
2. Den maksimale tilladte fiskeriindsats kan øges inden for den indsatsgruppe, hvori et eller flere fartøjers fiskeri:
a)
foregår med kun ét reguleret redskab om bord, hvis tekniske karakteristika i henhold til STECF's videnskabelige undersøgelser medfører, at der fanges mindre end 1 % torsk (meget selektive redskaber)
b)
medfører en fangstsammensætning bestående af mindre end 5 % torsk pr. fangstrejse (fangstrejser, hvor man undgår fangst af torsk)
c)
udføres i overensstemmelse med en plan for at undgå fangst af torsk eller reducere udsmid, hvorved fiskeridødeligheden for torsk blandt de deltagende fartøjer reduceres med mindst lige så meget som den i artikel 12, stk. 4, omhandlede indsatstilpasning eller
d)
foregår i farvandene vest for Skotland vest for en linje afgrænset af geodætiske linjer mellem de punkter, der er fastsat i bilag IV og målt efter WGS84-koordinatsystemet, forudsat at de deltagende fartøjer er udstyret med satellitbaseret fartøjsovervågningssystem (FOS).
3. Fartøjer, der er omhandlet i stk. 2, overvåges oftere, navnlig for så vidt angår:
a)
udelukkende anvendelse af meget selektive redskaber på de pågældende fangstrejser i overensstemmelse med stk. 2, litra a)
b)
udsmidsmængden i overensstemmelse med stk. 2, litra b)
c)
reduktionen i fiskeridødeligheden i overensstemmelse med stk. 2, litra c)
d)
omfanget af fangster og udsmid, der finder sted vest for den linje, der er præciseret i stk. 2, litra d),
jf. dog medlemsstatsordninger for regelmæssig levering af data for så vidt angår overholdelse af de særlige vilkår i disse litraer.
4. Den forøgede fiskeriindsats i henhold til denne artikel beregnes for hvert af fartøjerne i de pågældende indsatsgrupper, der fisker efter særlige vilkår som nævnt i stk. 2, litra a), b), c) og d), og må højst svare til den mængde, der skal til for at kompensere for den indsatstilpasning, der er omhandlet i artikel 12, stk. 4, for så vidt angår redskaber, der anvendes til disse aktiviteter.
5. Forøger medlemsstaterne fiskeriindsatstildelingen, skal de underrette Kommissionen herom senest den 30. april i det år, hvor kompensationen for indsatstilpasningen skal ske. Meddelelsen skal indeholde oplysninger om de fartøjer, der fisker efter de særlige vilkår i stk. 2, litra a), b), c) og d), den fiskeriindsats pr. indsatsgruppe, som medlemsstaten forventer, at disse fartøjer yder det pågældende år, og vilkårene for overvågning af fartøjernes indsats, herunder kontrolforanstaltninger.
6. Medlemsstaterne meddeler senest den 1. marts hvert år Kommissionen den indsatsmængde, der er anvendt i forbindelse med aktiviteter i det foregående år.
7. Kommissionen anmoder STECF om hvert år at sammenligne den reduktion i torskedødeligheden, der følger af anvendelsen af stk. 2, litra c), med den reduktion, den ville have forventet som følge af den indsatstilpasning, der er omhandlet i artikel 12, stk. 4. På baggrund af denne rådgivning kan Kommissionen foreslå tilpasninger af indsatsen, der kan anvendes det følgende år for den relevante redskabsgruppe.
Artikel 14
Medlemsstatens forpligtelser
1. For de fartøjer, der fører en medlemsstats flag, fastlægger den pågældende medlemsstat en metode for tildeling af den maksimale tilladte fiskeriindsats til de enkelte fartøjer eller grupper af fartøjer ud fra en række kriterier, herunder:
a)
fremme af god fiskeripraksis, herunder fremme af dataindsamling, reduktion af udsmid og minimering af indvirkningen på ungfisk
b)
deltagelse i samarbejdsprogrammer med henblik på at undgå unødvendige bifangster af torsk
c)
lav miljøpåvirkning, herunder brændstofforbrug og drivhusgasemissioner
d)
proportionalitet med hensyn til tildeling af fiskerimuligheder i form af fiskekvoter.
2. For hvert område i bilag I til denne forordning udsteder hver medlemsstat særlige fiskeritilladelser, jf. Rådets forordning (EF) nr. 1627/94 af 27. juni 1994 om generelle bestemmelser for de særlige fiskeritilladelser (9), til fartøjer, der fører dens flag, og som fisker i det pågældende område og anvender redskaber, der tilhører en af de redskabsgrupper, der er omhandlet i bilag I til denne forordning.
3. For hvert område i bilag I må den samlede kapacitet, udtrykt i kw, for de fartøjer, der har fået udstedt særlig fiskeritilladelse efter stk. 2, ikke overstige maksimumskapaciteten for de fartøjer, der i 2006 og 2007 fiskede med et reguleret redskab i det pågældende geografiske område.
4. Hver medlemsstat opstiller og ajourfører en liste over fartøjer med særlig tilladelse, jf. stk. 2, og gør den tilgængelig for Kommissionen og de øvrige medlemsstater på sit officielle websted.
Artikel 15
Fiskeriindsatsregulering
Medlemsstaterne overvåger deres flådes kapacitet og aktivitet pr. indsatsgruppe og træffer de fornødne foranstaltninger, hvis den maksimale tilladte fiskeriindsats, der er fastsat i overensstemmelse med artikel 12, er ved at være nået, så det sikres, at indsatsen ikke kommer til at overskride de fastsatte grænser.
Artikel 16
Udveksling af maksimal tilladt fiskeriindsats mellem medlemsstater og indsatsrekonstitution
1. Den maksimale tilladte fiskeriindsats fastsat efter artikel 11 kan justeres af de berørte medlemsstater med henblik på:
a)
udvekslingen af kvoter efter artikel 20, stk. 5, i forordning (EF) nr. 2371/2002 og
b)
omfordeling og/eller fradrag efter artikel 23, stk. 4, i forordning (EF) nr. 2371/2002 og artikel 21, stk. 4, artikel 23, stk. 1, og artikel 32, stk. 2, i forordning (EØF) nr. 2847/93.
2. Den maksimale tilladte fiskeriindsats fastsat efter artikel 12 kan tilpasses af en medlemsstat, der ophører med at udveksle kvoter i nogen af de i artikel 3 nævnte områder i det omfang, denne medlemsstat foretog disse udvekslinger i den periode, hvor referenceværdierne blev fastsat, jf. artikel 12, stk. 2, og skal bruge yderligere indsats i en af de pågældende indsatsgrupper for at anvende den genvundne kvote. Denne indsatsrekonstitution ledsages af en reduktion af den samlede tilladte fiskeriindsats hos den medlemsstat, der har returneret kvoten, til den medlemsstat, der har fået kvoten, hvori det afspejles, i hvilket omfang dens indsatsgrupper har en mindre kvote, medmindre den medlemsstat, der returnerede kvoten, ikke anvendte den tilsvarende indsats til at fastsætte de ovennævnte referenceværdier.
3. Uanset artikel 17, stk. 2, kan medlemsstaterne i 2009 ændre deres indsatstildeling ved at overføre fiskeriindsats og -kapacitet mellem de i artikel 3 nævnte geografiske områder, forudsat at denne overførsel indebærer de i artikel 13, stk. 2, litra a) og b), nævnte fiskeriaktiviteter. Sådanne overførsler meddeles Kommissionen. Den i artikel 12, stk. 2, litra a), nævnte maksimale tilladte fiskeriindsats ændres i overensstemmelse hermed.
Artikel 17
Udveksling af maksimal tilladt fiskeriindsats mellem indsatsgrupper
1. En medlemsstat kan ændre sin indsatstildeling ved at overføre fiskerikapacitet mellem indsatsgrupper, jf. betingelserne i stk. 2-5.
2. Overførsel er tilladt mellem redskabsgrupper, men ikke mellem geografiske områder, og den pågældende medlemsstat skal orientere Kommissionen om fangst pr. indsatsenhed (cpue) hos donorredskabsgruppen og den modtagende redskabsgruppe som et gennemsnit over de seneste tre år.
3. Er donorredskabsgruppens cpue højere end den modtagende redskabsgruppes cpue, skal overførslen af kW-dage i reglen ske i forholdet 1:1.
4. Er donorredskabsgruppens cpue lavere end den modtagende redskabsgruppes cpue, anvender medlemsstaten en korrektionsfaktor på den modtagende redskabsgruppes indsatsmængde, så der kompenseres for den modtagende redskabsgruppes højere cpue.
5. Kommissionen anmoder STECF om at udarbejde standardkorrektionsfaktorer, der kan anvendes til overførsel af indsats mellem redskabsgrupper med forskellig cpue.
KAPITEL IV
KONTROL, INSPEKTION OG OVERVÅGNING
Artikel 18
Sammenhæng med forordning (EØF) nr. 2847/93
Kontrolforanstaltningerne i dette kapitel supplerer kontrolforanstaltningerne i forordning (EØF) nr. 2847/93.
Artikel 19
Logbogskontrol
1. For fiskerfartøjer, der er udstyret med et FOS, skal medlemsstaterne ved hjælp af FOS-data kontrollere, at de data, som fiskeriovervågningscentrene modtager, svarer til de aktiviteter, der er registreret i logbogen. Sådan krydskontrol skal registreres elektronisk og opbevares i tre år.
2. Hver medlemsstat ajourfører kontaktoplysningerne for indsendelse af logbøger og landingsopgørelser og gør dem tilgængelige på sit officielle websted.
Artikel 20
Vejning af førstegangslandet torsk
1. Føreren af et fiskerfartøj skal sikre, at enhver mængde torsk på over 300 kg, der er fanget i områderne omhandlet i artikel 3, og som landes i en EF-havn, vejes om bord eller i landingshavnen før salg, eller inden den transporteres væk. De vægte, der anvendes til vejningen, skal være godkendt af de kompetente nationale myndigheder. Resultaterne af vejningen skal anvendes i den opgørelse, der er omhandlet i artikel 8 i forordning (EØF) nr. 2847/93.
2. Uanset stk. 1 kan medlemsstaterne tillade, at vejning af torsk finder sted på fiskeauktion på medlemsstatens område, forudsat at landingen har været underkastet fysisk inspektion, og at fisken er blevet forseglet inden direkte transport til fiskeauktionen og forbliver forseglet, indtil vejningen finder sted. Transportdokumentet skal indeholde oplysninger om den inspektion, der blev foretaget ved landingen.
Artikel 21
Inspektionsbenchmarks
Hver medlemsstat med fartøjer, som er omfattet af denne forordning, fastsætter specifikke inspektionsbenchmarks. Sådanne benchmarks revideres med regelmæssige mellemrum efter analyse af resultaterne. Inspektionsbenchmarks skal forbedres gradvis, indtil de målbenchmarks, der er fastsat i bilag II, er nået.
Artikel 22
Omladningsforbud
Omladning af torsk på havet er forbudt i de geografiske områder, der er omhandlet i artikel 3.
Artikel 23
Nationale kontrolhandlingsprogrammer
1. Medlemsstater med fartøjer, som er omfattet af denne forordning, opstiller et nationalt kontrolhandlingsprogram, jf. bilag III.
2. Medlemsstater med fartøjer, som er omfattet af denne forordning, gør inden den 31. januar hvert år deres nationale kontrolhandlingsprogrammer og en plan for gennemførelse deraf tilgængelige for Kommissionen og andre medlemsstater, som er berørt af denne forordning, på deres officielle websted.
3. Kommissionen indkalder mindst én gang om året til møde i Komitéen for Fiskeri og Akvakultur for at evaluere overholdelsen og resultaterne af de nationale kontrolhandlingsprogrammer for de torskebestande, der er omfattet af denne forordning.
Artikel 24
Forudgående meddelelse
1. Føreren af et EF-fiskerfartøj eller dennes stedfortræder skal mindst fire timer før ankomst til en havn eller et landingssted i en medlemsstat med mere end et ton torsk om bord give myndighederne i den pågældende medlemsstat meddelelse om:
a)
navnet på havnen eller landingsstedet
b)
det anslåede tidspunkt for ankomst til den pågældende havn eller det pågældende landingssted
c)
mængde i kg levende vægt af alle arter, af hvilke der er mere end 50 kg om bord.
2. Myndighederne i en medlemsstat, hvor der skal landes mere end et ton torsk, kan kræve, at losningen af den ombordværende fangst først påbegyndes, når de har givet tilladelse hertil.
3. Føreren af et EF-fiskerfartøj eller dennes stedfortræder, der ønsker at omlade eller losse fisk til havs, uanset mængde, eller at lande fisk i en havn eller på et landingssted i et tredjeland, skal mindst 24 timer før omladning eller landing til havs eller landing i et tredjeland meddele myndighederne i flagstaten de oplysninger, der er omhandlet i stk. 1.
Artikel 25
Udpegede havne
1. Hvis et EF-fiskerfartøj ønsker at lande mere end to tons torsk i EF, skal fartøjsføreren sørge for, at sådan landing kun finder sted i udpegede havne.
2. Hver medlemsstat udpeger havne, hvor landing af mere end to tons torsk skal finde sted.
3. Hver medlemsstat offentliggør på deres officielle websted en liste over de udpegede havne og de relevante inspektions- og overvågningsprocedurer for disse havne, herunder betingelserne for registrering og rapportering af torskemængderne i hver landing.
Kommissionen videresender disse oplysninger til alle medlemsstater.
Artikel 26
Tolerance i forbindelse med vurdering af mængderne anført i logbogen
Uanset artikel 5, stk. 2, i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2807/83 af 22. september 1983 om nærmere bestemmelser for registrering af oplysninger om fangster (10) er den tilladte tolerance i forbindelse med vurderingen af de mængder af torsk i kg, der beholdes om bord, 8 % af tallet i logbogen.
Artikel 27
Separat stuvning af torsk
Det er forbudt om bord på EF-fiskerfartøjer at opbevare torsk, uanset mængde, i nogen form for beholdere blandet med andre marine organismer. Beholdere med torsk stuves under dæk på en sådan måde, at de holdes adskilt fra andre beholdere.
Artikel 28
Transport af torsk
1. En medlemsstats kompetente myndigheder kan kræve, at enhver mængde torsk, der er fanget i et af de geografiske områder, der er nævnt i artikel 3, og hvis første landing finder sted i den pågældende medlemsstat, vejes under overværelse af kontrollører, inden den transporteres andetstedshen fra den første landingshavn. For torsk, der først landes i en havn, som er udpeget i henhold til artikel 24, skal repræsentative prøver, der omfatter mindst 20 % af antallet af fisk i landingen, vejes under overværelse af kontrollører, der er bemyndiget af medlemsstaterne, inden de udbydes til første salg og sælges. Med henblik herpå skal medlemsstaterne senest en måned efter denne forordnings ikrafttræden forelægge Kommissionen oplysninger om, hvilken ordning for prøvetagning der til blive anvendt.
2. Uanset artikel 13 i forordning (EØF) nr. 2847/93 skal alle torskemængder på over 50 kg, der transporteres andetstedshen fra det første landings- eller importsted, ledsages af en kopi af en af de opgørelser, der er fastsat i artikel 8, stk. 1, i nævnte forordning, for de transporterede torskemængder. Undtagelsen i artikel 13, stk. 4, litra b), i nævnte forordning finder ikke anvendelse.
Artikel 29
Særlige kontrolprogrammer
Uanset artikel 34c, stk. 1, i forordning (EØF) nr. 2847/93 kan de specifikke overvågningsprogrammer for de berørte torskebestande løbe i over to år fra deres ikrafttrædelsesdato.
KAPITEL V
BESLUTNINGSTAGNING OG AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
Artikel 30
Beslutningsprocedure
Når det i denne forordning er foreskrevet, at beslutninger skal træffes af Rådet, træffer Rådet sådanne beslutninger med kvalificeret flertal på forslag af Kommissionen.
Artikel 31
Ændringer af bilag I
Kommissionen kan på basis af STECF's rådgivning ændre bilag I til denne forordning efter proceduren i artikel 30, stk. 2, i forordning (EF) nr. 2371/2002 og efter følgende principper:
a)
indsatsgrupper skal fastlægges så homogent som muligt under hensyntagen til, hvilke biologiske bestande der fanges, hvilken størrelse fisk der fanges som målart eller bifangst, og hvilken indvirkning indsatsgruppernes fiskeriaktiviteter har på miljøet
b)
indsatsgruppernes antal og størrelse skal være omkostningseffektiv for så vidt angår den administrative byrde sammenholdt med bevarelsesbehovene.
Artikel 32
Gennemførelsesbestemmelser
Gennemførelsesbestemmelser til artikel 11, stk. 3, artikel 14, 16 og 17 i denne forordning vedtages efter proceduren i artikel 30, stk. 2, i forordning (EF) nr. 2371/2002.
Artikel 33
Bistand under Den Europæiske Fiskerifond
1. For så vidt angår de fire torskebestande, der er omhandlet i artikel 1, og i de år, hvor bestandene ligger under det relevante forsigtighedsniveau for gydebiomasse som omhandlet i artikel 6, er den langsigtede plan at betragte som en genopretningsplan i henhold til artikel 5 i forordning (EF) nr. 2371/2002 og som omhandlet i artikel 21, litra a), nr. i), i forordning (EF) nr. 1198/2006.
2. For så vidt angår de fire torskebestande, der er omhandlet i artikel 1, og i andre år end de i stk. 1 omhandlede, er den langsigtede plan at betragte som en forvaltningsplan i henhold til artikel 6 i forordning (EF) nr. 2371/2002 og som omhandlet i artikel 21, litra a), nr. iv), i forordning (EF) nr. 1198/2006.
Artikel 34
Revision
På grundlag af rådgivning fra STECF og efter høring af det relevante Regionale Rådgivende Råd evaluerer Kommissionen forvaltningsforanstaltningernes indvirkning på torskebestandene og på fiskeriet efter disse bestande senest det tredje år, forordningen anvendes, og derefter hvert tredje år, og den foreslår, når det er hensigtsmæssigt, relevante foranstaltninger til ændring af den.
Artikel 35
Ophævelse
Forordning (EF) nr. 423/2004 ophæves.
Artikel 36
Ikrafttræden
Denne forordning træder i kraft på dagen for offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Den anvendes fra den 1. januar 2009.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 18. december 2008.
NEUVOSTON ASETUS (EY) N:o 1342/2008,
annettu 18 päivänä joulukuuta 2008,
turskakantoja ja turskakantoja hyödyntävää kalastustoimintaa koskevan pitkän aikavälin suunnitelman vahvistamisesta ja asetuksen (EY) N:o 423/2004 kumoamisesta
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 37 artiklan,
ottaa huomioon komission ehdotuksen,
ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon (1),
sekä katsoo seuraavaa:
(1)
Turskakantojen elvytystoimenpiteistä 26 päivänä helmikuuta 2004 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 423/2004 (2) tarkoituksena on varmistaa se, että Kattegatin, Pohjanmeren sekä Skagerrakin ja itäisen Englannin kanaalin, Skotlannin länsipuolisen alueen ja Irlanninmeren turskakannat elpyvät kooltaan tutkijoiden suosittelemille varovaisuusperiaatteen mukaisille turvallisille tasoille 5-10 vuoden aikavälillä.
(2)
Kansainvälisen merentutkimusneuvoston (ICES) hiljattain antamasta tieteellisestä lausunnosta on käynyt ilmi, että turskasaaliiden vähennykset, jotka perustuvat suurimpien sallittujen saaliiden (TAC), teknisten toimenpiteiden ja pyyntiponnistuksen hallintaa koskevien täydentävien toimenpiteiden - seuranta ja valvonta laittoman, ilmoittamattoman ja sääntelemättömän turskan pyynnin ja saaliiden purkamisen ehkäisemiseksi mukaan luettuna - yhteisvaikutukseen, eivät ole alkuunkaan riittäneet vähentämään kalastuskuolevuutta turskakantojen elpymisen edellyttämille tasoille, eikä yksikään asetuksen (EY) N:o 423/2004 soveltamisalaan kuuluvasta neljästä turskakannasta ole osoittanut selviä merkkejä elpymisestä, vaikka Pohjanmeren kannat osoittavatkin joitakin kohentumisen merkkejä.
(3)
Järjestelmän tehostaminen ja pitkän aikavälin suunnitelman käyttöönotto on ilmeisesti tarpeen, jotta turskakantoja hyödynnettäisiin kestävästi kestävän enimmäistuoton pohjalta.
(4)
Erityisesti meriekosysteemien pitkän aikavälin suuntauksia koskevissa viimeaikaisissa tieteellisissä arvioissa todetaan, ettei suotavia pitkän aikavälin biomassatasoja pystytä vahvistamaan tarkasti. Tämän vuoksi pitkän aikavälin suunnitelman tavoite olisi muutettava biomassaperusteisesta tavoitteesta kalastuskuolevuuteen perustuvaksi tavoitteeksi, jota olisi sovellettava myös sallittuun pyyntiponnistukseen.
(5)
Pohjanmeren turskakanta jaetaan Norjan kanssa ja sitä hallinnoidaan yhteisesti. Tässä asetuksessa säädetyissä toimenpiteissä olisi otettava asianmukaisesti huomioon Euroopan talousyhteisön ja Norjan kuningaskunnan välisen kalastussopimuksen (3) mukaisesti Norjan kanssa käydyt neuvottelut.
(6)
Siltä varalta, että tieteellis-teknis-taloudellinen kalastuskomitea (STECF) ei pysty antamaan TACia koskevaa lausuntoa, koska saatavilla ei ole riittävän tarkkoja ja edustavia tietoja, olisi vahvistettava säännökset sen varmistamiseksi, että TAC voidaan vahvistaa johdonmukaisesti silloinkin, kun tietoja on saatu puutteellisesti.
(7)
Kalastuskuolevuuteen liittyvien tavoitteiden saavuttamisen varmistamiseksi ja siihen vaikuttamiseksi, että poisheitetyt saaliit ovat mahdollisimman vähäiset, myös kalastusmahdollisuudet pyyntiponnistuksena ilmaistuna olisi vahvistettava monivuotisen strategian mukaisille tasoille. Tällaiset kalastusmahdollisuudet olisi mahdollisuuksien mukaan määriteltävä pyydystyypeittäin vallitsevien kalastuskäytänteiden perusteella. On tarkoituksenmukaista tarkastella määräajoin hallintajärjestelmän tehokkuutta ja varmistaa erityisesti se, että pyyntiponnistuksen sääntelyä koskevaa järjestelmää tarkistetaan, kun turskakannat saavuttavat tason, joka sallii kestävän enimmäistuoton mukaisen hyödyntämisen.
(8)
Käyttöön olisi otettava uusia mekanismeja, joilla kalastajia kannustetaan mukaan ohjelmiin, joilla pyritään välttämään turskan pyyntiä. Ohjelmat turskasaaliiden välttämiseksi tai poisheitetyn saaliin vähentämiseksi onnistuvat todennäköisesti paremmin, jos ne kehitetään yhteistyössä kalatalousalan kanssa. Näin ollen tällaisia jäsenvaltioiden kanssa kehitettäviä ohjelmia olisi pidettävä tehokkaana keinona edistää kestävyyttä ja niiden kehittämistä olisi edistettävä. Lisäksi jäsenvaltioiden olisi jaettava luvat turskakantojen pyyntiin siten, että se kannustaa kalastajia pyytämään tavalla, joka johtaa valikoivampaan kalastukseen ja joka on ympäristölle vaarattomampi.
(9)
Pyyntirajojen vahvistaminen ja jakaminen, kantojen vähimmäistasojen ja varovaisuusperiaatteen mukaisten tasojen sekä kalastuskuolevuuden tasojen vahvistaminen samoin kuin kunkin pyyntiponnistusryhmän suurimman sallitun pyyntiponnistuksen määrittäminen jäsenvaltiokohtaisesti ja tiettyjen alusryhmien jättäminen tässä asetuksessa säädetyn pyyntiponnistusjärjestelmän ulkopuolelle ovat ensisijaisen tärkeitä yhteisen kalastuspolitiikan toimenpiteitä. On tarkoituksenmukaista, että neuvosto varaa itselleen oikeuden käyttää suoraan täytäntöönpanovaltaa näiden nimenomaisten asioiden osalta.
(10)
Tiettyjen tämän asetuksen säännösten täytäntöönpanoa varten tarvittavista toimenpiteistä ja erityisesti niistä, jotka liittyvät pyyntiponnistusrajojen mukauttamiseen neuvoston vahvistaman suurimman sallitun pyyntiponnistuksen puitteissa, olisi päätettävä menettelystä komissiolle siirrettyä täytäntöönpanovaltaa käytettäessä 28 päivänä kesäkuuta 1999 tehdyn neuvoston päätöksen 1999/468/EY (4) mukaisesti.
(11)
Yhteiseen kalastuspolitiikkaan sovellettavasta valvontajärjestelmästä 12 päivänä lokakuuta 1993 annetussa neuvoston asetuksessa (ETY) N:o 2847/93 (5) säädettyjen valvontatoimenpiteiden lisäksi olisi otettava käyttöön valvontatoimenpiteitä tässä asetuksessa säädettyjen toimenpiteiden noudattamisen varmistamiseksi.
(12)
Olisi vahvistettava säännöt tällä asetuksella käyttöön otetun pitkän aikavälin suunnitelman määrittelemiseksi elollisten vesiluonnonvarojen säilyttämisestä ja kestävästä hyödyntämisestä yhteisessä kalastuspolitiikassa 20 päivänä joulukuuta 2002 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2371/2002 (6) 5 artiklassa ja Euroopan kalatalousrahastosta 27 päivänä heinäkuuta 2006 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1198/2006 (7) 21 artiklan a alakohdan i alakohdassa tarkoitetuksi elvytyssuunnitelmaksi tai vaihtoehtoisesti asetuksen (EY) N:o 2371/2002 6 artiklassa ja asetuksen (EY) N:o 1198/2006 1 artiklan a alakohdan iv alakohdassa tarkoitetuksi hoitosuunnitelmaksi ottaen huomioon kyseessä olevien kantojen tilan.
(13)
Asetus (EY) N:o 423/2004 olisi kumottava ja korvattava tällä asetuksella,
ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN:
I LUKU
KOHDE JA MÄÄRITELMÄT
1 artikla
Kohde
Tällä asetuksella perustetaan suunnitelma neljää, seuraavia maantieteellisiä alueita vastaavaa turskakantaa varten:
a)
Kattegat;
b)
Pohjanmeri, Skagerrak ja itäinen Englannin kanaali;
c)
Skotlannin länsipuolinen alue;
d)
Irlanninmeri;
2 artikla
Määritelmät
Tässä asetuksessa sovelletaan asetuksen (EY) N:o 2371/2002 3 artiklassa vahvistettujen määritelmien lisäksi seuraavia määritelmiä:
a)
’pyyntiponnistusryhmällä’ tarkoitetaan jäsenvaltion hallinnollista yksikköä, jolle asetetaan suurin sallittu pyyntiponnistus. Se määritellään liitteessä I mainittuna pyydysryhmänä ja alueena;
b)
’yhdistetyllä pyyntiponnistusryhmällä’ tarkoitetaan jäsenvaltioiden kaikkien pyyntiponnistusryhmien yhdistelmää, jolla on sama pyydysryhmä ja alue;
c)
’saaliilla pyyntiponnistusyksikköä kohti’ tarkoitetaan elopainona ilmaistun turskan määrää, joka on pyydetty yhdellä kilowattipäivinä ilmaistulla pyyntiponnistusyksiköllä yhden vuoden aikana;
d)
’asianmukaisilla ikäryhmillä’ tarkoitetaan turskan ikää 3, 4 ja 5 Kattegatissa, turskan ikää 2, 3 ja 4 Irlanninmerellä, Pohjanmerellä, Skagerrakissa ja itäisessä Englannin kanaalissa, turskan ikää 2, 3, 4 ja 5 Skotlannin länsipuolisella alueella, tai muita STECF:n lausunnossaan asianmukaisina pitämiä ikäryhmiä.
3 artikla
Maantieteelliset määritelmät
Tässä asetuksessa sovelletaan seuraavia maantieteellisten alueiden maantieteellisiä määritelmiä:
a)
’Kattegat’ tarkoittaa sitä ICES:n rajaaman alueen III a osaa, joka rajoittuu pohjoisessa viivaan Skagenin majakasta Tistlarnan majakkaan ja tästä pisteestä lähimpään pisteeseen Ruotsin rannikolla sekä etelässä viivoihin Hasenøresta Gnibens Spidsiin, Korshagesta Spodsbjergiin ja Gilbjerg Hovedista Kulleniin;
b)
’Pohjanmeri’ tarkoittaa ICES-suuraluetta IV ja sitä ICES-alueen III a osaa, joka ei kuulu Skagerrakiin ja Kattegatiin, sekä sitä ICES-alueen II a osaa, joka sijaitsee jäsenvaltioiden suvereniteettiin tai lainkäyttövaltaan kuuluvilla vesialueilla;
c)
’Skagerrak’ tarkoittaa sitä ICES-alueen III a osaa, joka rajoittuu lännessä viivaan Hanstholmin majakasta Lindesnesin majakkaan ja etelässä viivaan Skagenin majakasta Tistlarnan majakkaan sekä tästä pisteestä lähimpään pisteeseen Ruotsin rannikolla;
d)
’itäinen Englannin kanaali’ tarkoittaa ICES-aluetta VII d;
e)
’Irlanninmeri’ tarkoittaa ICES-aluetta VII a;
f)
’Skotlannin länsipuolinen alue’ tarkoittaa ICES-aluetta VI a ja sitä ICES-alueen V b osaa, joka sijaitsee jäsenvaltioiden suvereniteettiin tai lainkäyttövaltaan kuuluvilla vesialueilla.
4 artikla
Pyyntiponnistuksen laskeminen
Tässä asetuksessa alusryhmän pyyntiponnistus lasketaan aluskohtaisten kilowatteina ilmaistujen kapasiteettilukujen tulojen ja kunkin aluksen liitteessä I mainitulla alueella viettämien päivien lukumäärän summana. Alueellaolopäivällä tarkoitetaan mitä tahansa yhtäjaksoista 24 tunnin ajanjaksoa (tai sen osaa), jonka aikana alus on kyseisellä alueella ja poissa satamasta.
5 artikla
Suunnitelman tarkoitus
1. Edellä 1 artiklassa tarkoitetulla suunnitelmalla varmistetaan turskakantojen kestävä hyödyntäminen kestävän enimmäistuoton mukaisesti.
2. Edellä olevan 1 kohdan mukainen tavoite saavutetaan, kun turskan kalastuskuolevuus pidetään asianmukaisissa ikäryhmissä seuraavana:
Kanta
Kalastuskuolevuus
Kattegatin turska
0,4
Skotlannin länsipuolisen alueen turska
0,4
Irlanninmeren turska
0,4
3. Edellä olevan 1 kohdan mukainen tavoite saavutetaan Pohjanmeren, Skagerrakin ja itäisen Englannin kanaalin turskakantojen osalta, kun turskan kalastuskuolevuus pidetään 8 artiklassa tarkoitetulla tasolla asianmukaisissa ikäryhmissä.
II LUKU
SUURIMMAT SALLITUT SAALIIT
6 artikla
Alin ja varovaisuusperiaatteen mukainen taso
Turskakantojen alin kutukannan biomassataso ja varovaisuusperiaatteen mukainen kutukannan biomassataso ovat seuraavat:
Kanta
Alin kutukannan biomassataso
tonneina
Varovaisuusperiaatteen mukainen kutukannan biomassataso
tonneina
Kattegatin turska
6 400
10 500
Pohjanmeren, Skagerrakin ja itäisen Englannin kanaalin turska
70 000
150 000
Skotlannin länsipuolisen alueen turska
14 000
22 000
Irlanninmeren turska
6 000
10 000
7 artikla
Kattegatin, Skotlannin länsipuolisen alueen ja Irlanninmeren turskakantojen TACien vahvistamismenettely
1. Neuvosto päättää vuosittain seuraavan vuoden TACista jokaisen Kattegatin, Skotlannin länsipuolisen alueen ja Irlanninmeren turskakannan osalta. TAC lasketaan vähentämällä seuraavat määrät turskan kokonaispoistumasta, jonka STECF arvioi vastaavan 2 ja 3 kohdassa tarkoitettua kalastuskuolevuutta:
a)
kalamäärä, joka vastaa asianomaisen turskakannan arvioituja poisheitettyjä saaliita;
b)
tarvittaessa määrä, joka vastaa kalastuksen aiheuttaman turskan kuolevuuden muita syitä ja joka vahvistetaan komission ehdotuksen perusteella.
2. STECF:n lausuntoon perustuvan TACin on täytettävä kaikki seuraavat edellytykset:
a)
jos STECF ennustaa, että kannan koko on 1 päivänä tammikuuta TACin soveltamisvuonna alle 6 artiklassa vahvistetun alimman kutukannan biomassatason, kalastuskuolevuutta on vähennettävä TACin soveltamisvuonna 25 prosenttia verrattuna edeltävän vuoden kalastuskuolevuuteen;
b)
jos STECF ennustaa, että kannan koko on 1 päivänä tammikuuta TACin soveltamisvuonna alle 6 artiklassa säädetyn varovaisuusperiaatteen mukaisen kutukannan biomassatason ja vähintään yhtä suuri kuin 6 artiklassa vahvistettu alin kutukannan biomassataso, kalastuskuolevuutta on vähennettävä TACin soveltamisvuonna 15 prosenttia verrattuna edeltävän vuoden kalastuskuolevuuteen; sekä
c)
jos STECF ennustaa, että jos kannan koko on 1 päivänä tammikuuta TACin soveltamisvuonna vähintään yhtä suuri kuin 6 artiklassa säädetty varovaisuusperiaatteen mukainen kutukannan biomassataso, kalastuskuolevuutta on vähennettävä TACin soveltamisvuonna 10 prosenttia verrattuna edeltävän vuoden kalastuskuolevuuteen.
3. Jos 2 kohdan b ja c alakohdan soveltaminen johtaisi STECF:n lausunnon perusteella kalastuskuolevuuteen, joka on alhaisempi kuin 5 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu kalastuskuolevuus, neuvosto vahvistaa TACin tasolle, jonka seurauksena kalastuskuolevuus on 5 artiklan 2 kohdan mukainen.
4. Antaessaan 2 ja 3 kohdan mukaisia lausuntojaan STECF olettaa, että kantaa kalastetaan TACin soveltamisvuotta edeltävänä vuonna siten, että kalastuskuolevuuden vähennys vastaa kyseisenä vuonna sovellettavaa suurimman sallitun pyyntiponnistuksen vähennystä.
5. Sen estämättä, mitä 2 kohdan a, b ja c alakohdassa sekä 3 kohdassa säädetään, neuvosto ei vahvista TACia tasolle, joka on yli 20 prosenttia pienempi tai suurempi kuin edellisvuoden TAC.
8 artikla
Pohjanmeren, Skagerrakin ja itäisen Englannin kanaalin turskakantojen TACien vahvistamismenettely
1. Neuvosto päättää vuosittain seuraavan vuoden TACeista jokaisen Pohjanmeren, Skagerrakin ja itäisen Englannin kanaalin turskakannan osalta. TACit lasketaan soveltamalla 7 artiklan 1 kohdan a ja b alakohdassa säädettyjä vähennyssääntöjä.
2. TACit lasketaan aluksi 3 ja 5 kohdan mukaisesti. Siitä vuodesta alkaen, jona 3 ja 5 kohtaa soveltamalla vahvistetut TACit alittavat 4 ja 5 kohtaa soveltamalla vahvistetut TACit, TACit lasketaan 4 ja 5 kohdan mukaisesti.
3. TACit eivät saa aluksi ylittää sitä kalastuskuolevuutta vastaavaa tasoa, joka on asianmukaisten ikäryhmien vuoden 2008 kalastuskuolevuutta koskevan arvion murto-osa seuraavasti: 75 prosenttia vuoden 2009 TACien osalta, 65 prosenttia vuoden 2010 TACien osalta, ja soveltaen seuraavina vuosina peräkkäin 10 prosentin vähennystä;
4. Jos kannan koko myöhemmin on TACien soveltamisvuotta edeltävän vuoden 1 päivänä tammikuuta:
a)
suurempi kuin varovaisuusperiaatteen mukainen kutukannan biomassataso, TACien on vastattava kalastuskuolevuutta 0,4 asianomaisilla ikäryhmillä;
b)
alimman kutukannan biomassatason ja varovaisuusperiaatteen mukaisen kutukannan biomassatason välillä, TACit eivät saa ylittää tasoa, joka vastaa kalastuskuolevuutta asianomaisilla ikäryhmillä seuraavaa kaavaa vastaavasti:
0,4 - (0,2 * (varovaisuusperiaatteen mukainen kutukannan biomassataso - kutukannan biomassataso) / (varovaisuusperiaatteen mukainen kutukannan biomassataso - alin kutukannan biomassataso);
c)
yhtä suuri tai pienempi kuin kutukannan biomassatason raja, TAC ei saa ylittää tasoa, joka vastaa kalastuskuolevuutta 0,2 asianomaisilla ikäryhmillä.
5. Sen estämättä, mitä 3 ja 4 kohdassa säädetään, neuvosto ei vahvista vuoden 2010 ja sitä seuraavien vuosien TACeja tasolle, joka on yli 20 prosenttia pienempi tai suurempi kuin edellisvuoden TACit.
6. Kun 1 kohdassa tarkoitettua turskakantaa on hyödynnetty kolmena peräkkäisenä vuotena lähellä kalastuskuolevuuden tasoa 0,4, komissio arvioi tämän artiklan soveltamista ja ehdottaa tarvittaessa asianmukaisia toimenpiteitä sen muuttamiseksi, jotta varmistetaan kestävän enimmäistuoton mukainen hyödyntäminen.
9 artikla
TACien vahvistamismenettely tietojen ollessa puutteelliset
Jos STECF ei pysty riittävän täsmällisten ja edustavien tietojen puuttuessa antamaan lausuntoa, jonka perusteella neuvosto voisi vahvistaa TACit 7 tai 8 artiklan mukaisesti, neuvosto päättää seuraavasti:
a)
jos STECF:n lausunnon mukaan turskasaaliit olisi vähennettävä mahdollisimman alhaiselle tasolle, TACit vahvistetaan tekemällä 25 prosentin vähennys edellisvuoden TACeihin verrattuna;
b)
kaikissa muissa tapauksissa TACit vahvistetaan tekemällä 15 prosentin vähennys edellisvuoden TACeihin, jollei STECF katso sitä tarpeettomaksi.
10 artikla
Toimien mukauttaminen
1. Kun 5 artiklan 2 kohdan kalastuskuolevuustavoite on saavutettu tai jos tämä tavoite tai 6 artiklan alin ja varovaisuusperiaatteen mukainen kutukannan biomassataso taikka 7 artiklan 2 kohdassa annetut kalastuskuolevuusluvut eivät STECF:n lausunnon mukaan ole enää asianmukaisia kantojen ehtymisen riskin säilyttämiseksi vähäisenä ja enimmäistuoton säilyttämiseksi kestävänä, neuvosto päättää tasojen uusista arvoista.
2. Jos jokin turskakanta ei STECF:n lausunnon mukaan ole asianmukaisesti elpymässä, neuvosto tekee päätöksen, jossa
a)
vahvistetaan asianomaisen kannan TAC pienemmäksi kuin 7, 8 ja 9 artiklassa säädetään;
b)
vahvistetaan suurin sallittu pyyntiponnistus pienemmäksi kuin 12 artiklassa säädetään;
c)
vahvistetaan tarvittaessa niihin liittyvät edellytykset.
III LUKU
PYYNTIPONNISTUKSEN RAJOITTAMINEN
11 artikla
Pyyntiponnistusjärjestelmä
1. Edellä 7, 8 ja 9 artiklassa tarkoitettuja TACeja täydennetään pyyntiponnistusjärjestelmällä, jossa kalastusmahdollisuudet jaetaan jäsenvaltioille vuosittain pyyntiponnistuksena ilmaistuna.
2. Neuvosto voi komission ehdotuksesta ja 3 kohdassa tarkoitettujen jäsenvaltioiden toimittamien tietojen ja STECF:n antamien lausuntojen perusteella jättää tietyt alusryhmät pyyntiponnistusjärjestelmän ulkopuolelle edellyttäen, että:
a)
turskasaaliista ja poisheitetyistä määristä on saatavilla asianmukaiset tiedot, jotta STECF voi arvioida kunkin asianomaisen alusryhmän saamien turskasaaliiden prosenttiosuuden;
b)
turskasaaliiden prosenttiosuus sellaisena kuin STECF on sen arvioinut, ei ylitä 1,5:tä prosenttia kunkin asianomaisen alusryhmän kokonaissaaliista; sekä
c)
kyseisten alusryhmien ottaminen pyyntiponnistusjärjestelmän piiriin olisi kohtuuton hallinnollinen rasite verrattuna kokonaisvaikutukseen, joka niillä on turskakantoihin.
Jos STECF:n ei ole mahdollista arvioida, että nämä edellytykset täyttyvät, neuvosto ottaa kunkin asianomaisen alusryhmän pyyntiponnistusjärjestelmän piiriin.
3. Jäsenvaltioiden on toimitettava vuosittain asianmukaiset tiedot komissiolle ja STECF:lle sen vahvistamiseksi, että edellä mainitut edellytykset on täytetty ja että ne täyttyvät komission hyväksymien yksityiskohtaisten sääntöjen mukaisesti.
12 artikla
Pyyntiponnistuksen jakaminen
1. Neuvosto päättää vuosittain kunkin pyyntiponnistusryhmän suurimman sallitun pyyntiponnistuksen jäsenvaltiokohtaisesti.
2. Suurin sallittu pyyntiponnistus lasketaan seuraavasti vahvistetun perustason avulla:
a)
tämän asetuksen ensimmäisenä soveltamisvuonna perustasoksi vahvistetaan STECF:n lausunnon perusteella kunkin pyyntiponnistusryhmän osalta vuosien 2004-2006 tai 2005-2007 keskimääräinen pyyntiponnistus ilmaistuna kilowattipäivinä sen mukaan, kummalle ajanjaksolle asianomainen jäsenvaltio antaa etusijan;
b)
tämän asetuksen seuraavina soveltamisvuosina perustasona on edellisvuoden suurin sallittu pyyntiponnistus.
3. Pyyntiponnistusryhmistä, joihin sovelletaan suurimman sallitun pyyntiponnistuksen vuosittaista mukautusta, päätetään seuraavin perustein:
a)
Alusten kussakin pyyntiponnistusryhmässä pyytämät turskasaaliit arvioidaan niiden tietojen perusteella, jotka jäsenvaltiot antavat kalatalousalan tietojen keruuta, hallintaa ja käyttöä koskevista yhteisön puitteista sekä yhteistä kalastuspolitiikkaa koskevien tieteellisten lausuntojen tukemisesta 25 päivänä helmikuuta 2008 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 199/2008 18,19 ja 20 artiklan mukaisesti (8).
b)
Kunkin tämän asetuksen liitteessä I määritellyn alueen osalta on toimitettava luettelo yhdistetyistä pyyntiponnistusryhmistä ja niiden saamista turskasaaliista, mukaan lukien poisheitetyt saaliit. Kunkin pyyntiponnistusryhmän turskasaaliit luetteloidaan suuruusjärjestyksessä.
c)
Edellä olevan b alakohdan mukaan laadittujen luetteloiden kumulatiiviset turskasaaliit lasketaan seuraavasti. Summa lasketaan kunkin yhdistetyn pyyntiponnistusryhmän osalta kyseisen pyyntiponnistusryhmän turskasaaliista ja turskasaaliista, jotka kaikki yhdistetyt pyyntiponnistusryhmät ovat merkinneet luetteloon aikaisemmin.
d)
Edellä olevan c alakohdan mukaan lasketut kumulatiiviset saaliit lasketaan prosentteina saman alueen yhdistettyjen pyyntiponnistusryhmien kokonaisturskasaaliista.
4. Jos 3 kohdan b alakohdan mukaan laskettujen kumulatiivisten saaliiden prosenttiosuus yhdistettyjen pyyntiponnistusryhmien osalta on vähintään 20 prosenttia, kyseisiin pyyntiponnistusryhmiin sovelletaan vuosittaisia mukautuksia. Kyseisten ryhmien suurin sallittu pyyntiponnistus lasketaan seuraavasti:
a)
jos sovelletaan 7 tai 8 artiklaa, perustasoon tehdään sama prosenttimukautus kuin mainituissa artikloissa tarkoitettu mukautus kalastuskuolevuuteen;
b)
jos sovelletaan 9 artiklaa, perustasoon tehdään sama pyyntiponnistuksen prosenttimukautus kuin TACin vähennys.
5. Muiden kuin 4 kohdassa tarkoitettujen pyyntiponnistusryhmien suurin sallittu pyyntiponnistus säilytetään perustasolla.
13 artikla
Lisäpyyntiponnistuksen jakaminen erittäin valikoiville pyydyksille ja turskanpyyntiä välttäville kalastusmatkoille
1. Jäsenvaltiot voivat lisätä suurinta sallittua pyyntiponnistusta niiden pyyntiponnistusryhmien osalta, joiden pyyntiponnistusta on mukautettu 12 artiklan 4 kohdan mukaisesti ja joita koskevat 2-7 kohdassa säädetyt edellytykset.
2. Suurinta sallittua pyyntiponnistusta voidaan lisätä pyyntiponnistusryhmissä, joissa yhden tai useamman aluksen kalastustoiminta:
a)
toteutetaan pitämällä aluksella vain yhtä säänneltyä pyydystä, jonka tekniset ominaisuudet STECF:n arvioiman tieteellisen tutkimuksen mukaisesti johtavat siihen, että saaliissa on alle 1 prosenttia turskaa (erittäin valikoiva pyydys); tai
b)
johtaa siihen, että saalissa on alle 5 prosenttia turskaa kalastusmatkaa kohden (turskanpyyntiä välttävä kalastusmatka);
c)
hoidetaan noudattaen suunnitelmaa turskasaaliiden välttämiseksi tai poisheitetyn saaliin vähentämiseksi niin, että turskan kalastuskuolevuus vähenee osallistuvien alusten parissa vähintään yhtä paljon kuin 12 artiklan 4 kohdassa tarkoitettu pyyntiponnistuksen mukautus; tai
d)
toteutetaan Skotlannin länsipuoliselta alueelta länteen viivasta, jonka muodostavat liitteessä IV vahvistetut WGS84-koordinaattijärjestelmän mukaisesti mitatut peräkkäisten pisteiden kautta kulkevat loksodromit, edellyttäen että osallistuvat alukset on varustettu alusten satelliittiseurantajärjestelmällä (VMS).
3. Edellä 2 kohdassa tarkoitettujen alusten tarkkailua lisätään, erityisesti mitä tulee:
a)
erittäin valikoivien pyydysten yksinomaiseen käyttöön kyseisillä kalastusmatkoilla 2 kohdan a alakohdan mukaisesti;
b)
poisheitettyihin saaliisiin 2 kohdan b alakohdan mukaisesti;
c)
kalastuskuolevuuden vähenemiseen 2 kohdan c alakohdan mukaisesti;
d)
saaliisiin ja poisheitettyihin määriin alueella 2 kohdan d alakohdassa tarkoitetusta viivasta länteen,
ja niiden on toimitettava säännöllisesti tietoja jäsenvaltiolleen mainituissa alakohdissa säädettyjen erityisedellytysten noudattamisen osalta.
4. Pyyntiponnistuksen lisääminen tämän artiklan nojalla lasketaan jokaisen asianomaiseen pyyntiponnistusryhmään kuuluvan 2 kohdan a, b, c ja d alakohdassa tarkoitettujen erityisedellytysten nojalla toimivan aluksen osalta, eikä se saa olla suurempi kuin määrä, joka tarvitaan korvaamaan 12 artiklan 4 kohdassa tarkoitettu pyyntiponnistuksen mukautus kyseisessä toiminnassa käytettyjen pyydysten osalta.
5 Kaikki jäsenvaltioiden tekemät lisäykset pyyntiponnistuksiin on ilmoitettava komissiolle huhtikuun 30 päivään mennessä sinä vuonna, jolloin korvaus pyyntiponnistuksen mukautuksesta suoritetaan. Ilmoitukseen on sisällyttävä yksityiskohtaiset tiedot aluksista, jotka toimivat 2 kohdan a, b, c ja d alakohdassa tarkoitettujen erityisedellytysten nojalla, pyyntiponnistus, jonka jäsenvaltio odottaa alusten toteuttavan kyseisen vuoden aikana, sekä edellytykset, joiden nojalla alusten pyyntiponnistusta seurataan, valvontajärjestelyt mukaan lukien.
6. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle vuosittain viimeistään maaliskuun 1 päivään mennessä edellisen vuoden toiminnassa käytettyjen pyyntiponnistusten määrät.
7. Komissio pyytää STECF:ia vertaamaan vuosittain 2 kohdan c alakohdan soveltamisesta mahdollisesti johtuvaa turskan kuolevuuden vähenemistä siihen vähenemiseen, jonka se olisi odottanut syntyvän 12 artiklan 4 kohdassa tarkoitetusta pyyntiponnistuksen mukautuksesta. Komissio voi tämän lausunnon perusteella ehdottaa pyyntiponnistuksen mukautuksia, joita voidaan soveltaa asianmukaiseen pyydysryhmään seuraavana vuonna.
14 artikla
Jäsenvaltioiden velvoitteet
1. Jäsenvaltioiden on päätettävä lippunsa alla purjehtivien alusten osalta menetelmästä, jolla suurin sallittu pyyntiponnistus jaetaan yksittäisille aluksille tai alusryhmille, esimerkiksi seuraavien kriteerien perusteella:
a)
hyvien kalastuskäytänteiden edistäminen, mukaan lukien tiedonkeruun parantaminen, poisheitetyn saaliin vähentäminen ja nuoriin kaloihin kohdistuvan vaikutuksen saattaminen mahdollisimman vähäiseksi;
b)
osallistuminen yhteistyöohjelmiin turskan turhien sivusaaliiden välttämiseksi;
c)
vähäiset ympäristövaikutukset, mukaan lukien polttoaineen kulutus ja kasvihuonekaasupäästöt;
d)
oikeasuhteisuus, kun kyseessä on kalastusmahdollisuuksien jakaminen saaliskiintiöinä.
2. Jäsenvaltioiden on myönnettävä kunkin tämän asetuksen liitteessä I mainitun alueen osalta erityiskalastuslupia koskevista yleisistä säännöksistä 27 päivänä kesäkuuta 1994 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1627/94 (9) mukainen erityiskalastuslupa niille lippunsa alla purjehtiville aluksille, jotka harjoittavat kalastustoimintaa kyseisellä alueella käyttäen pyydystä, joka kuuluu johonkin tämän asetuksen liitteessä I mainituista pyydysryhmistä.
3. Edellä olevan 2 kohdan mukaisesti erityiskalastusluvan saaneiden alusten kokonaiskapasiteetti konetehona (kW) ilmaistuna ei saa minkään liitteessä I mainitun alueen osalta ylittää niiden alusten enimmäiskapasiteettia, jotka olivat toiminnassa vuosina 2006 ja 2007 ja käyttivät säänneltyä pyydystä ja kalastivat kyseisellä maantieteellisellä alueella.
4. Kunkin jäsenvaltion on laadittava ja pidettävä ajan tasalla luettelo aluksista, joilla on 2 kohdassa tarkoitettu erityislupa, sekä saatettava se komission ja muiden jäsenvaltioiden saataville virallisella verkkosivustollaan.
15 artikla
Pyyntiponnistuksen sääteleminen
Jäsenvaltioiden on seurattava laivastonsa kapasiteettia ja toimintaa pyyntiponnistusryhmittäin ja ryhdyttävä tarkoituksenmukaisiin toimiin, jos 12 artiklan mukaisesti vahvistettu pyyntiponnistuksen sallittu enimmäistaso on ylittymässä, jotta varmistetaan, ettei pyyntiponnistus ylitä asetettuja rajoja.
16 artikla
Suurimman sallitun pyyntiponnistuksen vaihtaminen jäsenvaltioiden kesken ja sen järjestäminen uudelleen
1. Asianomaiset jäsenvaltiot voivat mukauttaa 11 artiklan mukaisesti vahvistettua suurinta sallittua pyyntiponnistusta, ottaen huomioon:
a)
asetuksen (EY) N:o 2371/2002 20 artiklan 5 kohdan mukaisesti tehdyt kiintiövaihdot; sekä
b)
asetuksen (EY) N:o 2371/2002 23 artiklan 4 kohdan ja asetuksen (ETY) N:o 2847/93 21 artiklan 4 kohdan, 23 artiklan 1 kohdan ja 32 artiklan 2 kohdan mukaisesti tehdyt uudelleenjaot ja/tai vähennykset.
2. Jäsenvaltio, joka luopuu kiintiön vaihdosta jollakin 3 artiklassa mainituista alueista, voi mukauttaa 12 artiklan mukaisesti vahvistettua suurinta sallittua pyyntiponnistusta siinä laajuudessa, jossa kyseinen jäsenvaltio suoritti vaihdot viiteajanjaksona 12 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun perustason asettamiseksi, ja sikäli kuin sen on toteutettava lisäponnistusta jossain asianomaisista pyyntiponnistusryhmistä käyttääkseen takaisin saamansa kiintiön. Jäsenvaltion, joka on palauttanut kiintiön kiintiön takaisin saavalle jäsenvaltiolle, on pyyntiponnistuksen uudelleen järjestämisen lisäksi vähennettävä suurinta sallittua pyyntiponnistusta määrällä, joka vastaa sitä alentunutta kiintiömäärää, joka sen pyyntiponnistusryhmillä on kalastukseen käytettävissä, jollei kiintiön palauttanut jäsenvaltio käyttänyt vastaavaa pyyntiponnistusta edellä mainitun perustason asettamiseksi.
3. Sen estämättä, mitä 17 artiklan 2 kohdassa säädetään, jäsenvaltiot voivat vuonna 2009 muuttaa pyyntiponnistusjakoaan siirtämällä pyyntiponnistusta ja kalastuskapasiteettia 3 artiklassa tarkoitettujen maantieteellisten alueiden välillä edellyttäen, että siirto koskee 13 artiklan 2 kohdan a ja b alakohdassa tarkoitettua kalastustoimintaa. Tällaiset siirrot on ilmoitettava komissiolle. Edellä 12 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettua pyyntiponnistuksen sallittua enimmäistasoa on muutettava vastaavasti.
17 artikla
Suurimman sallitun pyyntiponnistuksen vaihtaminen pyyntiponnistusryhmien välillä
1. Jäsenvaltio voi muuttaa pyyntiponnistusjakoaan siirtämällä kalastuskapasiteettia pyyntiponnistusryhmien välillä 2-5 kohdassa säädetyin edellytyksin.
2. Siirto sallitaan pyydysryhmien mutta ei maantieteellisten alueiden välillä edellyttäen, että kyseinen jäsenvaltio antaa komissiolle tiedot luovuttavan ja vastaanottavan pyydysryhmänsä saaliista pyyntiponnistusyksikköä kohti (CPUE) kolmen viimeisen vuoden keskiarvona.
3. Jos luovuttavan pyydysryhmän saalis pyyntiponnistusyksikköä kohti (CPUE) on suurempi kuin vastaanottavan pyydysryhmän, siirto on yleensä tehtävä sen mukaisesti, että yksi kilowattipäivä vastaa yhtä kilowattipäivää.
4. Jos luovuttavan pyydysryhmän saalis pyyntiponnistusyksikköä kohti (CPUE) on pienempi kuin vastaanottavan pyydysryhmän, jäsenvaltion on sovellettava pyyntiponnistuksen määrään korjauskerrointa vastaanottavassa pyydysryhmässä niin, että viimeksi mainitun suurempi CPUE korvautuu.
5. Komissio pyytää STECF:ia kehittämään vakiokorjauskertoimet, joita voidaan käyttää helpottamaan pyyntiponnistuksen siirtoja pyyntiponnistusryhmien välillä, joilla on eri CPUE.
IV LUKU
SEURANTA, TARKASTUKSET JA VALVONTA
18 artikla
Suhde asetukseen (ETY) N:o 2847/93
Tässä luvussa säädettyjä valvontatoimenpiteitä sovelletaan asetuksessa (ETY) N:o 2847/93 säädettyjen toimenpiteiden lisäksi.
19 artikla
Kalastuspäiväkirjan tarkastukset
1. Satelliittiseurantajärjestelmällä (VMS) varustettujen alusten osalta jäsenvaltioiden on tarkistettava, että kalastuksen seurantakeskuksen saamat tiedot vastaavat kalastuspäiväkirjaan kalastuksesta VMS-tietoja käyttäen kirjattuja tietoja. Nämä ristiintarkastukset on säilytettävä sähköisessä muodossa kolmen vuoden ajan.
2. Kunkin jäsenvaltion on pidettävä ajan tasalla yhteystiedot kalastuspäiväkirjojen ja purkamisilmoitusten toimittamista varten ja julkaistava ne virallisilla verkkosivuillaan.
20 artikla
Ensi kerran puretun turskan punnitseminen
1. Kalastusaluksen päällikön on varmistettava, että kaikki yli 300 kilogramman turskamäärät, jotka on pyydetty 3 artiklassa mainituilla alueilla ja purettu yhteisön satamassa, punnitaan aluksella tai purkaussatamassa ennen myyntiä tai kuljettamista muualle. Punnitsemiseen käytettävien vaakojen on oltava jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten hyväksymiä. Punnitustulos on merkittävä asetuksen (ETY) N:o 2847/93 8 artiklassa tarkoitettuun ilmoitukseen.
2. Poiketen siitä, mitä 1 kohdassa säädetään, jäsenvaltiot voivat sallia turskan punnitsemisen jäsenvaltion alueella tapahtuvassa kalahuutokaupassa edellyttäen, että purettu saalis on tarkastettu ja että kala on sinetöity ennen sen kuljettamista suoraan kalahuutokauppaan ja että se pysyy sinetöitynä punnitsemiseen asti. Siirtoasiakirjassa on ilmoitettava saalista purettaessa tehdyn tarkastuksen yksityiskohdat.
21 artikla
Tarkastusten vertailuarvot
Kunkin jäsenvaltion, jolla on tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvia aluksia, on vahvistettava erityiset tarkastusten vertailuarvot. Vertailuarvoja on tarkistettava määräajoin saavutettujen tulosten analysoinnin jälkeen. Tarkastusten vertailuarvojen on kehityttävä asteittain, kunnes liitteessä II määritetyt vertailuarvot on saavutettu.
22 artikla
Jälleenlaivauskielto
Kielletään turskan jälleenlaivaus 3 artiklassa mainituilla maantieteellisillä alueilla.
23 artikla
Kansalliset valvontaohjelmat
1. Niiden jäsenvaltioiden, joilla on tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvia kalastusaluksia, on määriteltävä liitteen III mukainen kansallinen valvontaohjelma.
2. Niiden jäsenvaltioiden, joilla on tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvia kalastusaluksia, on vuosittain ennen 31 päivää tammikuuta saatettava virallisilla verkkosivuillaan komission ja muiden jäsenvaltioiden, joita tämä asetus koskee, saataville kansalliset valvontaohjelmansa ja niiden täytäntöönpanoaikataulu.
3. Komissio järjestää vähintään kerran vuodessa yhden kalastus- ja vesiviljelyalan komitean kokouksen tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvia turskakantoja koskevien kansallisten valvontaohjelmien noudattamisen ja niiden tulosten arvioimiseksi.
24 artikla
Ennakkoilmoitus
1. Yhteisön kalastusaluksen päällikön tai hänen edustajansa, jolla on enemmän kuin yksi tonni turskaa aluksellaan, on ilmoitettava kyseisen jäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille vähintään neljä tuntia ennen jäsenvaltion satamaan tai purkamispaikkaan saapumistaan seuraavat tiedot:
a)
sataman tai purkamispaikan nimi;
b)
arvioitu saapumisaika kyseiseen satamaan tai purkamispaikkaan;
c)
määrät kilogrammoina elopainoa niiden lajien osalta, joita pidetään aluksella yli 50 kilogrammaa.
2. Sellaisen jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset, jossa aiotaan purkaa enemmän kuin yksi tonni turskaa, voivat vaatia, ettei aluksella pidetyn saaliin purkamista saada aloittaa ennen kuin kyseiset viranomaiset antavat siihen luvan.
3. Yhteisön kalastusaluksen päällikön tai hänen edustajansa, joka haluaa jälleenlaivata tai purkaa merellä tai kolmannen maan satamassa tai purkamispaikassa aluksella pidettyä turskaa, on ilmoitettava lippujäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille 1 kohdassa tarkoitetut tiedot vähintään 24 tuntia ennen merellä tapahtuvaa jälleenlaivausta tai purkamista tai kolmannessa maassa tapahtuvaa purkamista.
25 artikla
Nimetyt satamat
1. Jos yhteisön kalastusaluksesta aiotaan purkaa yhteisön alueella yli kaksi tonnia turskaa, aluksen päällikön on varmistettava, että purkaminen tapahtuu ainoastaan nimetyissä satamissa.
2. Kunkin jäsenvaltion on nimettävä satamat, joissa turskan yli kahden tonnin suuruisten aluksesta purkamisten on tapahduttava.
3. Kunkin jäsenvaltion on julkaistava julkisilla verkkosivuillaan luettelo nimetyistä satamista ja kyseisiä satamia koskevista tarkastus- ja valvontamenettelyistä sekä ehdoista ja edellytyksistä turskan määrien kirjaamiseksi ja raportoimiseksi kunkin purkamisen yhteydessä.
Komissio välittää nämä tiedot kaikille jäsenvaltioille.
26 artikla
Kalastuspäiväkirjaan merkittyjen arvioitujen määrien sallitut poikkeamat
Poiketen siitä, mitä jäsenvaltioiden kalansaalistietojen kirjaamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 22 päivänä syyskuuta 1983 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 2807/83 (10) 5 artiklan 2 kohdassa säädetään, aluksella pidettyjen määrien arviot kilogrammoina saavat poiketa kahdeksan prosenttia kalastuspäiväkirjaan merkitystä luvusta.
27 artikla
Turskan erillissäilytys
Yhteisön kalastusaluksella on kiellettyä pitää missään säiliössä minkäänlaista määrää turskaa sekaisin muiden mereneliölajien kanssa. Turskaa sisältävät säiliöt on lastattava ruumaan siten, että ne ovat erillään muista säiliöistä.
28 artikla
Turskan kuljetus
1. Jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset voivat vaatia, että kaikki jollakin 3 artiklassa määritellyllä maantieteellisellä alueella pyydetyt turskamäärät, jotka on ensi kerran purettu kyseisessä jäsenvaltiossa, punnitaan tarkastajien läsnä ollessa ennen niiden kuljettamista ensimmäisestä purkamissatamasta muualle. Turskista, jotka on purettu ensin 24 artiklan mukaisesti nimetyssä satamassa, on punnittava jäsenvaltioiden valtuuttamien tarkastajien läsnä ollessa edustavat näytteet, joiden määrä on vähintään 20 prosenttia purkamisten määrästä, ennen kuin ne tarjotaan ensimyyntiin ja myydään. Jäsenvaltioiden on tätä varten toimitettava komissiolle yhden kuukauden kuluessa tämän asetuksen voimaantulosta käytettävän näytteenottojärjestelmän yksityiskohdat.
2. Poiketen siitä, mitä neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2847/93 13 artiklassa edellytetään, kaikkien turskan yli 50 kilogramman suuruisten määrien, jotka kuljetetaan johonkin muuhun paikkaan kuin missä ne on ensi kerran purettu tai mihin ne on tuotu, mukana on oltava jäljennös jostakin kyseisen asetuksen 8 artiklan 1 kohdassa säädetystä ilmoituksesta, joka koskee turskan kuljetettuja määriä. Kyseisen asetuksen 13 artiklan 4 kohdan b alakohdassa säädettyä poikkeusta ei sovelleta.
29 artikla
Erityinen seurantaohjelma
Poiketen siitä, mitä asetuksen (ETY) N:o 2847/93 34 c artiklan 1 kohdassa säädetään, kyseessä olevien turskakantojen erityiset valvontaohjelmat voivat jatkua kauemmin kuin kahden vuoden ajan niiden voimaantulosta.
V LUKU
PÄÄTÖKSENTEKO JA LOPPUSÄÄNNÖKSET
30 artikla
Päätöksentekomenettely
Kun tässä asetuksessa säädetään neuvoston tekemistä päätöksistä, neuvosto tekee päätöksen määräenemmistöllä komission ehdotuksesta.
31 artikla
Liitteen I muutokset
Komissio voi STECF:n lausunnon perusteella muuttaa tämän asetuksen liitettä I asetuksen (EY) N:o 2371/2002 30 artiklan 2 kohdassa vahvistettua menettelyä noudattaen ja seuraavien periaatteiden mukaisesti:
a)
pyyntiponnistusryhmät on vahvistettava mahdollisimman yhtenäisesti suhteessa saaliiksi saatuihin biologisiin kantoihin, kohde- tai sivulajina saadun kalan kokoon ja pyyntiponnistusryhmiin liittyvän kalastustoiminnan ympäristövaikutuksiin;
b)
pyyntiponnistusryhmien määrän ja koon on oltava kustannustehokkaita suojelutarpeisiin liittyvän hallintorasitteen kannalta.
32 artikla
Yksityiskohtaiset säännöt
Yksityiskohtaiset säännöt tämän asetuksen 11 artiklan 3 kohdan sekä 14, 16 ja 17 artiklan soveltamisesta voidaan antaa asetuksen (EY) N:o 2371/2002 30 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen.
33 artikla
Euroopan kalatalousrahaston tukitoimet
1. Kunkin 1 artiklassa tarkoitetun neljän turskakannan osalta niinä vuosina, jolloin kanta on 6 artiklassa säädetyn asianmukaisen varovaisuusperiaatteen mukaisen kutukannan biomassatason alapuolella, monivuotisena suunnitelmana pidetään asetuksen (EY) N:o 2371/2002 5 artiklassa ja asetuksen (EY) N:o 1198/2006 21 artiklan a alakohdan i alakohdassa tarkoitettua elvytyssuunnitelmaa.
2. Kunkin 1 artiklassa tarkoitetun neljän turskakannan osalta muina kuin 1 kohdassa tarkoitettuina vuosina, monivuotisena suunnitelmana pidetään asetuksen (EY) N:o 2371/2002 6 artiklassa ja asetuksen (EY) N:o 1198/2006 21 artiklan a alakohdan iv alakohdassa tarkoitettua hoitosuunnitelmaa.
34 artikla
Uudelleentarkastelu
Komissio arvioi STECF:n lausunnon perusteella ja kuultuaan asianmukaista alueellista neuvoa-antavaa toimikuntaa hoitotoimenpiteiden vaikutusta kyseisiin turskakantoihin ja näiden kantojen kalastukseen viimeistään tämän asetuksen kolmantena soveltamisvuonna ja tämän asetuksen jokaisena sitä seuraavana kolmantena soveltamisvuonna, ja ehdottaa tarvittaessa asianmukaisia toimenpiteitä sen muuttamiseksi.
35 artikla
Kumoaminen
Kumotaan asetus (EY) N:o 423/2004.
36 artikla
Voimaantulo
Tämä asetus tulee voimaan päivänä, jona se julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
Sitä sovelletaan 1 päivästä tammikuuta 2009.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Brysselissä 18 päivänä joulukuuta 2008.