RÅDETS FORORDNING (EF) Nr. 710/95 af 27. marts 1995 om indførelse af en endelig antidumpingtold på importen af farvefjernsynsmodtagere med oprindelse i Malaysia, Den Kinesiske Folkerepublik, Republikken Korea, Singapore og Thailand og om endelig opkrævning af midlertidig told
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,
under henvisning til Rådets forordning (EØF) nr. 2423/88 af 22. juli 1988 om beskyttelse mod dumpingimport eller subsidieret import fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Økonomiske Fællesskab (1), særlig artikel 12,
under henvisning til forslag forelagt af Kommissionen efter konsultation i det rådgivende udvalg, og
ud fra følgende betragtninger:
A. MIDLERTIDIGE FORANSTALTNINGER
(1) Kommissionen indførte ved forordning (EF) nr. 2376/94 (2), i det følgende benævnt »den midlertidige forordning«, en midlertidig antidumpingtold på importen til Fællesskabet af farvefjernsynsmodtagere med oprindelse i Malaysia, Den Kinesiske Folkerepublik, Republikken Korea, Singapore og Thailand.
Rådet forlængede ved forordning (EF) nr. 140/95 (3) toldens gyldighed med en periode på to måneder indtil den 3. april 1995.
B. EFTERFØLGENDE PROCEDURE
(2) Efter indførelsen af den midlertidige antidumpingtold fremlagde flere interesserede parter skriftlige redegørelser og anmodede om at blive hørt mundtligt, hvilket blev imødekommet.
(3) På anmodning blev parterne underrettet om de væsentligste kendsgerninger og betragtninger, på grundlag af hvilke det var hensigten at anbefale en endelig told og endelig opkrævning af de beløb, der er stillet som sikkerhed for den midlertidige told. De fik også en tidsfrist, inden for hvilken de kunne fremsætte bemærkninger til disse oplysninger.
(4) Kommissionen tog hensyn til parternes mundtlige og skriftlige bemærkninger og ændrede sine resultater, hvor det var nødvendigt.
C. DEN OMHANDLEDE VARE OG SAMME VARE
(5) Da der ikke blev fremført nye beviser og argumenter vedrørende den omhandlede vare og samme vare, bekræftes resultaterne i betragtning 8-18 i den midlertidige forordning.
D. DEN PÅGÆLDENDE ERHVERVSGREN I FÆLLESSKABET
(6) Efter indførelsen af den midlertidige told rejste flere eksportører tvivl om klagernes stilling, da de mente, at de anvendte kriterier for at definere producenternes »væsentligste erhvervsaktiviteter« (betragtning 23 i den midlertidige forordning) var for uklare, særlig på baggrund af, at fællesskabserhvervsgrenens import fra de pågældende lande udgjorde indtil 25 % af deres fællesskabsproduktion, der blev solgt i Fællesskabet.
Det bør i den forbindelse nævnes, at artikel 4, stk. 5, i forordning (EØF) nr. 2423/88, i det følgende benævnt »grundforordningen«, giver Fællesskabets institutioner et vist skøn til at fortolke begrebet erhvervsgren i Fællesskabet som resten af fællesskabsproducenterne, når de øvrige producenter er forbundet med de pågældende eksportører eller selv importerer den pågældende vare.
I dette særlige tilfælde blev der fremlagt tilstrækkeligt bevis for, at formålet med fællesskabsproducenternes import fra de lande, der var omfattet af proceduren, var at forblive på markedet med et så fuldstændigt udvalg af modeller som muligt eller at beskytte markedsnicher, som ville forsvinde, hvis der ikke var et salg af de pågældende modeller. Der blev også taget hensyn til, at de pågældende producenter havde truffet den kommercielle beslutning om at importere farvefjernsynsmodtagere fra de pågældende lande i det mindste delvis som en følge af den påviste skadelige dumping, og at priserne på denne import ikke var lavere end de allerede lave priser på markedet i Fællesskabet.
En eksportør hævdede desuden, at skadens omfang var blevet vurderet på et alt for snævert grundlag som følge af klagernes påståede utilstrækkelige stilling. Kommissionen foretog en indgående undersøgelse af klagernes stilling, hvilket er omtalt i detaljer i den midlertidige forordning. Eksportøren hævdede, at der også burde være taget hensyn til andre ikke-klagende fællesskabsproducenter ved vurderingen af, om klagerne omfattede en væsentlig del af erhvervsgrenen i Fællesskabet. Der er taget hensyn til dette forhold i den nævnte undersøgelse, og eksportørens argument tilbagevises derfor som ubegrundet.
(7) Under disse omstændigheder er de i den midlertidige forordning omhandlede kriterier for anvendelse af artikel 4, stk. 5, i grundforordningen blevet anvendt på en passende og rimelig måde, og følgelig bekræftes resultaterne i betragtning 19-23 i den midlertidige forordning. Klagernes stilling er således bekræftet, og påstandene vedrørende anvendelsesområdet for skadesundersøgelsen tilbagevises derfor.
E. OPRINDELSE
(8) De tre kinesiske eksportører, der er nævnt i betragtning 33 og 34 i den midlertidige forordning, og som anfægtede Kommissionens oprindelige resultater som angivet i betragtning 33-38 i nævnte forordning, hævdede, at varernes oprindelse for Den Kinesiske Folkerepubliks vedkommende ikke har fastlagt i overensstemmelse med de relevante gældende toldbestemmelser, og at den fremgangsmåde, der var fulgt i forbindelse med Den Kinesiske Folkerepublik, ikke svarede til den, der var anvendt i forbindelse med de andre eksportlande.
Som allerede nævnt i betragtning 32 og 37 i den midlertidige forordning blev undersøgelsen bl.a. baseret på den arbejdshypotese, at farvefjernsynsmodtagerne har den oprindelse, der er angivet ved importen til Fællesskabet.
De kinesiske eksportører, som anfægtede Kommissionens konklusioner af undersøgelsen vedrørende oprindelse, havde tidligere givet importører i Fællesskabet oplysninger om, at de farvefjernsynsmodtagere, der importeredes til Fællesskabet i undersøgelsesperioden, faktisk havde oprindelse i Kina.
Kommissionen fortsatte med at undersøge spørgsmålet om oprindelse i forbindelse med den kinesiske eksport og tog hensyn til de argumenter, som kinesiske eksportører fremførte efter offentliggørelsen af den midlertidige forordning. De pågældende kinesiske eksportører fremlagde imidlertid ikke nye beviser, som gav Kommissionen anledning til at fastslå, at der burde være en anden konklusion i den endelige afgørelse. Det blev besluttet, at der ikke var tilstrækkelig grund til at afvige fra denne eksports oprindelse som opgivet til medlemsstaternes toldmyndigheder i undersøgelsesperioden.
(9) En koreansk producent påstod, at Fællesskabets fremgangsmåde i forbindelse med farvefjernsynsmodtagernes oprindelse i denne procedure ville tilskynde ikke-samarbejdsvillige datterselskaber af japanske selskaber i Malaysia og Singapore til i fremtiden at angive de farvefjernsynsmodtagere, som samles i Malaysia og Singapore, som varer med oprindelse i Japan for at undgå den resttold, der er fastsat for disse lande. Dette ville være et direkte resultat af, at japanske eksportører er undtaget fra proceduren på grund af en utilstrækkelig importmængde til Fællesskabet af farvefjernsynsmodtagere med oprindelse i Japan.
Det skal i den forbindelse understreges, at den pågældende eksportør ikke fremlagde bevis for, at farvefjernsynsmodtagere samlet i Malaysia og Singapore af datterselskaber af japanske selskaber faktisk har oprindelse i Japan. Det er derfor ikke berettiget at ændre fastsættelsen af oprindelse. Der erindres om, at kun i de tilfælde, hvor data, der var efterprøvet af kontrollører ved besøg på stedet som led i en normal antidumpingundersøgelse, beviste, at angivelserne ikke var korrekte, blev der gjort en undtagelse fra den oprindelse som importørerne havde opgivet efter oplysninger fra deres leverandører. Med hensyn til muligheden for, at disse datterselskaber af japanske selskaber i Malaysia og Singapore i fremtiden vil angive deres farvefjernsynsmodtagere eksporteret til Fællesskabet med oprindelse i Japan, vil der blive foretaget normal toldkontrol af urigtige angivelser. Skulle det vise sig, at den angivne japanske oprindelse er rigtig, og at alle andre betingelser for indledning af en antidumpingprocedure mod farvefjernsyn af japansk oprindelse er opfyldt, kan der indledes en procedure.
(10) Da alle ovennævnte påstande blev afvist, bekræftes resultaterne i betragtning 24-41 i den midlertidige forordning.
F. DUMPING
i) Normal værdi
a) Generelt
(11) En malaysisk og en thailandsk eksportør påstod fortsat, at Kommissionen burde beregne den normale værdi på grundlag af salget til tredjelande efter justeringer for »omkostningsforskelle«. Da disse eksportører blev underrettet om, at anvendelse af den pågældende metode efter Kommissionens opfattelse ville kræve justeringer, der kunne give alvorlige fejl på grund af mangelen på præcise sammenlignelige data, hævdede de, at den beregnede værdi omfattede subjektive valg i forbindelse med fastsættelsen af både salgs- og administrationsomkostninger og andre generalomkostninger (SAG) og fortjeneste. Eksportørerne understregede, at den beregnede værdi gav et mindre gunstigt resultat end en metode baseret på salget til tredjelande, og at man, hvor det var muligt at vælge mellem to forskellige metoder, burde foretrække den, der gav den laveste dumpingmargen.
Efter en omfattende undersøgelse tilbageviser Kommissionen argumentet om, at SAG-omkostningerne og fortjenesten blev fastsat subjektivt. Det bør faktisk noteres, SAG-omkostningerne og fortjenesten, der anvendtes til at fastsætte den beregnede værdi for disse eksportører, ikke blev fastlagt efter subjektive vurderinger, men på grundlag af reelle regnskabsdata. Kommissionen mener fortsat, at det er mere præcist at anvende SAG-omkostninger og fortjeneste som angivet i den midlertidige forordning på producenter/eksportører i lande med markedsøkonomi end den foreslåede metode baseret på eksportpriserne til tredjelande. Derfor bekræftes anvendelsen af den beregnede normale værdi, som er mere nøjagtig og derfor mere hensigtsmæssig.
(12) En koreansk eksportør gjorde indsigelse mod fremgangsmåden med at beregne justeringer for OEM-transaktioner (original equipment manufacturers) i forbindelse med den normale værdi. Denne eksportør hævdede, at OEM-justeringen skulle være 30 % i stedet for en tredjedel af den fortjeneste, der blev opnået på salg af egne varemærker.
I forbindelse med OEM-justeringer bør det nævnes, at denne justering tidligere anvendtes i hvert enkelt tilfælde afhængigt af de fastlagte kendsgerninger i bestemte procedurer. På nogle hjemmemarkeder er der ikke noget OEM-salg, og Kommissionen har derfor besluttet at foretage justering for OEM ved at anvende den fortjeneste, der anvendtes ved beregningen af den normale værdi som en tredjedel af fortjenesten på salget af egne varemærker. Denne fremgangsmåde er på linje med tidligere praksis, og ingen andre eksportører gjorde indsigelse mod denne procedure. Eksportørens krav afvises derfor, og betragtning 51 og 52 i den midlertidige forordning bekræftes.
b) Republikken Korea
(13) En koreansk eksportør hævdede, at den normale værdi for hans varer skulle nedsættes, fordi Kommissionen havde baseret den beregnede værdi på påløbne udgifter og fortjeneste i forbindelse med salg af varer i samme forretningssektor og ikke udelukkende salget af samme vare. Kommissionen havde oprindelig baseret sine beregninger på salget i samme forretningssektor, fordi den ikke var overbevist om, at den samme vare solgtes med fortjeneste i tilstrækkeligt repræsentative mængder på hjemmemarkedet. Den pågældende eksportør var på tilfredsstillende måde i stand til at påvise, at salget af samme vare på hjemmemarkedet både gav fortjeneste og foregik i tilstrækkeligt store mængder. Den normale værdi for eksportøren blev derfor ændret.
(14) En koreansk eksportør påstod fortsat, at der burde foretages OEM-justering af den normale værdi for sammenlignelige modeller i forbindelse med to af selskabets modeller, som eksporteres til Fællesskabet. Efter anmodning om yderligere oplysninger vedrørende dette salg viste det sig imidlertid, at modellerne indgik i salget af egne varemærker, og at det derfor ikke var berettiget at indrømme OEM-justering ved beregningen af den normale værdi.
(15) Resultaterne i betragtning 54, 55 og 56 bekræftes.
(16) For en tyrkisk eksportør af sæt med oprindelse i Korea, for hvilke der var fastsat en dumpingmargen i forbindelse med den midlertidige forordning, blev den normale værdi ændret. Dette skete på grund af ændringer i den normale værdi for sammenlignelige sæt fremstillet og solgt på det koreanske marked, på hvilken eksportørens margen var baseret. Som følge af disse ændringer blev det fastslået, at der ikke skal anvendes nogen dumpingmargen for denne producents eksport af sæt af koreansk oprindelse, som selskabet selv har samlet.
c) Singapore
(17) Da der ikke er fremkommet nye argumenter, bekræftes resultaterne i betragtning 58 i den midlertidige forordning.
d) Thailand
(18) Da der ikke er fremkommet nye argumenter, bekræftes resultaterne i betragtning 59-64 i den midlertidige forordning.
e) Malaysia
(19) En malaysisk eksportør gjorde indvending imod størrelsen af en justering for finansieringsomkostninger, som omfattede et rentefrit lån fra dens moderselskab. Indvendingen gik på, at fortjenesten på lånet var blevet overvurderet ved beregningen af den normale værdi. Efter en ny undersøgelse af beregningsmetoden og de omkostninger, der er fastsat for den samme vare, blev der foretaget justering for virkningerne af ændringen i eksportørens normale værdi under hensyn til denne indvending. Resultaterne i betragtning 65, 66 og 67 i den midlertidige forordning bekræftes.
f) Den Kinesiske Folkerepublik
(20) Med hensyn til valget af et land med markedsøkonomi som referenceland som omhandlet i artikel 2, stk. 5, i grundforordningen meddelte en eksportør, som i løbet af undersøgelsen havde udtrykt, at han fortrak landet med »den laveste normale værdi«, at han nu betragtede Korea som et mere passende land end Singapore. Imidlertid blev der ikke fremlagt væsentlige beviser for hverken den påståede større lighed i modeller eller formodningen om, at det ville være lettere at foretage en sammenligning, hvis Korea blev valgt. Påstanden blev derfor afvist.
(21) En anden eksportør gav igen udtryk for, at han foretrak en normal værdi baseret på hjemmemarkedspriserne i referencelandet som omhandlet i artikel 2, stk. 5, i grundforordningen. En sådan metode ville imidlertid kræve mange og muligvis upræcise tilpasninger, et forhold, som også fik Kommissionen til at fastlægge beregnede normale værdier for eksportørerne selv i de pågældende lande med markedsøkonomi.
(22) Valget af Singapore som referenceland som omhandlet i artikel 2, stk. 5, i grundforordningen ved beregningen af den normale værdi for Den Kinesiske Folkerepublik bekræftes derfor.
ii) Eksportpris
a) Lande med markedsøkonomi: Generelt
(23) Resultaterne i betragtning 71, 72 og 73 i den midlertidige forordning bekræftes.
b) Lande med markedsøkonomi: Forbundne importører
(24) En koreansk eksportør gentog, at al eksport til hans forbundne importør i Fællesskabet burde medtages ved beregningen af eksportpriser. Denne anmodning kan ikke imødekommes, da de pågældende varer ikke blev importeret i Fællesskabet, men blev opbevaret på toldlager, indtil de blev solgt til en uafhængig køber i eller uden for Fællesskabet. Kun eksport af varer, som blev angivet til overgang til fri omsætning i Fællesskabet i undersøgelsesperioden blev taget i betragtning.
Betragtning 74, 75 og 76 i den midlertidige forordning bekræftes derfor.
c) Den Kinesiske Folkerepublik
(25) Alle kinesiske eksportører gentog deres krav om at få individuel behandling og påstod, at Kommissionen ikke i tilstrækkelig grad havde begrundet, hvorfor den afviste en sådan behandling i den midlertidige forordning.
Kommissionen har gentagne gange givet en fuldstændig begrundelse for ikke at indrømme selskaber i Den Kinesiske Folkerepublik individuel behandling. I den midlertidige forordning blev der specielt henvist til, hvor vanskeligt det er at fastslå, om et selskab har en virkelig, varig uafhængighed i de tilfælde, hvor det alene ser ud til, at det til en vis grad er uafhængigt på et bestemt tidspunkt. Ingen af de kinesiske eksportører fremlagde tilstrækkeligt bevis til, at Kommissionen kunne drage en anden konklusion. Selv om nogle eksportører var i stand til at påvise, at de til en vis grad var uafhængige af staten, da de ikke var fuldstændig kontrollerede statsorganisationer, kan denne frihed højst betragtes som en næsten autonom status inden for et økonomisk og politisk system, som stadig opretholder en høj grad af centraliseret kontrol, og som tydeligvis ikke svarer til forholdene i et land med markedsøkonomi.
Årsagerne til ikke at indrømme individuel behandling i dette tilfælde betragtes som tilstrækkeligt klarlagt. Resultaterne i betragtning 78-81 i den midlertidige forordning bekræftes derfor.
iii) Sammenligning
(26) Flere eksportører anfægtede den midlertidige afgørelse med hensyn til afvisningen af de justeringer for OEM-salg, som der blev fremsat krav om i henhold til artikel 2, stk. 10, litra c), i grundforordningen. Efter behørig overvejelse accepterede Kommissionen, at disse direkte salgsomkostninger, som eksportørerne påberåbte sig og behørigt dokumenterede, skulle fraregnes med det fulde beløb, da de vedrørte omkostninger, som udgør en del af omkostningerne i forbindelse med beregningen af den normale værdi for OEM-modeller.
(27) Selv om der allerede var taget hensyn til forskellen i priser ved salg i forskellige mængder, ved at man godtog en mængderabat indrømmet af den pågældende eksportør ved beregningen af den normale værdi, krævede en koreansk eksportør fortsat justering for salg i forskellige mængder og i forskellige handelsled. På Kommissionens anmodning fremlagde eksportøren yderligere beviser til støtte for sit krav. De fremførte beviser berettigede imidlertid ikke til yderligere justeringer.
(28) Alle berørte producenter gentog deres krav om, at provisioner betalt til selskaber i samme koncern ikke, som angivet i betragtning 86 i den midlertidige forordning, skulle behandles som omkostninger i henhold til artikel 2, stk. 10, litra c), nr. v), i grundforordningen. Efter indførelsen af midlertidig told fremlagde de pågældende producenter tilstrækkeligt bevis for, at de pågældende provisioner delvis vedrørte betalinger, som ikke stod i forbindelse med det pågældende salg. De relevante justeringer blev derfor nedsat til et beløb svarende til de faktiske salgsprovisioner.
(29) To koreanske eksportører gjorde indsigelse mod, at Kommissionen nedsatte den ønskede justering af den normale værdi for omkostningerne ved ydede kreditter med omkostningerne til betaling af moms og særlig forbrugsskat af netto fakturabeløbet. De hævdede, at afgifterne på fakturaerne var direkte forbundet med det pågældende salg, og at de bevisligt var en del af kreditomkostningerne vedrørende salget.
Efter behørig overvejelse godtog Kommissionen, at omkostningerne ved kredit i forbindelse med særlig forbrugsskat udgjorde en del af de legitime salgsomkostninger og således kunne udgøre en del af den ønskede justering, idet den tog hensyn til den lovbestemte frist for tilbagebetaling af de skyldige beløb til de koreanske skattemyndigheder. Eksportørernes argumenter vedrørende moms blev derimod afvist. Der blev ikke fastslået nogen direkte forbindelse mellem de skyldige (netto) momsomkostninger og det pågældende salg, da der ikke skal gøres regnskab for det fulde momsbeløb på salg på hjemmemarkedet over for de koreanske skattemyndigheder; denne moms modregnes med moms på de pågældende eksportørers indkøb, og kun et eventuelt nettobeløb skal betales. Omkostninger til kredit i forbindelse med eksportørernes momsregnskab er generalomkostninger og kan ikke identificeres særskilt som en salgsomkostning for farvefjernsynsmodtagere. De pågældende producenters justeringer for kredit blev ændret i overensstemmelse hermed.
(30) Flere kinesiske eksportører påstod, at der burde foretages justering af den normale værdi for forskelle i »økonomisk niveau« mellem Den Kinesiske Folkerepublik og referencelandet som omhandlet i artikel 2, stk. 5, i grundforordningen. En sådan justering blev ikke foretaget, da der ikke findes bestemmelser herom i grundforordningen.
iv) Dumpingmargener
a) Samarbejdende eksportører
(31) Der blev efter omstændighederne taget hensyn til bemærkningerne fra interesserede parter, og dumpingmargenerne blev fastsat således:
TABELPOSITION
b) Ikke-samarbejdende eksportører
(32) Flere kinesiske eksportører anfægtede den metode, der i den midlertidige forordning anvendtes til fastsættelse af den vejede gennemsnitlige dumpingmargen for Den Kinesiske Folkerepublik. En eksportør nævnte specielt, at den vejede gennemsnitlige dumpingmargen for samarbejdende selskaber skulle anvendes for alle kinesiske eksportører.
Da der ikke er noget, der tyder på, at dumpingmargenerne for ikke-samarbejdende virksomheder er lavere end den højeste konstaterede margen for samarbejdende selskaber, bør kravet afvises. Hvis dumpingmargenerne havde været lavere ville de pågældende eksportører efter al sandsynlighed have givet sig til kende og samarbejdet.
(33) Flere af de kinesiske eksportører hævdede, at den valgte metode ville få eksportørerne til at undlade at samarbejde, da der ikke blev taget hensyn til det forholdsvis høje samarbejdsniveau i det foreliggende tilfælde.
Det bør i den forbindelse understreges, at virksomhederne ved at samarbejde tværtimod kan forbedre de oplysninger, der er til rådighed for Kommissionen. Specielt er det klart, at jo større procentdelen af samarbejdende eksportører er, jo mindre er virkningerne af den »højeste dumpingmargen« på niveauet for den gældende told. For så vidt som ræsonnementet er baseret på procenten af samarbejde, er de angivne tal netop blevet anvendt som »til rådighed værende kendsgerninger«, fordi de blev betragtet som repræsentative.
(34) Da der ikke er fremkommet yderligere bemærkninger, bekræftes betragtning 95 og 96 i den midlertidige forordning.
G. SKADE
i) Priserne for dumpingimporten
a) Forbundne importører
(35) Med hensyn til metoden til fastsættelse af prisunderbuddet i forbindelse med forbundne importørers salg til de første uafhængige kunder i Fællesskabet, gjorde en eksportør indsigelse mod, at der ved sammenligningen af modeller som angivet i betragtning 102 og 103 i den midlertidige forordning ikke blev taget hensyn til alle faktorer vedrørende salgspriserne. Eksportøren hævdede, at forskelle i apparaternes modtagekapacitet havde indflydelse på salgsprisen. Da denne eksportør ikke fremførte afgørende bevis til støtte for sin påstand, og ingen andre eksportører anfægtede de kriterier, som blev anvendt på samme måde til fastlæggelse af alle modellers sammenlignelighed, konstaterede Kommissionen, at der ikke var nogen rimelig grund til at ændre beregningen af prisunderbuddet.
b) Ikke-forbundne importører
(36) Med henblik på fastsættelse af prisunderbuddet måtte prisen for ikke-forbundne importørers import fastsættes som prisen frit Fællesskabets grænse, plus told og andre importomkostninger (15 %). Det var vanskeligt at nå til et beløb, som tog hensyn til alle salgskanaler og individuelle handelsniveauer, for salget til ikke-samarbejdende importører (et stort flertal), og da de fleste eksportører, som solgte til ikke-forbundne importører, havde en tilsvarende blanding af kunder, blev det fundet rimeligt at anvende en ensartet procent. Således blev der tillagt 10 % for yderligere distributions- og marketingsomkostninger og fortjeneste.
Med hensyn til denne metode for fastsættelse af prisunderbud blev det anført, at justeringerne af den pågældende vares salgspriser var mangelfulde og ikke gav en korrekt beregning. En eksportør hævdede, at en forhøjelse på 10 % for at dække distributions- og marketingomkostninger plus fortjeneste var utilstrækkelig, og at der burde anvendes en højere justering. Det blev imidlertid påpeget, at den pågældendes forslag til justering var baseret på et særligt salgsudvalg, og at der til gengæld ved salg direkte til store detailhandelskæder kun påløb små eller ingen ekstra distributions- og marketingomkostninger, og at en justering på 10 % derfor ville være for stor i disse tilfælde.
Ved medtagelse af alle salgskanaler blev det derfor betragtet som rimeligt at anvende et beløb på 10 % til sammenligningen. En generel ændring af metoden var således ikke nødvendig. Resultaterne i betragtning 102-105 i den midlertidige forordning bekræftes.
(37) Efter en generel ny undersøgelse lå de vejede gennemsnitlige underbudsmargener udtrykt i procent af prisen frit Fællesskabets grænse inden for følgende margener:
- for Malaysia: fra 7,50 % til 23,40 %
- for Thailand: fra 3,02 % til 29,89 %
- for Singapore: fra 0 % til 23,68 %
- for Republikken Korea: fra 38,61 % til 54,00 %.
For Den Kinesiske Folkerepublik var den vejede gennemsnitlige underbudsmargen udtrykt i procent af prisen frit Fællesskabets grænse på 58,7 %.
ii) Andre skadesspørgsmål
(38) En anden eksportør hævdede, at mængden af farvefjernsynsmodtagere med stor billedskærm importeret fra Den Kinesiske Folkerepublik var ubetydelige og ikke burde kumuleres med importen fra andre lande, der var omfattet af proceduren. Kommissionen kan ikke godtage dette. Det bør bemærkes, at Fællesskabets markedsandel af Kinas eksport af farvefjernsynsmodtagere med stor skærm alene var over 2 % af det samlede forbrug i Fællesskabet i undersøgelsesperioden, og at denne import var over ti gange større end importen af kinesiske farvefjernsynsmodtagere med stor skærm i 1988.
(39) En eksportør påstod fortsat, at fællesskabserhvervsgrenen ikke havde lidt skade i forbindelse med importen af farvefjernsynsmodtagere med stor skærm, og at faldet i salget af farvefjernsynsmodtagere med lille skærm ikke kunne begrunde, at der blev forvoldt skade i forbindelse med salget af farvefjernsynsmodtagere med stor skærm. Kommissionen havde undersøgt problemet i den midlertidige forordning, og den pågældende eksportør fremlagde ikke nye beviser til støtte for sine argumenter. Kravet blev derfor afvist af de grunde, der er angivet i den midlertidige forordning.
(40) De resterende resultater i betragtning 97-117 i den midlertidige forordning bekræftes.
H. ÅRSAGSSAMMENHÆNG
i) Virkningen af dumpingimporten
(41) En kinesisk eksportør hævdede, at eksporten af farvefjernsynsmodtagere med meget stor billedskærm fra Den Kinesiske Folkerepublik enten var ubetydelig eller slet ikke fandtes og derfor ikke kunne forvolde erhvervsgrenen i Fællesskabet skade. Denne påstand kan ikke godtages, da eksporten af farvefjernsynsmodtagere fra Den Kinesiske Folkerepublik, som udgør en del af den pågældende vare og samme vare, konkurrerer med Fællesskabets produktion af alle farvefjernsynsmodtagere, herunder også modtagere med disse store skærme, og derved bidrager til de samlede skadelige virkninger af den dumping, der er konstateret.
ii) Virkningerne af andre faktorer
(42) En eksportør hævdede, at erhvervsgrenen i Fællesskabet led under selvforskyldt skade eller var beskyttet mod virkningerne af dumpingimporten, da en stor del af det tabte salg blot var blevet erstattet med produktion i Østrig ejet af fællesskabserhvervsgrenen eller med fællesskabsproducenternes dumpingimport fra lande, der var omfattet af proceduren.
Denne påstand kan ikke godtages. Kun en del af eksporten fra Østrig kan være forbundet med erhvervsgrenen i Fællesskabet. Der blev ikke fremført beviser for, at importen fra Østrig blev udbudt til priser, som var lavere end fællesskabserhvervsgrenens priser.
Som allerede nævnt i betragtning 6 i denne forordning var formålet med fællesskabsproducenternes import af varer fra de af proceduren omfattede lande at forblive på markedet med et så fuldstændigt udvalg af modeller som muligt eller at beskytte markedsnicher, som ellers ville forsvinde. De pågældende producenter traf en kommerciel beslutning under påvirkning af eksterne faktorer og baseret på egne legitime interesser. Deres beslutning om at importere fra de pågældende lande var forårsaget af, at der var bevis for, at der fandt skadelig dumping sted. Det må også nævnes, at priserne på denne import ikke var lavere end de allerede lave priser på markedet i Fællesskabet.
(43) Efter en ny undersøgelse bør det noteres, at det er nødvendigt at korrigere betragtning 126 i den midlertidige forordning, idet de mængder, som fællesskabserhvervsgrenen importerede fra de pågældende lande, udgjorde 4,5 % af markedet i 1990, medens denne andel var 4,1 % i undersøgelsesperioden.
iii) Konklusion
(44) På baggrund af ovenstående bekræftes resultaterne i betragtning 118-129 i den midlertidige forordning, med den i betragtning 43 nævnte undtagelse i nærværende forordning.
I. FÆLLESSKABETS INTERESSE
(45) En eksportør hævdede, at foranstaltninger ikke kunne forhindre yderligere flytning af Fællesskabets produktion, eftersom fællesskabsproduktionen af farvefjernsynsmodtagere ikke ville være levedygtig af strukturbetingede årsager. Der blev ikke fremlagt beviser til støtte for denne påstand.
(46) Flere eksportører hævdede, at det ikke ville være i forbrugernes interesse at indføre foranstaltninger. Denne påstand er allerede behandlet udførligt i den midlertidige forordning, og da der ikke er fremført yderligere væsentlige beviser, bekræftes resultaterne i betragtning 130-138 i nævnte forordning.
J. AFGØRELSE VEDRØRENDE TYRKIET
(47) Der blev foretaget endnu en analyse af situationen vedrørende eksporten af farvefjernsynsmodtagere med oprindelse i Tyrkiet som beskrevet i betragtning 98, 99 og 139 i den midlertidige forordning, og det konkluderedes, at kendsgerningerne i den foreløbige afgørelse skulle bekræftes.
K. TILSAGN
(48) Kommissionen modtog tilbud om tilsagn fra flere eksportører i henhold til artikel 10, stk. 2, i grundforordningen. Disse tilbud blev undersøgt indgående, og der blev lagt særlig vægt på muligheden for at kontrollere de foreslåede tilsagn.
Der er altid kun undtagelsesvis blevet godtaget tilsagn for forbrugsgoder, bl.a. på grund af de mangfoldige modeller, antallet af forskellige typer og den måde og hyppighed, med hvilken de forbedres eller på anden måde ændres. Alle disse egenskaber giver uvilkårligt uoverstigelige vanskeligheder i forbindelse med kontrol. I farvefjernsynsmodtagernes tilfælde er det Kommissionens opfattelse, at disse vanskeligheder ikke kan overvindes, og at sådanne foranstaltninger følgelig ikke kan sikre udelukkelse af skadelig dumping på længere sigt. Det er derfor efter konsultationer blevet fastslået, at det ikke er hensigtsmæssigt at godtage tilsagn i denne procedure, og de pågældende tilbud blev derfor afvist.
L. TOLDSATS
(49) Der blev fremført forskellige synspunkter i forbindelse med, at beregningerne af told var baseret på det niveau for skadesudligning (hvor det er relevant), der blev opnået ved at anvende prisunderbudsberegningerne. Der er ikke fremført nye argumenter eller synspunkter, som er tilstrækkeligt begrundet, og der er ikke grund til at ændre metoden for beregning af skadesudligningen.
På dette grundlag er den deraf følgende stigning i procent:
for Republikken Korea: indtil 54,00 %
for Malaysia: indtil 23,40 %
for Thailand: indtil 29,89 %
for Singapore: indtil 23,68 %
for Den Kinesiske Folkerepublik: indtil 58,79 %
Af de grunde, der er angivet i den midlertidige forordning og i betragtning 25, 32 og 33 i nærværende forordning, er der fastsat en enkelt toldsats for alle producenter i Den Kinesiske Folkerepublik.
(50) Den metode, der anvendtes ved fastsættelsen af tolden for ikke-samarbejdende eksportører, som eksporterede farvefjernsynsmodtagere med oprindelse i Malaysia, Republikken Korea, Singapore og Thailand som omhandlet i betragtning 145 i den midlertidige forordning, bekræftes.
(51) Der indføres følgende endelige antidumpingtold i form af værditold:
TABELPOSITION
M. OPKRÆVNING AF MIDLERTIDIG TOLD
(52) I betragtning af omfanget af de konstaterede dumpingmargener for størstedelen af eksportørerne og den alvorlige skade, der er forvoldt som følge heraf, er det nødvendigt, at de beløb, der er stillet som sikkerhed for midlertidig antidumpingtold for alle virksomheder, opkræves endeligt. I tilfælde, hvor den midlertidige told overstiger den endelige told, opkræves et beløb, der højst svarer til den endelige antidumpingtold -
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:
Artikel 1
1. Der indføres en endelig antidumpingtold på importen af farvefjernsynsmodtagere:
- med diagonalmål af billedskærm på over 15,5 cm, også med indbygget radiofonimodtager og/eller ur i samme kabinet, henhørende under KN-kode ex 8528 10 52 (Taric-kode: ex 8528 10 52*10), 8528 10 54, 8528 10 56, 8528 10 58, ex 8528 10 62 (Taric-kode: 8528 10 62*10) og 8528 10 66, med oprindelse i Malaysia, Singapore og Thailand
- med diagonalmål af billedskærm på over 42 cm, også med indbygget radiofonimodtager og/eller ur i samme kabinet, herunder under KN-kode ex 8528 10 54, 8528 10 56, 8528 10 58, ex 8528 10 62 (Taric-kode: 8528 10 62*90) og 8528 10 66, med oprindelse i Den Kinesiske Folkerepublik og Republikken Korea.
2. Tolden fastsættes i procent af prisen, netto, frit Fællesskabets grænse, ufortoldet, til:
TABELPOSITION
bortset fra varer, der fremstilles og sælges til eksport til Fællesskabet af følgende selskaber, for hvilke tolden fastsættes til:
TABELPOSITION
3. Medmindre andet er anført, finder gældende bestemmelser for told anvendelse.
Artikel 2
De beløb, der er stillet som sikkerhed for den midlertidige antidumpingtold i henhold til forordning (EF) nr. 2376/94, opkræves endeligt med et beløb, der højst svarer til den endelige told. Overskydende beløb i forhold til den endelige told frigives.
Artikel 3
Denne forordning træder i kraft dagen efter offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 27. marts 1995.
NEUVOSTON ASETUS (EY) N:o 710/95,
annettu 27 päivänä maaliskuuta 1995,
lopullisen polkumyyntitullin käyttöön ottamisesta Kiinan kansantasavallasta, Korean tasavallasta, Malesiasta, Singaporesta ja Thaimaasta peräisin olevien väritelevisiovastaanottimien tuonnissa ja käyttöön otetun väliaikaisen tullin lopullisesta kantamisesta
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,
ottaa huomioon polkumyynnillä muista kuin Euroopan yhteisön jäsenvaltioista tapahtuvalta tuonnilta suojautumisesta 11 päivänä heinäkuuta 1988 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2423/88 (1) ja erityisesti sen 12 artiklan,
ottaa huomioon komission neuvoa-antavan komitean kuulemisen jälkeen esittämän ehdotuksen,
sekä katsoo, että
A. VÄLIAIKAISET TOIMENPITEET
(1) Komissio otti käyttöön asetuksella (EY) N:o 2376/94 (2), jäljempänä "väliaikainen asetus", väliaikaisen polkumyyntitullin Kiinan kansantasavallasta, Korean tasavallasta, Malesiasta, Singaporesta ja Thaimaasta peräisin olevien väritelevisiovastaanottimien, jäljempänä "väritelevisio", tuonnissa.
Neuvosto jatkoi asetuksella (EY) N:o 140/95 (3) tämän tullin voimassaoloa kahdella kuukaudella siten, että voimassaoloaika päättyy 3 päivänä huhtikuuta 1995.
B. MYÖHEMPI MENETTELY
(2) Väliaikaisen polkumyyntitullin käyttöön ottamisen jälkeen useat osapuolet, joita asia koskee, esittivät kirjallisesti näkökantansa, pyysivät ja saivat mahdollisuuden tulla kuulluksi.
(3) Osapuolille ilmoitettiin pyynnöstä tärkeimmät tosiseikat ja näkökohdat, joiden perusteella aiottiin suositella lopullisten tullien käyttöön ottamista ja väliaikaisen tullin määrää vastaavan vakuuden lopullista kantamista. Niille annettiin myös määräaika, jonka kuluessa niillä on oikeus esittää huomautuksensa annettujen tietojen johdosta.
(4) Osapuolten suulliset ja kirjalliset näkökannat tutkittiin, ja komission päätöstä muutettiin tarpeellisilta osin niiden huomioon ottamiseksi.
C. KYSEINEN TUOTE JA SAMANKALTAINEN TUOTE
(5) Koska uusia kyseistä tuotetta ja samankaltaista tuotetta koskevia todisteita tai näkökantoja ei ole esitetty, väliaikaisen asetuksen johdanto-osan 8-18 kohdassa esitetyt perusteet vahvistetaan.
D. YHTEISÖN TUOTANTO
(6) Väliaikaisten tullien käyttöön ottamisen jälkeen useat viejät asettivat kyseenalaiseksi valittajien aseman sillä perusteella, että perusteet, joita käytettiin tuottajien pääasiallisen toiminnan määrittelemiseksi (väliaikaisen asetuksen johdanto-osan 23 kohta), olivat liian heikot erityisesti ottaen huomioon, että yhteisön tuottajien tuonti kyseisistä maista oli 25 prosenttia niiden yhteisössä myydystä yhteisön tuotannosta.
Tässä yhteydessä olisi muistettava, että asetuksen (ETY) N:o 2423/88, jäljempänä "perusasetus", 4 artiklan 5 kohdassa annetaan yhteisön toimielimille harkintavara tulkita ilmaisua "yhteisön tuotanto" siten, että se viittaa muihin yhteisön tuottajiin silloin, kun muut tuottajat ovat etuyhteydessä kyseisiin viejiin tai ne ovat itse kyseisen tuotteen tuojia.
Tässä erityistapauksessa on esitetty riittävä todiste siitä, että yhteisön tuottajien kyseisistä maista tapahtuvan tuonnin tarkoituksena oli pysytellä markkinoilla mahdollisimman täydellisellä mallivalikoimalla tai suojella sellaisia erityismarkkinoita, jotka olisivat lakanneet olemasta ilman asianomaisten mallien myyntiä. Huomioon otettiin myös se, että kyseiset tuottajat olivat ainakin osaksi tehneet todistetun haitallisen polkumyynnin vuoksi kaupallisen päätöksen tuoda väritelevisioita kyseisistä maista ja että tässä tuonnissa käytetyt hinnat eivät olleet alhaisempia kuin jo alhaisiksi laskeneet hinnat yhteisön markkinoilla.
Eräs viejä esitti lisäksi, että valittajien väitetyn riittämättömän aseman vuoksi vahinko oli arvioitu liian kapein perustein. Komissio suoritti valittajien asemaa koskevan perusteellisen tarkastelun, mistä on yksityiskohtainen selostus väliaikaisessa asetuksessa. Viejä esitti, että muut yhteisön tuottajat, jotka eivät olleet tehneet valitusta, olisi ollut otettava huomioon arvioitaessa, edustivatko valittajat huomattavaa osaa yhteisön tuotannosta. Tämä näkökohta oli itse asiassa otettu huomioon mainitussa tarkastelussa, ja viejän tätä koskeva huomautus hylätään tämän vuoksi perusteettomana.
(7) Näissä olosuhteissa voidaan katsoa, että perusteita, joihin perusasetuksen 4 artiklan 5 kohdan soveltamiseksi viitataan väliaikaisessa asetuksessa, sovellettiin asianmukaisesti ja kohtuullisesti, ja tämän vuoksi väliaikaisen asetuksen johdanto-osan 19-23 kohdassa esitetyt perusteet vahvistetaan. Koska valittajien asema on näin vahvistettu, vahinkoa koskevaan tutkimukseen liittyvät väitteet hylätään.
E. ALKUPERÄ
(8) Väliaikaisen asetuksen johdanto-osan 33 ja 34 kohdassa erityisesti tarkoitetut kolme kiinalaista viejää, joihin viitattiin ja jotka kiistivät saman asetuksen johdanto-osan 33-38 kohdassa esitetyt alkuperää koskevat komission toteamukset, väittivät, että alkuperää ei ollut määritelty Kiinan kansantasavallan osalta asiaa koskevien voimassa olevien tullisäännösten mukaisesti ja että Kiinan kansantasavallan tapauksessa noudatettu lähestymistapa oli ristiriidassa muiden kyseessä olleiden viejämaiden osalta noudatetun käytännön kanssa.
Kuten jo väliaikaisen asetuksen johdanto-osan 32 ja 37 kohdassa mainitaan, tutkimus perustui muun muassa työhypoteesiin, jonka mukaan väritelevisioiden alkuperä on niiden yhteisöön tuonnin yhteydessä ilmoitettu alkuperä.
Kiinalaiset viejät, jotka kiistivät komission alkuperätutkimuksen päätelmät, olivat aikaisemmin toimittaneet yhteisön tuojille tietoja, jotka osoittivat, että tutkimusajanjakson aikana EY:öön tuodut väritelevisiot olivat todella peräisin Kiinasta.
Komissio jatkoi alkuperätutkimuksia Kiinan viennin osalta ja otti huomioon kiinalaisten viejien väliaikaisen asetuksen julkaisemisen jälkeen esittämät huomautukset. Kyseiset kiinalaiset viejät eivät kuitenkaan toimittaneet sellaisia uusia todisteita, jotka olisivat saaneet komission harkitsemaan, että olisi aiheellista tehdä erilainen päätelmä lopullista vahvistamista varten. Päätettiin, että perusteet poikkeamiselle näiden vientien alkuperän osalta, sellaisena kuin se oli ilmoitettu jäsenvaltioiden tulliviranomaisille tutkimusajanjakson aikana, olivat riittämättömät.
(9) Eräs korealainen tuottaja väitti, että yhteisön väritelevisioiden alkuperää koskeva lähestymistapa tässä menettelyssä suosii japanilaisten yhtiöiden Malesiassa ja Singaporessa sijaitsevia yhteistyöhön osallistumattomia tytäryhtiöitä siten, että nämä tytäryhtiöt voisivat tulevaisuudessa ilmoittaa Malesiassa ja Singaporessa koottujen väritelevisioiden olevan peräisin Japanista ja tällä tavoin välttää näille maille vahvistetut muut tullit. Tämä olisi välitön seuraus siitä, että japanilaiset viejät jätetään menettelyn ulkopuolelle Japanista peräisin olevien väritelevisioiden riittämättömän yhteisöön suuntautuvan tuonnin perusteella.
Tässä yhteydessä on huomautettava, että kyseinen viejä ei esittänyt todisteita siitä, että Malesiassa ja Singaporessa japanilaisten yhtiöiden tytäryhtiöiden kokoamat väritelevisiot olivat todella peräisin Japanista. Tämän vuoksi ei ole aihetta muuttaa alkuperämäärittelyä. Olisi muistettava, että ainoastaan sellaisissa tapauksissa, joissa tutkijoiden paikalla tekemien, tavanomaiseen polkumyyntitutkimukseen kuuluvien tarkastusten yhteydessä todentamat tiedot osoittivat, että ilmoitukset olivat virheellisiä, poikettiin tuojien toimittajiltaan saamiensa tietojen perusteella ilmoittamasta alkuperästä. Ottaen huomioon mahdollisuus, että nämä japanilaisten yhtiöiden Malesiassa ja Singaporessa sijaitsevat tytäryhtiöt ilmoittavat tulevaisuudessa yhteisöön vietyjen väritelevisioidensa olevan peräisin Japanista, sovelletaan väärän ilmoituksen vastaista tavanomaista tullivalvontamenettelyä. Jos ilmoitettu japanilainen alkuperä osoittautuu todeksi ja jos kaikki muut polkumyynnin vastaisen menettelyn aloittamisen edellytykset täyttyvät japanilaista alkuperää olevien väritelevisioiden osalta, menettely voidaan aloittaa.
(10) Koska kaikki edellä mainitut väitteet on hylätty, väliaikaisen asetuksen johdanto-osan 24-41 kohdassa esitetyt päätelmät vahvistetaan.
F. POLKUMYYNTI
i) Normaaliarvo
a) yleistä
(11) Eräs malesialainen ja eräs thaimaalainen viejä vaativat edelleen, että komission olisi ollut vahvistettava normaaliarvot kolmansiin maihin suuntautuvan myynnin perusteella "kustannuseroista" johtuvien mukautusten jälkeen. Saatuaan tiedon komission kannasta, jonka mukaan kyseessä olevan menettelyn soveltaminen vaatisi mukautuksia, jotka uhkaavat aiheuttaa vakavia virheitä vertailukelpoisten täsmällisten tietojen puuttumisen vuoksi, nämä viejät esittivät, että laskennallisiin arvoihin liittyy subjektiivisen valinnan mahdollisuus myyntikulujen, hallinnollisten ja muiden yleisten kustannusten sekä voiton vahvistamisen osalta. Kyseiset viejät painottivat, että laskennalliset arvot johtavat huomattavasti epäsuotuisampaan tulokseen kuin kolmansiin maihin suuntautuvaan myyntiin perustuva menetelmä ja että jos on olemassa mahdollisuus valita kahden vaihtoehtoisen menetelmän välillä, olisi valittava ensisijaisesti menetelmä, jolla saavutetaan pienempi polkumyyntimarginaali.
Perusteellisen asiaa koskevan tutkimuksen jälkeen komissio hylkää väitteen siitä, että myyntikulut, hallinnolliset ja muut yleiset kustannukset sekä voitto olisi vahvistettu subjektiivisesti. Olisi pantava merkille, että näihin viejiin sovellettavan laskennallisen arvon menetelmän osalta käytettyjä myyntikuluja, hallinnollisia ja muita yleisiä kuluja sekä voittoa ei vahvistettu subjektiivisten arvioiden vaan todellisten kirjanpitotietojen perusteella. Komissio on edelleen sitä mieltä, että väliaikaisen asetuksen säännösten mukaisesti vahvistettujen myyntikulujen, hallinnollisten ja muiden yleisten kustannusten sekä voiton käyttäminen ja soveltaminen tuottajiin/viejiin markkinatalousmaissa on täsmällisempi menetelmä kuin kolmansiin maihin suuntautuvan viennin hintoihin perustuva menetelmä. Tämän vuoksi vahvistetaan tarkempien ja sen vuoksi asianmukaisempien laskennallisten normaaliarvojen käyttö.
(12) Eräs korealainen viejä vastusti normaaliarvon määrittelemiseksi käytetyn OEM-määrän laskentamenetelmää. Kyseinen viejä vaati, että OEM-määrän olisi oltava kolmanneksen sijasta 30 prosenttia omalla merkillä myytäessä saadusta voitosta.
OEM-määrän tason osalta on muistutettava, että sitä on aikaisemmin sovellettu tapauskohtaisesti kullekin menettelylle erikseen vahvistettujen tosiasioiden mukaan. Koska OEM-myyntiä ei esiinny tietyillä kotimarkkinoilla, komissio päätti tässä tapauksessa myöntää OEM-liiketoimiin sovellettavan normaaliarvon määrittelemiseksi käytetyn voiton kolmannekseksi omalla merkillä myytäessä saadusta voitosta. Tämä lähestymistapa on yhdenmukainen aikaisemman käytännön kanssa, eikä kukaan muu viejä ole vastustanut sitä tässä menettelyssä. Tämän vuoksi viejän vaatimus hylätään, ja väliaikaisen asetuksen johdanto-osan 51 ja 52 kohdan päätelmät vahvistetaan.
b) Korean tasavalta
(13) Eräs korealainen viejä vaati, että siihen sovellettavia normaaliarvoja olisi alennettava, koska komissio oli perustanut laskennalliset arvot aiheutuneisiin kustannuksiin ja saman liiketoiminnan alan myynnistä saatuun voittoon eikä pelkästään samankaltaisen tuotteen myyntiin. Komissio oli alunperin perustanut laskelmansa myyntiin samalla liiketoiminnan alalla, koska sen mielestä kotimarkkinoilla ei ollut riittävän edustavaa samankaltaisen tuotteen kannattavaa myyntiä. Kyseinen viejä pystyi osoittamaan hyväksyttävästi, että sen samankaltaisen tuotteen myynti kotimarkkinoilla oli sekä kannattavaa että määrällisesti riittävää. Tämän vuoksi viejään sovellettavia normaaliarvoja tarkistettiin.
(14) Eräs korealainen viejä vaati edelleen, että OEM-määrää olisi sovellettava vastaavanlaisten mallien normaaliarvoihin kahden sen yhteisöön viemän mallin osalta. Sen jälkeen kun oli pyydetty tätä myyntiä koskevia lisätietoja, oli kuitenkin ilmeistä, että nämä mallit olivat omalla merkillä tapahtuvaa myyntiä, ja tämän vuoksi ei ollut perusteltua käyttää OEM-määrää normaaliarvon laskemiseksi näissä olosuhteissa.
(15) Vahvistetaan johdanto-osan 54, 55 ja 56 kohdan päätelmät.
(16) Erään Koreasta peräisin olevien vastaanotinten turkkilaisen viejän, jolle oli vahvistettu väliaikaisessa asetuksessa tarkoitettu polkumyyntimarginaali, normaaliarvoja tarkistettiin. Tämä johtui muutoksista vastaavanlaisten Koreassa valmistettujen ja Korean markkinoilla myytyjen vastaanotinten normaaliarvossa, johon viejän marginaali perustui. Näiden muutosten vuoksi määrättiin, että tämän tuottajan itse kokoonpanemien Koreasta peräisin olevien vastaanotinten vientiin ei sovelleta polkumyyntimarginaalia.
c) Singapore
(17) Koska uusia näkökohtia ei ole, vahvistetaan johdanto-osan 58 kohdan päätelmät.
d) Thaimaa
(18) Koska uusia näkökohtia ei ole, vahvistetaan väliaikaisen asetuksen johdanto-osan 59-64 kohdan päätelmät.
e) Malesia
(19) Eräs malesialainen viejä vastusti mukautuksen määrää rahoituskulujensa osalta, joihin liittyi sen emoyhtiön koroton laina. Tämä vastalause perustui siihen, että lainasta saatu hyöty oli yliarvioitu normaaliarvoa määriteltäessä. Kun laskentamenetelmää ja samankaltaiselle tuotteelle vahvistettujen kustannusten määrää tarkasteltiin uudelleen, viejän normaaliarvon muutoksen vaikutuksia mukautettiin tämän vastalauseen huomioon ottamiseksi. Väliaikaisen asetuksen johdanto-osan 65, 66 ja 67 kohdan päätelmät vahvistetaan.
f) Kiinan kansantasavalta
(20) Perusasetuksen 2 artiklan 5 kohdassa tarkoitetun viitetarkoituksiin käytetyn vastaavan markkinatalousmaan valitsemisen osalta eräs viejä esitti ilmaistuaan tutkimuksen aikana asettavansa etusijalle maan, "jossa on pienimmät normaaliarvot", että se pitää nykyisin Koreaa sopivampana kuin Singaporea. Väitetylle mallien suuremmalle samankaltaisuudelle tai olettamukselle, että vertailu olisi helpompaa, jos viitemaaksi valittaisiin Korea, ei kuitenkaan ollut konkreettisia todisteita. Tämän vuoksi vaatimus hylättiin.
(21) Toinen viejä ilmoitti edelleen kannattavansa ensisijaisesti sitä, että normaaliarvot perustuvat viitetarkoituksiin käytetyn markkinatalousmaan kotimaan hintoihin perusasetuksen 2 artiklan 5 kohdan mukaisesti. Tässä suhteessa olisi huomautettava, että tällainen menettely vaatii lukuisia mahdollisesti epätarkkoja mukautuksia, mikä tilanne sai komission vahvistamaan laskennalliset normaaliarvot viejille kyseisessä markkinatalousmaissa.
(22) Tämän vuoksi vahvistetaan Singaporen valinta viitteenä käytetyksi markkinatalousmaaksi perusasetuksen 2 artiklan 5 kohdan mukaisesti Kiinan kansantasavallan normaaliarvojen vahvistamisen osalta.
ii) Vientihinta
a) Markkinatalousmaat/yleistä
(23) Vahvistetaan väliaikaisen asetuksen johdanto-osan 71, 72 ja 73 kohdassa esitetyt päätelmät.
b) Markkinatalousmaat/etuyhteydessä olevat tuojat
(24) Eräs korealainen viejä toisti, että sen koko vienti etuyhteydessä olevalle tuojalle yhteisössä olisi otettava huomioon vientihintaa laskettaessa. Tähän pyyntöön ei voida suostua, koska kyseistä vientiä ei tuotu yhteisöön, vaan sitä pidettiin tullivarastossa, kunnes se myytiin yhteisössä tai sen ulkopuolella olevalle riippumattomalle asiakkaalle. Ainoastaan vapaaseen liikkeeseen yhteisössä tutkimusajanjakson aikana luovutettu vienti otettiin huomioon.
Tämän vuoksi väliaikaisen asetuksen johdanto-osan 74, 75 ja 76 kohdan päätelmät vahvistetaan.
c) Kiinan kansantasavalta
(25) Kaikki kiinalaiset viejät toistivat erillistä käsittelyä koskevan vaatimuksensa ja väittivät, että komissio ei perustellut riittävästi tämän käsittelyn hylkäämistä väliaikaisessa asetuksessa.
Komissio on toistuvasti ja koko laajuudessaan esittänyt perusteensa sille, että se ei salli Kiinan kansantasavallan yritysten erillistä käsittelyä. Väliaikaisessa asetuksessa viitattiin erityisesti vaikeuteen käytännössä todeta, onko yhtiö todella ja pysyvästi valtiosta riippumaton silloin, kun sen riippumattomuus ilmenee tiettynä ajanjaksona. Yksikään kiinalainen viejä ei toimittanut riittäviä todisteita toisenlaisen päätelmän tueksi. Vaikka tietyt viejät pystyivätkin osoittamaan tietynasteisen riippumattomuutensa valtiosta siltä osin, että ne eivät olleet täysin valtion valvonnassa olevia, tämän vapauden voidaan ainoastaan katsoa viittaavan enintään puoliksi itsenäiseen asemaan taloudellisessa ja poliittisessa järjestelmässä, johon edelleen sisältyy laaja keskusjohtoinen valvonta ja joka ei vastaa markkinatalousmaalle ominaista tilannetta.
Syitä olla sallimatta erillistä käsittelyä tässä tapauksessa pidetään riittävästi selvitettyinä. Tämän vuoksi väliaikaisen asetuksen johdanto-osan 78-81 kohdassa esitetyt päätelmät vahvistetaan.
iii) Vertailu
(26) Useat viejät kiistivät alustavan määrittelyn siltä osin kuin siinä rajoitettiin perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan c alakohdan mukaisia OEM-myyntiä koskevia mukautuksia. Huolellisen harkinnan jälkeen komissio hyväksyi, että viejien esittämät asianmukaisesti perustellut välittömät myyntikulut vähennetään täysimääräisinä, koska kustannukset, joihin ne liittyvät, olivat osa OEM-mallien normaaliarvon määrittelyyn sisältyviä kustannuksia.
(27) Vaikka hintojen ero eri määrinä tapahtuneessa myynnissä oli jo otettu huomioon hyväksymällä kyseisen viejän myöntämä määrään perustuva alennus normaaliarvoa laskettaessa, eräs korealainen viejä vaati edelleen mukautusta eri määrinä ja kaupan eri portaissa suoritetun myynnin osalta. Komission pyynnöstä viejä esitti lisätodisteita vaatimuksensa tueksi. Toimitetut todisteet eivät kuitenkaan oikeuttaneet vaadittujen lisätarkistusten tekemiseen.
(28) Kaikki kyseiset tuottajat toistivat vaatimuksensa, että - kuten väliaikaisen asetuksen johdanto-osan 86 kohdassa esitetään - tiettyjä samaan ryhmään kuuluville yrityksille maksettuja provisioita ei tulisi pitää perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan c alakohdan v alakohdassa tarkoitettuina kustannuksina. Väliaikaisten tullien käyttöön ottamisen jälkeen kyseiset tuottajat toimittivat riittävät todisteet siitä, että kyseessä olevat provisiot liittyivät osaksi maksuihin, joilla ei ollut mitään yhteyttä kyseessä olevaan myyntiin. Tämän mukaisesti aiheelliset tarkistukset rajoitettiin todellisia myyntiprovisioita vastaavaan määrään.
(29) Kaksi korealaista viejää vastusti sitä, että komissio rajoitti vaadittua normaaliarvon tarkistusta myönnettyjen luottojen kustannusten osalta vähentämällä nettolaskutusmäärästä arvonlisäveron (alv) ja erityisen valmisteveron osuuden. Ne esittivät, että laskuissa veloitetut verot liittyivät suoraan kyseessä olevaan myyntiin ja että ne olivat todistettavasti osa myyntiin liittyviä luottokustannuksia.
Aiheellisen harkinnan jälkeen komissio hyväksyi erityiseen valmisteveroon liittyvät luottokustannukset osaksi oikeutettuja myyntiin liittyviä kustannuksia, jotka voivat siten olla vaaditun tarkistuksen kohteena sen jälkeen, ottaen huomioon Korean veroviranomaisille maksettavien summien maksamiselle asetettu laillinen määräaika. Alv:n osalta niiden näkökanta kuitenkin hylättiin. Suoraa yhteyttä maksettavan alv:n (netto)kustannusten ja kyseisen myynnin välillä ei voitu todeta, koska kotimaan myynnistä perittävän alv:n määrää ei tilitetä täysimääräisenä Korean veroviranomaisille, tällainen alv korvaa kyseisten viejien ostoista perittävän alv:n ja ainoastaan (mahdollinen) nettomäärä jää maksettavaksi. Viejien alv-kirjanpitojärjestelmään liittyvät luottokustannukset ovat yleiskustannuksia, eikä niitä voida pitää erillisinä väritelevisioiden myyntikuluina. Kyseisten tuottajien luottojen tarkastuksia tarkistettiin tämän mukaisesti.
(30) Useat kiinalaiset viejät vaativat, että normaaliarvoa olisi tarkistettava Kiinan kansantasavallan ja perusasetuksen 2 artiklan 5 kohdan mukaisesti viitetarkoituksiin käytetyn markkinatalousmaan "taloudellisten tasojen" välisten erojen huomioon ottamiseksi. Koska perusasetukseen ei sisälly tätä koskevia säännöksiä, tällaista tarkistusta ei tehty.
iv) Polkumyyntimarginaalit
a) Yhteistyöhön osallistuneet viejät
(31) Ottaen tarvittaessa huomioon asianomaisten esittämät näkökannat vahvistetaan seuraavat polkumyyntimarginaalit:
TAULUKON PAIKKA
b) Yhteistyöhön osallistumattomat viejät
(32) Useat kiinalaiset viejät kiistävät Kiinan kansantasavallan keskimääräisen painotetun polkumyyntimarginaalin vahvistamiseksi väliaikaisessa asetuksessa käytetyt menetelmät. Eräs viejä vaati erityisesti, että yhteistyöhön osallistuneiden yritysten keskimääräistä painotettua polkumyyntimarginaalia olisi sovellettava kaikkiin kiinalaisiin viejiin.
Koska mikään ei viittaa siihen, että yhteistyöhön osallistumattomien viejien polkumyyntimarginaalit olisivat alhaisemmat kuin yhteistyöhön osallistuneiden yritysten todettu korkein marginaali, tämä vaatimus olisi hylättävä. Jos polkumyyntimarginaalit olisivat olleet alhaisempia, kyseiset viejät olisivat todennäköisesti tehneet kantansa tunnetuksi ja osallistuneet yhteistyöhön.
(33) Useat kiinalaiset viejät väittivät, että valitut menetelmät saisivat viejät luopumaan yhteistyöstä, koska niissä ei otettu huomioon tässä tapauksessa saavutettua suhteellisen korkeaa yhteistyön tasoa.
Tässä suhteessa on painotettava, että yhteistyö päinvastoin tekee mahdolliseksi yrityksille parantaa komission käyttöön tarkoitettua tiedottamista. On erityisesti selvää, että mitä suurempi yhteistyöhön osallistuvien viejien prosentuaalinen osuus on, sitä vähäisempi on "korkeimman polkumyyntimarginaalin" vaikutus sovellettavaan tulliin. Lisäksi siltä osin kuin harkinta perustui yhteistyöhön osallistumisen prosentuaaliseen osuuteen, ilmoitettuja lukuja käytettiin "käytettävissä olevina tietoina" nimenomaan siksi, että niitä pidettiin edustavina.
(34) Koska muita näkökantoja ei esitetty, väliaikaisen asetuksen johdanto-osan 95 ja 96 kohdat vahvistetaan.
G. VAHINKO
i) Polkumyynnillä tapahtuvan tuonnin hinnat
a) Etuyhteydessä olevat tuojat
(35) Mitä tulee alihinnoittelun tason määrittämismenetelmään etuyhteydessä olevilta tuojilta ensimmäisille riippumattomille asiakkaille yhteisössä tapahtuneen myynnin osalta, eräs viejä vastusti sitä, että väliaikaisen asetuksen johdanto-osan 102 ja 103 kohdassa esitetyssä mallivertailussa ei oteta huomioon kaikkia myyntihintoihin vaikuttavia tekijöitä. Viejä väitti, että signaalien vastaanottokyvyn eroilla oli vaikutusta myyntihintaan. Ottaen huomioon, että tämä viejä ei esittänyt ratkaisevia todisteita vastalauseensa tueksi ja että yksikään muu viejä ei vastustanut mallien verrattavuuden määrittelemisessä yhdenmukaisesti sovellettuja perusteita, komissio totesi, ettei hintojen alihinnoittelun laskentatavan muuttamiselle ollut olemassa kohtuullisia perusteluja.
b) Muut kuin etuyhteydessä oleva tuojat
(36) Alihinnoittelun määrittämiseksi muiden kuin etuyhteydessä olevien tuojien koko myynnin hinta vahvistettiin yhteisön rajalla -hinnan tasolle korotettuna tullilla ja muilla tuontikustannuksilla (15 prosenttia). Ottaen huomioon vaikeus päästä sellaiseen määrään, jossa huomioidaan kaikki myyntikanavat ja yhteistyöhön osallistumattomille tuojille (suuri enemmistö) tapahtuneen myynnin osalta kaupan yksittäiset tasot, sekä se, että useimmilla viejillä, jotka myivät muille kuin etuyhteydessä oleville tuojille, oli samankaltainen asiakaskunta, pidettiin kohtuullisena soveltaa yhdenmukaista prosenttia. Tämän mukaisesti lisättiin 10 prosenttia ylimääräisinä jakelu- ja markkinointikustannuksina ja voittona.
Tämän alihinnoittelun määrittämismenetelmän osalta valitettiin, että kyseisen tuotteen myyntihintoihin tehdyt tarkistukset eivät olleet asianmukaisia oikean laskentatuloksen kannalta. Eräs viejä väitti, että 10 prosentin korotus jakelu- ja markkinointikustannusten sekä voiton huomioon ottamiseksi ei ollut asianmukainen ja että olisi sovellettava korkeampaa tarkistusprosenttia. Osoitettiin kuitenkin, että kyseisen viejän tarkistuksia koskevat ehdotukset perustuivat selektiiviseen otantaan myynnistä ja että suurille vähittäiskaupan ketjuille tapahtuneesta suorasta myynnistä päinvastoin aiheutui ainoastaan vähän tai ei lainkaan ylimääräisiä jakelu- tai markkinointikustannuksia, minkä vuoksi 10 prosentin tarkistus näissä olosuhteissa olisi ollut kohtuuton.
Tämän vuoksi ja ottaen huomioon kaikki myyntikanavat 10 prosentin määrää pidettiin kohtuullisena vertailua varten. Tämän vuoksi alihinnoittelun määrittämismenetelmän olennainen muuttaminen ei ollut aiheellinen. Väliaikaisen asetuksen johdanto-osan 102-105 kohdassa esitetyt päätelmät vahvistetaan.
(37) Yleisen uudelleen tarkastelemisen jälkeen keskimääräiset painotetut alihinnoittelumarginaalit prosentuaalisena osuutena vapaasti yhteisön rajalla -hinnasta ilmoitettuna ovat seuraavat:
TAULUKON PAIKKA
Kiinan kansantasavallan osalta keskimääräinen painotettu alihinnoittelumarginaali prosentuaalisena osuutena vapaasti yhteisön rajalla -hinnasta ilmoitettuna oli 58,7 prosenttia.
ii) Muut vahinkoon liittyvät seikat
(38) Eräs toinen viejä väitti, että Kiinan kansantasavallasta tuotujen kuvaruutukooltaan suurten väritelevisioiden määrä on vähäinen eikä sitä pitäisi laskea mukaan muiden menettelyyn kuuluvien maiden tuontiin. Komissio ei voi hyväksyä sitä, että tätä tuontia ei laskettaisi mukaan. Olisi pantava merkille, että yksinomaan Kiinasta tapahtuvan kuvaruutukooltaan suurten väritelevisioiden tuonnin yhteisön markkinaosuus oli enemmän kuin kaksi prosenttia yhteisön kokonaiskulutuksesta tutkimusajanjakson aikana ja että tämä tuonti oli yli kymmenkertainen verrattuna kiinalaisten kuvaruutukooltaan suurten väritelevisioiden tuontiin vuonna 1988.
(39) Eräs viejä väitti edelleen, että yhteisön teollisuus ei ollut kärsinyt vahinkoa kuvaruutukooltaan suurten väritelevisioiden tuonnin osalta ja että pienten väritelevisioiden myynnin vähenemisellä ei voitu perustella vahingon syy-yhteyttä kuvaruutukooltaan suurten väritelevisioiden tapauksessa. Komissio on tarkastellut asiaa väliaikaisessa asetuksessa, eikä kyseinen viejä toimittanut uusia todisteita väitteidensä tueksi. Tämän vuoksi valitus hylättiin väliaikaisessa asetuksessa esitettyjen seikkojen perusteella.
(40) Tämän vuoksi väliaikaisen asetuksen johdanto-osan 97-117 kohdan jäljellä olevat päätelmät vahvistetaan.
H. SYY-YHTEYS
i) Polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin vaikutus
(41) Eräs kiinalainen viejä väitti, että kuvaruutukooltaan erittäin suurten väritelevisioiden vienti Kiinan kansantasavallasta oli joko merkityksetöntä tai sitä ei ollut lainkaan eikä se voinut tämän vuoksi aiheuttaa vahinkoa yhteisön teollisuudelle. Tätä väitettä ei voida hyväksyä, koska Kiinan kansantasavallasta tapahtuva väritelevisioiden vienti, joka käsittää myös kyseessä olevan tuotteen ja samankaltaisen tuotteen, kilpailee yhteisön kaikkien väritelevisioiden tuotannon kanssa, mukaan lukien tällaiset kuvaruutukooltaan suuret televisiot, ja myötävaikuttaa siten todettuun polkumyynnistä aiheutuneeseen yleiseen vahinkoon.
ii) Muiden tekijöiden vaikutukset
(42) Eräs viejä väitti, että yhteisön tuotanto oli kärsinyt itse aiheutettua vahinkoa tai että se suojautui polkumyynnin vaikutuksia vastaan siten, että suuri osuus sen menetetystä myynnistä yksinkertaisesti korvautui yhteisön teollisuuden omistuksessa olevalla tuotannolla Itävallassa tai yhteisön tuottajien polkumyynnillä tapahtuvalla tuonnilla maista, joita menettely koskee.
Tätä väitettä ei voida hyväksyä. Ainoastaan osa Itävallasta tapahtuvasta viennistä voidaan kytkeä yhteisön tuotantoon. Sellaisia todisteita ei esitetty, joilla olisi osoitettu, että Itävallasta tapahtuva tuonti tarjotaan hinnoilla, jotka aiheuttavat yhteisön tuotannon hintojen alenemisen.
Kuten tämän asetuksen johdanto-osan 6 kohdassa todetaan, yhteisön tuottajien niistä maista, joita menettely koskee, tapahtuvan tuonnin tarkoituksena oli pysyä markkinoilla mahdollisimman laajalla mallivalikoimalla tai myös suojella muuten häviämässä olevia erityismarkkinoita. Kyseessä olevat tuottajat tekivät kaupallisen päätöksen, johon vaikuttivat ulkoiset tekijät ja joka perustui oikeutettuun oman edun vaalimiseen. Niiden päätös tuoda kyseisistä maista johtui todistettavan vahingollisen polkumyynnin tapahtumisesta. Olisi myös muistettava, että tämän tuonnin hinnat eivät olleet alhaisempia kuin yhteisön markkinoilla jo laskeneet hinnat.
(43) Uudelleen tarkastelemisen jälkeen olisi pantava merkille, että väliaikaisen asetuksen johdanto-osan 126 kohtaan olisi tehtävä oikaisu siltä osin, että yhteisön teollisuuden kyseisistä maista tapahtuneen tuonnin markkinaosuus oli 4,5 prosenttia vuonna 1990, kun vastaava osuus tutkimusajanjakson aikana oli 4,1 prosenttia.
iii) Päätelmät
(44) Edellä sanottu huomioon ottaen johdanto-osan 118-129 kohdan päätelmät vahvistetaan, lukuun ottamatta tämän asetuksen johdanto-osan 43 kohdassa esitettyä poikkeusta.
I. YHTEISÖN ETU
(45) Eräs viejä väitti, että toimenpiteiden toteuttamisella ei voitaisi estää yhteisön tuotannon lisääntyvää siirtymistä muualle, koska yhteisön väritelevisioiden tuotanto ei rakenteellisista syistä olisi elinkelpoinen. Tätä väitettä tukevia todisteita ei esitetty.
(46) Useat viejät väittivät, että toimenpiteet eivät olisi kuluttajien edun mukaisia. Tätä väitettä on jo käsitelty yksityiskohtaisesti väliaikaisessa asetuksessa, ja koska perusteltuja todisteita ei ole esitetty, mainitun asetuksen johdanto-osan 130-138 kohdassa esitetyt päätelmät vahvistetaan.
J. MÄÄRITTELY TURKIN OSALTA
(47) Turkista peräisin olevien väritelevisioiden viennin tilanteesta, jota kuvaillaan väliaikaisen asetuksen johdanto-osan 98, 99 ja 139 kohdassa, suoritettiin tarkempi analyysi, joka johti päätelmään, että tiedot, sellaisina kuin ne ovat esitettyinä väliaikaisessa asetuksessa, olisi vahvistettava.
K. SITOUMUKSET
(48) Useat viejät ovat esittäneet komissiolle sitoumuksia koskevia tarjouksia perusasetuksen 10 artiklan 2 kohdan mukaisesti. Näitä tarjouksia tarkasteltiin huolellisesti, ja erityistä huomiota kiinnitettiin ehdotettujen sitoumusten valvonnan toteutettavuuteen.
Kulutustuotteiden osalta sitoumusten hyväksyminen on perinteisesti ollut poikkeuksellista muun muassa mallien monimutkaisuuden ja eri tyyppien lukumäärän ja vaihtelevuuden vuoksi sekä siksi, että malleja parannetaan tai muutetaan muulla tavoin säännöllisesti. Kaikki nämä seikat aiheuttavat käytännöllisesti katsoen ylivoimaisia vaikeuksia valvonnalle. Väritelevisioiden osalta komission kanta on, että näitä vaikeuksia ei voida voittaa ja että tämän vuoksi tällaisilla toimenpiteillä ei voida varmistaa vahingollisen polkumyynnin poistamista pitkällä aikavälillä. Tämän vuoksi oltiin kuulemisen jälkeen sitä mieltä, että sitoumusten hyväksyminen ei ollut aiheellista tässä erityisessä menettelyssä, ja siten kyseiset tarjoukset hylättiin.
L. TULLI
(49) Eriäviä näkökantoja esitettiin sen osalta, että tullien laskenta perustui (tarvittaessa) alihinnoittelun määrittelemistä käyttämällä saavutettuun vahingon poistamisen tasoon. Riittävästi perusteltuja uusia väitteitä tai näkökantoja, ei ole esitetty, minkä vuoksi vahingon poistamisen tason laskentamenetelmän muuttaminen ei ole perusteltua.
Tämän perusteella prosentuaalinen lisäys on:
- Korean tasavallan osalta: enintään 54,00 %
- Malesian osalta: enintään 23,40 %
- Thaimaan osalta: enintään 29,89 %
- Singaporen osalta: enintään 23,68 %
- Kiinan kansantasavallan osalta: enintään 58,79 %.
Väliaikaisessa asetuksessa ja tämän asetuksen 25, 32 ja 33 kohdassa esitettyjen seikkojen perusteella vahvistettiin yhtenäinen tulli kaikille Kiinan kansantasavallan tuottajille.
(50) Menetelmät, joita sovellettiin vahvistettaessa tullin määrät yhteistyöhön osallistumattomille viejille, jotka veivät Korean tasavallasta, Malesiasta, Singaporesta ja Thaimaasta peräisin olevia väritelevisioita, sellaisina kuin ne esitetään väliaikaisen asetuksen johdanto-osan 145 kohdassa, vahvistetaan.
(51) Lopulliset polkumyyntitullit arvotulleina olisi otettava käyttöön seuraavasti:
TAULUKON PAIKKA
M. VÄLIAIKAISTEN TULLIEN KANTAMINEN
(52) Ottaen huomioon useimpien viejien osalta todettujen polkumyyntimarginaalien suuruus ja siitä aiheutuvan vahingon vakavuus, pidetään tarpeellisena kantaa lopullisesti määrät, joiden vakuutena on väliaikainen polkumyyntitulli, kaikkien kyseisten yritysten osalta. Jos väliaikainen tulli on suurempi kuin käyttöön otettu lopullinen tulli, kannettava määrä ei saa ylittää lopullisen polkumyyntitullin määrää,
ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN:
1 artikla
1. Otetaan käyttöön lopullinen polkumyyntitulli tuotaessa yhteisöön väritelevisiovastaanottimia:
- joiden kuvaruudun läpimitta on suurempi kuin 15,5 senttimetriä ja joita ei ole yhdistetty tai jotka on yhdistetty radiovastaanottimeen ja/tai kelloon, jotka kuuluvat CN-koodeihin ex 8528 10 52 (Taric-koodi: ex 8528 10 52* 10), 8528 10 54, 8528 10 56, 8528 10 58, ex 8528 10 62 (Taric-koodi: 8528 10 62* 10) ja 8528 10 66 ja jotka ovat peräisin Malesiasta, Singaporesta ja Thaimaasta,
- joiden kuvaruudun läpimitta on suurempi kuin 42 senttimetriä ja joita ei ole yhdistetty tai jotka on yhdistetty radiovastaanottimeen ja/tai kelloon, jotka kuuluvat CN-koodeihin 8528 10 54, 8528 10 56, 8528 10 58, ex 8528 10 62 (Taric-koodi: 8528 10 62*90) ja 8528 10 66 ja jotka ovat peräisin Kiinan kansantasavallasta ja Korean tasavallasta.
2. Vapaasti yhteisön rajalla -nettohintaan sovellettavan tullin määrä on seuraava:
TAULUKON PAIKKA
lukuun ottamatta seuraavien yritysten, joihin sovelletaan jäljempänä esitettyjä tulleja, valmistamia ja yhteisöön vietäviksi myymiä tuotteita:
TAULUKON PAIKKA
3. Jollei toisin määrätä, sovelletaan voimassa olevia tulleja koskevia säännöksiä.
2 artikla
Määrät, joiden vakuutena on asetuksen (EY) N:o 2376/94 mukainen väliaikainen polkumyyntitulli, kannetaan lopullisesti käyttöön otetun tullin mukaisina. Määrät, joiden osalta on talletettu lopullista tullia korkeampi vakuus, vapautetaan.
3 artikla
Tämä asetus tulee voimaan sitä päivää seuraavana päivänä, jona se julkaistaan Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Brysselissä 27 päivänä maaliskuuta 1995.