RAADETS DIREKTIV af 16. december 1991 om gensidig anerkendelse af personcertifikater, der giver adgang til udoevelse af funktioner i civil luftfart (91/670/EOEF)
RAADET FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER HAR - under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab, saerlig artikel 84, stk. 2,
under henvisning til forslag fra Kommissionen (1),
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet (2),
under henvisning til udtalelse fra Det OEkonomiske og Sociale Udvalg (3), og ud fra foelgende betragtninger:
En velfungerende luftfart og en sikker afvikling af denne forudsaetter, at der findes cockpitbesaetninger i tilstraekkeligt antal med de noedvendige kvalifikationer og certifikater;
virkeliggoerelsen af det indre marked ved udgangen af 1992 kraever, at der findes et effektivt lufttransportsystem for at lette bevaegeligheden for personer inden for Faellesskabet;
luftfarten er en yderst dynamisk sektor i hastig udvikling af et saerdeles internationalt tilsnit; derfor kan balancen mellem udbud af og efterspoergsel efter arbejdskraft opretholdes mere effektivt paa faellesskabsplan end paa nationalt plan;
det er derfor vigtigt, at den faelles transportpolitik udbygges, saa den kommer til at lette den frie bevaegelighed for cockpitbesaetninger i Faellesskabet;
de krav, der stilles for udstedelse af certifikater til cockpitbesaetningen, er forskellige fra medlemsstat til medlemsstat;
de kvalifikationer, der kraeves som forudsaetning for udstedelse af certifikater, er endnu ikke fastlagt paa faellesskabsplan; medlemsstaterne kan derfor stadig selv fastsaette niveauet for saadanne kvalifikationer for at garantere sikkerheden for de tjenesteydelser, der tilbydes af luftfartoejer, der er registeret paa deres omraade; de kan derimod ikke, uden at overtraede de forpligtelser, Traktaten paalaegger dem, kraeve, at en statsborger fra en anden medlemsstat erhverver disse kvalifikationer, som de almindeligvis kun definerer ved en henvisning til deres egne nationale uddannelsessystemer, dersom den paagaeldende allerede har erhvervet disse kvalifikationer i en anden medlemsstat;
for at forpligtelserne i medfoer af Traktaten bedre kan overholdes, og bevaegeligheden for cockpitpersonalet kan sikres, boer der indfoeres en faellesskabsprocedure til godkendelse af det paagaeldende personales certifikater og ratings;
det er allerede nu muligt at anerkende certifikater for privatpiloter i alle medlemsstater;
hvis erhvervspiloter underkastes supplerende proever for at faa adgang til at foere fly registeret i en anden medlemsstat end den, hvor de har erhvervet deres certifikat, boer muligheden for at aflaegge de paagaeldende proever tilbydes saa hurtigt som muligt;
de uddannelsesmuligheder, der tilbydes i medlemsstaterne, svarer ikke altid til efterspoergslen, og medlemsstaterne skal i overensstemmelse med Traktatens artikel 7 uden forskelsbehandling give statsborgere fra andre medlemsstater adgang til offentlige og private uddannelsesinstitutioner og faglige kvalifikationseksamener;
for at sikre en fuldstaendig gensidig anerkendelse af cerifikater vedtager Raadet under hensyn til status i droeftelserne i de internationale organisationer inden den 1. januar 1993 paa forslag af Kommissionen, der forelaegges inden den 1. juli 1992, foranstaltninger om fastsaettelse af harmoniserede krav med hensyn til certifikater og uddannelsesprogrammer; de enkelte medlemsstater anerkender alle certifikater, der opfylder disse krav - UDSTEDT FOELGENDE DIREKTIV:
Artikel 1
Dette direktiv finder anvendelse paa procedurerne for gensidig anerkendelse af certifikater, som medlemsstaterne udsteder til cockpitbesaetninger.
Artikel 2
I dette direktiv forstaas ved:
a) certifikat: et gyldigt dokument, der er udstedt af en medlemsstat, og som giver indehaveren ret til som medlem af cockpitbesaetningen at udoeve funktioner om bord paa et civilt luftfartoej, der er registeret i en medlemsstat; denne definition omfatter ogsaa ratings, der er knyttet til certifikatet b) rating: en paategnelse, der er paafoert et certifikat, eller som findes i et saerskilt dokument, og som omfatter saerlige betingelser, rettigheder eller begraensninger i forbindelse med dette certifikat c) anerkendelse af certifikater: en godkendelse eller validering fra en medlemsstats side af et certifikat, der er udstedt af en anden medlemsstat, samt hertil knyttede rettigheder og attestationer; anerkendelsen kan ske ved, at medlemsstaten udsteder et nationalt certifikat, hvis gyldighedsperiode ikke maa overstige det oprindelige certifikats gyldighedsperiode d) godkendelse: tilladelse til paa et i en medlemsstat registeret luftfartoej at anvende et certifikat, der er udstedt i en anden medlemsstat, i overensstemmelse med de rettigheder, der er knyttet dertil e) validering: en medlemsstats udtrykkelige erklaering om, at et certifikat, som er udstedt af en anden medlemsstat, kan anvendes paa lige fod med et certifikat, som den selv har udstedt f) cockpitbesaetning: enhver person, som har et certifikat, og som har til opgave at udoeve funktioner, der er vaesentlige for at foere et luftfartoej under flyvning; definitionen omfatter piloter, navigatoerer og flyvemaskinister.
Artikel 3
1. En medlemsstat skal uden unoedig forsinkelse og supplerende proever anerkende ethvert certifikat, der er udstedt af en anden medlemsstat, samt alle hertil knyttede rettigheder og attestationer.
2. Enhver person, der er indehaver af et af en medlemsstat udstedt certifikat som privatpilot, har adgang til at foere luftfartoejer, der er registeret i en anden medlemsstat. Denne godkendelse gaelder kun udoevelse af rettigheder som indehaver af et certifikat som privatpilot og hermed forbundne ratings til visuelflyvning og udelukkende om dagen i et luftfartoej, der er godkendt til flyvning med kun en pilot.
Artikel 4
1. Artikel 3, stk. 1, finder anvendelse, naar et i en medlemsstat udstedt certifikat, der soeges anerkendt i en anden medlemsstat, er baseret paa krav, der er aekvivalente med kravene i vaertsmedlemsstaten. For at goere det muligt for de kompetente administrationer at vurdere aekvivalensen af de certifikater, der udstedes af de oevrige medlemsstater, skal Kommissionen inden den 1. januar 1992 udarbejde og tilsende alle medlemsstaterne en sammenlignende oversigt over de krav, der anvendes i hver medlemsstat for udstedelse af certifikater, der vedroerer de samme funktioner.
2. a) En medlemsstat kan anmode Kommissionen om en udtalelse vedroerende aekvivalensen af et certifikat, som er forelagt den til anerkendelse; anmodningen om udtalelse skal fremsaettes inden tre uger, efter at ansoegningen om anerkendelse er modtaget.
b) Kommissionen skal afgive sin udtalelse inden to maaneder. Medlemsstaten skal derefter svare ansoegeren inden en maaned.
c) Hvis medlemsstaten ikke anmoder Kommissionen om en udtalelse, skal den svare ansoegeren inden tre maaneder.
d) Fristerne i litra a), b) og c) regnes fra det tidspunkt, hvor alle de noedvendige oplysninger foreligger.
3. Hvis der efter behandlingen af et certifikat i en medlemsstat, som har faaet dette forelagt til anerkendelse, fortsat er begrundet tvivl om aekvivalensen af det paagaeldende certifikat, kan denne medlemsstat som undtagelse fra principperne i artikel 3, stk. 1, anse, at supplerende krav og/eller proever er noedvendige, for at certifikatet kan anerkendes. Indehaveren af certifikatet, den medlemsstat, der har udstedt certifikatet, og Kommissionen underrettes skriftligt herom. Vaertsmedlemsstaten, for hvilken certifikatet er forelagt til anerkendelse, skal hurtigst muligt give indehaveren af certifikatet mulighed for at indstille sig til en supplerende proeve, hvor der under ingen omstaendigheder maa finde forskelsbehandling paa grund af nationalitet sted.
4. Naar ansoegeren har opfyldt de supplerende krav og/eller har bestaaet den eller de kraevede proever, der er naevnt i stk. 3, anerkender vedkommende medlemsstat straks det paagaeldende certifikat.
5. For saa vidt angaar pilotcertifikater anerkender en medlemsstat, uanset stk. 1 til 4, alle certifikater, der er udstedt i overensstemmelse med bilag 1 til Chicago-konventionen angaaende international civil luftfart, naar indehaveren opfylder de saerlige valideringskrav i bilaget til naervaerende direktiv.
Artikel 5
Medlemsstaterne paaser, at statsborgere fra andre medlemsstater faar adgang til offentlige og private uddannelsesinstitutioner og til nationale proever og procedurer med henblik paa erhvervelse af certifikater paa samme vilkaar som deres egne statsborgere.
Artikel 6
Naar en medlemsstat udsteder et certifikat paa grundlag af et at et tredjeland udstedt certifikat eller en afgoerende del af et saadant certifikat, skal dette paafoeres certifikatet. Andre medlemsstater er ikke forpligtet til at anerkende et saadant cerifikat eller en saadan afgoerende del af et certifikat.
Artikel 7
1. Efter samraad med Kommissionen saetter medlemsstaterne de noedvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv inden den 1. juni 1992. De underretter straks Kommissionen herom.
2. Naar medlemsstaterne vedtager disse love og administrative bestemmelser, skal de indeholde en henvisning til dette direktiv, eller de skal ved offentliggoerelsen ledsages af en saadan henvisning. De naermere regler for denne henvisning fastsaettes af medlemsstaterne.
3. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen teksten til de nationale retsforskrifter, de udsteder paa det omraade, der er omfattet af dette direktiv.
4. Medlemsstaterne yder hinanden gensidig bistand ved gennemfoerelsen af dette direktiv og udveksler om fornoedent oplysninger om de certifikater, som de har anerkendt som aekvivalente.
5. Fortrolige oplysninger, der er indhentet i medfoer af dette direktiv, omfattes af tavshedspligt.
Artikel 8
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.
Udfaerdiget i Bruxelles, den 16. december 1991.
NEUVOSTON DIREKTIIVI,
annettu 16 päivänä joulukuuta 1991,
siviili-ilmailun tehtävien suorittamiseksi annettujen henkilöstön lupakirjojen vastavuoroisesta hyväksymisestä (91/670/ETY)
EUROOPAN YHTEISÖJEN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 84 artiklan 2 kohdan,
ottaa huomioon komission ehdotuksen (1),
ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon (2),
ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (3),
sekä katsoo, että
lentoliikenteen sujuvuuden ja turvallisuuden varmistamiseksi on välttämätöntä, että käytettävissä on riittävästi ohjaamohenkilöstöä, jolla on tarvittava pätevyys ja tarvittavat lupakirjat,
sisämarkkinoiden toteuttaminen vuoden 1992 loppuun mennessä edellyttää myös tehokasta lentoliikennejärjestelmää ihmisten liikkumisen helpottamiseksi yhteisössä,
lentoliikenne on hyvin dynaaminen ja nopeasti kehittyvä sekä erityisen kansainvälinen ala; sen vuoksi henkilöstön tarjonnan ja kysynnän tasapaino voidaan ylläpitää tehokkaammin yhteisön tasolla kuin kansallisella tasolla,
sen vuoksi on välttämätöntä, että yhteinen liikennepolitiikka siviili-ilmailun alalla ulotetaan koskemaan ohjaamohenkilöstön liikkuvuuden helpottamista yhteisössä,
eri jäsenvaltioiden vaatimukset ohjaamohenkilöstön lupakirjan saamiseksi poikkeavat toisistaan,
yhteisön tasolla ei ole vielä vahvistettu lupakirjojen edellyttämiä kelpoisuusvaatimuksia; jäsenvaltioilla on siksi edelleen mahdollisuus vahvistaa näiden kelpoisuusvaatimusten taso varmistaakseen niiden alueella rekisteröidyillä ilma-aluksilla tarjottavien palvelujen turvallisuuden; rikkomatta niille perustamissopimuksen mukaan kuuluvia velvollisuuksia jäsenvaltiot eivät saa vaatia minkään jäsenvaltion kansalaista hankkimaan sellaista pätevyyttä, jonka ne määrittelevät ainoastaan viittaamalla omaan kansalliseen koulutusjärjestelmäänsä, jos kyseinen henkilö on jo hankkinut tuon pätevyyden toisessa jäsenvaltiossa,
perustamissopimuksesta johtuvien velvoitteiden noudattamisen helpottamiseksi ja ohjaamohenkilöstön liikkuvuuden varmistamiseksi olisi otettava käyttöön yhteisön menettely tällaisen henkilöstön lupakirjojen ja pätevyyden hyväksymiseksi,
yksityislentäjien lupakirjat voidaan jo tunnustaa kaikissa jäsenvaltioissa,
jos ammattilentäjien on suoritettava lisäkokeita saadakseen lentää rekisteröidyllä ilma-aluksella muussa kuin heidän lupakirjansa myöntäneessä jäsenvaltiossa, heille olisi tarjottava mahdollisuus osallistua näihin kokeisiin mahdollisimman pian,
jäsenvaltioiden tarjoamat koulutusmahdollisuudet eivät aina vastaa kysyntää ja perustamissopimuksen 7 artiklan mukaisesti jäsenvaltioiden on hyväksyttävä muiden jäsenvaltioiden kansalaisia julkisiin ja yksityisiin koulutuslaitoksiin ja ammattitutkintoihin syrjimättömyysperiaatteen mukaisesti, ja
lupakirjojen täydellisen vastavuoroisen tunnustamisen varmistamiseksi ja ottaen huomioon kansanvälisten järjestöjen toiminnassa tapahtuneen kehityksen neuvosto toteuttaa ennen 1 päivää tammikuuta 1993 komission ehdotuksesta, joka on annettava ennen 1 päivää heinäkuuta 1992, toimenpiteet lupakirjoja ja koulutusohjelmia koskevien yhdenmukaisten vaatimusten antamiseksi; jäsenvaltioiden on hyväksyttävä tällaisia vaatimuksia vastaavat lupakirjat,
ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:
1 artikla
Tätä direktiiviä sovelletaan jäsenvaltioiden siviili-ilmailun ohjaamohenkilökunnalle antamien lupakirjojen vastavuoroista hyväksymistä koskeviin menettelyihin.
2 artikla
Tässä direktiivissä tarkoitetaan:
a) `lupakirjalla` voimassa olevaa jäsenvaltion antamaa asiakirjaa, joka oikeuttaa asiakirjan haltijan toimimaan jäsenvaltiossa rekisteröidyn siviili-ilma-aluksen ohjaamohenkilökunnan jäsenenä. Tätä määritelmää sovelletaan myös asiakirjaan liittyvään kelpoisuuteen;
b) `kelpoisuuden osoituksella` lupakirjassa tai erillisessä asiakirjassa olevaa mainintaa tällaiseen lupakirjaan liittyvistä erityisehdoista, erioikeuksista tai rajoituksista;
c) `lupakirjojen hyväksymisellä` jäsenvaltion suorittamaa toisen jäsenvaltion antaman lupakirjan ja siihen liittyvien oikeuksien ja todistusten tunnustamista tai vahvistamista. Hyväksyminen, joka voi tapahtua niin, että jäsenvaltio antaa oman lupakirjansa, voi olla voimassa enintään alkuperäisen lupakirjan voimassaoloajan loppuun;
d) `tunnustamisella` lupaa käyttää yhdessä jäsenvaltiossa rekisteröidyssä ilma-aluksessa toisen jäsenvaltion myöntämää lupakirjaa siihen liittyvien oikeuksien mukaisesti;
e) `vahvistamisella` jäsenvaltion nimenomaista ilmoitusta siitä, että toisen jäsenvaltion antamaa lupakirjaa voidaan käyttää kuten sen omaa lupakirjaa;
f) `ohjaamohenkilöstöllä` kaikkia henkilöstöön kuuluvia, joilla on lupakirja ja joiden tehtäviin kuuluu suorittaa olennaisia ilma-aluksen toimintoihin liittyviä tehtäviä lennon aikana. Tätä määritelmää sovelletaan lentäjiin, lentosuunnistajiin ja lentomekaanikkoihin.
3 artikla
1. Jäsenvaltion on ilman aiheetonta viivästystä tai täydentäviä kokeita hyväksyttävä toisen jäsenvaltion antama lupakirja siihen liittyvine oikeuksineen ja todistuksineen.
2. Henkilö, jolla on jäsenvaltion antama yksityislentäjän lupakirja, saa ohjata toisessa jäsenvaltiossa rekisteröityä ilma-alusta. Tämä tunnustaminen rajoittuu yksityislentäjän lupakirjassa ja siihen liittyvissä kelpoisuuden osoituksissa sen haltijalle myönnettyjen oikeuksien käyttöön lennoilla, jotka suoritetaan ainoastaan päivällä näkölentosääntöjen (VTR) mukaisesti yhden ohjaajan ohjattavaksi luokitellulla ilma-aluksella.
4 artikla
1. Mitä 3 artiklan 1 kohdassa säädetään, sovelletaan, jos yhden jäsenvaltion antama ja toisessa jäsenvaltiossa hyväksyttäväksi esitetty lupakirja perustuu hyväksymispyynnön vastaanottaneessa jäsenvaltiossa sovellettavia vaatimuksia vastaaviin vaatimuksiin. Jotta toimivaltaiset viranomaiset voisivat arvioida toisten jäsenvaltioiden antamien lupakirjojen vastaavuutta, komissio suorittaa kussakin jäsenvaltiossa samoihin tehtäviin oikeuttavien lupakirjojen saamiseen sovellettavien kelpoisuusvaatimusten vertailun ja toimittaa sen kaikille jäsenvaltioille 1 päivään tammikuuta 1992 mennessä.
2. a) Jäsenvaltio voi pyytää komissiolta lausuntoa jäsenvaltiolle hyväksyttäväksi esitetyn lupakirjan vastaavuudesta kolmen viikon kuluessa siitä, kun se on saanut pyynnön.
b) Komission on annettava lausunto kahden kuukauden kuluessa. Kyseisen jäsenvaltion on sen jälkeen vastattava hakijalle kuukauden kuluessa.
c) Jos jäsenvaltio ei pyydä komissiolta lausuntoa, sen on vastattava hakijalle kolmen kuukauden kuluessa.
d) Edellä a, b ja c kohdassa tarkoitettuja määräaikoja aletaan soveltaa siitä, kun kaikki tarpeelliset tiedot ovat käytettävissä.
3. Jos sen jälkeen, kun se jäsenvaltio, jolle lupakirja on esitetty hyväksyttäväksi, on sen tarkastanut, on aihetta epäillä kyseisen lupakirjan vastaavuutta, kyseinen jäsenvaltio voi 3 artiklan 1 kohdassa vahvistetuista periaatteista poiketen katsoa, että lisävaatimukset ja/tai täydentävät kokeet ovat tarpeen lupakirjan hyväksymiseksi. Lupakirjan haltijalle, lupakirjan myöntäneelle jäsenvaltiolle ja komissiolle on ilmoitettava tästä kirjallisesti. Jäsenvaltion, jolle lupakirja on esitetty hyväksyttäväksi, on järjestettävä lupakirjan haltijalle mahdollisimman pian mahdollisuus lisäkokeiden suorittamiseen ja tämän on tapahduttava kaikissa tapauksissa ilman kansallisuuteen perustuvaa syrjintää.
4. Kun hakija on täyttänyt 3 kohdassa tarkoitetut lisävaatimukset ja/tai läpäissyt kyseisessä kohdassa tarkoitetun kokeen tai kokeet, kyseisen jäsenvaltion on hyväksyttävä välittömästi lupakirja.
5. Kuitenkin sen estämättä, mitä 1-4 kohdassa säädetään, jäsenvaltion on hyväksyttävä kansainvälistä siviili-ilmailua koskevan Chicagon yleissopimuksen 1 liitteen määräysten mukaisesti annettu lentäjän lupakirja, jos sen haltija täyttää tämän direktiivin liitteessä määrätyt erityiset vahvistamista koskevat vaatimukset.
5 artikla
Jäsenvaltioiden on huolehdittava, että muiden jäsenvaltioiden kansalaiset hyväksytään julkisiin ja yksityisiin koulutuslaitoksiin, kansallisiin lupakirjakokeisiin sekä lupakirjojen saamisen edellyttämiin menettelyihin samoin perustein kuin mitä sovelletaan niiden omiin kansalaisiin.
6 artikla
Kun jäsenvaltio antaa vastaavuuden perusteella lupakirjan yhteisöön kuulumattoman maan antaman lupakirjan tai muun lupakirjaa vastaavan asiakirjan perusteella, tästä on oltava maininta lupakirjassa. Muiden jäsenvaltioiden ei tarvitse hyväksyä tällaista lupakirjaa.
7 artikla
1. Jäsenvaltioiden on komissiota kuultuaan saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan 1 päivään kesäkuuta 1992 mennessä. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä.
2. Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niitä virallisesti julkaistaessa niihin on liitettävä viittaus tähän direktiiviin. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään.
3. Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa keskeiset kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle.
4. Jäsenvaltioiden on avustettava toisiaan tämän direktiivin täytäntöönpanossa ja niiden on tarvittaessa vaihdettava tietoja vastaavuuden perusteella hyväksymistään lupakirjoista.
5. Tämän direktiivin mukaisesti saadut luottamukselliset tiedot kuuluvat salassapitovelvollisuuden piiriin.
8 artikla
Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.
Tehty Brysselissä 16 päivänä joulukuuta 1991.