KOMMISSIONENS BESLUTNING
af 5. juli 2005
om støtte fra de italienske myndigheder til husdyrbrugssektoren og til olivenoliesektoren på grundlag af artikel 4 og 5 i lov nr. 290/99, artikel 15, stk. 16, i lov nr. 67/88 og lov nr. 252/91
(meddelt under nummer K(2004) 4769)
(Kun den italienske tekst er autentisk)
(2007/655/EF)
KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 88, stk. 2, første punktum,
efter opfordring til de interesserede parter om at fremsætte deres bemærkninger i henhold til nævnte bestemmelser (1) og under hensyntagen til disse bemærkninger, og
ud fra følgende betragtninger:
I. SAGSFORLØB
(1)
Ved skrivelse af 6. august 1998, registreret den 12. august 1998, sendte Italiens faste repræsentation ved Den Europæiske Union under henvisning til EF-traktatens artikel 88, stk. 3, Kommissionen en anmeldelse af et lovforslag om betalingshenstand inden for landbrugssektoren. Støttens registreringsnummer er N 490/1998.
(2)
Ved skrivelse af 30. november 1998, registreret den 4. december 1998, modtog Kommissionen svar fra de italienske myndigheder på sin anmodning om oplysninger af 1. oktober 1998.
(3)
Ved skrivelse af 13. september 1999 opfordrede Kommissionen de italienske myndigheder til at fremsende de oplysninger, der var anmodet om i Kommissionens skrivelse af 28. januar 1999, og som på daværende tidspunkt endnu ikke var indgået. I samme skrivelse anmodede Kommissionen de italienske myndigheder om at bekræfte den i pressen offentliggjorte nyhed om, at det pågældende lovforslag var blevet vedtaget af Parlamentet som lov nr. 290 af 17. august 1999, der var blevet offentliggjort i Gazzetta Ufficiale della Repubblica Italiana nr. 195 af 20. august 1999.
(4)
De italienske myndigheder bekræftede med skrivelse af 25. oktober 1999, registreret den 5. november 1999, at lovforslaget var blevet vedtaget som lov nr. 290/99. Ved samme skrivelse fremsendte myndighederne den vedtagne lovs ordlyd samt en del af de oplysninger, som Kommissionen havde udbedt sig i skrivelsen af 28. januar 1999.
(5)
På grundlag af disse oplysninger blev støtteordningen indført i registret for uanmeldt støtte under NN 155/99.
(6)
Ved skrivelse af 24. februar 2000 (2) meddelte Kommissionen Italien, at den havde besluttet at indlede proceduren i EF-traktatens artikel 88, stk. 2, over for artikel 4 og 5 i lov nr. 290/99, artikel 15, stk. 16, i lov nr. 67/88 af 11. marts 1988 (1988-finansloven) og lov nr. 252/91 af 8. august 1991. I samme skrivelse informerede Kommissionen endvidere Italien om, at den ikke ville rejse indvending over for de øvrige artikler (artikel 1, 2, 3, 6, 7 og 8) i lov nr. 290/99, eftersom de ikke vedrørte støtte efter EF-traktatens artikel 87, stk. 1.
(7)
Ved samme skrivelse anmodede Kommissionen Italien om inden for en frist på en måned regnet fra skrivelsens modtagelse at fremsende alle de dokumenter, informationer og data, der var nødvendige for at kunne tage stilling til de pågældende foranstaltninger, under henvisning til artikel 10, stk. 2 og 3, i Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 (3).
(8)
Kommissionens beslutning om iværksættelse af proceduren blev offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers Tidende (4). Kommissionen opfordrede de berørte parter til at fremsætte deres bemærkninger.
(9)
De italienske myndigheder anmodede i skrivelse af 23. marts 2000 om 30 dages udsættelse af den frist, som Kommissionen havde fastsat i meddelelsen om procedurens iværksættelse med hensyn til fremsendelsen af de udbedte oplysninger.
(10)
De italienske myndigheder forelagde Kommissionen deres bemærkninger til procedurens iværksættelse ved skrivelse af 18. maj 2000.
(11)
De italienske myndigheder fremsendte ved skrivelse af 13. oktober 2000 de oplysninger, som Kommissionen havde bedt om i skrivelsen af 17. juli 2000.
(12)
De italienske myndigheder anmodede i skrivelse af 31. januar 2001 om udsættelse af den frist, som Kommissionen havde fastsat i meddelelsen om procedurens iværksættelse med hensyn til fremsendelsen af de udbedte oplysninger.
(13)
De italienske myndigheder fremsendte de ønskede oplysninger ved skrivelse af 12. juli 2001.
(14)
Kommissionen har i en skrivelse af 30. juni 2000 desuden modtaget bemærkninger fra tredjeparter. Disse bemærkninger blev videresendt til Italien med henblik på udtalelse. De italienske myndigheder har ikke tilsendt Kommissionen specifikke bemærkninger vedrørende denne skrivelse.
(15)
Da statsstøtten i artikel 4 i lov nr. 290/99 ikke er af samme art som den statsstøtte, der omhandles i artikel 5 i samme lov, i artikel 15, stk. 16, i lov nr. 67/88 og i lov nr. 252/91, og da der ikke er nogen indbyrdes forbindelse herimellem, besluttede Kommissionen den 12. marts 2002 at opdele sagen i to separate sager: den første, der vedrører artikel 4 i lov nr. 290/99, fik nummeret C/7A/2000, og den anden, som vedrører artikel 5 i lov nr. 290/99, artikel 15, stk. 16, i lov nr. 67/88 og lov nr. 252/91, fik nummeret C/7B/2000.
(16)
Ved skrivelse af 5. april 2002 (5) oplyste Kommissionen Italien om, at Kommissionen havde vedtaget en endelig negativ beslutning vedrørende de støtteforanstaltninger, der var fastlagt i artikel 4 i lov nr. 290/99. I samme skrivelse oplyste Kommissionen desuden Italien om, at den pågældende beslutning hverken vedrørte eller havde retsvirkninger for landbrugs-, drifts- og forbedringslån med udløbsdato den 31. marts 1998, for hvilke fristen udsættes ved artikel 4 i lov nr. 290/99. Beslutningen vedrører ej heller artikel 5 i lov nr. 290/99, artikel 15, stk. 16, i lov nr. 67/88 eller lov nr. 252/91, der danner retsgrundlaget for tildeling af de tilskud, som omhandles i artikel 5 i lov nr. 290/99. Disse bestemmelser tages op til behandling i forbindelse med statsstøtte C/7B/2000.
(17)
De italienske myndigheder fremsendte ved skrivelse af 27. februar 2003, registreret den 28. februar 2003, yderligere oplysninger, der omfattede de oplysninger, som Kommissionen havde anmodet om i sin skrivelse af 8. maj 2002.
(18)
Efter mødet mellem tjenestemænd fra Kommissionen og de italienske myndigheder den 24. marts 2004 og adskillige uformelle drøftelser om samme emne anmodede de italienske myndigheder ved skrivelse af 20. maj 2004, registreret den 14. juni 2004, om en yderligere forlængelse af den frist, som var fastsat for fremsendelsen af de oplysninger, der stadig var nødvendige for at behandle sagen.
(19)
De italienske myndigheder fremsendte de yderligere oplysninger ved skrivelse af 29. oktober 2004, registreret den 3. november 2004. I samme skrivelse blev det anført, at de italienske myndigheder havde anmodet om fortrolig behandling af de økonomiske oplysninger, interventionerne samt fortegnelsen over de berørte virksomheder.
(20)
De italienske myndigheder fremsendte de yderligere oplysninger ved skrivelse af 24. november 2004, registreret den 3. december 2004. De italienske myndigheder præciserede endvidere, at der på daværende tidspunkt ikke var indgivet anmodning om fortrolighed.
(21)
Der blev fremsendt yderligere oplysninger ved skrivelse af 4. april 2005, registreret den 7. april 2005.
II. BESKRIVELSE AF STØTTEN
II.1. Denne beslutnings anvendelsesområde
(22)
Ved lov nr. 290/99 forlænges fristen for forskellige ordninger i landbrugssektoren. Loven består af otte artikler. Kommissionen meddelte i sin beslutning af 24. februar 2000, at den ikke agtede at rejse indvendinger over for artikel 1, 2, 3, 6, 7 og 8 i denne lov, eftersom disse artikler ikke vedrørte statsstøtte i den i EF-traktatens artikel 87, stk. 1, omhandlede forstand. Beslutningen om iværksættelse af den i artikel 88, stk. 2, omhandlede procedure vedrørte derimod artikel 4 og 5 i samme lov, artikel 15, stk. 16, i lov nr. 67/88 og lov nr. 252/91, der var retsgrundlaget for ydelse af de tilskud, som omhandles i artikel 5 i lov nr. 290/99.
(23)
Kommissionen vedtog den 5. april 2002 en endelig negativ beslutning om artikel 4 i lov nr. 290/99. Nærværende beslutning vedrører artikel 15, stk. 16, i lov nr. 67/88, lov nr. 252/91, artikel 4 (kun for så vidt angår landbrugs-, drifts- og forbedringslån med udløbsdato den 31. marts 1998) og artikel 5 i lov nr. 290/99.
II.2. Baggrund
(24)
I henhold til de fremsendte oplysninger var husdyrsbrugssektoren i Italien i slutningen af 1980'erne præget af en kraftig opsplitning i produktionen, der resulterede i en forældet struktur, som var uegnet til kvalitetsproduktion. Med henblik på at modernisere hele systemet skulle der i henhold til lov nr. 87/90, som efterfølgende er blevet ændret ved lov nr. 252/91, ydes støtte til integrerede projekter, dvs. projekter, der omfatter flere virksomheder i en klyngelignende struktur. Projekterne indgik i et program, som vedtoges af CIPE (Comitato interministeriale per la programmazione economica), under forudsætning af at kun projekter, der blev gennemført af en gruppe indbyrdes forbundne virksomheder, som kunne sikre, at hele projektet blev gennemført, måtte finansieres. Dette var desuden ensbetydende med, at hver af de deltagende virksomheder var ansvarlig for gennemførelsen af hele projektet, idet de (i en særlig klausul) skulle garantere, at alle virksomhederne i sammenslutningen havde indgået en fælles forpligtelse. Endvidere blev der stillet krav om, at alle virksomhederne skulle bidrage økonomisk til projekterne gennem en ny kapitalisering og, for så vidt angår kooperativerne, i form af et 10-års-lån. De garantier, som staten kræver opfyldt (garanti for hele projektet og kapitalisering af selskabet) for at yde støtte, udgjorde en væsentlig økonomisk begrænsning for de berørte virksomheder.
(25)
Som følge af at de tilvejebragte ressourcer til gennemførelsen af de integrerede projekter ikke var tilstrækkelige til at dække sektorens samlede økonomiske behov, blev der ligeledes anvendt supplerende midler i medfør af lov nr. 67/88 til at finansiere disse integrerede projekter. De pågældende interventioner blev gennemført inden for rammerne af et overordnet rationaliserings- og omstruktureringsprogram for oksekødssektoren, som i Italien først blev indledt i begyndelsen af 1990'erne, til forskel fra hvad der var tilfældet i de øvrige europæiske lande. De øvrige lande i Den Europæiske Union, f.eks. Frankrig, havde iværksat omstrukturerings- og rationaliseringsprogrammer for deres slagterier siden 1970'erne (6). Det store antal slagterier i Italien og deres uhensigtsmæssige fordeling i landet nødvendiggjorde en drastisk omorganisering af sektoren, der i henhold til de italienske myndigheder kun kunne gennemføres med betydelig offentlig støtte og med udgangspunkt i et program, der var udformet med henblik på at modernisere hele sektoren. For at kunne overleve skulle de italienske virksomheder intensivere den teknologiske innovationsproces og omlægningen af organisationsstrukturen i henhold til to hovedlinjer:
a)
rationalisering af avlssystemerne ved at indføre teknologiske forbedringsmetoder med henblik på at opnå en standardiseret produktion til konkurrencedygtige priser
b)
diversificering af produktion af høj kvalitet og rationalisering af produkter af en konstant og ensartet kvalitet.
Ansvaret for at gennemføre lov nr. 67/88 blev overdraget til en gruppe eksperter, der fik til opgave at udarbejde et hastehandlingsprogram, definere den strategiske tilgang og træffe afgørelse om, hvorvidt de fremlagte projekter var berettigede til finansiering.
I lyset af den alvorlige krise i oksekødssektoren var tiltagene i programmet hovedsagelig rettet mod denne sektor og i mindre grad mod svine- og fårekødssektoren.
II.3. Foranstaltningerne
(26)
Lov nr. 67/88, der omhandler de tilskud, som beskrives i artikel 5 i lov nr. 290/99, indeholder bestemmelser om udarbejdelse af det årlige og flerårige statsbudget og udgør den italienske finanslov for 1988. I lovens artikel 15, stk. 16, fastslås det, at landbrugskooperativer og konsortier heraf kan optage lån på op til 700 mia. ITL til opførelse, omstrukturering og udvidelse af deres slagterier (7). I loven bestemmes det endvidere, at disse lån op til en grænse på 100 mia. ITL i 1988 og 50 mia. ITL i 1989 må anvendes til konsolidering af eksisterende gæld vedrørende de ovennævnte bygninger og anlæg. For disse lån ydes et rentenedslag på højst 10 procentpoint. Bestemmelserne i artikel 15, stk. 16, finder ligeledes anvendelse på finansieringen af projekter vedrørende konsolidering og på projekter, der vedrører landbrugskooperativernes og deres konsortiers udvikling af opdræt af malke- og kødkvæg. Denne lov er aldrig blevet anmeldt til Kommissionen som bestemt i traktatens artikel 88, stk. 3.
(27)
I artikel 5 i den anmeldte lov anføres de omstændigheder, hvorunder tilskud til lån, der er optaget i medfør af artikel 1, stk. 16, i lov nr. 67/88, fortsat finder anvendelse, selv om nogle af de betingelser, der oprindelig var fastsat, ikke er opfyldt. I artikel 5, stk. 2, præciseres det navnlig, at tilskud til lån, der er optaget i medfør af ovennævnte artikel 15, stk. 16, med henblik på iværksættelse af fælles tiltag vedrørende udvikling og konsolidering af gæld, ligeledes finder anvendelse, selv om det integrerede projekt, der er godkendt i henhold til artikel 1 i lov nr. 87/90, som ændret ved artikel 1 i lov nr. 252/91, kun gennemføres delvist, under forudsætning af at lånerens integrerede projekt bliver gennemført. I artikel 5, stk. 3, fastslås det, at der ligeledes kan ydes tilskud til lån, der udelukkende er optaget med henblik på konsolidering af gæld, såfremt det integrerede projekt slet ikke eller kun delvist gennemføres, under forudsætning af at låneren fremlægger sit eget investeringsprojekt, som skal gennemføres ved anvendelse af en del af lånet. I stk. 4 bestemmes det endvidere, at virksomheder, der samarbejder om gennemførelsen af et integreret udviklingsprojekt af national betydning inden for husdyrbrug, der allerede er godkendt som støtteberettiget i henhold til artikel 1 i lov nr. 87/90, som ændret ved artikel 1 i lov nr. 252/91, ligeledes opretholder deres ret til og formål med den lempelige finansiering, selv om det oprindelige integrerede projekt ikke gennemføres, under forudsætning af at virksomhederne gennemfører deres egen del af projektet.
(28)
Artikel 4 indeholder bestemmelser, hvis formål er at lempe tilbagebetalingsvilkårene for landbrugslån. Artiklen indebærer navnlig en 12 måneders betalingshenstand for landbrugs-, drifts- og forbedringslån, der forfalder pr. 31. marts 1998. Bestemmelsen tilgodeser landbrugsbedrifter med olivendyrkning som hovederhverv i regionerne Puglia, Calabrien og Sicilien, som drives af selvejende landbrugere, heltidslandbrugere og olivendyrkende kooperativer, som er blevet ramt af den alvorlige krise på oliven- og oliemarkedet. De førnævnte interventioner, herunder de samme procedurer og metoder, tilgodeser ligeledes landbrugsbedrifter og kooperativer med olivendyrkning som hovederhverv i andre regioner med olivendyrkningsområder, der lider under den alvorlige krise på oliven- og oliemarkedet. Landbrugsbedrifter og kooperativer med olivendyrkning som hovederhverv er i artiklen defineret som bedrifter, hvor mindst 50 % af den kommercielle bruttoproduktion stammer fra olivendyrkning.
(29)
Den 3. april 2002 (8) vedtog Kommissionen en endelig negativ beslutning vedrørende de støtteforanstaltninger, der var fastlagt i artikel 4 i lov nr. 290/99. Som det tydeligt fremgår af affattelsen af den pågældende beslutning, havde beslutningen hverken relevans eller retsvirkninger for landbrugs-, drifts- og forbedringslån med udløbsdato den 31. marts 1998, som var omfattet af bestemmelserne om betalingshenstand i artikel 4 i lov nr. 290/99. Disse lån skal således stadig tages op til behandling.
(30)
Den anden lov, der nævnes i artikel 5 som retsgrundlag for ydelse af forskellige former for tilskud, er lov nr. 252/91 om ændring af lov nr. 87/90 om hasteforanstaltninger i forbindelse med husdyrbrug. I medfør af denne lov støttes forskellige særforanstaltninger inden for husdyrbrug, som iværksættes i form af integrerede projekter af national betydning, og der gives tilladelse til at stille de relevante bevillinger til rådighed. Loven indeholder endvidere bestemmelser om stiftelse af et aktieselskab, hvor det italienske ministerium for land- og skovbrugspolitik råder over aktier, som repræsenterer mindst 51 % af den tegnede kapital, og dette selskab skal have følgende ansvarsområder:
a)
stillelse af garanti for lån
b)
lånoptagelse med henblik på investeringslån
c)
ydelse af finansiering til interventioner, som vedrører sanering og likvidation af virksomheder
d)
opkøb af aktier i virksomheder, der er etableret med henblik på gennemførelse af særlige projekter.
II.4. Støttemodtagere
(31)
Landbrugere i husdyrbrugssektoren, der beskæftiger sig med produktion, forarbejdning og afsætning af kødprodukter.
II.5. Budgetbeløb
(32)
Det samlede ajourførte budgetbeløb, der er afsat til gennemførelsen af de integrerede projekter, udgør:
lov nr. 252/91: 97 015 515 581 ITL (cirka 50 mio. EUR)
lov nr. 67/88 (udviklingslån): 6 349 660 726 ITL (cirka 3 280 mio. EUR)
lov nr. 67/88 (konsolideringslån): 1 968 222 804 ITL (cirka 1 016 mio. EUR).
III. BEGRUNDELSER FOR BESLUTNINGEN OM AT IVÆRKSÆTTE PROCEDUREN
(33)
I artikel 5 i lov nr. 290/99 fastsættes betingelserne for, at tilskud til lån, der er optaget inden for rammerne af konkret lovgivning, ligeledes kan ydes, når de oprindeligt fastsatte betingelser ikke opfyldes. På det tidspunkt, hvor Kommissionen besluttede at iværksætte proceduren i EF-traktatens artikel 88, stk. 2, forelå der ingen oplysninger om de love, hvortil der henvises i artikel 5, og som er tæt forbundne med vurderingen af ovennævnte bestemmelse. De italienske myndigheder har på Kommissionens udtrykkelige anmodning fremsendt de to lovtekster (lov nr. 252/91 og lov nr. 67/88). Da Kommissionen besluttede at iværksætte proceduren i EF-traktatens artikel 88, stk. 2, havde de italienske myndigheder imidlertid ikke fremsendt yderligere oplysninger eller supplerende data om de pågældende love eller om de heri indeholdte støtteforanstaltninger. Kommissionen var således ikke i stand til at fastslå, om artikel 5 i lov nr. 290/99 vedrørte støtte i henhold til EF-traktatens artikel 87, stk. 1, eftersom de italienske myndigheder ikke havde fremsendt nøjagtige oplysninger herom. Idet det var muligt for visse landbrugsbedrifter at modtage særstøtte, selv om bedrifterne ikke var i stand til at overholde alle de forpligtelser, som de oprindelig var blevet pålagt for at være støtteberettigede, syntes foranstaltningen imidlertid at tilgodese disse bedrifter frem for de øvrige, som havde vist, at de i den samme situation var i stand til at overholde alle de forpligtelser, som de oprindelig havde påtaget sig. Foranstaltningen i artikel 5 gav derfor anledning til mindst en formodning om statsstøtte, der, som følge af de manglende oplysninger fra de italienske myndigheders side, kun kunne klarlægges ved at iværksætte proceduren i EF-traktatens artikel 88, stk. 2.
(34)
Desuden var det ikke muligt at vurdere artikel 5 i lov nr. 290/99 uden at tage hensyn til de retsakter, der udgjorde retsgrundlaget for indrømmelsen af særlige fordele (tilskud og finansiering), hvortil der blev henvist i bestemmelsen, nærmere bestemt artikel 15, stk. 16, i lov nr. 67/88 og lov nr. 252/91. De italienske myndigheder fremsendte disse lovtekster på Kommissionens udtrykkelige anmodning. Begge disse retsakter indeholder bestemmelser om statsstøtte i henhold til EF-traktatens artikel 87, stk. 1. Navnlig omhandler artikel 15, stk. 16, i lov nr. 67/88 tilbud om bløde lån til landbrugskooperativer og konsortier heraf, hvortil der kan ydes et rentenedslag på højst 10 %. Denne lempelige foranstaltning fritager derfor de tilgodesete landbrugsbedrifter fra den byrde, som betalingen af den gældende markedsrente i fuldt omfang udgør på det tidspunkt, hvor lånet ydes, og som på den anden side ville skulle betales af alle andre landbrugsbedrifter, der ikke er berettigede til dette tilskud. Den pågældende lempelige foranstaltning vil i dette tilfælde svare til forskellen mellem den markedsrente (9), der var gældende på tidspunktet for ydelse af lånet, og den (laveste) rentesats, som støttemodtagerne faktisk betalte som følge af statstilskuddet. I lov nr. 252/91 gives der tilladelse til at bevilge offentlige midler til gennemførelse af forskellige projekttyper inden for husdyrbrugssektoren, og ved at gøre dette tilgodeser man modtagerne af disse midler i forhold til de øvrige landbrugsbedrifter, der har pligt til at gennemføre tilsvarende projekter udelukkende ved anvendelse af deres egne økonomiske ressourcer. De to ovennævnte foranstaltninger forekom pr. definition at være omfattet af anvendelsesområdet for EF-traktatens artikel 87, stk. 1.
(35)
På tidspunktet for iværksættelse af proceduren var Kommissionen ikke i stand til at vurdere lovligheden af de førnævnte støtteforanstaltninger. På trods af gentagne specifikke anmodninger i denne henseende (10) havde de italienske myndigheder nemlig ikke givet Kommissionen meddelelse om, hvorvidt disse retsakter var blevet anmeldt i overensstemmelse med EF-traktatens artikel 88, stk. 3, og om de i retsakterne indeholdte foranstaltninger derfor var omfattet af eksisterende støtteordninger, der var blevet vurderet af Kommissionen i lyset af EF-traktatens artikel 87, 88 og 89, eller om de aldrig var blevet anmeldt til Kommissionen.
(36)
Ud fra et indholdsmæssigt synspunkt nærede Kommissionen tvivl om, hvorvidt nogle aspekter af de støtteordninger, der var omfattet af ovennævnte retsakter, var forenelige med fællesmarkedet. På grundlag af de oplysninger, der var til rådighed på daværende tidspunkt, og som var baseret på en analyse af de lovtekster, som var blevet fremsendt til Kommissionen, kunne nogle af de foranstaltninger, der var omfattet af artikel 15, stk. 16, i lov nr. 67/88 og lov nr. 252/91, faktisk betragtes som driftsstøtte. I mangel af mere nøjagtige og detaljerede oplysninger, der kunne tilbagevise denne indledende formodning, var Kommissionen nødsaget til at indtage en negativ holdning med hensyn til disse støtteforanstaltninger.
(37)
For så vidt angår artikel 4 i lov nr. 290/99, har Kommissionen i sin beslutning om at iværksætte en procedure i medfør af traktatens artikel 88, stk. 2, opfordret Italien til at fremsende alle de forhåndenværende oplysninger om betingelserne (rentesatser, eventuel sikkerhedsstillelse osv.) for den oprindelige ydelse af de lån, der var omfattet af betalingshenstand i artikel 4 i lov nr. 290/99, og det samlede lånebeløb samt at angive, hvorvidt de pågældende støtteforanstaltninger var omfattet af en allerede eksisterende støtteordning (og i givet fald hvilken ordning). Som følge af at den endelige beslutning om artikel 4 i lov nr. 290/99 hverken havde relevans eller retsvirkninger for landbrugs-, drifts- og forbedringslån med udløbsdato den 31. marts, der var omfattet af bestemmelserne om betalingshenstand i artikel 4 i lov nr. 290/99, skulle disse lån stadig vurderes med henblik på at fastslå, om den pågældende støtte blev ydet på markedsvilkår (og i givet fald skulle de relevante betingelser anføres), eller om støtten var omfattet af allerede eksisterende støtteordninger, som var godkendt af Kommissionen (i givet fald skulle de relevante støtteordninger anføres).
IV. OPLYSNINGER FREMSENDT AF ITALIEN EFTER IVÆRKSÆTTELSEN AF PROCEDUREN
(38)
Efter iværksættelsen af proceduren og som svar på Kommissionens specifikke anmodninger fremsendte de italienske myndigheder ved skrivelse af 18. maj 2000, ved skrivelse af 13. oktober 2000, ved skrivelse af 5. juli 2001, ved skrivelse af 27. februar 2003 og ved skrivelse af 29. oktober 2004, registreret den 3. november 2004, detaljerede oplysninger. De oplysninger, der blev fremsendt i disse skrivelser, skal læses som en helhed, idet de italienske myndigheder efter en tilbundsgående undersøgelse reviderede nogle af de oplysninger, som oprindelig blev fremsendt, navnlig for så vidt angår de samlede økonomiske data. De fremsendte oplysninger sammenfattes således i afsnit III.3 med angivelse af de relevante skrivelser.
V. BEMÆRKNINGER FRA TREDJEPARTER
(39)
Kommissionen har modtaget en enkelt skrivelse fra en tredjepart. Afsenderen af denne skrivelse, der er dateret den 30. juni 2000, er CONAZO, som skriver i sin egenskab af leder af en gruppe virksomheder, der har modtaget støtte fra de italienske myndigheder i medfør af lov nr. 252/91 og lov nr. 67/88, som omfattes af Kommissionens procedure.
(40)
I sin skrivelse udtrykker CONAZO navnlig overraskelse over, at Kommissionen ved iværksættelsen af proceduren udtrykkeligt erklærede, at den ikke var blevet underrettet om lov nr. 252/91 og lov nr. 67/88 og som følge heraf om det forhold, at de italienske myndigheder havde ydet støtten i medfør af disse love.
(41)
I henhold til kooperativet kunne Kommissionen ikke undgå at være orienteret om det drastiske omstruktureringsprogram i husdyrbrugs- og slagterisektoren, som de italienske myndigheder havde indledt allerede i 1986. I sin skrivelse henviser CONAZO til det omfattende omstruktureringsprogram for de to ovennævnte sektorer, som var blevet udarbejdet af Comitato interministeriale italiano per la programmazione economica (CIPE) i 1991. Virksomheden erindrer ligeledes om, at de drastiske initiativer, der blev iværksat i slagterisektoren, har medført et betydeligt fald i antallet af slagterier, der er reduceret fra over 8 500 slagterier i 1980'erne til de nuværende 3 000.
VI. VURDERING
(42)
Det følger af traktatens artikel 87, stk. 1, at statsstøtte eller støtte, som ydes ved hjælp af statsmidler under enhver tænkelig form, og som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner, er uforenelig med fællesmarkedet, i det omfang den påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne.
(43)
Traktatens artikel 87 og 88 gælder for produktion af og handel med produkter, som de italienske myndigheder har besluttet at yde støtte til. I artikel 40 i Rådets forordning (EF) nr. 1254/1999 af 17. maj 1999 om den fælles markedsordning for oksekød (11) er det fastsat, at traktatens artikel 87, 88 og 89 finder anvendelse på produktion af og handel med oksekødssektorens produkter, medmindre andet er fastsat i nævnte forordning. Der findes en tilsvarende bestemmelse i artikel 21 i Rådets forordning (EØF) nr. 2759/75 af 29. oktober 1975 om den fælles markedsordning for svinekød (12) og i artikel 23 i Rådets forordning (EF) nr. 2529/2001 af 19. december 2001 om den fælles markedsordning for fåre- og gedekød (13).
VI.1. Støttens eksistens
(44)
I artikel 5 i lov nr. 290/99 angives de tilfælde, hvor tilskud til rentebetalingerne vedrørende lån der var optaget i medfør af en særlig retsakt ligeledes kunne ydes, selv om de oprindeligt fastsatte betingelser ikke blev opfyldt. Idet det var muligt for visse landbrugsbedrifter at modtage særstøtte, selv om bedrifterne ikke var i stand til at overholde alle de forpligtelser, som de oprindelig var blevet pålagt for at være støtteberettigede, syntes foranstaltningen imidlertid at tilgodese disse bedrifter frem for de øvrige, som i den samme situation havde vist, at de var i stand til at overholde alle de forpligtelser, som de oprindelig havde påtaget sig.
(45)
Denne artikel kan desuden ikke vurderes, uden at der tages hensyn til de retsakter, som udgør retsgrundlaget for indrømmelsen af særlige fordele (tilskud og finansiering), hvortil der blev henvist i bestemmelsen, i artikel 15, stk. 16, i lov nr. 67/88 og i lov nr. 252/91. Som allerede nævnt i ovenstående punkt (37) til (39) indeholder begge disse retsakter tydelige bestemmelser om statsstøtte i medfør af EF-traktatens artikel 87, stk. 1. Navnlig omhandler artikel 15, stk. 16, i lov nr. 67/88 tilbud om bløde lån til landbrugskooperativer og konsortier heraf, hvortil der kan ydes et rentenedslag på højst 10 %. Dette betyder, at staten således fritager de tilgodesete landbrugsbedrifter fra den byrde, som betalingen af hele den gældende markedsrente udgør på det tidspunkt, hvor lånet ydes, og som ellers skal betales af andre landbrugsbedrifter, der ikke er berettigede til dette tilskud. Den lempelige foranstaltning svarede i dette tilfælde til forskellen mellem den markedsrente, der var gældende på tidspunktet for ydelse af lånet, og den rentesats, som støttemodtagerne faktisk betalte som følge af statstilskuddet.
(46)
Ifølge lov nr. 252/91 kan der ydes statstilskud til gennemførelse af forskellige former for projekter i husdyrsektoren. Herved begunstiges modtagerne af disse tilskud i forhold til de andre landbrugsbedrifter, som må gennemføre tilsvarende projekter med egne midler. Det følger af Domstolens retspraksis, at en styrkelse af en virksomheds konkurrencestilling gennem statsstøtte indebærer en mulig konkurrencefordrejning i forhold til andre konkurrerende virksomheder, der ikke modtager en sådan støtte. Fællesskabets samhandel inden for husdyrbrugssektoren er desuden af et betydeligt omfang (14), og foranstaltningen kan således indebære konkurrencefordrejning og påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne.
(47)
Kommissionen konkluderer derfor, at den pågældende foranstaltning er omfattet af forbuddet i EF-traktatens artikel 87, stk. 1.
VI.1. a) Støttens forenelighed
(48)
Forbuddet i artikel 87, stk. 1, følges af undtagelsesbestemmelser i artikel 87, stk. 2 og 3.
(49)
Undtagelsesbestemmelserne i artikel 87, stk. 2, kan tydeligvis ikke finde anvendelse som følge af arten af den pågældende støtteforanstaltning og dens formål. På den anden side har Italien på intet tidspunkt hævdet, at artikel 87, stk. 2, fandt anvendelse.
(50)
I artikel 87, stk. 3, præciseres de omstændigheder, hvorunder statsstøtte kan anses for at være forenelig med fællesmarkedet. Spørgsmålet om forenelighed med fællesmarkedet skal vurderes ud fra Fællesskabets synspunkt og ikke ud fra en enkelt medlemsstats synspunkt.
(51)
Artikel 87, stk. 3, litra a), finder tydeligvis ikke anvendelse, da formålet med støtten ikke er at yde støtte til fremme af den økonomiske udvikling i områder, hvor levestandarden er usædvanligt lav, eller hvor der hersker en alvorlig underbeskæftigelse.
(52)
For så vidt angår artikel 87, stk. 3, litra b), er der ikke tale om støtte, som kan fremme gennemførelsen af vigtige projekter af fælles europæisk interesse eller afhjælpe en alvorlig forstyrrelse i Italiens økonomi.
(53)
Støtten hverken sigter mod eller egner sig til at fremme målsætningerne i artikel 87, stk. 3, litra d).
(54)
I medfør af traktatens artikel 87, stk. 3, litra c), kan støtte til fremme af udviklingen af visse erhvervsgrene eller økonomiske regioner betragtes som forenelig med fællesmarkedet, når den ikke ændrer samhandelsvilkårene på en måde, der strider mod den fælles interesse. Den anmeldte støtteordning skal således vurderes i lyset af denne artikel og de specifikke bestemmelser, der finder anvendelse i det pågældende tilfælde.
(55)
Alle de integrerede projekter, hvortil der er blevet ydet støtte i henhold til lov nr. 67/88 og lov nr. 252/91, blev godkendt inden den 31. december 1992 (15). De dermed forbundne finansielle forpligtelser blev vedtaget inden denne dato. De pågældende støtteforanstaltninger er aldrig blevet anmeldt til Kommissionen og er således ulovlige i medfør af artikel 1, litra f), i forordning (EF) nr. 659/1999. Ifølge punkt 23.3 i EF-rammebestemmelser for statsstøtte i landbrugssektoren (16) skal ulovlig støtte som omhandlet i artikel 1, litra f), i forordning (EF) nr. 659/1999 behandles efter de regler og rammebestemmelser, der var gældende på det tidspunkt, den pågældende støtte blev ydet.
(56)
I henhold til de italienske myndigheder var al støtten forbundet med investeringer, som blev gennemført inden for rammerne af de fem integrerede projekter, der var blevet godkendt (17). Investeringerne blev foretaget enten i primærproduktionsleddet (husdyrbrug) eller i forbindelse med forarbejdning og afsætning af landbrugsprodukter.
(57)
De investeringer, der blev anset for at være støtteberettigede, vedrørte i det væsentlige: teknologisk og sundhedsmæssig modernisering, styrkelse af slagterierne, bortskaffelse og anvendelse af biprodukter, linjer til forarbejdning og emballering af kød, tilpasning af plads og anlæg med henblik på en bedre præsentation af produkterne, anskaffelse af produktionsanlæg og forarbejdnings- og afsætningsfaciliteter med henblik på forbedring af produktionsteknologien samt anskaffelse af anlæg til fremme af udviklingen af kvalitetsprocesser. Ved vurderingen af de overordnede projekter blev der ligeledes taget hensyn til investeringerne i immaterielle aktiver såsom markedsføring og patenter, men disse investeringer er aldrig blevet finansieret.
(58)
Nedenstående udgifter blev ikke anset for at være støtteberettigede:
-
pr- og reklameaktiviteter
-
immaterielle investeringer såsom varemærker
-
projekterings- og anlægsudgifter
-
udgifter til juridisk rådgivning, administrative omkostninger og skatteomkostninger.
VI.1.a)1. Investeringer forbundet med forarbejdning og afsætning af landbrugsprodukter
(59)
På det tidspunkt hvor projekterne og de dermed forbundne forpligtelser blev godkendt, anså Kommissionen alle investeringer for at være forenelige med fællesmarkedet, såfremt støtteintensiteten ikke var højere end det maksimale støttebeløb, som Kommissionen almindeligvis godkendte til sektoren, dvs. 55 % (75 % i mål 1-regioner) i forbindelse med projekter, der var i overensstemmelse med sektorprogrammerne eller de generelle kriterier, som var fastsat i forordning (EØF) nr. 866/90 (18), og 35 % (50 % i mål 1-regioner) i forbindelse med alle de øvrige projekter, under forudsætning af at disse projekter ikke blev undtaget fra de udvælgelseskriterier, som var fastsat i bilaget til Kommissionens beslutning af 7. juni 1990 om investeringer, der kunne finansieres inden for rammerne af forordning (EØF) nr. 866/90 og (EØF) nr. 867/90, og som blev anvendt med de nødvendige tilpasninger ved anvendelsen af traktatens artikel 87.
(60)
Det er således nødvendigt at klarlægge, hvorvidt de investeringer, der er blevet støttet, faktisk har opfyldt kravene i forordning (EØF) nr. 866/90 og de sektorbestemte begrænsninger i Kommissionens beslutning af 7. juni 1990. I punkt 2.10 i bilaget til ovenstående beslutning, der udtrykkeligt omhandler sektoren for kød og æg, angives de prioriterede investeringer, dvs. de investeringer, som Kommissionen navnlig anser for at være positive, idet det vurderes, at de i højere grad end andre investeringer fremmer udviklingen i en specifik sektor.
(61)
For så vidt angår de prioriterede investeringer, ser Kommissionen positivt på etableringen af faciliteter til opskæring i forbindelse med slagtefaciliteter, navnlig i produktionsområder, hvor der ikke findes sådanne faciliteter. På den anden side indebærer samme punkt ligeledes udelukkelse af alle de investeringer, som kan medføre en stigning i slagtekapaciteten for svin, kvæg, får eller fjerkræ, medmindre en tilsvarende kapacitet ikke længere bruges af den samme eller en anden virksomhed, eller, for så vidt angår svin, kvæg, får og fjerkræ, undtagen kyllinger, regionens produktionsniveau viser tegn på et fald i produktionskapaciteten.
(62)
Som anført af de italienske myndigheder vedrørte kun nogle af deres gennemførte investeringer etableringen af faciliteter til opskæring. Som følge af at de italienske myndigheder ikke var i stand til at præcisere omfanget af de investeringer, der var beregnet til faciliteter til opskæring, er det nødvendigt at fastslå, om de pågældende investeringer er omfattet af de investeringsformer, der udtrykkeligt blev udelukket i medfør af punkt 2.10, dvs. om de har resulteret i en øget slagtekapacitet, medmindre den pågældende virksomhed eller en anden virksomhed ikke længere bruger denne kapacitet (19).
(63)
I deres skrivelse af 12. juli 2001 understregede de italienske myndigheder, at investeringerne i sektoren for slagtning, forarbejdning og afsætning af landbrugsprodukter blev foretaget inden for rammerne af syv projekter. De italienske myndigheder fremlagde oplysninger, hvoraf det fremgik, at for hver facilitet, der deltog i projektet, var slagtekapaciteten efterfølgende mindre overordnet set end de tidligere cirka 30 dyr i timen. Kravet i punkt 2.10 i bilaget til beslutning 90/342/EØF er således opfyldt.
(64)
I henhold til den metode, der er beskrevet i retningslinjer for statsstøtte med regionalt sigte (20), og under hensyntagen til alle de former for offentlig støtte, der blev ydet i medfør af lov nr. 252/91 og lov nr. 67/88 (lov nr. 290/1999 indebar ingen ændring i støtteintensiteten, støttens omfang eller støttemodtagerne i henhold til lov nr. 252/91 og lov nr. 67/88), var støtteintensiteten, udtrykt som bruttosubventionsækvivalent i forbindelse med støtte, ikke højere end støttebeløbet på 75 % (for investeringer i mål 1-regioner) eller støttebeløbet på 55 %, der på daværende tidspunkt var tilladt for investeringer, som var forbundet med forarbejdning og afsætning af landbrugsprodukter til områder, der var beliggende uden for mål 1-områderne. Uafhængigt af hvor investeringerne geografisk blev foretaget, var alle de investeringer, der undersøges, derfor i overensstemmelse med den maksimale støtteintensitet, der var tilladt i medfør af den fællesskabslovgivning, som var gældende i det tidsrum, jf. nedenstående tabel 1:
Tabel 1
Investeringer i sektoren for forarbejdning og afsætning
Støtteberettigede omkostninger (ITL)
Samlet bidrag (ITL)
%
CONAZO
Investeringer i ugunstigt stillede områder
4 972 623 097
3 729 467 323
75,00 %
Investeringer i andre områder
48 753 248 149
26 480 183 539
54,31 %
FIORUCCI
Investeringer
39 831 488 798
14 170 000 000
35,57 %
GUARDAMIGLIO
Investeringer
15 296 548 104
5 477 000 000
35,81 %
INALCA
Investeringer
139 597 581 320
42 502 000 000
30,45 %
PRUNOTTO
Investeringer
4 243 327 136
1 930 000 000
45,48 %
CAMALLEVAMENTI
Investeringer
4 667 623 201
2 567 192 000
55,00 %
C.L.S.M.
Investeringer
6 067 000 000
3 260 533 100
53,74 %
(65)
I overensstemmelse med artikel 11 i forordning (EØF) nr. 866/90 sigter de omhandlede foranstaltninger mod rationalisering og udvikling inden for emballering, konservering, behandling og forarbejdning af landbrugsprodukter eller genanvendelse af biprodukter eller restprodukter fra fremstillingen, forbedring af markedsføringen, herunder forbedring af gennemsigtigheden i forbindelse med prisdannelsen, anvendelse af nye forarbejdningsteknikker, herunder udvikling af nye produkter og biprodukter eller åbning af nye markeder samt innoverende investeringer og forbedring af produktkvaliteten.
(66)
De refusionsberettigede udgifter begrænses i henhold til artikel 11, stk. 3, i forordning (EØF) nr. 866/90 til:
-
erhvervelse af fast ejendom, dog ikke grundkøb
-
erhvervelse af nye maskiner og nyt udstyr, herunder edb-programmer og programmel
-
generalomkostninger, navnlig udgifter til arkitekter, ingeniører og rådgivere og til feasibilityundersøgelser, med op til 12 % af de i det ovenstående omhandlede omkostninger.
(67)
Som beskrevet i det nedenstående (jf. punkt 80-98) er kravene om rentabilitet ikke omfattet af de refusionsberettigede udgifter, der udelukkende er blevet genberegnet på grundlag af udgifter, der er direkte forbundet med investeringerne og de støtteberettigede omkostninger. Desuden sigtede CIPE-programmet udtrykkeligt mod at sikre sammenhæng og overensstemmelse med den fælles markedsordning.
(68)
På baggrund af ovenstående betragtninger anses de støtteforanstaltninger, som de italienske myndigheder iværksatte, og som havde til formål at gennemføre de investeringer, der var omhandlet i de ovennævnte integrerede projekter, for at være forenelige med fællesmarkedet i medfør af EF-traktatens artikel 87, stk. 3, litra c). Dette er imidlertid kun tilfældet for de støtteforanstaltninger, som blev iværksat i forbindelse med den faktiske gennemførelse af investeringerne, med undtagelse af den eventuelle støtte der måtte være blevet ydet med henblik på at sikre de deltagende virksomheders rentabilitet, samt den støtte der var forbundet med lån til konsolidering, hvilket vurderes i de nedenstående punkter.
VI.1.a)2. Investeringer i bedrifterne
(69)
Som allerede forklaret er der i den pågældende ordning desuden fastsat bestemmelser om ydelse af støtte til investeringer i grupper af virksomheder, der beskæftiger sig med den primære produktion, i overensstemmelse med den overordnede begrundelse for hele projektet.
(70)
Der blev ydet støtte til virksomhederne CONAZO, GEA og Val di Cesola (21). De støtteberettigede udgifter og det samlede støttebeløb fremgår af tabel 2:
Tabel 2
Investeringer i produktionssektoren
Støtteberettigede udgifter i alt ITL
Støtte i alt ITL
%
CONAZO
7 652 930 000
2 678 525 500
35,00 %
G E A
2 368 708 000
558 831 181
23,59 %
Val di Cesola
553 923 850
278 830 197
50,34 %
(71)
På datoen for godkendelsen af de forskellige projekter og den hermed forbundne tildeling af de relevante ressourcer blev investeringerne i bedrifterne vurderet på grundlag af bestemmelserne i Rådets forordning (EF) nr. 2328/91 om forbedring af landbrugsstrukturernes effektivitet (22). Denne forordning, hvormed der blev indført en ordning for medfinansiering med det formål at forbedre landbrugsbedrifternes effektivitet, fandt anvendelse på enkeltbedrifter. I forordningen blev der fastsat en ramme for en fælles indsats, som bemyndigede eller forpligtede medlemsstaterne til at iværksætte en række støtteordninger, der til dels blev finansieret på fællesskabsplan. Samtidig blev der i forordningen fastsat en ramme for tildelingen af visse typer af national støtte finansieret af medlemsstaterne. Ved artikel 35 i forordning (EØF) nr. 2328/91 blev betingelserne for medlemsstaternes udbetaling af statsstøtte i henhold til forordningens formål fastlagt. Særlig hed det i artikel 35, at forordningen ikke berørte »medlemsstaternes ret til på det område, der er omfattet af denne forordning, med undtagelse af det område, der er omfattet af artikel 2, artikel 6 til 9, artikel 11, artikel 12, stk. 2, 3 og 4, samt artikel 17, at iværksætte supplerende støtteforanstaltninger, hvis betingelser eller regler for ydelse afviger fra de heri fastsatte, eller hvis beløb overstiger de heri fastsatte lofter, under forudsætning af at disse foranstaltninger træffes i overensstemmelse med traktatens artikel 92, 93 og 94.« I artikel 35, stk. 2 fastslås følgende: »Med undtagelse af traktatens artikel 92, stk. 2, finder bestemmelserne i traktatens artikel 92, 93 og 94 ikke anvendelse på de støtteforanstaltninger, der er omfattet af artikel 2, artikel 6 til 9, artikel 11, artikel 12, stk. 2, 3 og 4, samt artikel 17«.
(72)
De typer af støtte, som medlemsstaterne var bemyndigede til at yde, var derfor klart defineret af bestemmelserne i artikel 35, som begrænsede medlemsstaternes interventionsområde i forbindelse med støtte udelukkende finansieret ved statslige midler. I praksis skulle medlemsstaterne anmelde beslutninger om tildeling af støtte til Kommissionen i forbindelse med initiativer, der var omfattet af forordningens anvendelsesområde, eller som lå inden for rammerne af den procedure, der var omhandlet i samme forordning, med henblik på Fællesskabets medfinansiering eller på grundlag af traktatens artikel 87 og 88 om statsstøtte. De italienske myndigheder havde ikke til Kommissionen anmeldt de pågældende støtteforanstaltninger inden for rammerne af den procedure, der er omhandlet i forordning (EØF) nr. 2328/91 med henblik på at opnå Fællesskabets medfinansiering eller med henblik på at yde støtte i overensstemmelse med bestemmelserne i artikel 12, stk. 2, 3 og 4, i samme forordning. Derfor skal disse støtteforanstaltninger vurderes i henhold til traktatens artikel 87, 88 og 89 inden for de begrænsninger og på de betingelser, der er fastsat i forordningen.
(73)
Artikel 12 i forordning (EØF) nr. 2328/91 indeholder en præcisering af den type investeringer, som medlemsstaterne var bemyndigede til at finansiere udelukkende ved hjælp af egne midler. Som det fremgår af artikel 35, fandt bestemmelserne i traktatens artikel 87, 88 og 89 ikke anvendelse på artikel 12, stk. 2, 3 og 4. De pågældende støtteforanstaltninger kan således udelukkende vurderes på grundlag af artikel 12, stk. 1 og 5, i forordning (EØF) nr. 2328/91.
(74)
Støtte i henhold til artikel 12, stk. 1, er ekstra støtte, hvis betingelser er klart defineret, og som kunne tildeles af medlemsstaterne ud over Fællesskabets ordning om medfinansieret støtte i henhold til forordning (EØF) nr. 2328/91. Denne supplerende støtte kunne udelukkende tildeles bedrifter, som opfyldte alle betingelserne i forordningen (artikel 5-9) for modtagelse af fællesskabsstøtte og udelukkende til at integrere den førnævnte godkendte medfinansierede støtte. Den pågældende støtte er ikke omfattet af anvendelsesområdet for dette stykke, da stykket kun omhandler støtte til at integrere den førnævnte godkendte medfinansierede støtte.
(75)
I artikel 12, stk. 5, præciseres de former for støtte til investeringer, der ikke er omfattet af de forbud og restriktioner, som er fastlagt i artiklens øvrige bestemmelser, og som i princippet kunne tillades:
-
foranstaltninger vedrørende støtte til køb af jord
-
driftskreditter med rentegodtgørelse, hvis løbetid ikke overstiger et produktionsår
-
foranstaltninger vedrørende støtte til køb af handyr til avl
-
garantier for optagne lån, herunder renter af disse
-
støtteforanstaltninger i forbindelse med investeringer vedrørende beskyttelse og forbedring af miljøet, for så vidt disse foranstaltninger ikke medfører en produktionsforøgelse
-
for foranstaltninger med henblik på investeringer, som tager sigte på forbedring af besætningernes hygiejneforhold samt overholdelse af fællesskabsnormerne for dyrs velfærd eller de nationale normer, når disse er strengere end fællesskabsnormerne, og for så vidt investeringerne ikke medfører en produktionsforøgelse.
(76)
I deres skrivelse af 13. oktober 2000 erklærede de italienske myndigheder, at der var ydet støtte i medfør af lov nr. 252/91 om investeringer i den primære produktion til blot tre projekter. Formålet med disse investeringer var at omstrukturere og forbedre avlscentrene med henblik på at reducere produktionsomkostningerne, forbedre kvaliteten og forbedre dyresundheden og -velfærden. Overordnet set har investeringerne gjort det muligt at forbedre ventilationen i bygningerne, mindske dyretætheden, forbedre belysningen, vandforsyningen osv. De italienske myndigheder har garanteret, at støtten blev ydet med henblik på gennemførelse af investeringer, der gik videre end fællesskabsbestemmelserne om dyresundhed og -velfærd, der er fastsat i direktiv 91/629/EØF (23) og i direktiv 91/630/EØF (24). Med sin skrivelse af 24. november 2004, registreret den 3. december 2004, fremsendte myndighederne fortegnelsen over investeringerne for at dokumentere, at formålet med disse var at forbedre dyresundheden og -velfærden, og at investeringerne gik videre end de nugældende bestemmelser om dyresundhed og -velfærd. Hvert enkelt af de finansierede projekter blev kontrolleret af en inspektionskommission under ministeriet og den relevante region for at dokumentere, at målene for projekterne var nået.
(77)
Den maksimale støtteintensitet i henhold til forordningen (35 % og 75 % i de mindst begunstigede områder), inklusive alle offentlige støttemidler, der blev ydet til de pågældende investeringer, blev ikke overskredet.
(78)
Myndighederne har desuden garanteret, at det samlede antal dyr ikke blev øget efter gennemførelsen af investeringerne, og at alle investeringerne blev foretaget i overensstemmelse med bestemmelserne i artikel 6 i forordning (EØF) nr. 2328/91.
(79)
Som præciseret i afsnit VI.1 a)3 omfatter de støtteberettigede udgifter hverken de såkaldte krav om rentabilitet eller lån til konsolidering af passiverne.
(80)
På baggrund af ovenstående er den støtte, som de italienske myndigheder har ydet til de ovennævnte investeringer i den primære produktion, forenelige med fællesmarkedet i medfør af EF-traktatens artikel 87, stk. 3, litra c).
VI.1.a)3. Støtte til økonomisk genopretning af selskaberne og konsolidering af passiver
(81)
Som nævnt i det foregående afsnit fastslås det i artikel 5, stk. 2, i lov nr. 290/99, at rentetilskud i forbindelse med lån i henhold til artikel 15, stk. 16, i lov nr. 67/88 med henblik på fælles aktioner til udvikling og konsolidering af passiver fortsat er gyldige, selv om det integrerede projekt, der er godkendt i henhold til artikel 1 i lov nr. 87/90, som erstattet af artikel 1 i lov nr. 252/91, gennemføres delvist, hvis blot låntagerens integrerede projekt er blevet fuldstændigt gennemført. I artikel 5, stk. 3, fastslås det, at rentetilskud i forbindelse med lån i henhold til den ovennævnte lov, der udelukkende er optaget med henblik på konsolidering af passiver, fortsat er gyldige, selv om det integrerede projekt enten ikke gennemføres eller kun gennemføres delvist, hvis låntageren fremlægger et eget investeringsprojekt, der skal gennemføres med en del af det bevilgede lånebeløb.
(82)
Rentetilskuddene i henhold til artikel 5 i lov nr. 290/99, som er genstand for Kommissionens indledende vurdering, har hjemmel i lov nr. 67/88. I denne lovs artikel 15, stk. 16, som gav Kommissionen anledning til at iværksætte proceduren, bestemmes det, at kooperativerne og konsortier heraf kan optage lån på op til 700 mia. ITL til opførelse, omstrukturering og udvidelse af slagterianlæg. I loven fastslås det desuden, at sådanne lån på op til 100 mia. ITL i 1988 og 50 mia. ITL i 1989 også kan ydes til konsolidering af modtagernes eksisterende passiver i forbindelse med de ovenfor nævnte bygninger og anlæg.
(83)
I såvel artikel 5 i lov nr. 290/99 som artikel 15, stk. 16, i lov nr. 67/88 åbnes der således mulighed for, at de planlagte bevillinger også anvendes til konsolidering af passiver.
(84)
Desuden har den italienske stat på baggrund af de italienske myndigheders oplysninger i deres svarskrivelse til Kommissionens åbningsskrivelse (25) i forbindelse med lov nr. 252/91 også taget hensyn til det såkaldte »krav om økonomisk genopretning«. Ifølge myndighederne var det nødvendigt for gennemførelsen af projektet at tilføre flere midler, både for at »udviklingsprojektet« blev effektivt gennemført, og for at de tilhørende økonomiske forpligtelser blev genoprettet (26). Kravet om »økonomisk genopretning« blev anset for at være et supplement til investeringerne, da det var tæt forbundet med afkastet fra de nævnte investeringer.
(85)
Af det foregående fremgår det, at en del af de økonomiske bevillinger, som de italienske myndigheder tildelte selskaberne og de pågældende projekter, i virkeligheden skulle sætte disse selskaber i stand til at varetage de renteforpligtelser, der fulgte af de pågældende investeringer, men ikke var tæt forbundet med dem.
(86)
Kommissionen har gennem hele forløbet udtrykt tvivl om, hvorvidt støtte til konsolidering af passiver i henhold til lov nr. 67/88 og støtte til økonomisk genopretning i henhold til lov nr. 252/91 er forenelige med fællesmarkedet. De italienske myndigheder hævdede i deres svarskrivelse af 18. maj 2000 til åbningsskrivelsen, at begge former for støtte er blevet ydet til investeringer i forbindelse med de planlagte integrerede projekter. Således har de italienske myndigheder erklæret, at de lod anerkendelsen af konsolideringen af passiver i henhold til lov nr. 67/88 være afhængig af, om investeringsprojekterne reelt var blevet gennemført. Efter deres mening var hensigten med konsolideringslånene blot at forsyne kooperativerne med likvide midler, og således fungerede de på samme måde som subsidier. Denne type lån var en økonomisk foranstaltning, der i alle tilfælde var knyttet til et investeringsprojekt.
(87)
Trods disse forklaringer har Kommissionen udtrykt tvivl med hensyn til de nævnte støtteformer, idet den fremfører, at det til forskel fra hvad de italienske myndigheder hævder, og på baggrund af den fremsendte beskrivelse og lovteksternes ordlyd synes at forholde sig sådan, at formålet med støttemidlerne var at lette den økonomiske belastning for modtagerne, uafhængigt af om investeringerne faktisk blev gennemført. I samme skrivelse, hvori Kommissionen har udtrykt sine forbehold, har den desuden anmodet de italienske myndigheder om at præcisere, om de pågældende støtteordninger er forenelige med eventuelle bestemmelser, der måtte have været gældende på det tidspunkt, hvor støtten blev bevilget.
(88)
De italienske myndigheder har i deres svar på ovennævnte skrivelse (27) erklæret, at hvad angår genoprettelsen af den økonomiske balance, er der i de beskrevne økonomiske foranstaltninger taget hensyn til hvert af de integrerede projekters samlede økonomiske behov. Dette samlede økonomiske behov omfattede de egentlige investeringer og årsregnskabet, som ikke måtte overstige 50 % af de samlede økonomiske behov. Den økonomiske genopretning sikrede således, at de renter, der fulgte af de udførte investeringer, blev betalt.
(89)
I forlængelse af Kommissionens bemærkninger til dette specifikke punkt har de italienske myndigheder i deres skrivelse af 29. oktober 2004, registreret den 3. november 2004, truffet foranstaltninger for at gøre kravet om økonomisk genopretning uafhængigt af de støtteberettigede udgifter. Derfor blev kravene til den økonomiske genopretning af selskabet, som oprindelig var omfattet af de støtteberettigede udgifter i forbindelse med investeringerne, fratrukket. Dette betyder, at det kun er de støtteberettigede udgifter, der er direkte forbundne med gennemførelsen af de investeringer, som har modtaget finansiering på de ovennævnte vilkår, der kan tages i betragtning ved bevilling af midler. Økonomisk genopretning er faktisk ikke på noget tidspunkt blevet fortolket som en supplerende overførsel af finansielle midler fra staten til de selskaber, som har iværksat integrerede projekter, men blev oprindelig medregnet i de støtteberettigede udgifter.
(90)
Ifølge den nye beregning (hvorefter kravet om økonomisk genopretning ikke længere er omfattet af de støtteberettigede udgifter) har støtteintensiteten til de to kooperativer, der har modtaget støtte (CONAZO og Consorzio latterie sociali mantovane), været begrænset til 35 % for den primære produktion, den ligger under 55 % for sektoren for forarbejdning og afsætning i de normale områder, og den er begrænset til 75 % i ugunstigt stillede områder, hvilket fremgår af den følgende tabel:
Tabel 3
Økonomisk genopretning
Støtteberettigede udgifter ITL
Offentligt tilskud (lov nr. 252/91)
%
CONAZO
Produktion
7 652 930 000
2 678 525 500
35,00
Forarbejdning i ugunstigt stillede områder
4 972 623 097
3 729 467 323
75,00
Forarbejdning
48 753 248 149
20 700 797 658
42,46
Conazo I ALT
61 378 801 246
27 108 790 481
44,16
Consorzio Latterie Sociali Mantovane
Forarbejdning i de ikke-ugunstigt stillede områder
6 067 000 000
3 260 533 100
53,74
(91)
Hvad angår konsolideringen af passiver, har de italienske myndigheder præciseret, at de såkaldte midler til konsolidering af passiver både skulle finansiere de såkaldte »udviklingslån«, det vil sige lån, der var knyttet til gennemførelsen af integrerede projekter, hvor de midler der var blevet bevilget i medfør af lov nr. 252/91 havde vist sig at være utilstrækkelige, og »konsolideringslån«, der skulle finansiere tidligere investeringer.
(92)
»Udviklingslånene« blev ydet inden for rammerne af de integrerede projekter, der blev finansieret ved lov nr. 252/91, og på de samme vilkår. Denne type lån er blevet ydet til CONAZO, GEA og Val di Cesola. Bruttosubventionsækvivalenten er medregnet i den samlede støtteintensitet, mens maksimumssubventionsækvivalenten udgøres af den kumulerede støtte i form af subsidier i henhold til lov nr. 252/91 og i form af udviklingslån i henhold til lov nr. 67/88. Den samlede støtteintensitet var i overensstemmelse med den intensitet, som Kommissionen på daværende tidspunkt tillod (jf. tabel 2 ovenfor).
(93)
»Konsolideringslånene«, som kun vedrører CONAZO, er derimod knyttet til investeringer, som er gennemført tidligere med det formål at sænke omkostningerne til finansieringslån, der er optaget i forbindelse med tidligere investeringer. Disse lån blev ydet på de vilkår, som Kommissionen fastlagde i sin skrivelse af 7. marts 1989 (28), dvs.:
-
Støtten (for eksempel overtagelse af renteforpligtelserne) skal have til formål at lette rentebyrden med hensyn til lån, der tidligere var optaget med henblik på finansiering af investeringer.
-
Den kumulerede subventionsækvivalent for eventuel støtte, der allerede var ydet, da lånene blev optaget, og for den nye støtte må ikke overstige de niveauer, som Kommissionen generelt tillader for investeringer inden for den primære produktion: 35 % eller 75 % i ugunstigt stillede områder i henhold til direktiv 75/268/EØF; til investeringer inden for forarbejdning og afsætning: 55 % (75 % i mål 1-områder).
-
De nye støttebeløb skal bevilges efter tilpasningen af rentesatserne for nye lån som følge af renteændringer - støttebeløbene skal være mindre end eller svare til renteændringen for nye lån - eller skal bevilges til landbrugsbedrifter, der stiller garantier om rentabilitet, særlig i tilfælde hvor renterne af allerede bevilgede tilskud kan bringe landbrugsbedrifternes overlevelse i fare med risiko for, at de i sidste ende går konkurs.
(94)
I den foreliggende sag præciserede de italienske myndigheder i deres skrivelse af 12. juli 2001 og i deres skrivelse af 29. oktober 2004, registreret den 3. november 2004, at lånene til konsolidering af passiver kun var blevet bevilget til et selskab, CONAZO, der ikke befandt sig i økonomiske vanskeligheder. Den støtte, der blev tildelt til konsolidering af passiver, havde til formål at lette selskabet for den gæld, som det havde stiftet for at kunne foretage tidligere investeringer, med henblik på at gøre det muligt for kooperativet at foretage nye investeringer til modernisering af husdyrbrugssektoren. Konsolideringslånene blev ydet til at finansiere projekter, der blev gennemført i perioden 1986-1993, og som omfattede etablering af slagterianlæg, opførelse af bygninger, anskaffelse af udstyr og køb af et avlscenter til et samlet beløb på 12 396 406 733 ITL (ca. 6 mio EUR). Bruttosubventionsækvivalenten af dette tilskud i forhold til de samlede støtteberettigede udgifter er på ca. 9 % (1 198 351 597 ITL) og overstiger således ikke den støtteintensitet, som Kommissionen tillader i henhold til det ovenstående.
(95)
Støtten blev ydet for at bistå kooperativet med at afhjælpe de vanskeligheder, der var forbundet med de meget høje rentesatser -17,80 % i 1986 og 14,75 % i 1993. Selv om det pågældende kooperativ var økonomisk velfunderet, var de høje rentesatser, som bankerne krævede, til alvorlig skade for dets økonomiske situation. Desuden havde kooperativet foretaget nye investeringer i forbindelse med integrerede projekter, der blev finansieret i henhold til lov nr. 252/91. For at kunne deltage i disse projekter skulle kooperativet opfylde den ufravigelige betingelse, at de virksomheder, der modtog støtte, skulle stille sikkerhed for den del af det samlede økonomiske behov, som ikke var dækket af statstilskuddet, på to måder:
a)
i form af en kapitaludvidelse foretaget af virksomhedens selskabsdeltagere eller i form af et 10-årigt lån til markedsrente til dækning af en andel svarende til mindst 20 %
b)
i form af en garanti, der omfattede hele projektet. Denne garanti skulle desuden være ledsaget af en klausul om solidarisk ansvar, hvorefter hver enkelt deltager i det integrerede projekt var ansvarlig over for de andre deltagere, såfremt projektet ikke blev gennemført overhovedet eller kun delvist.
(96)
Ifølge de italienske myndigheder har de nye finansielle forpligtelser og de tidligere (der hidrører fra de høje rentesatser i forbindelse med gennemførelsen af tidligere investeringer) tilsammen medført alvorlige konsekvenser for selv økonomisk sunde selskaber som det, der berøres af foranstaltningen. Desuden har »konsolideringslånene« til enhver tid været knyttet til en udviklingsplan for selskabet, der omfattede en redegørelse for den økonomiske situation, for de foretagne og planlagte investeringer samt for, hvordan de under punkt 94 anførte betingelser ville blive opfyldt.
(97)
De investeringer, hvortil der er ydet lån til konsolidering af passiver, adskiller sig fra og er fuldstændigt uafhængige af de investeringer, der er finansieret på grundlag af lov nr. 252/91, og det offentlige tilskud til konsolidering af passiver (på de ovenfor beskrevne vilkår) har ingen indvirkning på støtteintensiteten i forbindelse med de investeringer, der finansieres i henhold til lov nr. 252/91.
(98)
Desuden har de italienske myndigheder understreget, at artikel 5, stk. 3, i lov nr. 290/99 (hvori det fastsættes, at rentetilskud til lån, der er optaget i henhold til lov nr. 67/88 alene til konsolidering af passiver, fortsat finder anvendelse, selv om det integrerede projekt ikke gennemføres helt eller delvist, under forudsætning af at låntageren fremlægger et eget investeringsprojekt, der skal gennemføres med en del af lånebeløbet) på intet tidspunkt er blevet anvendt. Der er aldrig blevet tildelt støtte (i form af lån til konsolidering af passiver) i forbindelse med investeringer, der ikke er blevet gennemført i deres helhed.
(99)
På baggrund af de oplysninger, som de italienske myndigheder har givet, kan Kommissionen således konkludere, at:
-
de lån til konsolidering af passiver, som er blevet ydet i henhold til lov nr. 67/88, er forenelige med de bestemmelser om statsstøtte, der var gældende, da støtten blev tildelt
-
de finansielle midler, der er blevet tildelt i henhold til lov nr. 67/88 i form af udviklingslån, er blevet medregnet i den samlede økonomiske bevilling til hvert projekt og er blevet vurderet i henhold til de bestemmelser om statsstøtte, som finder anvendelse på investeringer i den primære produktion eller i sektoren for forarbejdning og afsætning (jf. kapitel VI.1.a)1 og VI.1.a)2)
-
kravene om økonomisk genopretning har aldrig givet anledning til overførsler af offentlige midler, og disse beløb er blevet fratrukket de støtteberettigede udgifter.
VI.2.d) Bemærkninger vedrørende lån i henhold til artikel 4 i lov nr. 290/99
(100)
De italienske myndigheder har i deres skrivelse af 27. februar 2003 tydeligt anført, at foranstaltningen i henhold til artikel 4 i lov nr. 290/99 aldrig er blevet iværksat, idet det ikke har været muligt at udpege de lån, som skulle finansieres inden for rammerne af loven (dvs. landbrugs-, drifts- og forbedringslån med udløbsdato den 31. marts 1998). Disse lån var reelt ikke-eksisterende, og derfor blev der ikke ydet statsstøtte i henhold til traktatens artikel 87, stk. 1, inden for rammerne af artikel 4 i lov nr. 290/99 og de hermed forbundne foranstaltninger.
VI.3 FINAGRA
VI.3.1. Støttens eksistens
(101)
Som nævnt i det foregående afsnit fastlægges det desuden i lov nr. 252/91, at der skal oprettes et privatretligt holdingselskab med en tegnet og indbetalt kapital på 70 114 mio. ITL. Hovedaktionæren er landbrugs- og skovbrugsministeriet, som ejer en andel på 92,79 % af selskabet. De øvrige 7,21 % ejes af 13 forskellige kreditinstitutter.
(102)
Selskabet har følgende institutionelle opgaver: ydelse af bistand til udarbejdelse af økonomiske/finansielle programmer for omstrukturering og udvikling, sikkerhedsstillelse for lån, lånoptagelse ved henvendelse til markedet, køb og salg af andele i selskaber, kooperativer, institutioner og sammenslutninger samt bevilling af midler.
(103)
Ved lovbekendtgørelse nr. 1 af 9. januar 1999 (»Riordino degli enti e delle società di promozione e istituzione della società Sviluppo Italia S.p.A«) blev FINAGRA fusioneret med Sviluppo Italia S.p.A (29).
(104)
De italienske myndigheder har gentagne gange bekræftet, at FINAGRAs virksomhed aldrig har omfattet elementer af statsstøtte, og at FINAGRA altid har arbejdet på normale markedsøkonomiske vilkår i henhold til Kommissionens meddelelse om anvendelse af EF-traktatens artikel 92 og 93 (nu artikel 87-89) på offentlige virksomheder (30).
(105)
Som dokumentation for, at FINAGRA altid har arbejdet på normale markedsøkonomiske vilkår, har de italienske myndigheder efter anmodning fra Kommissionen fremsendt oplysninger om alle de tolv interventioner (i virksomheder i henhold til artikel 5), som selskabet havde godkendt pr. 31. december 1998 (31).
(106)
En analyse af de interventioner, FINAGRA har foretaget, viser, at selskabet har arbejdet på tre niveauer:
-
erhvervelse af kapitalinteresser
-
ydelse af lån
-
stillelse af garantier.
(107)
De italienske myndigheder har i deres skrivelse af den 13. oktober 2000 understreget, at selv om der i selskabets vedtægter åbnes mulighed for rednings- og omstruktureringsoperationer, har FINAGRA aldrig gennemført aktiviteter af denne art.
VI.3.1.a) Erhvervelse af kapitalinteresser
(108)
Kommissionens holdning til offentlige myndigheders erhvervelse af kapitalinteresser i private selskaber fremgår af Kommissionens meddelelse om anvendelsen af EF-traktatens artikel 92 og 93 på offentlige myndigheders kapitalinteresser. I henhold til meddelelsen forstås ved »en offentlig myndigheders kapitalinteresser« en direkte kapitalinteresse, som ejes af de statslige, regionale eller lokale myndigheder, eller en direkte kapitalinteresse, som ejes af finansinstitutioner eller andre nationale, regionale eller erhvervsmæssige organer, og som er finansieret med statsmidler i henhold til EF-traktatens artikel 87, stk. 1, eller hvorpå den statslige, regionale eller lokale myndighed udøver en bestemmende indflydelse.
(109)
Gennem landbrugsministeriet ejer Italien en andel, som udgør ca. 92 % af FINAGRA, og denne andel kan derfor betegnes som »offentlig« i henhold til ovennævnte meddelelse.
(110)
I traktaten fastslås princippet om objektivitet, hvad angår private ejendomsretlige ordninger (tidligere artikel 222), og princippet om ligebehandling af offentlige og private virksomheder. Dette betyder, at Kommissionens tiltag hverken må skade eller tilgodese de offentlige myndigheder, der tilfører kapital til selskaber. Det tilkommer endvidere ikke Kommissionen at udtale sig om det valg, selskaberne foretager mellem finansieringsformer - lån eller egenkapital - uanset om midlerne oprindelig er offentlige eller private. I denne henseende skal Kommissionen fastslå, om de andele, som FINAGRA har erhvervet i forskellige selskaber med aktiviteter inden for landbrugssektoren, reelt udgjorde statsstøtte i henhold til EF-traktatens artikel 87, stk. 1, og således skal vurderes på grundlag af EF-traktatens artikel 87, 88 og 89, eller om disse interventioner, som de italienske myndigheder hævder, netop ikke udgjorde statsstøtte i henhold til den nævnte meddelelse.
(111)
I meddelelsen sondres der mellem fire situationer, hvor offentlige myndigheders erhvervelse af andele af selskabskapital kan være begrundet:
a)
oprettelse af et selskab
b)
hel eller delvis overførsel af ejendomsret fra den private til den offentlige sektor
c)
en kapitaltilførsel i en allerede eksisterende offentlig virksomhed eller en konvertering af indskudsmidler til kapital
d)
deltagelse i en kapitaludvidelse i en allerede eksisterende privat virksomhed.
(112)
Hel eller delvis direkte erhvervelse af kapitalinteresser i en allerede eksisterende virksomhed uden tilførsel af ny kapital udgør ikke statsstøtte til den pågældende virksomhed.
(113)
På grundlag af de oplysninger, som de italienske myndigheder har fremsendt, har FINAGRAs interventioner i allerede eksisterende selskaber i den private sektor været i form af en udvidelse af aktiekapitalen for den pågældende virksomhed, og det kan derfor ikke uden videre udelukkes, at de udgjorde statsstøtte i henhold til EF-traktatens artikel 87, stk. 1.
(114)
Tilførsel af ny kapital til en privat virksomhed kan imidlertid ikke anses for at være et åbenlyst tilfælde af statsstøtte, såfremt kapitalen stilles til rådighed af staten på vilkår, der ville være acceptable for en privat investor, som arbejdede på normale markedsvilkår. Der er derimod tale om statsstøtte, såfremt princippet om den »private investor« ikke bliver overholdt, og tilførslen af ny kapital sker under omstændigheder, som ikke ville være acceptable for en privat investor, der arbejdede på normale markedsvilkår (32). Under punkt 3.2 i meddelelsen opregnes seks tilfælde, hvor dette er tilfældet.
(115)
De italienske myndigheder erklærer i deres skrivelse af 13. oktober 2000, at andele altid erhverves midlertidigt for et tidsrum på højst fem år. På baggrund af en foreløbig analyse kunne andelene således være omfattet af anvendelsesområdet for punkt 3.3 iii) i meddelelsen, hvori det påpeges, at der er tale om statsstøtte, hvis andelen erhverves for en kort periode, og varigheden og salgsprisen er fastsat på forhånd, således at investoren opnår et resultat, der er mærkbart dårligere end det, som han havde kunnet forvente af en investering på kapitalmarkedet inden for det samme tidsrum. Det fremgår imidlertid af de oplysninger, som de italienske myndigheder har fremsendt, at lighederne med den hypotese, der blev fremsat under punkt 3.3 iii), hvad angår spørgsmålet om, hvorvidt der er tale om statsstøtte, er begrænset til dette aspekt. Faktisk har en tidsbegrænset selskabsdeltagelse aldrig været nævnt i noget juridisk bindende dokument og blev udelukkende besluttet af bestyrelsen, hvor også de øvrige 13 medlemmer var repræsenteret. Som præciseret nedenfor (jf. punkt 120) har FINAGRA erhvervet andele i kooperativerne i sin egenskab af kapitalindskyder og opnået større fordele sammenlignet med en almindelig investor. Kapitalindskyderne forpligtede sig til at beholde aktierne i et bestemt tidsrum, men de var ikke forpligtede til at sælge dem efter udløbet af denne periode. Som anført nedenfor var FINAGRA en af mange kapitalindskydere (der blandt andet også omfattede kreditinstitutter) og var underlagt nøjagtigt de samme regler og forpligtelser som enhver anden privat investor. I forbindelse med andre selskaber udgjorde den gennemsnitlige varighed for FINAGRAs selskabsdeltagelse mellem tre og tre et halvt år, og aktierne blev solgt til markedsværdi. De italienske myndigheder har gentagne gange bekræftet, at salgsprisen for aktierne ikke var fastlagt på forhånd, men at de blev fastsat til markedsværdien. De har afvist, at der foreligger elementer (juridisk bindende dokumenter, skriftlige eller mundtlige aftaler eller underforståede aftaler af nogen art), som kunne give anledning til formodning om, at der på forhånd var aftalt en salgspris for aktierne, som derimod blev fastlagt på grundlag af markedsværdien på salgstidspunktet (jf. skrivelse af 27. februar 2003).
(116)
Ifølge de italienske myndigheder er det forhold, at FINAGRA i alle tilfælde på nær et har opnået et positivt udbytte af salget af aktierne, reelt et bevis herpå. Den eneste undtagelse var købet af aktier i et kooperativ (ARA), som frivilligt gik i betalingsstandsning, hvilket medførte et tab på 500 000 000 ITL (ca. 250 000 EUR). FINAGRAs tab i forbindelse med køb af aktier kunne ikke isoleret set anses for at være et tegn på, at FINAGRA ikke fungerede som enhver anden privat investor, hvis beslutningen om at erhverve aktier i selskabet var korrekt og blev taget på baggrund af konkrete økonomiske og finansielle perspektiver, og alle midler blev anvendt for at tjene investeringen ind igen. I det konkrete tilfælde var kooperativet på det tidspunkt, hvor beslutningen om købet blev truffet, i færd med at gennemføre en omstrukturerings- og moderniseringsproces med henblik på at øge produktionen og rationalisere de industrielle processer. Kooperativet havde et højt vækstpotentiale, idet det var veletableret inden for sit geografiske aktivitetsområde. Det havde haft en konstant stigning i indtjeningen fra 1990 til 1994 og viste tegn på forbedring i sine økonomiske resultater. Kooperativet stødte imidlertid på vanskeligheder som følge af de høje omkostninger til modernisering og de faldende kødpriser. Det gik derfor i betalingsstandsning i 1996. Kooperativet, som desuden deltog i et integreret projekt, der var finansieret i medfør af lov nr. 252/92, gennemførte den del af projektet, som det havde ansvaret for. Da betalingsstandsningen ophørte, fik staten hele det beløb tilbage, der var blevet bevilget i finansieringsstøtte. FINAGRAs aktiebeholdning gik dog tabt ved selskabets betalingsstandsning, selv om alle forsøg på at tjene investeringen ind igen blev gjort. De italienske myndigheder præciserede i deres skrivelse af 24. november 2004, at der var blevet udløst en garanti på i alt 125 000 000 ITL, og at det overskydende beløb på 375 000 000 ITL således udgjorde et lån, der var blevet ydet af FINAGRA. På nuværende tidspunkt er inddrivelsesproceduren endnu ikke afsluttet, og FINAGRA vil (i henhold til de almindelige inddrivelsesprocedurer) kunne inddrive mindst 40 % af det pågældende lån.
(117)
På baggrund af det ovenstående kan FINAGRAs kortvarige selskabsdeltagelse ikke i sig selv anses for at udgøre statsstøtte i henhold til artikel 87, stk. 1.
(118)
Det er ligeledes nødvendigt at tage andre aspekter af selskabsdeltagelsen i betragtning. De italienske myndigheder har i deres skrivelse af 12. juli 2001 navnlig fremlagt en grundig undersøgelse for at dokumentere, at deres interventioner i form af køb af aktier foregik på markedsvilkår efter en grundig vurdering af selskabets økonomiske situation og især dets struktur og omfanget af dets gæld. Investeringen var ikke blevet foretaget, hvis selskabets økonomiske situation ikke gjorde det muligt at forvente et normalt afkast af den investerede kapital inden for et rimeligt tidsrum. Som de italienske myndigheder udtrykkeligt har påpeget, har FINAGRA i alle de berørte tilfælde handlet på baggrund af en tilbundsgående analyse af selskabets økonomiske situation (vurderinger af årsregnskabet på tidspunktet for interventionen) med hovedvægt på udsigten til at opnå normale afkast af de foretagne investeringer. Selskabet økonomiske situation var hele tiden sund. Følgende kriterier blev lagt til grund for vurderingen af et selskabs økonomiske effektivitet, inden beslutningen om køb af aktier blev truffet:
-
selskabets markedsposition (geografisk placering, diversificeringsniveau, andel af salget på det globale og lokale marked udtrykt i procent)
-
selskabets tendens til at skabe overskud/afkast og en kritisk analyse af de faktorer, der var afgørende for opnåelsen af disse overskud
-
bruttoavancen, grænseindtægterne og nettoaktiverne
-
den økonomiske forvaltnings effektivitet i forbindelse med anvendelse af de samlede ressourcer.
Disse kriterier er beskrevet nærmere og fastlagt i FINAGRAs interne vedtægter.
De italienske myndigheder har fremsendt detaljerede oplysninger om aktiekøbene i fem selskaber/kooperativer og har uddybet de pågældende selskabers situation med hensyn til hvert af de ovenstående parametre (jf. skrivelse af 5. februar 2001 og skrivelse af 26. november 2004).
(119)
FINAGRAs interesse i et selskab har generelt ikke udgjort over 30 % af selskabets nettokapital og har aldrig oversteget 10 % af FINAGRAs kapital på det tidspunkt, hvor beslutningen om at gennemføre aktiekøbet blev truffet, hvilket ligeledes fremgår af nedenstående tabel:
Tabel 4
FINAGRAs andele af selskabernes samlede nettokapital (33)
Selskab
MCLC
Nettokapital
FINAGRA
%
1994
28 412 481 648
1 240 200 000
4,36
1995
28 458 138 741
2 479 800 000
8,71
1996
30 546 834 954
2 479 800 000
8,12
1997
32 191 589 226
2 479 800 000
7,70
1998
33 957 143 898
2 479 800 000
7,30
1999
32 090 948 834
1 239 600 000
3,86
2000
34 682 267 274
1 239 600 000
3,57
Unicarni
Nettokapital
FINAGRA
%
1994
12 669 243 845
2 000 000 000
15,79
1995
13 416 526 526
2 000 000 000
14,91
1996
14 558 518 843
2 060 000 000
14,15
1997
51 844 215 895
1 060 000 000
2,04
1998
51 918 316 470
1 075 000 000
2,07
1999
57 568 500 113
765 899 344
1,33
2000
60 804 913 354
795 580 426
1,31
2001
63 879 483 570
778 153 996
1,22
2002
64 931 137 640
799 164 462
1,23
Ultrocchi
Nettokapital
FINAGRA
%
1995
46 033 965 272
1 805 200 000
3,92
1996
46 202 537 881
1 805 200 000
3,91
1997
46 376 056 268
1 805 200 000
3,89
Guardamiglio
Nettokapital
FINAGRA
%
1995
9 807 056 542
0
0,00
1996
17 688 327 264
3 000 000 000
16,96
1997
17 457 904 625
3 000 000 000
17,18
1998
17 703 648 203
3 000 000 000
16,95
(120)
Selskaberne har i alle tilfælde fremlagt normale investeringsplaner og har kunnet fremvise en tilstrækkelig selvfinansieringsgrad. I de gennemførte interventioner har FINAGRA fastlagt kriterierne for afhændelse af de foretagne investeringer og har opnået garantier fra modparterne, der var i overensstemmelse med de principper, som fremgår af den ovennævnte meddelelse. I henhold til FINAGRAs vedtægter bestod bestyrelsen af fem medlemmer, som også repræsenterede minoritetsaktionærerne (banker, kreditinstitutter og private virksomheder). Alle bestyrelsens beslutninger blev truffet som flertalsafgørelser og fuldstændig uafhængigt af regeringen. Bestyrelsens beslutninger forudsatte ikke godkendelse eller kontrol fra de offentlige myndigheders side. Bestyrelsen foretog en fuldstændig uafhængig vurdering af alle interventioner og handlede i henhold til de regler, der gælder for enhver erhvervsbank (lovbekendtgørelse nr. 385/93). Bestyrelsen udøvede FINAGRAs økonomiske og lånemæssige aktiviteter fuldstændig uafhængigt af staten, idet den traf sine beslutninger på grundlag af tre kriterier: risikoen, det forventede udbytte og virksomhedens økonomiske bæredygtighed. Disse procedurer er fastlagt i FINAGRAs forretningsorden.
(121)
For så vidt angik kapitalinteresser i kooperativer, optrådte FINAGRA desuden som kapitalindskyder. Dette betyder, at FINAGRA i henhold til den italienske lovgivning havde en særlig stilling i forhold til de ordinære selskabsdeltagere i kooperativerne, dvs.:
-
FINAGRA opnåede et højere udbytte end de ordinære selskabsdeltagere (i gennemsnit 2 % mere).
-
FINAGRA havde beføjelse til at udpege et medlem af bestyrelsen og en af de lovpligtige revisorer.
-
Ved som kapitalindskyder at erhverve en kapitalinteresse i et kooperativ opnåede FINAGRA garantier for 50 % af den investerede kapital i form af sikkerhed. Denne garanti blev ikke krævet af de øvrige selskabsdeltagere og var en særlig garanti, som FINAGRAs deltagelse forudsatte.
(122)
Ved at erhverve kapitalinteresser i kooperativer som kapitalindskyder handlede FINAGRA på samme vilkår som alle de øvrige private selskabsdeltagere, som for hovedpartens vedkommende var banker og kreditinstitutter. De italienske myndigheder har dokumenteret dette ved fremsendelsen af en liste over alle kreditinstitutter og private institutioner, der har kapitalinteresser som kapitalindskydere i de kooperativer, hvori FINAGRA er selskabsdeltager (34) (jf. tabel 5 under punkt 136). Myndighederne har desuden fremsendt dokumentation vedrørende en banks intervention i et af disse kooperativer, MCLC, for derigennem at dokumentere, at FINAGRA har handlet på samme vilkår som enhver anden privat kapitalindskyder, blot med den forskel at FINAGRA stillede krav om større garantier, inden der blev truffet beslutning om, hvorvidt FINAGRA ville yde finansiering til et kooperativ som kapitalindskyder. Endvidere har myndighederne fremsendt Unicarnis beslutning om at udstede andelsbeviser til kapitalindskydere og anmodninger (der siden blev imødekommet) fra mange kreditinstitutter, der ønskede at indskyde kapital.
(123)
Den ekstra garanti, som FINAGRA stillede krav om, bestod i en sikkerhedsstillelse til fordel for FINAGRA på 50 % af aktierne. Eksempelvis kan nævnes, at sikkerheden i statsobligationer, for så vidt angår MCLC, udgjorde 1 240 000 000 ITL (ud af en samlet værdi af FINAGRAs aktier på 2 479 800 000 ITL), og for så vidt angår Unicarni, beløb sikkerheden sig til 674 000 000 ITL (ud af en samlet værdi af FINAGRAs aktier på 2 825 900 000 ITL). De italienske myndigheder har understreget, at denne ekstra garanti (som er betydelig i forhold til FINAGRAs beholdning af aktier i selskaberne) ikke blev krævet af de øvrige kapitalindskydere, og myndighederne mener, at garantien er et yderligere bevis for, at FINAGRA anvendte de samme (og sågar strengere) kriterier som de private investorer.
(124)
Som et yderligere aspekt har de italienske myndigheder desuden bemærket, at FINAGRAs endelige årsregnskab altid har vist et positivt kapitalafkast.
(125)
På grundlag af ovenstående kan Kommissionen konkludere, at FINAGRA i forbindelse med aktiekøb har handlet på markedsvilkår som enhver anden privat investor. I forbindelse med de omtalte køb forelå der således ikke elementer af statsstøtte i medfør af traktatens artikel 87, stk. 1.
VI.3.1.b) Ydelse af lån
(126)
Som nævnt under punkt 106 ovenfor omfattede FINAGRAs aktiviteter ligeledes ydelse af lån til selskaber, der opererede inden for landbrugssektoren. I henhold til de italienske myndigheders oplysninger har FINAGRA ydet lån til et samlet beløb på 17 800 mio. ITL.
(127)
De italienske myndigheder har i deres skrivelse af 13. oktober 2000 erklæret, at lånene altid blev ydet på markedsvilkår til en rente, der afspejlede den risiko, der var forbundet med lånet, og som aldrig var lavere end den gældende rente på tidspunktet for ydelsen af lånene.
(128)
Lånene blev ydet til en rente, der svarede til renten på statsobligationer (Rendistato) ved interventioner med en varighed på over 18 måneder, minus fem point. Minimumsrentesatsen var under alle omstændigheder fastsat til 3 %. Generelt anses renten på statsobligationer for at være et referencepunkt, når de investeringers økonomiske rentabilitet bedømmes. En investering anses for at være rentabel, hvis det kan forudses, at afkastet mindst vil svare til det, som ville være opnået, hvis det samme beløb var blevet investeret i statsobligationer. Alligevel er fradraget på fem point i forhold til renten på statsobligationer et signal om, at FINAGRA kan have ydet lånene til en lavere rente end markedsrenten.
(129)
I denne forbindelse bemærkede de italienske myndigheder, at de selskaber, hvortil der blev ydet lån, blev udvalgt med stor omhu for at mindske risikoen for insolvens. Således handlede FINAGRA i forbindelse med ydelse af lån på markedsvilkår som ethvert andet pengeinstitut ved at undersøge muligheden for at yde lån til de nævnte lånemodtagere. Lånene blev ydet på grundlag af de investeringer, som låneansøgerne havde fremlagt, og kontrakterne indeholdt en angivelse af vilkårene for ydelse og tilbagebetaling af lånene, der var forenelige med de forpligtelser, som påhvilede de virksomheder, der ønskede at optage lån. Kontrakterne omfattede altid krav om tilbagebetaling af lånene inden for 48 måneder eller straks i tilfælde af misligholdelse af kontrakten eller forsinket tilbagebetaling. Lånene blev altid ydet som støtte til økonomisk bæredygtige projekter og til fremme af, at bestemte enheder gik sammen om at lede projekter på grundlag af konkrete erhvervsprogrammer med realistiske udviklingsperspektiver. Tilbagebetalingsevnen blev vurderet af FINAGRA på grundlag af de dokumenter, der blev stillet til rådighed (årsregnskaber, investeringsprojekter, treårsplaner) og efterfølgende tilbundsgående analyser, der svarede til de undersøgelser, som kreditinstitutterne gennemførte med samme formål. Desuden har alle de berørte selskaber foretaget regelmæssig tilbagebetaling af de skyldige beløb i henhold til de aftalte frister, hvilket ifølge de italienske myndigheder viser, at udvælgelsen af selskaberne var sket på grundlag af strenge økonomiske kriterier for at minimere risikoen for insolvens.
(130)
Minimumsrentesatsen, som FINAGRA beregnede, var på 3 % indtil maj 1999 og 2 % herefter (indtil juni 2000, da FINAGRA som følge af fusionen blev til Sviluppo Italia). Det fremgår tydeligt, at disse rentesatser ligger under Kommissionens referencesatser fra det pågældende tidsrum.
(131)
Der kan imidlertid sondres mellem kooperativer og private virksomheder, som har modtaget lån. Kun to kooperativer har modtaget lån fra FINAGRA (MCLC og Unicarni), som samlet beløber sig til 8,3 mia. ITL.
(132)
I forbindelse med kooperativerne har FINAGRA ydet lånene på de vilkår, der er fastlagt for kapitalindskydere, som er en særlig type medlemskab af kooperativerne, der udtrykkeligt er omhandlet i lov nr. 59/92 (jf. ovenstående beskrivelse i punkt 120). Beslutningen om at yde lån blev truffet af FINAGRA på grundlag af provenuet af lånene i form af de relative renter, der var fastlagt i kooperativernes vedtægter. Disse beslutninger blev godkendt af FINAGRAs bestyrelse, hvor alle kapitalindskyderne og de øvrige selskabsdeltagere (herunder som tidligere nævnt forskellige banker, kreditinstitutter og private investorer) er repræsenteret.
(133)
De anvendte rentesatser var medregnet i det forventede afkast af kapitalinvesteringerne, hvoraf FINAGRA som kapitalindskyder opnåede et højere udbytte end de ordinære selskabsdeltagere, og således udgjorde rentesatserne en del af FINAGRAs samlede investeringsstrategi. Som følge heraf kunne FINAGRA ikke blot direkte kontrollere ledelsen af de selskaber, hvortil lånene blev ydet, og opnå en højere indtjening, men også nedsætte administrationsomkostningerne, idet selskabsdeltagerne var velrenommerede banker og kreditinstitutter (35). De italienske myndigheder har fastslået, at de øvrige private kapitalindskydere anvendte de samme rentesatser, når de ydede lån til de kooperativer, hvori de var selskabsdeltagere, idet satserne var fastlagt i bestemmelserne om tilbagebetaling af lån ydet af selskabsdeltagerne, som var godkendt af kooperativerne.
(134)
Ifølge de italienske myndigheder skulle de rentesatser for lån, som FINAGRA anvendte, vurderes i lyset af de øvrige betingelser, der knyttede sig til ydelsen af lån, dvs.:
-
sammenhængen mellem status som henholdsvis kapitalindskyder og som långiver
-
det forhold at renterne på lånene var ens for alle kapitalindskydere
-
FINAGRAs direkte deltagelse i ledelsen af de kooperativer, hvortil der blev ydet lån i kraft af FINAGRAs deltagelse som medlem af deres bestyrelser
-
kapitalafkastet, der var 2 % højere end det, som enhver anden »almindelig« selskabsdeltager opnåede
-
det forhold, at FINAGRA kun ydede lån til kooperativer, der stillede tilstrækkelige garantier for tilbagebetaling, og at FINAGRA anvendte strengere regler for ydelse af lån
-
FINAGRAs lave administrationsudgifter, der skyldtes, at FINAGRA samarbejdede med banker, hvilket gjorde det muligt at opnå lavere renter
-
forretningsordenens bestemmelser om kapitaltilførsel, hvori der var fastsat en minimumssats på 3 % indtil maj 1999, selv om anvendelsen af statsobligationsrenten minus fem point ville have resulteret i værdier tæt på nul og endog negative værdier i nogle tilfælde.
(135)
For at påvise, at FINAGRA var en blandt mange kapitalindskydere i disse kooperativer, har de italienske myndigheder fremsendt teksten (og det positive svar) til den anmodning, som mange kreditinstitutter fremsendte med henblik på at indskyde kapital i MCLC og Unicarni på de samme vilkår som FINAGRA.
(136)
Antallet af kapitalindskydere i MCLC og Unicarni fremgår af nedenstående tabel:
Tabel 5
Antal af kapitalindskydere i MCLC og Unicarni
Antal af kapitalindskydere i MCLC og Unicarni
1994
23
1995
35
1996
39
1997
52
1998
55
1999
58
2000
61
2001
79
2002
93
2003
103
I 2004 var der 10 kapitalindskydere i Unicarni med en finansieringsandel til en samlet værdi på 5 918 000 EUR og 64 kapitalindskydere i MCLC med finansieringsandele til en samlet værdi på 1 559 286 EUR.
(137)
Alle kapitalindskyderne var i forbindelse med ydelsen af lån underlagt reglerne om inddrivelse af lån, som var godkendt af kooperativernes bestyrelser. Ifølge disse regler skulle rentesatsen svare til renten på statsobligationer (Rendistato) ved interventioner med en varighed på over 18 måneder, minus fem point. Den obligatoriske minimumsrentesats blev fastlagt til 3 % indtil maj 1999. Således handlede FINAGRA som enhver anden (privat) kapitalindskyder i forbindelse med ydelse af lån til kooperativerne.
(138)
Kapitalindskyderne stillede en væsentlig del af de midler til rådighed, som de to kooperativer modtog. Som det fremgår af nedenstående tabel, optog MCLC og Unicarni i perioden 1996-2003 lån fra FINAGRA og andre private investorer, der alle var kapitalindskydere.
Tabel 6
Lån ydet til MCLC og Unicarni af samtlige kapitalindskydere i perioden 1996-2003
År
Samlet lånebeløb fra kapitalindskyderne (ITL)
Antal kapitalindskydere
Værdi af lån ydet af FINAGRA (ITL)
1996
6 390 361 001
39
3 500 000 000 (36)
1997
6 727 572 001
48
1998
10 366 345 007
51
33 000 000 000 (37)
1999
10 274 854 007
53
2000
8 342 949 006
53
2001
8 520 314 006
54
2002
6 603 670 715
91
2003
7 491 842 237
98
(139)
Det forhold, at disse lån blev ydet på samme vilkår, som var gældende for de øvrige private investorer, der foretog betydelige investeringer i de samme kooperativer, som FINAGRA i sin egenskab af kapitalindskyder involverede sig i, viser, at princippet om ligebehandling er overholdt.
(140)
På baggrund af de anførte betragtninger kan Kommissionen konkludere, at FINAGRA i forbindelse med ydelse af lån til kooperativerne har handlet på samme måde, som en privat investor på markedet ville have handlet, og på samme vilkår. Den fortrinsret, som FINAGRA giver til låntagere fra landbrugssektoren, skyldes FINAGRAs vedtægtsmæssige hensigt og bestemmelser om at intervenere i landbrugsbedrifter. I denne henseende udgør de lån, som FINAGRA har ydet til kooperativerne, ikke statsstøtte i henhold til traktatens artikel 87, stk. 1.
(141)
Med hensyn til de øvrige private virksomheder kan det ikke udelukkes, at forskellen mellem de støttesatser, som lånene er blevet ydet til, og Kommissionens referencesatser udgør statsstøtte i medfør af traktatens artikel 87, stk. 1, uanset at alle de betingelser, som blev nævnt ovenfor under punkt 125-129, er opfyldt. Som sammenfattet under ovenstående punkt 131-133 kan det ikke bestrides, at der var en forskel mellem provenuet af de lån, der blev ydet til private virksomheder, og provenuet af de lån, der blev ydet til kooperativer, hvori FINAGRA var kapitalindskyder. Hvad angår kooperativerne handlede FINAGRA, også når selskabet beregnede rentesatser, der lå under Kommissionens referencesatser, som enhver anden privat investor ville have gjort i den samme situation i forventning om et højere afkast af de kapitalinvesteringer, som lånene var knyttet til. Denne situation, der er kendetegnet ved dette ekstra provenu og af FINAGRAs adfærd på markedet, der kan sammenlignes med enhver anden privat investors adfærd i samme situation, gør sig tydeligvis ikke gældende ved lån, der ydes til andre private virksomheder.
(142)
De italienske myndigheder har erklæret, at FINAGRA kun har ydet lån til to private virksomheder (Guardamiglio og Ultrocchi), og at forskellen mellem rentesatserne for disse lån og Kommissionens referencesats, som var gældende på daværende tidspunkt, varierede fra -3,18 til -5,20 procentpoint. Ifølge de italienske myndigheder kan denne forskel betragtes som støtte til gennemførelse af investeringer i forbindelse med de integrerede projekter som er nævnt i lov nr. 252/91, men som tydeligt adskiller sig fra projekter, der finansieres i medfør af denne lov. Der er således hverken ydet støtte til disse investeringer i henhold til den nævnte lov eller med andre offentlige midler, selv om alle kriterier for tildeling af finansiering inden for rammerne af lov nr. 252/91 er opfyldt. På trods af at disse projekter vedrørte de integrerede projekter, var de funktionelt uafhængige af disse. Således indgik lånene i en strategi, der var rettet mod gennemførelsen af de integrerede projekter, men der blev anvendt forskellige finansieringsredskaber (også selv om de som i dette tilfælde ikke var kumulerede). Bruttosubventionsækvivalentens støtteintensitet for de to lån, der blev ydet til gennemførelse af investeringer i sektoren for forarbejdning og afsætning, udgør 0,96 % og 4,51 % som anført i nedenstående tabel:
Tabel 7
Lån ydet af FINAGRA til private virksomheder
Låntager
Støtteberettigede udgifter (ikke omfattet af lov nr. 252/91) (ITL)
Rentespænd (ITL)
% af støtte
1
2
3
4 = 3/2
Guardamiglio
9 162 000 000
413 508 030
4,51 %
Ultrocchi
42 940 033 423
415 954 000
0,96 %
(143)
I betragtning af at alle de nævnte investeringer er i overensstemmelse med de gældende regler for investeringer i sektoren for forarbejdning og afsætning, som er opført i kapitel VI.1 a) 1, og at støtteintensiteten (beregnet som bruttosubventionsækvivalenten af forskellen mellem rentesatsen for disse lån og Kommissionens referencesats på det pågældende tidspunkt) ligger inden for den maksimale støtteintensitet, der finder anvendelse på denne type investeringer, kan Kommissionen konkludere, at de lån, som FINAGRA har ydet til private virksomheder, udgør statsstøtte i henhold til traktatens artikel 87, stk. 1. Disse støtteformer er forenelige med fællesmarkedet i medfør af EF-traktatens artikel 87, stk. 3, litra c).
VI.3.1.c) Stillelse af garantier
(144)
De italienske myndigheder præciserede i deres skrivelse af 29. oktober 2004, registreret den 3. november 2004, og i deres skrivelse af 23. november 2004, at FINAGRA har stillet en enkelt garanti i forbindelse med banklån til fordel for Guardamiglio.
(145)
Den garanti, der blev stillet til fordel for Guardamiglio (sikkerhed) for et beløb på 2 mia. ITL, blev stillet for et lån på 17 mia. ITL, som Guardamiglio har tilbagebetalt i sin helhed uden at realisere den stillede sikkerhed.
(146)
Fra det tidspunkt hvor garantien blev stillet, blev statsgarantierne undersøgt på baggrund af principperne i Kommissionens skrivelse SG(89) D/4328 af 5. april 1989, Kommissionens skrivelse til medlemsstaterne SG(89) D/12772 af 12. oktober 1989 og Kommissionens meddelelse til medlemsstaterne om anvendelse af EF-traktatens artikel 92 og 93 og af artikel 5 i Kommissionens direktiv 80/723/EØF på offentlige virksomheder i fremstillingssektoren (38). På baggrund af disse dokumenter tillod Kommissionen kun garantier af denne art, hvis realiseringen heraf var kontraktligt betinget af specifikke vilkår, der kunne omfatte en obligatorisk insolvenserklæring eller en anden tilsvarende procedure, for så vidt angår den virksomhed, hvortil der var ydet lån. Vurderingen af, hvorvidt garantierne har karakter af støtte, forudsatte en analyse af låntagerens økonomiske situation. Støtteelementet i garantierne svarede til forskellen mellem den rente, som låntageren skulle betale på det frie marked, og den faktisk beregnede rente i forbindelse med sikkerhedsstillelsen, fratrukket en eventuel betalt godtgørelse for garantien.
(147)
I den foreliggende sag udgør garantien i henhold til de italienske myndigheder ikke statsstøtte i medfør af traktatens artikel 87, stk. 1, af følgende årsager:
-
Sikkerhedshaveren befinder sig ikke i økonomiske vanskeligheder.
-
Låntageren har optaget et lån på 17 mia. ITL på finansmarkedet, hvilket viser, at selskabet anses for at være pålideligt og investeringen for at være rentabel.
-
Garantien vedrører en konkret økonomisk intervention på et fast beløb og for et nærmere fastsat tidsrum. Garantien omfatter kun ca. 11 % af det samlede lånebeløb.
-
Lånet er ikke ydet til låntageren på vilkår, der er gunstigere end den normale markedsrente som følge af FINAGRAs garanti.
-
Hvis garantien skal realiseres, gælder der specifikke betingelser for inddrivelsen af gælden, enten i form af udenretligt forlig eller i henhold til den italienske civillovbog i form af tvangsfuldbyrdelse af gælden ved udlæg i de aktiver, der tilhører den debitor, for hvem garantien er stillet.
-
Den godtgørelse, som FINAGRA opkræver, er et årligt gebyr på 0,40 %, som i henhold til de italienske myndigheder svarede til den gældende markedspris for ekstra garantier på daværende tidspunkt i betragtning af sikkerhedshaverens sunde økonomiske situation, de økonomiske perspektiver og de investeringer, der var planlagt at gennemføre (39). Ifølge de italienske myndigheder lå markedsrenten for en primær garanti på det tidspunkt på 0,70 %. Ved ekstra garanti lå markedsrenten på mellem 0,40 % og 0,70 % afhængigt af sikkerhedshaverens økonomiske situation. Ved lån, der ydes til et selskab, der er blevet positivt vurderet af flere banker, og som har gode økonomiske perspektiver samt gennemførte en grundig moderniseringsproces, afspejler en årlig rente på 0,40 % i henhold til de italienske myndigheder den markedsrente, der er gældende for denne type operation. Garantien er knyttet til en underordnet operation (gennemførelse af investeringer), der samfinansieres med offentlige midler i henhold til lov nr. 252/91, og er således i overensstemmelse med bestemmelserne om statsstøtte.
(148)
I lyset af de ovenstående oplysninger kan Kommissionen konkludere, at den garanti, der blev stillet af FINAGRA, ikke udgør statsstøtte i henhold traktatens artikel 87, stk. 1.
VII. KONKLUSIONER
(149)
Kommissionen konstaterer, at Italien har anvendt den her omhandlede støtte ulovligt og i strid med traktatens artikel 88, stk. 3. Følgende fremgår imidlertid af de ovenstående betragtninger:
-
Støtteforanstaltningerne i henhold til artikel 15, stk. 16, i lov nr. 67/88, artikel 5 i lov nr. 290/99 og lov nr. 252/91 (integrerede projekter) er forenelige med fællesmarkedet i henhold til traktatens artikel 87, stk. 3, litra c).
-
Foranstaltningerne i henhold til artikel 4 i lov nr. 290/99 (landbrugs-, drifts- og forbedringslån med udløbsdato den 31. marts 1998) blev aldrig gennemført og har således heller ikke givet anledning til statsstøtte i medfør af traktatens artikel 87, stk. 1.
-
FINAGRAs interventioner i medfør af lov nr. 252/91 vedrørende erhvervelse af aktier, ydelse af lån til kooperativer og stillelse af garanti udgør ikke statsstøtte i henhold til traktatens artikel 87, stk. 1.
-
FINAGRAs interventioner i medfør af lov nr. 252/91 vedrørende ydelse af lån til private virksomheder udgør statsstøtte i medfør af traktatens artikel 87, stk. 1. Disse støtteformer er forenelige med fællesmarkedet i henhold til EF-traktatens artikel 87, stk. 3, litra c).
HAR VEDTAGET DEN FØLGENDE BESLUTNING:
Artikel 1
1. De støtteforanstaltninger, som Italien har indført til fordel for husdyrbrugssektoren i henhold til artikel 15, stk. 16, i lov nr. 67/88, artikel 5 i lov nr. 290/99 og lov nr. 252/91 (integrerede projekter), og FINAGRAs interventioner i henhold til lov nr. 252/91 i forbindelse med ydelse af lån til private virksomheder, er forenelige med fællesmarkedet i henhold til traktatens artikel 87, stk. 3, litra c).
2. Foranstaltningerne i henhold til artikel 4 i lov nr. 290/99 vedrørende landbrugs-, drifts- og forbedringslån med udløbsdato den 31. marts 1998 blev aldrig gennemført og har således heller ikke givet anledning til statsstøtte i henhold til traktatens artikel 87, stk. 1.
3. FINAGRAs interventioner i medfør af lov nr. 252/91 vedrørende erhvervelse af aktier, ydelse af lån til kooperativer og stillelse af garanti udgør ikke statsstøtte i henhold til traktatens artikel 87, stk. 1.
Artikel 2
Denne beslutning er rettet til Den Italienske Republik.
Udfærdiget i Bruxelles, 5. juli 2005.
KOMISSION PÄÄTÖS,
tehty 5 päivänä heinäkuuta 2005,
valtiontuesta, jonka Italia aikoo toteuttaa kotieläintuotannon ja oliivinviljelyn alojen hyväksi lain nro 290/99 4 ja 5 §:n, lain nro 67/88 15 §:n 16 momentin ja lain nro 252/91 nojalla
(tiedoksiannettu numerolla K(2004) 4769)
(Ainoastaan italiankielinen teksti on todistusvoimainen)
(2007/655/EY)
EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 88 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan,
on mainitun artiklan mukaisesti kehottanut asianomaisia esittämään huomautuksensa (1) ja ottaa huomioon nämä huomautukset,
sekä katsoo seuraavaa:
I MENETTELY
(1)
Italian pysyvä edustusto Euroopan unionissa ilmoitti komissiolle EY:n perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdan mukaisesti 6 päivänä elokuuta 1998 päivätyllä ja 12 päivänä elokuuta 1998 saapuneeksi kirjatulla kirjeellä lakiluonnoksesta, jonka tarkoituksena on määräaikojen pidentäminen maatalousalalla. Kyseinen laki rekisteröitiin tukinumerolla N 490/1998.
(2)
Italian viranomaiset vastasivat 1 päivänä lokakuuta 1998 päivättyyn komission lisätietopyyntöön 30 päivänä marraskuuta 1998 päivätyllä ja 4 päivänä joulukuuta 1998 saapuneeksi kirjatulla kirjeessä.
(3)
Komissio pyysi 13 päivänä syyskuuta 1999 päivätyssä kirjeessä Italian viranomaisia toimittamaan aiemmin 28 päivänä tammikuuta 1999 päivätyssä kirjeessään pyytämänsä tiedot, joita se ei ollut vielä saanut. Samassa kirjeessä komissio pyysi Italian viranomaisia vahvistamaan lehdistötiedotteet, joiden mukaan Italian parlamentti oli hyväksynyt 17 päivänä elokuuta 1999 lakiehdotuksen laiksi nro 290, joka julkaistiin 20 päivänä elokuuta 1999 ilmestyneessä Italian virallisen lehden numerossa 195.
(4)
Italian viranomaiset vahvistivat 25 päivänä lokakuuta 1999 päivätyssä ja 5 päivänä marraskuuta 1999 saapuneeksi kirjatussa kirjeessä, että lakiluonnos oli muutettu laiksi nro 290/99. Saman kirjeen liitteenä oli hyväksytty lakiteksti, ja siinä toimitettiin myös osa komission 28 päivänä tammikuuta 1999 päivätyssä kirjeessä pyytämistä tiedoista.
(5)
Edellä mainittujen tietojen perusteella tukijärjestelmä siirrettiin ilmoittamattomien tukien rekisteriin numerolla NN 155/99.
(6)
Komissio ilmoitti 24 päivänä helmikuuta 2000 päivätyllä kirjeellä (2) Italialle päätöksestään aloittaa EY:n perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu menettely lain nro 290/99 4 ja 5 §:n, 11 päivänä maaliskuuta 1988 annetun lain nro 67/88 (vuoden 1988 varainhoitolaki) 15 §:n 16 momentin ja 8 päivänä elokuuta 1991 annetun lain nro 252/91 osalta. Samassa kirjeessä komissio ilmoitti lisäksi Italialle, että se ei vastusta lain nro 290/99 muita pykäliä (1, 2, 3, 6, 7 ja 8 §), koska niissä ei ole kyse EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitetusta tuesta.
(7)
Samassa kirjeessä komissio pyysi Italiaa toimittamaan 22 päivänä maaliskuuta 1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999 (3) 10 artiklan 2 ja 3 kohdan mukaisesti yhden kuukauden kuluessa kirjeen vastaanottamisesta kaikki tarvittavat asiakirjat ja tiedot kyseisen tukitoimenpiteen soveltuvuuden arvioimiseksi.
(8)
Komission päätös menettelyn aloittamisesta julkaistiin Euroopan unionin virallisessa lehdessä (4). Komissio on kehottanut asianomaisia esittämään huomautuksensa.
(9)
Italian viranomaiset pyysivät 23 päivänä maaliskuuta 2000 päivätyssä kirjeessä 30 päivän lisäaikaa määräaikaan, jonka komissio oli vahvistanut tietojen toimittamiselle menettelyn aloittamisen yhteydessä.
(10)
Italian viranomaiset esittivät komissiolle 18 päivänä toukokuuta 2000 päivätyssä kirjeessä huomautuksensa menettelyn aloittamisesta.
(11)
Italian viranomaiset toimittivat komissiolle 13 päivänä lokakuuta 2000 päivätyssä kirjeessä komission 17 päivänä heinäkuuta 2000 päivätyssä kirjeessään pyytämät tiedot.
(12)
Italian viranomaiset pyysivät 31 päivänä tammikuuta 2001 päivätyssä kirjeessä pidennystä komission 13 päivänä joulukuuta 2000 päivätyssä kirjeessä pyydettyjen tietojen toimittamiselle vahvistamaan määräaikaan.
(13)
Italian viranomaiset toimittivat pyydetyt tiedot 12 päivänä heinäkuuta 2001 päivätyssä kirjeessä.
(14)
Komissio on lisäksi saanut huomautuksia kolmansilta osapuolilta 30 päivänä kesäkuuta 2000 päivätyssä kirjeessä. Komissio on toimittanut nämä huomautukset Italialle, jolla on ollut mahdollisuus ilmaista kantansa. Italian viranomaisilta ei ole saatu huomautuksia kyseiseen kirjeeseen.
(15)
Koska toisaalta lain nro 290/99 4 §:ssä säädetyt tukitoimenpiteet ja saman lain 5 §:ssä sekä toisaalta lain nro 67/88 15 §:n 16 momentissa ja laissa nro 252/91 säädetyt tukitoimenpiteet ovat luonteeltaan varsin erilaisia eivätkä liity toisiinsa, komissio päätti 12 päivänä maaliskuuta 2002 jakaa tapauksen kahteen erilliseen osaan C/7A/2000 ja C/7B/2000, jotka koskevat yhtäältä lain nro 290/99 4 §:ää ja toisaalta saman lain 5 §:ää, lain nro 67/88 15 §:n 16 momenttia ja lakia nro 252/91.
(16)
Komissio ilmoitti 5 päivänä huhtikuuta 2002 päivätyllä kirjeellä (5) Italialle tehneensä lopullisen kielteisen päätöksen lain nro 290/99 4 §:ssä säädettyjen tukitoimenpiteiden osalta. Samassa kirjeessä komissio ilmoitti Italialle myös, että kyseisen päätöksen soveltamisala ja vaikutukset eivät koskeneet 31 päivään maaliskuuta 1998 mennessä erääntyviä maatalous-, käyttöpääoma- ja kehittämislainoja, joiden jatkamisesta säädettiin lain nro 290/99 4 §:ssä. Vastaavasti kyseinen päätös ei myöskään koskenut lain nro 290/99 5 §:ää, lain nro 67/88 15 §:n 16 momenttia eikä lakia nro 252/91, joka on lain nro 290/99 5 §:ssä mainittujen tukien myöntämisen oikeusperusta. Viimeksi mainittuja tukia tarkastellaan valtiontukiasian C/7B/2000 puitteissa.
(17)
Italian viranomaiset toimittivat lisätietoja 27 päivänä helmikuuta 2003 päivätyssä ja 28 päivänä helmikuuta 2003 saapuneeksi kirjatussa kirjeessä, joka sisälsi komission 8 päivänä toukokuuta 2002 päivätyssä kirjeessään pyytämät tiedot.
(18)
Maaliskuun 24 päivänä 2004 pidetyn komission virkamiesten ja Italian viranomaisten välisen kokouksen sekä useampien aiheeseen liittyneiden epävirallisten keskustelujen jälkeen Italian viranomaiset pyysivät 20 päivänä toukokuuta 2004 päivätyssä ja 14 päivänä kesäkuuta 2004 saapuneeksi kirjatussa kirjeessä edelleen lisäaikaa asian tarkastelemisen edellyttämien tietojen toimittamiselle.
(19)
Italian viranomaiset toimittivat lisätietoja 29 päivänä lokakuuta 2004 päivätyssä ja 3 päivänä marraskuuta 2004 saapuneeksi kirjatussa kirjeessä. Samassa kirjeessä ne ilmoittivat aikovansa pyytää rahoitustietojen, toteutettujen toimenpiteiden ja asianomaisten yritysten tilinpäätöstietojen luottamuksellista käsittelemistä.
(20)
Italian viranomaiset toimittivat lisätietoja 24 päivänä marraskuuta 2004 päivätyssä ja 3 päivänä joulukuuta 2004 saapuneeksi kirjatussa kirjeessä, jossa ne myös täsmensivät, että kyseiseen ajankohtaan mennessä ei ollut esitetty luottamuksellista käsittelyä koskevia pyyntöjä.
(21)
Lisätietoja toimitettiin 4 päivänä huhtikuuta 2005 päivätyssä ja 7 päivänä huhtikuuta 2005 saapuneeksi kirjatussa kirjeessä.
II KUVAUS TUESTA
II.1 Tämän päätöksen soveltamisala
(22)
Laissa nro 290/99 säädetään useiden maatalousalan toimenpiteiden määräaikojen jatkamisesta. Kyseisessä laissa on kahdeksan pykälää. Helmikuun 24 päivänä 2000 tekemässään päätöksessä komissio oli päättänyt olla vastustamatta kyseisen lain 1, 2, 3, 6, 7 ja 8 §:ää, koska niissä ei ollut kyse EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitetusta valtiontuesta. Päätös 88 artiklan 2 kohdan mukaisen menettelyn aloittamisesta koski kuitenkin mainitun lain 4 ja 5 §:ää sekä lain nro 67/88 15 §:n 16 momenttia ja lakia nro 252/91, joka oli lain nro 290/99 5 §:ssä mainittujen tukien myöntämisen oikeusperusta.
(23)
Komissio teki lopullisen kielteisen päätöksen lain nro 290/99 4 §:stä 5 päivänä huhtikuuta 2002. Tämä päätös koskee lain nro 67/88 15 §:n 16 momenttia, lakia nro 252/91 sekä lain nro 290/99 4 §:ää (yksinomaan 31 päivänä maaliskuuta 1998 erääntyvien maatalous-, käyttöpääoma- ja kehittämislainojen osalta) ja 5 §:ää.
II.2 Taustaa
(24)
Toimitettujen tietojen perusteella Italian kotieläintuotanto kärsi 1980-luvun lopussa liiallisesta tuotannon hajanaisuudesta, joka johti epäajanmukaisiin, korkealaatuisen tuotannon vaatimuksia huonosti vastaaviin rakenteisiin. Koko järjestelmän uudenaikaistamiseksi laissa nro 87/90, jota muutettiin myöhemmin lailla nro 252/91, säädettiin tuesta integroiduille hankkeille, toisin sanoen useampia yrityksiä koskeville, rakenteeltaan klusterimaisille hankkeille. Hankkeet sisällytettiin ministeriöidenvälisen taloussuunnittelukomitean (CIPE) hyväksymään ohjelmaan sillä edellytyksellä, että ainoastaan sellaisen sidosyritysten muodostaman ryhmän, joka pystyy takaamaan koko hankkeen täytäntöönpanon, toteuttamia hankkeita voidaan rahoittaa. Tämä merkitsi myös sitä, että kaikki hankkeeseen osallistuvat yritykset olivat vastuussa koko hankkeen täytäntöönpanosta ja sitoutuneet (erityislausekkeen nojalla) takaamaan yhteisvastuullisesti hankkeen toteuttamisen. Lisäksi kaikilta yrityksiltä edellytettiin huomattavaa osallistumista hankkeiden rahoittamiseen uuden pääoman ja - osuuskuntien ollessa kyseessä - myös 10 vuoden lainan muodossa. Valtion edellyttämät takeet (koko hankkeen ja yritysten pääomapanosten osalta) tuen myöntämiseksi merkitsivät asianomaisille yrityksille huomattavaa taloudellista rasitetta.
(25)
Koska integroitujen hankkeiden täytäntöönpanoon varatut määrärahat eivät riittäneet kattamaan alan kokonaisrahoitustarvetta, kyseisten integroitujen hankkeiden rahoittamiseen käytettiin laissa nro 67/88 säädettyjä lisämäärärahoja. Kyseiset toimenpiteet toteutettiin osana naudanliha-alan kokonaisvaltaista rationalisointi- ja rakenneuudistusohjelmaa, joka muista EU:n jäsenvaltioista poiketen käynnistettiin Italiassa vasta 1990-luvun alussa. Muut jäsenvaltiot, kuten Ranska, olivat aloittaneet teurastamoidensa rationalisointi- ja rakenneuudistusohjelmat jo 1970-luvun lopussa (6). Italian teurastamojen runsaslukuisuus ja niiden epätasainen maantieteellinen jakautuminen edellyttivät alan perinpohjaista rakenneuudistusta, joka Italian viranomaisten mukaan oli mahdollinen ainoastaan voimakkaan julkisen tuen ja koko alaa koskevan uudenaikaistamisohjelman avulla. Voidakseen jatkaa toimintaansa Italian naudanliha-alan yritysten oli mahdollisimman nopeasti kehitettävä teknistä innovaatiota ja organisatorista rakenneuudistusta kahdella suunnalla:
a)
karjanjalostusjärjestelmien rationalisoiminen valitsemalla teknisiä parannusmenetelmiä, joilla päästään vaatimusten mukaiseen tuotantotasoon kilpailukykyisin kustannuksin;
b)
korkealaatuisen tuotannon monipuolistaminen ja laadultaan vakaiden ja yhdenmukaisten tuotteiden rationalisoiminen.
Lain nro 67/88 täytäntöönpanosta vastasi asiantuntijaryhmä, jonka tehtävänä oli laatia kiireellisten toimenpiteiden ohjelma, määritellä strategiset perusteet ja päättää ehdotettujen hankkeiden tukikelpoisuudesta.
Naudanliha-alan kriisin vakavuuden vuoksi ohjelmaan sisällytetyt toimenpiteet oli suunnattu pääasiassa juuri kyseiselle alalle ja vähäisemmässä määrin myös sian- ja lampaanliha-alan hyväksi.
II.3 Tukitoimenpiteet
(26)
Laissa nro 67/88, jossa säädetään lain nro 290/99 5 §:ssä tarkoitetuista luottoetuuksista, vahvistetaan valtion yksi- ja monivuotisten talousarvioiden laatimista koskevat säännökset, ja se on Italian vuoden 1988 varainhoitolaki. Kyseisen lain 15 §:n 16 momentissa säädetään, että maatalousalan osuuskunnat ja niiden yhteenliittymät voivat saada yhteensä enintään 700 miljardin Italian liiran suuruisia lainoja teurastamojen rakentamiseen, uudistamiseen tai laajentamiseen (7). Laissa säädetään myös, että 100 miljardin liiran enimmäismäärän rajoissa vuonna 1988 ja 50 miljardin liiran enimmäismäärän rajoissa vuonna 1989 kyseisiä lainoja voidaan käyttää edellä mainittuihin rakenteisiin ja laitoksiin liittyvien velkojen konsolidointiin. Näille lainoille myönnetään enintään 10 prosentin suuruinen korkotuki. Kyseisen momentin säännöksiä sovelletaan myös maidon- ja lihantuotannon alalla toimivien osuuskuntien ja niiden yhteenliittymien vakauttamiseen ja kehittämiseen liittyvien hankkeiden rahoittamiseen. Laista ei ole koskaan ilmoitettu komissiolle perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdan mukaisesti.
(27)
Ilmoitetun lain 5 §:ssä vahvistetaan tapaukset, joissa lain nro 67/88 15 §:n 16 momentin mukaisia lainoja koskevat etuudet ovat voimassa myös silloin, kun eräät alun perin vahvistetuista edellytyksistä eivät täyty. Erityisesti 5 §:n 2 momentissa täsmennetään, että edellä mainitun 15 §:n 16 momentin mukaisia, yhteisiä kehittämistoimia tai velkojen konsolidointia varten otettuja lainoja koskevia etuuksia sovelletaan edelleen myös silloin, kun lain nro 87/90 1 §:n, sellaisena kuin se on korvattuna lain nro 252/91 1 §:llä, mukaisesti hyväksytty integroitu hanke on pantu täytäntöön ainoastaan osittain, edellyttäen että lainanottajan oma integroitu hanke on saatettu päätökseen. Lain 5 §:n 3 momentissa säädetään, että yksinomaan velkojen konsolidointia varten otettuihin lainoihin liittyvät luottoetuudet ovat voimassa myös siinä tapauksessa, että integroitua hanketta ei ole saatettu kokonaisuudessaan päätökseen, mikäli lainanottaja esittää oman investointihankkeen, joka on määrä toteuttaa käyttäen osaa myönnetyistä lainavaroista. Lisäksi saman §:n 4 momentissa säädetään, että yritykset, jotka ovat liittyneet yhteen toteuttaakseen kansallisesti merkittävän integroidun kehittämishankkeen kotieläintuotannon alalla ja jotka on jo hyväksytty lain nro 87/90 1 §:ssä, sellaisena kuin se on korvattuna lain nro 252/91 1 §:llä, tarkoitetun rahoitustuen piiriin, säilyttävät oikeutensa ja tukikelpoisuutensa myös siinä tapauksessa, että alkuperäistä integroitua hanketta ei ole saatettu kokonaan päätökseen, edellyttäen että ne ovat saattaneet päätökseen oman osuutensa hankkeesta.
(28)
Lain 4 §:ssä säädetään toimenpiteistä maatalousalan luotonantotoimien helpottamiseksi. Erityisesti siinä pidennetään 12 kuukaudella 31 päivänä maaliskuuta 1998 erääntyvien maatalous-, käyttöpääoma- ja kehittämislainojen takaisinmaksuaikaa. Tuensaajia ovat sellaiset pääasiallisesti oliivintuotantoa harjoittavat tilat Pugliassa, Calabriassa ja Sisiliassa, joita hoitaa tilan omistaja tai päätoiminen viljelijä tai oliivialan osuuskunta ja joita oliivien ja oliiviöljyn vakava markkinakriisi on erityisesti koetellut. Kyseisiä toimenpiteitä sovelletaan samoin säännöin ja menettelyin myös muiden oliivintuotantoalueiden tiloihin tai oliivialan osuuskuntiin, jos ne ovat kärsineet oliivien ja oliiviöljyn vakavasta markkinakriisistä. Pykälässä määritellään pääasiallisesti oliivintuotantoa harjoittaviksi tiloiksi ja oliivialan osuuskunniksi ne, jotka saavat oliivintuotannosta vähintään 50 prosenttia myytävästä bruttotuotannosta.
(29)
Komissio teki 3 päivänä huhtikuuta 2002 lopullisen kielteisen päätöksen (8) lain nro 290/99 4 §:ssä tarkoitettujen tukien osalta. Kuten päätöksestä selkeästi ilmenee, se ei liittynyt eikä vaikuttanut 31 päivänä maaliskuuta 1998 erääntyviin maatalous-, käyttöpääoma- ja kehittämislainoihin, joiden takaisinmaksuaikaa pidennettiin lain nro 290/99 4 §:ssä. Sen vuoksi niitä on vielä arvioitava.
(30)
Tarkasteltavana olevan lain 5 §:ssä mainitaan eri tukien myöntämisen oikeusperustana myös laki nro 252/91, jolla muutetaan kotieläintalousalan kiireellisistä toimenpiteistä annettua lakia nro 87/90. Kyseisessä laissa säädetään eri tukimuodoista sellaisten kotieläintalousalan poikkeuksellisten toimenpiteiden hyväksi, jotka toteutetaan kansallisesti merkittävien integroitujen hankkeiden muodossa, ja hyväksytään myös niihin liittyvät määrärahat. Lisäksi laissa säädetään tuesta sellaisen osakeyhtiön perustamiseen, jonka pääomasta maa- ja metsätalousministeriö rahoittaa vähintään 51 prosenttia ja jonka tehtävänä on
a)
lainatakauksien myöntäminen;
b)
investointiluottojen rahoittaminen;
c)
rahoituksen myöntäminen yritysten tervehdyttämiseen ja likvidaatioon liittyviin toimenpiteisiin;
d)
erityishankkeiden toteuttamista varten perustettujen yritysten osuuksien hankkiminen.
II.4 Tuensaajat
(31)
Kotieläintaloutta harjoittavat viljelijät, jotka toimivat lihatuotteiden tuottamisen, jalostamisen ja kaupan pitämisen alalla.
II.5 Talousarvio
(32)
Integroitujen hankkeiden päivitetty kokonaistalousarvio on:
laki nro 252/91: 97 015 515 581 ITL (n. 50 milj. EUR),
laki nro 67/88 (kehittämislainat): 6 349 660 726 ITL (n. 3,280 milj. EUR),
laki nro 67/88 (konsolidointilainat): 1 968 222 804 ITL (n. 1,016 milj. EUR).
III MENETTELYN ALOITTAMISPÄÄTÖKSEN SYYT
(33)
Lain nro 290/99 5 §:ssä vahvistetaan edellytykset, joiden mukaisesti tiettyjen säädösten nojalla otettuihin lainoihin liittyvät luottoetuudet ovat voimassa silloinkin, kun alkuperäiset edellytykset eivät täyty. Ajankohtana, jona komissio päätti EY:n perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun menettelyn aloittamisesta, sen käytettävissä ei ollut niitä säädöksiä koskevia tietoja, joihin edellä mainitussa 5 §:ssä viitataan. Kyseiset tiedot ovat kuitenkin olennaisia edellä mainitun pykälän arvioinnin kannalta. Italian viranomaiset toimittivat kyseiset kaksi säädöstekstiä (laki nro 252/91 ja laki nro 67/88) komissiolle vasta sen nimenomaisesta pyynnöstä. Kun komissio päätti aloittaa EY:n perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdassa määrätyn menettelyn, Italian viranomaiset eivät olleet vielä toimittaneet lisätietoja kyseisistä säädöksistä tai niihin sisältyvistä tukitoimenpiteistä. Komissio ei voinut todeta, oliko lain nro 290/99 5 §:ssä kyse EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitetusta valtiontuesta, koska Italian viranomaiset eivät olleet toimittaneet täsmällisiä tietoja asiasta. Koska tukitoimenpide kuitenkin antoi tietyille maatalousyrityksille mahdollisuuden hyötyä edelleen erityistuesta siinäkin tapauksessa, etteivät ne pystyneet täyttämään kaikkia alkuperäisiä tukikelpoisuusvaatimuksia, se vaikutti suosivan kyseisiä yrityksiä muihin sellaisiin yrityksiin verrattuna, jotka samassa tilanteessa olivat osoittaneet pystyvänsä täyttämään kaikki alkuperäiset vaatimukset. Sen vuoksi 5 §:ssä säädetty tukitoimenpide antoi ainakin aiheen olettaa, että on kyse tuesta, jonka luonne on Italian viranomaisten toimittamien tietojen puuttuessa mahdollista selvittää ainoastaan aloittamalla EY:n perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu menettely.
(34)
Lain nro 290/99 5 §:ää ei myöskään ollut mahdollista arvioida ottamatta huomioon säännöksiä, jotka muodostivat kyseisessä pykälässä tarkoitettujen erityisetuuksien (luottoetuudet ja rahoitus) myöntämisen oikeusperustan. Kyseiset säännökset ovat lain nro 67/88 15 §:n 16 momentti ja laki nro 252/91. Italian viranomaiset toimittivat ne komissiolle tämän nimenomaisesta pyynnöstä. Molemmissa säädösteksteissä on selkeästi kyse EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitetusta valtiontuesta. Tarkemmin sanottuna lain nro 67/88 15 §:n 16 momentissa säädetään edullisten lainojen myöntämisestä maatalousosuuskunnille ja niiden yhteenliittymille. Kyseisille lainoille voidaan myöntää enintään 10 prosentin suuruinen korkotuki. Siten toimenpiteellä helpotetaan tuensaajina olevien maatalousyritysten korkotaakkaa, joka aiheutuisi lainan myöntämisajankohtana voimassa olleen markkinakoron maksamisesta täysimääräisenä ja jonka kaikki muut tuen ulkopuolelle jäävät maatalousyritykset joutuvat maksamaan. Tässä tapauksessa helpotus vastaa lainan myöntämisajankohtana voimassa olleen markkinakoron (9) ja julkisen tuen ansiosta edunsaajien tosiasiallisesti maksaman (alhaisemman) koron välistä erotusta. Laissa nro 252/91 puolestaan sallitaan julkisten varojen myöntäminen erilaisten kotieläintalousalan hankkeiden toteuttamiseen ja suositaan siten edunsaajia verrattuna muihin maatalousyrityksiin, jotka joutuvat toteuttamaan vastaavanlaisia hankkeita yksinomaan omalla kustannuksellaan. Näin määriteltyinä edellä mainitut toimenpiteet näyttivät molemmat kuuluvan EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan.
(35)
Komissio ei pystynyt menettelyn aloittamisajankohtana toteamaan kyseisten tukitoimenpiteiden sääntöjenmukaisuutta. Toistuvista nimenomaisista kehotuksista (10) huolimatta Italian viranomaiset eivät olleet selventäneet komissiolle, oliko kyseisistä säädöksistä ilmoitettu EY:n perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdan mukaisesti ja kuuluivatko niihin sisältyvät toimenpiteet komission EY:n perustamissopimuksen 87, 88 ja 89 artiklan perusteella arvioimiin tukijärjestelmiin tai oliko niitä ylipäänsä koskaan ilmoitettu komissiolle.
(36)
Olennaisen sisällön osalta komissio epäili edellä mainituissa säädöksissä tarkoitettujen tukijärjestelmien tiettyjen osien soveltuvuutta yhteismarkkinoille. Komissiolle toimitettujen säädöstekstien tarkastelun perusteella kyseisenä ajankohtana käytettävissä olleiden tietojen mukaan eräät lain nro 67/88 15 §:n 16 momenttiin ja lakiin nro 252/91 sisältyneistä toimenpiteistä saattoivat todellisuudessa olla toimintatukea. Koska käytettävissä ei ollut tarkempia ja yksityiskohtaisempia tietoja edellä mainitun alustavan käsityksen kumoamiseksi, komission oli pakko ottaa kielteinen kanta kyseisiin tukiin.
(37)
Lain nro 290/99 4 §:n osalta komissio kehotti EY:n perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdan mukaisen menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessään Italiaa toimittamaan kaikki käytettävissä olevat tiedot edellytyksistä (korkoprosentit, mahdolliset takaukset jne.), joiden mukaisesti edellä mainitussa pykälässä maksuajan pidennystä saaneet lainat alun perin myönnettiin, ilmoittamaan myönnettyjen lainojen yhteissumman sekä täsmentämään, kuuluivatko kyseiset tuet jo olemassa olevaan tukijärjestelmään (ja tarvittaessa ilmoittamaan, mikä tukijärjestelmä oli kyseessä). Koska lain nro 290/99 4 §:ää koskevan päätöksen soveltamisala ja vaikutukset eivät liittyneet 31 päivänä maaliskuuta 1998 erääntyviin maatalous-, käyttöpääoma- ja kehittämislainoihin, joiden maksuajan pidentämisestä säädettiin edellä mainitussa pykälässä, kyseisiä lainoja oli vielä tarkasteltava sen toteamiseksi, oliko kyseiset tuet myönnetty markkinaehtojen mukaisesti (jolloin kyseiset ehdot olisi määriteltävä), vai kuuluivatko ne komission jo hyväksymiin olemassa oleviin tukijärjestelmiin (jotka olisi täsmennettävä).
IV ITALIAN MENETTELYN ALOITTAMISEN JÄLKEEN TOIMITTAMAT TIEDOT
(38)
Menettelyn aloittamisen jälkeen Italian viranomaiset toimittivat vastauksena komission nimenomaisiin pyyntöihin yksityiskohtaisia tietoja 18 päivänä toukokuuta 2000, 13 päivänä lokakuuta 2000, 5 päivänä heinäkuuta 2001, 27 päivänä helmikuuta 2003 sekä 29 päivänä lokakuuta 2004 päivätyssä ja 3 päivänä marraskuuta 2004 saapuneeksi kirjatussa kirjeessä. Kyseisissä kirjeissä toimitettuja tietoja on tarkasteltava kokonaisuudessaan, koska Italian viranomaiset ovat perinpohjaisen selvityksen perusteella tarkistaneet eräitä alkuperäisiä tietoja, jotka liittyvät erityisesti rahoitustietoja koskevaan yhteenvetoon. Yhteenveto toimitetuista tiedoista on esitetty osassa III.3, jossa annetaan myös viittaukset kyseiseen kirjeeseen.
V KOLMANSIEN OSAPUOLTEN HUOMAUTUKSET
(39)
Komissio sai ainoastaan yhden kirjeen kolmannelta osapuolelta. Sen lähetti 30 päivänä kesäkuuta 2000 CONAZO, joka vetää Italian viranomaisten lakien nro 252/91 ja 67/88 perusteella myöntämää tukea saanutta yritysryhmittymää; komission aloittama menettely koski nimenomaan kyseisiä lakeja.
(40)
Kirjeessään CONAZO ilmaisi ennen muuta olevansa yllättynyt siitä, että komissio oli menettelyn aloittamisen yhteydessä ilmoittanut selvästi, ettei sille ollut ilmoitettu lakien nro 252/91 ja 67/88 olemassaolosta ja siitä, että Italian viranomaiset olivat myöntäneet tukea edellä mainittujen lakien perusteella.
(41)
Yrityksen mukaan komission oli pakko olla tietoinen Italian viranomaisten vuonna 1986 käynnistämästä kotieläintalous- ja teurastamoalojen perinpohjaisesta uudelleenjärjestelyohjelmasta. Samassa kirjeessä CONAZO viittasi edellä mainittujen alojen laajamittaiseen rakenneuudistusohjelmaan, jonka ministeriöidenvälinen taloussuunnittelukomitea (CIPE) kehitti vuonna 1991. Yritys muistutti myös, että teurastamoalalla toteutetut mullistavat aloitteet ovat johtaneet teurastamojen lukumäärän huomattavaan alenemiseen 1980-luvun yli 8 500 yksiköstä nykyisiin 3 000 yksikköön.
VI ARVIOINTI
(42)
EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltion myöntämä tai valtion varoista muodossa tai toisessa myönnetty tuki, joka vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua suosimalla jotakin yritystä tai tuotannonalaa, ei sovellu yhteismarkkinoille, siltä osin kuin se vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.
(43)
Perustamissopimuksen 87 ja 88 artikloja sovelletaan sellaisten tuotteiden tuotantoon ja kauppaan, joiden hyväksi Italian viranomaiset ovat päättäneet myöntää tukia. Naudanliha-alan yhteisestä markkinajärjestelystä 17 päivänä toukokuuta 1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1254/1999 (11) 40 artiklassa säädetäänkin, että jollei samassa asetuksessa toisin säädetä, perustamissopimuksen 87, 88 ja 89 artiklaa sovelletaan naudanliha-alan tuotteiden tuotantoon ja kauppaan. Vastaavanlainen säännös sisältyy myös sianliha-alan yhteisestä markkinajärjestelystä 29 päivänä lokakuuta 1975 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2759/75 (12) 21 artiklaan ja lampaan- ja vuohenliha-alan yhteisestä markkinajärjestelystä 19 päivänä joulukuuta 2001 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2529/2001 (13) 23 artiklaan.
VI.1 Tuen olemassaolo
(44)
Lain nro 290/99 5 §:ssä vahvistetaan tapaukset, joissa edellä mainittujen säädösten mukaisesti otettuja lainoja koskevat luottoetuudet ovat voimassa myös silloin, kun alkuperäiset edellytykset eivät täyty. Koska toimenpiteellä myönnettiin tietyille maatalousyrityksille mahdollisuus päästä edelleen osallisiksi erityistuesta siinäkin tapauksessa, että ne eivät pystyneet täyttämään kaikkia alkuperäisiä tukikelpoisuusedellytyksiä, se vaikutti suosivan näitä yrityksiä verrattuna muihin yrityksiin, jotka samassa tilanteessa olivat osoittaneet pystyvänsä täyttämään kaikki alkuperäiset edellytykset.
(45)
Kyseistä pykälää ei myöskään voida arvioida ottamatta huomioon säännöksiä, jotka muodostavat erityisetuuksien (luottoetuudet ja rahoitus) myöntämisen oikeusperustan ja joihin kyseisessä pykälässä viitataan, toisin sanoen lain nro 67/88 15 §:n 16 momenttia ja lakia nro 252/91. Kuten edellä 37, 38 ja 39 kohdassa mainitaan, molemmissa säädöksissä on selkeästi kyse EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitetusta valtiontuesta. Tarkemmin sanottuna lain nro 67/88 15 §:n 16 momentissa säädetään edullisten lainojen myöntämisestä maatalousosuuskunnille ja niiden yhteenliittymille. Kyseisille lainoille voidaan myöntää enintään 10 prosentin suuruinen korkotuki. Tämä tarkoittaa sitä, että valtio helpottaa tuensaajina olevien maatalousyritysten korkotaakkaa, joka aiheutuisi lainan myöntämisajankohtana voimassa olleen markkinakoron maksamisesta täysimääräisenä ja jonka kaikki muut tuen ulkopuolelle jäävät maatalousyritykset joutuvat maksamaan. Tässä tapauksessa helpotus vastaa lainan myöntämisajankohtana voimassa olleen markkinakoron ja julkisen tuen ansiosta edunsaajien tosiasiallisesti maksaman (alhaisemman) koron välistä erotusta.
(46)
Laissa nro 252/91 sallitaan julkisten varojen myöntäminen erilaisten kotieläintalousalan hankkeiden toteuttamiseen ja suositaan siten edunsaajia verrattuna muihin maatalousyrityksiin, jotka joutuvat toteuttamaan vastaavanlaisia hankkeita yksinomaan omalla kustannuksellaan. Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan tietyn yrityksen aseman lujittaminen valtiontuen avulla saattaa vääristää kilpailua niihin kilpaileviin yrityksiin nähden, jotka eivät pääse osallisiksi samasta tuesta. Lisäksi yhteisön sisäinen kauppa kotieläintuotannon alalla on merkittävää (14), minkä vuoksi toimenpide saattaa vääristää kilpailua ja vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.
(47)
Tämän vuoksi komissio päättelee, että tarkasteltavana oleva tukitoimenpide kuuluu perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa määrätyn kiellon soveltamisalaan.
VI.1 a) Tuen soveltuvuus yhteismarkkinoille
(48)
Perustamissopimuksen 87 artiklan 2 ja 3 kohdassa määrätään poikkeuksista saman artiklan 1 kohdassa määrättyyn kieltoon.
(49)
Perustamissopimuksen 87 artiklan 2 kohdassa määrättyjä poikkeuksia ei ilmeisestikään voida soveltaa tarkasteltavana olevassa tapauksessa tuen luonteen ja tarkoituksen vuoksi. Italian viranomaiset eivät myöskään ole vedonneet 87 artiklan 2 kohdan soveltamiseen.
(50)
Perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdassa täsmennetään olosuhteet, joissa valtiontuen voidaan katsoa soveltuvan yhteismarkkinoille. Tuen soveltuvuus yhteismarkkinoille on arvioitava koko yhteisön eikä vain yksittäisen jäsenvaltion kannalta.
(51)
Perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan a alakohtaa ei ilmeisestikään voida soveltaa, koska tukea ei ole tarkoitettu taloudellisen kehityksen edistämiseen alueilla, joilla elintaso on poikkeuksellisen alhainen tai joilla vajaatyöllisyys on vakava ongelma.
(52)
Perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan b alakohtaa ei myöskään voida soveltaa, koska tukea ei ole tarkoitettu Euroopan yhteistä etua koskevan tärkeän hankkeen edistämiseen tai Italian taloudessa olevan vakavan häiriön poistamiseen.
(53)
Tarkasteltavana olevaa tukea ei ole tarkoitettu - eikä se myöskään sovellu - 87 artiklan 3 kohdan d alakohdassa määrättyjen tavoitteiden saavuttamiseen.
(54)
Perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaan yhteismarkkinoille soveltuvana voidaan pitää tukea tietyn taloudellisen toiminnan tai talousalueen kehityksen edistämiseen, jos tuki ei muuta kaupankäynnin edellytyksiä yhteisen edun kanssa ristiriitaisella tavalla. Sen vuoksi ilmoitettua tukijärjestelmää on arvioitava kyseisen artiklan ja tarkasteltavana olevaan tapaukseen sovellettavien erityissäännösten perusteella.
(55)
Kaikki laeissa nro 67/88 ja 252/91 tarkoitettua tukea saaneet integroidut hankkeet oli hyväksytty ennen 31 päivää joulukuuta 1992 (15), ja niihin liittyvät taloudelliset sitoumukset hyväksyttiin kyseiseen ajankohtaan mennessä. Tarkasteltavana olevia tukia ei ole koskaan ilmoitettu komissiolle, minkä vuoksi ne ovat asetuksen (EY) N:o 659/1999 1 artiklan f alakohdassa tarkoitettua sääntöjenvastaista tukea. Maatalousalan valtiontukea koskevien yhteisön suuntaviivojen (16) 23.3 kohdan mukaan asetuksen (EY) N:o 659/1999 1 artiklan f alakohdassa tarkoitettuja sääntöjenvastaisia tukia on arvioitava niiden myöntämisajankohtana voimassa olleiden sääntöjen ja suuntaviivojen perusteella.
(56)
Italian viranomaisten mukaan kaikki myönnetyt tuet liittyivät viiden hyväksytyn integroidun hankkeen (17) puitteissa joko alkutuotannon (karjankasvatus) tai maataloustuotteiden jalostuksen ja kaupan pitämisen alalla tehtyihin investointeihin.
(57)
Tukikelpoisiksi katsotut investoinnit liittyivät pääasiassa tekniikan ja hygieniaolojen nykyaikaistamiseen, teurastamojen parantamiseen, sivutuotteiden käyttöön ja hävittämiseen, lihatuotteiden jalostus- ja pakkauslinjoihin, tilojen ja laitteiden mukauttamiseen tuotteiden tarjontamuotojen kehittämiseksi, tuotantorakenteiden sekä jalostukseen ja kaupan pitämiseen liittyvän kaluston hankintaan tuotantoteknologian parantamiseksi ja laitehankintoihin korkealaatuisten tuotantomenetelmien kehittämiseksi. Hankkeiden arvioinnissa otettiin huomioon myös investoinnit aineettomaan omaisuuteen (esim. markkinointi ja patenttioikeudet), mutta niihin ei koskaan myönnetty rahoitusta.
(58)
Seuraavia menoluokkia ei katsottu tukikelpoisiksi:
-
menekinedistäminen ja mainonta,
-
aineettomat investoinnit, kuten tavaramerkit,
-
suunnittelu- ja rakentamiskustannukset,
-
oikeudelliset ja hallintokustannukset, verot.
VI.1 a) 1 Maataloustuotteiden jalostukseen ja kaupan pitämiseen liittyvät investoinnit
(59)
Hankkeiden ja niihin liittyvien sitoumusten hyväksymisajankohtana komissio piti yhteismarkkinoille soveltuvina kaikkia sellaisia investointeja, joiden osalta tuen intensiteetti ei ylittänyt komission maatalousalalla sallimaa tavanomaista tuen enimmäisintensiteettiä, toisin sanoen 55 prosenttia (75 % tavoite 1 -alueilla), kun on kyse alakohtaisten ohjelmien tai asetuksessa (ETY) N:o 866/90 (18) vahvistettujen perusteiden mukaisista hankkeista, ja muiden hankkeiden osalta 35 prosenttia (50 % tavoite 1 -alueilla), edellyttäen että niitä ei ole suljettu asetusten (ETY) N:o 866/90 ja (ETY) N:o 867/90 mukaisesti rahoitettavista investoinneista 7 päivänä kesäkuuta 1990 tehdyn komission päätöksen liitteessä vahvistettujen ja tarvittaessa perustamissopimuksen 87 artiklasta johtuvia mukautuksia soveltaen käytettyjen valintaperusteiden ulkopuolelle.
(60)
Sen vuoksi on tarpeen selvittää, onko tukea saaneiden investointien yhteydessä tosiasiallisesti noudatettu asetuksen (ETY) N:o 866/90 vaatimuksia ja 7 päivänä kesäkuuta 1990 tehdyssä komission päätöksessä vahvistettuja alakohtaisia rajoituksia. Edellä mainitun päätöksen liitteessä olevassa 2.10 kohdassa, jossa käsitellään nimenomaan liha- ja muna-alaa, vahvistetaan ensisijaiset investoinnit, toisin sanoen investoinnit, joihin komissio suhtautuu erityisen suopeasti, koska niiden katsotaan edistävän muita enemmän tietyn alan kehitystä.
(61)
Ensisijaisten investointien osalta komissio suhtautuu myönteisesti teurastamoiden yhteyteen perustettaviin leikkaamoihin erityisesti sellaisilla tuotantoalueilla, joilla tämänkaltaisia laitoksia ei ole vielä olemassa. Toisaalta samassa kohdassa suljetaan tuen ulkopuolelle kaikki sellaiset investoinnit, jotka johtavat sikojen, nautojen, lampaiden ja siipikarjan teurastuskapasiteetin kasvuun, jollei asianomainen yritys tai jokin toinen yritys luovu vastaavansuuruisen kapasiteetin käytöstä, tai - kun on kyse sioista, naudoista, lampaista ja siipikarjasta kanoja lukuun ottamatta - jollei alueen tuotantokapasiteetin taso ole selkeästi alenemassa.
(62)
Kuten Italian viranomaiset ovat ilmoittaneet, ainoastaan eräät niiden tekemistä investoinneista liittyivät leikkaamoiden perustamiseen. Koska ne eivät ole pystyneet ilmoittamaan täsmällisesti leikkaamoihin suunnattujen investointien osuutta, on varmistuttava siitä, etteivät kyseiset investoinnit vastaa luonteeltaan liitteen 2.10 kohdassa nimenomaisesti tuen ulkopuolelle jätettäviä investointeja, toisin sanoen investointeja, jotka johtavat teurastuskapasiteetin kasvuun, jollei asianomainen tai jokin muu yritys ole poistanut vastaavaa kapasiteettia (19).
(63)
Italian viranomaiset korostivat 12 päivänä heinäkuuta 2001 päivätyssä kirjeessään, että teurastamoalan sekä maataloustuotteiden jalostamisen ja kaupan pitämisen alan investoinnit ovat tapahtuneet seitsemän hankkeen puitteissa. Ne esittivät tiedot, joista ilmenee, että kunkin hankkeeseen osallistuneen laitoksen uusi kokonaisteurastuskapasiteetti on 30 eläintä tunnissa aikaisempaa kapasiteettia pienempi. Siten päätöksen 90/342/ETY liitteessä olevassa 2.10 kohdassa säädetty edellytys täyttyy.
(64)
Alueellisia valtiontukia koskevissa suuntaviivoissa (20) esitetyn menetelmän mukaan laskettu ja bruttoavustusekvivalenttina ilmaistu tuen intensiteetti, joka sisältää kaikki lakien nro 252/91 ja 67/88 (laissa nro 290/1999 ei tehty muutoksia lakien nro 252/91 ja 67/88 mukaisten tukien intensiteettiin, määrään tai tuensaajiin) mukaisesti myönnetyt julkiset tuet, ei ylittänyt 75:tä prosenttia (tavoite 1 -alueilla toteutettujen investointien osalta) tai 55:tä prosenttia, joka oli kyseisenä ajankohtana muilla kuin tavoite 1 -alueilla maataloustuotteiden jalostamiseen ja kaupan pitämiseen liittyvien investointien osalta hyväksytty enimmäisintensiteetti. Siten kaikkien tarkasteltavana olevien investointien enimmäisintensiteetti - riippumatta investointien maantieteellisestä sijainnista - oli kyseisenä ajankohtana voimassa olleen yhteisön lainsäädännön mukainen, kuten taulukosta 1 käy ilmi.
Taulukko 1
Investoinnit jalostuksen ja kaupan pitämisen alalla
Tukikelpoiset kustannukset (ITL)
Tuen kokonaismäärä (ITL)
%
CONAZO
Investoinnit epäsuotuisilla alueilla
4 972 623 097
3 729 467 323
75,00 %
Investoinnit muilla alueilla
48 753 248 149
26 480 183 539
54,31 %
FIORUCCI
Investoinnit
39 831 488 798
14 170 000 000
35,57 %
GUARDAMIGLIO
Investoinnit
15 296 548 104
5 477 000 000
35,81 %
INALCA
Investoinnit
139 597 581 320
42 502 000 000
30,45 %
PRUNOTTO
Investoinnit
4 243 327 136
1 930 000 000
45,48 %
CAMALLEVAMENTI
Investoinnit
4 667 623 201
2 567 192 000
55,00 %
C.L.S.M.
Investoinnit
6 067 000 000
3 260 533 100
53,74 %
(65)
Asetuksen (ETY) N:o 866/90 11 artiklan mukaisesti kyseiset toimenpiteet on suunnattu maataloustuotteiden pakkauksen, säilyttämisen, käsittelyn ja jalostamisen järkiperäistämiseen ja kehittämiseen tai valmistuksen sivutuotteiden tai jätteiden kierrättämiseen, markkinoille saattamisen parantamiseen, mukaan lukien hintojen muodostuksen avoimuuden parantaminen, uusien jalostustekniikoiden soveltamiseen, mukaan lukien uusien tuotteiden ja sivutuotteiden kehittäminen tai uusien markkinoiden avaaminen sekä uutta luovien investointien aloittaminen, sekä tuotteiden laadun parantamiseen.
(66)
Asetuksen (ETY) N:o 866/90 11 artiklan 3 kohdan mukaisesti menot, jotka voidaan korvata, rajoittuvat seuraaviin:
-
kiinteän omaisuuden hankinta, lukuun ottamatta maapohjan ostoa,
-
uudet koneet ja laitteet, mukaan lukien atk-ohjelmat ja ohjelmistot,
-
yleiskustannukset, erityisesti arkkitehtien, insinöörien, konsulttien ja toteutettavuustutkimusten kustannukset, 12 prosentin rajoissa edellisissä luetelmakohdissa tarkoitetuista kustannuksista.
(67)
Kuten jäljempänä selvitetään (vrt. 80-98 kohta), taloudelliseen vakauttamiseen liittyvät tarpeet on suljettu tukikelpoisten menojen ulkopuolelle. Tukikelpoiset menot on laskettu yksinomaan investointeihin ja tukikelpoisiin kustannuksiin liittyvien menojen perusteella. Lisäksi CIPE:n ohjelmassa pyrittiin nimenomaan varmistamaan johdonmukaisuus ja yhdenmukaisuus yhteisen markkinajärjestelyn sääntöjen kanssa.
(68)
Edellä esitettyjen näkökohtien perusteella Italian viranomaisten edellä kuvattujen integroitujen hankkeiden toteuttamiseen myöntämä tuki soveltuu yhteismarkkinoille perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaisesti. Tämä koskee kuitenkin ainoastaan investointien tosiasiallisen toteuttamisen yhteydessä myönnettyä tukea. Siihen ei sisälly asianomaisten yritysten taloudelliseen vakauttamiseen tai lainojen konsolidointiin mahdollisesti myönnetty tuki, jota arvioidaan jäljempänä olevissa kohdissa.
VI.1 a) 2 Tilainvestoinnit
(69)
Kuten jo edellä on esitetty, tarkasteltavana olevaan tukijärjestelmään sisältyi myös tukea yritysryhmien kokonaishankkeen periaatteiden mukaisesti alkutuotantoon tekemien investointien hyväksi.
(70)
Tukea saaneet yritykset olivat CONAZO, GEA ja Val di Cesola (21). Tukikelpoiset kustannukset ja tuen kokonaismäärät on esitetty taulukossa 2.
Taulukko 2
Tuotantoinvestoinnit
Tukikelpoiset kokonaiskustannukset ITL
Tuen kokonaismäärä ITL
%
CONAZO
7 652 930 000
2 678 525 500
35,00 %
G E A
2 368 708 000
558 831 181
23,59 %
Val di Cesola
553 923 850
278 830 197
50,34 %
(71)
Ajankohtana, jona eri hankkeet ja niihin liittyvien varojen myöntäminen hyväksyttiin, maatilojen investointitukia arvioitiin maatalouden rakenteiden tehokkuuden parantamisesta annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2328/91 (22) säännösten perusteella. Asetusta, jossa otettiin käyttöön osarahoitusjärjestelmä maatalousyritysten tehokkuuden parantamiseksi, on sovellettu yksittäisiin tiloihin. Asetuksessa otettiin käyttöön yhteinen toimintakehys, jonka puitteissa jäsenvaltioilla oli mahdollisuus tai velvollisuus pannan täytäntöön tietty määrä tukijärjestelmiä, joille myönnettiin yhteisön osarahoitusta. Asetuksessa otettiin käyttöön myös tietynlaisia jäsenvaltioiden myöntämiä kansallisia tukia koskeva sääntely. Sen 35 artiklassa määriteltiin edellytykset, joiden mukaisesti jäsenvaltioilla oli mahdollisuus myöntää valtiontukea asetuksessa vahvistettujen tavoitteiden saavuttamiseksi. Asetuksen 35 artiklassa mainittiin erityisesti, että ”asetus ei rajoita jäsenvaltioiden mahdollisuutta toteuttaa muita tukitoimenpiteitä tämän asetuksen soveltamisalalla, lukuun ottamatta 2, 6-9 ja 11 artiklassa, 12 artiklan 2, 3 ja 4 kohdassa sekä 17 artiklassa tarkoitettua alaa, jos toimenpiteitä koskevat edellytykset tai yksityiskohtaiset säännöt myöntämisestä eroavat tässä asetuksessa säädetyistä tai tukimäärät ovat tässä asetuksessa säädettyjä enimmäismääriä suurempia, jollei kyseisiä toimenpiteitä ole toteutettu perustamissopimuksen 92, 93 ja 94 artiklan mukaisesti”. Saman artiklan 2 kohdassa säädettiin, että ”perustamissopimuksen 92, 93 ja 94 artiklan määräyksiä, lukuun ottamatta 92 artiklan 2 kohtaa, ei sovelleta 2, 6-9 ja 11 artiklassa, 12 artiklan 2, 3 ja 4 kohdassa sekä 17 artiklassa säädettyihin tukitoimenpiteisiin”.
(72)
Siten 35 artiklassa määriteltiin selkeästi niiden tukitoimenpiteiden luonne, joita jäsenvaltioilla oli mahdollisuus toteuttaa, ja rajoitettiin jäsenvaltioiden toiminta-alaa yksinomaan valtion varoista rahoitettujen tukien osalta. Käytännössä jäsenvaltioiden oli ilmoitettava komissiolle kaikista asetuksen soveltamisalaan kuuluvia aloitteita koskevien tukien myöntämispäätöksistä joko kyseisessä asetuksessa säädetyn yhteisön osarahoituksen myöntämistä koskevan menettelyn tai valtiontukea koskevien EY:n perustamissopimuksen 87 ja 88 artiklan mukaisesti. Italian viranomaiset eivät olleet ilmoittaneet komissiolle tarkasteltavana olevista tuista asetuksessa (ETY) N:o 2328/91 säädetyn, yhteisön osarahoituksen saamista koskevan menettelyn tai saman asetuksen 12 artiklan 2, 3 ja 4 kohdassa tarkoitetun tuen myöntämistä koskevien säännösten mukaisesti. Sen vuoksi kyseisiä tukitoimenpiteitä olisi arvioitava perustamissopimuksen 87, 88 ja 89 artiklan perusteella ja edellä mainitussa asetuksessa säädettyjen rajoitusten ja edellytysten mukaisesti.
(73)
Asetuksen (ETY) N:o 2328/91 12 artiklassa täsmennetään investoinnit, joita jäsenvaltiot saavat rahoittaa yksinomaan omista varoistaan. Kuten asetuksen 35 artiklassa mainitaan, perustamissopimuksen 87, 88 ja 89 artiklaa ei sovelleta 12 artiklan 2, 3 ja 4 kohdassa säädettyihin toimenpiteisiin. Sen vuoksi kyseisiä tukia on arvioitava yksinomaan asetuksen (ETY) N:o 2328/91 12 artiklan 1 ja 5 kohdan perusteella.
(74)
Asetuksen (ETY) N:o 2328/91 12 artiklan 1 kohdassa säädetyt tukitoimenpiteet ovat lisätukea, jota jäsenvaltiot voivat myöntää tiukasti määritellyin edellytyksin kyseisen asetuksen mukaisen yhteisön osarahoittaman tukijärjestelmän lisäksi. Tällaista lisätukea voidaan myöntää ainoastaan sellaisille tiloille, jotka täyttävät kaikki asetuksessa (5-9 artikla) säädetyt yhteisön tukikelpoisuusedellytykset, ja ainoastaan aikaisemmin hyväksyttyjen yhteisrahoitettujen tukien sisällyttämiseksi järjestelmään. Tarkasteltavana olevat tuet eivät kuulu edellä mainitun kohdan soveltamisalaan, koska se liittyy ainoastaan tukiin, jotka koskevat aikaisemmin hyväksyttyjen osarahoitettujen tukien sisällyttämistä tukijärjestelmään.
(75)
Asetuksen (ETY) N:o 2328/91 12 artiklan 5 kohdassa täsmennetään investointituet, joihin ei sovelleta saman artiklan muissa kohdissa säädettyjä kieltoja ja rajoituksia ja jotka voidaan periaatteessa sallia. Tällaisia toimenpiteitä ovat
-
maanhankintaa koskevat tukitoimenpiteet,
-
tuetut käyttölainat, joiden laina-aika on enintään yksi markkinointivuosi,
-
urospuolisten siitoseläinten hankintaa koskevat tukitoimenpiteet,
-
lainojen takaukset, mukaan lukien niiden korot,
-
investointitoimenpiteet, jotka koskevat ympäristönsuojelua ja ympäristön tilan parantamista, jos ne eivät lisää tuotantoa,
-
investointitoimenpiteet, jotka liittyvät karjankasvatuksen hygienian parantamiseen ja eläinten hyvinvointiin liittyvien yhteisön vaatimusten tai kansallisten vaatimusten noudattamiseen, jos ne ovat yhteisön vaatimuksia tiukempia ja kyseiset investoinnit eivät lisää tuotantoa, edellyttäen että kaikki edellä luetellut toimenpiteet ovat perustamissopimuksen 87 ja 88 artiklan (ent. 92 ja 93 artiklan) mukaiset.
(76)
Italian viranomaiset ilmoittivat 13 päivänä lokakuuta 2000 päivätyssä kirjeessä, että lain nro 252/91 mukaista tukea alkutuotannon investointeihin oli myönnetty ainoastaan kolmelle hankkeelle. Kyseisten investointien tarkoituksena oli jalostuskeskusten rakenteiden uudistaminen ja parantaminen tuotantokustannusten alentamiseksi, laadun parantamiseksi, hygieniaolosuhteiden parantamiseksi ja eläinten hyvinvoinnin lisäämiseksi. Kokonaisuutena investointien avulla parannettiin tilojen ilmanvaihtoa, alennettiin eläintiheyttä, parannettiin valaistusta, vedenjakelua jne. Italian viranomaiset ovat vakuuttaneet, että tuki myönnettiin investointeihin, joiden avulla saavutettiin direktiiveissä 91/629/ETY (23) ja 91/630/ETY (24) säädettyjä hygieniaan ja eläinten hyvinvointiin liittyviä yhteisiä vaatimuksia korkeampi taso. Italian viranomaiset toimittivat 24 päivänä marraskuuta 2004 päivätyssä ja 3 päivänä joulukuuta 2004 saapuneeksi kirjatussa kirjeessä luettelon investoinneista osoittaakseen, että ne oli suunnattu hygieniaolosuhteiden ja eläinten hyvinvoinnin parantamiseen ja niiden avulla ylitettiin kyseisenä ajankohtana voimassa olleiden vaatimusten mukainen taso. Maa- ja metsätalousministeriön ja asianomaisen alueen tarkastusviranomaiset tarkastivat kaikki rahoitusta saaneet hankkeet todetakseen, että niille asetetut tavoitteet oli saavutettu.
(77)
Asetuksessa säädetty tuen enimmäisintensiteetti (35 % ja epäsuotuisilla alueilla 75 %), kaikki kyseisiin investointeihin suunnattu julkinen tuki mukaan luettuna, ei ylittynyt.
(78)
Viranomaiset vakuuttivat myös, että eläinten kokonaismäärä ei kasvanut investointien seurauksena ja että kaikki investoinnit tehtiin asetuksen (ETY) N:o 2328/91 6 artiklan säännösten mukaisesti.
(79)
Kuten jäljempänä VI.1 a)3 jaksossa täsmennetään, niin sanottu taloudellisen vakauttamisen tarve tai velkojen konsolidointia varten otetut lainat eivät sisälly tukikelpoisiin kustannuksiin.
(80)
Edellä sanotun perusteella edellä mainitut Italian viranomaisten alkutuotannon investointeihin myöntämät tuet soveltuvat yhteismarkkinoille EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaisesti.
VI.1 a) 3 Tuet yritysten taloudelliseen vakauttamiseen ja velkojen konsolidointiin
(81)
Kuten edellä olevassa jaksossa todetaan, lain nro 290/99 5 §:n 2 momentin mukaan lain nro 67/88 15 §:n 16 momentin mukaisten yhteistä kehittämistä tai velkojen konsolidointia varten otettujen lainojen luottoetuudet ovat edelleen voimassa myös silloin, kun lain nro 87/90 1 §:n, sellaisena kuin se on korvattuna lain nro 252/91 1 §:llä, mukaisesti hyväksytty integroitu hanke on pantu täytäntöön ainoastaan osittain, edellyttäen että lainanottajan oma integroitu hanke on saatettu päätökseen. Lain 5 §:n 3 momentissa säädetään, että yksinomaan velkojen konsolidointia varten edellä olevan lain mukaisesti otettuihin lainoihin liittyvät luottoetuudet ovat voimassa myös siinä tapauksessa, että integroitua hanketta ei ole saatettu kokonaisuudessaan päätökseen, mikäli lainanottaja esittää oman investointihankkeen, joka on määrä toteuttaa käyttäen osaa myönnetyistä lainavaroista.
(82)
Lain nro 290/99 5 §:ssä tarkoitetuista luottoetuuksista, joita komissio alun perin arvioi, säädetään laissa nro 67/88. Sen 15 §:n 16 momentissa, jonka osalta komissio päätti aloittaa menettelyn, säädetään, että osuuskunnat ja niiden yhteenliittymät voivat saada yhteensä enintään 700 miljardin Italian liiran suuruisia lainoja teurastamojen rakentamiseen, uudistamiseen tai laajentamiseen. Laissa säädetään myös, että 100 miljardin liiran enimmäismäärän rajoissa vuonna 1988 ja 50 miljardin liiran enimmäismäärän rajoissa vuonna 1989 kyseisiä lainoja voidaan käyttää edellä mainittuihin rakenteisiin ja laitoksiin liittyvien velkojen konsolidointiin.
(83)
Siten sekä lain nro 290/99 5 §:ssä että lain nro 67/88 15 §:n 16 momentissa annetaan mahdollisuus käyttää myönnettyjä varoja myös velkojen konsolidointiin.
(84)
Lisäksi niiden tietojen perusteella, jotka Italian viranomaiset toimittivat vastauksessaan menettelyn aloittamista koskevaan komission kirjeeseen (25) valtio otti lain nro 252/91 soveltamisen yhteydessä huomioon myös niin sanotun ”taloudellisen vakauttamisen tarpeen”. Viranomaisten mukaan hankkeen toteuttaminen edellytti huomattavaa taloudellista sitoutumista sekä ”kehittämishankkeen” varsinaisen täytäntöönpanon että siitä johtuvan taloudellisen vakauttamisen tarpeen osalta (26). Taloudellisen vakauttamisen tarve katsottiin ylimääräiseksi lisäksi investointiin, koska se liittyi suoraan kyseisestä investoinnista saatuun tuottoon.
(85)
Edellä sanotun perusteella on ilmeistä, että osa Italian viranomaisten yritysten hankkeille myöntämästä tuesta oli todellisuudessa tarkoitettu helpottamaan näiden yritysten rahoitustaakkaa, joka johtui kyseisistä investoinneista olematta kuitenkaan välittömässä yhteydessä niihin.
(86)
Komissio on aina epäillyt laissa nro 67/88 säädetyn velkojen konsolidointiin myönnetyn tuen ja laissa nro 252/91 säädetyn taloudelliseen vakauttamiseen tarkoitetun tuen soveltuvuutta yhteismarkkinoille. Menettelyn aloittamista koskevassa 18 päivänä toukokuuta 2000 päivätyssä vastauskirjeessään Italian viranomaiset väittivät, että molemmat tuet liittyvät suunniteltujen integroitujen hankkeiden yhteydessä toteutettuihin investointeihin. Ne ilmoittivat, että laissa nro 67/88 velkojen konsolidoinnin hyväksyminen sidottiin investointihankkeiden tosiasialliseen täytäntöönpanoon. Viranomaisten mukaan konsolidointilainan tarkoituksena oli yksinkertaisesti palauttaa osuuskuntien maksuvalmius, joten sillä oli tässä suhteessa samanlainen vaikutus kuin tuella. Se oli aina investointiin sidoksissa oleva rahoitustoimi.
(87)
Näistä vakuutteluista huolimatta komissio ilmaisi epäilynsä edellä mainittujen tukitoimenpiteiden osalta ja ilmoitti Italian viranomaisten kannasta poiketen, että kuvauksen ja asianomaisten lakitekstien perusteella tukien tarkoituksena vaikutti olevan helpottaa taloudellisissa vaikeuksissa olevien tuensaajien asemaa olematta mitenkään sidoksissa investointien tosiasialliseen toteuttamiseen. Samassa kirjeessä, jossa komissio ilmaisi varauksensa, se kehotti Italian viranomaisia myös täsmentämään, olivatko kyseiset tuet niiden myöntämisajankohtana voimassa olleiden säännösten mukaiset.
(88)
Vastauksessaan edellä mainittuun kirjeeseen (27) Italian viranomaiset ilmoittivat, että taloudellisen vakauttamisen osalta suunnitelluissa rahoitustoimenpiteissä otettiin huomioon kaikkien integroitujen hankkeiden kokonaisrahoitustarve, joka muodostui tosiasiallisista investoinneista ja taloudellisesta vakauttamisesta, jonka osuus sai olla enintään 50 prosenttia kokonaisrahoitustarpeesta. Näin taloudellisen vakauttamisen avulla varmistettiin tehtyihin investointiin liittyvien taloudellisten sitoumusten maksaminen.
(89)
Asiaa koskevien komission huomautusten osalta Italian viranomaiset sitoutuivat 29 päivänä lokakuuta 2004 päivätyssä ja 3 päivänä marraskuuta 2004 saapuneeksi kirjatussa kirjeessään irrottamaan taloudellisen vakauttamisen tarpeen tukikelpoisista kustannuksista. Sen vuoksi yritysten taloudellisen vakauttamisen tarve, joka oli alun perin sisällytetty investointeihin liittyviin tukikelpoisiin kustannuksiin, laskettiin pois. Tämä merkitsee, että tukea myönnettäessä tukikelpoisina kustannuksina otettiin huomioon ainoastaan edellä mainittujen edellytysten mukaisesti rahoitettavien investointien toteuttamiseen suoraan liittyvät kustannukset. Taloudellinen vakauttaminen ei missään tapauksessa johtanut ylimääräisten varojen siirtämiseen valtiolta integroituja hankkeita käynnistäneille yrityksille, mutta se oli alun perin sisällytetty tukikelpoisiin kustannuksiin.
(90)
Uuden laskutavan mukaan (ts. taloudellisen vakauttamisen tarve on jätetty tukikelpoisten kustannusten ulkopuolelle), kahden tukea saaneen osuuskunnan (CONAZO ja Consorzio latterie sociali mantovane) osalta tuen intensiteetti oli enintään 35 prosenttia alkutuotannossa, alle 55 prosenttia jalostamisen ja kaupan pitämisen alalla tavanomaisilla alueilla ja enintään 75 prosenttia epäsuotuisilla alueilla. Nämä tiedot ilmenevät myös jäljempänä olevasta taulukosta.
Taulukko 3
Taloudellinen vakauttaminen
Tukikelpoiset kustannukset ITL
Julkinen tuki (laki nro 252/91)
%
CONAZO
Tuotanto
7 652 930 000
2 678 525 500
35,00
Jalostaminen epäsuotuisilla alueilla
4 972 623 097
3 729 467 323
75,00
Jalostaminen
48 753 248 149
20 700 797 658
42,46
CONAZO YHTEENSÄ
61 378 801 246
27 108 790 481
44,16
Consorzio Latterie Sociali Mantovane
Jalostaminen muilla kuin epäsuotuisilla alueilla
6 067 000 000
3 260 533 100
53,74
(91)
Velkojen konsolidoinnin osalta Italian viranomaiset täsmensivät, että niin sanottu velkojen konsolidoinnin rahoitus oli tarkoitettu toisaalta niin sanottujen kehittämislainojen, toisin sanoen integroitujen hankkeiden toteuttamiseen liittyvien lainojen rahoittamiseen silloin, kun laissa nro 252/91 säädetyt määrärahat osoittautuivat riittämättömiksi, ja toisaalta edellä tarkoitettujen investointien rahoittamisen tarkoitettujen konsolidointilainojen rahoittamiseen.
(92)
Kehittämislainat myönnetään lain nro 252/91 nojalla rahoitettujen integroitujen hankkeiden yhteydessä samassa laissa säädetyin edellytyksin. CONAZO, GEA ja Val di Cesola ovat saaneet tällaiset lainat. Niiden bruttoavustusekvivalentti on sisällytetty tuen kokonaisintensiteettiin, kun taas enimmäisavustusekvivalentti saadaan laissa nro 252/91 tarkoitettujen avustusten ja laissa nro 67/88 tarkoitettujen kehittämislainojen muodossa myönnetyn tuen kasautumisesta. Tuen kokonaisintensiteetit vastasivat komission kyseisenä ajankohtana hyväksymiä tasoja (vrt. edellä oleva taulukko 2).
(93)
Konsolidointilainojen ainoa edunsaaja oli CONAZO. Kyseiset lainat liittyvät aikaisempiin investointeihin, ja niiden tarkoituksena on alentaa aikaisempien investointien rahoittamiseksi otettujen lainojen kustannuksia. Ne myönnettiin 7 päivänä maaliskuuta 1989 päivätyssä komission kirjeessä (28) vahvistetuin seuraavin edellytyksin:
-
tuen (esim. korkotuen) tarkoituksena on oltava investointien rahoittamiseksi aikaisemmin otettujen lainojen rahoitustaakan keventäminen;
-
lainojen ottamisajankohtana mahdollisesti myönnetyn aikaisemman tuen ja uuden tuen kumuloitunut avustusekvivalentti ei saa ylittää komission yleisesti hyväksymiä enimmäismääriä: alkutuotannon investointien osalta 35 prosenttia tai 75 prosenttia epäsuotuisilla alueilla direktiivin 75/268/ETY mukaisesti taikka jalostamisen ja kaupan pitämisen investointien osalta 55 prosenttia (75 % tavoite 1 -alueilla);
-
uusi tuki on myönnettävä sen jälkeen, kun uusien lainojen korkoa on mukautettu rahan arvon muutosten huomioon ottamiseksi (tuen määrä saa olla enintään yhtä suuri kuin uusien lainojen koron muutos), tai se on myönnettävä maatalousyrityksille, jotka pystyvät esittämään takeet elinkelpoisuudestaan erityisesti siinä tapauksessa, että aikaisemmista lainoista johtuva rahoitustaakka saattaa vaarantaa maatalousyritysten elinkelpoisuuden ja mahdollisesti johtaa konkurssiin.
(94)
Tarkasteltavana olevan tapauksen osalta Italian viranomaiset täsmensivät 12 päivänä heinäkuuta 2001 päivätyssä kirjeessä sekä 29 päivänä lokakuuta 2004 päivätyssä ja 3 päivänä marraskuuta 2004 saapuneeksi kirjatussa kirjeessä, että velkojen konsolidointilainaa oli myönnetty ainoastaan yhdelle yritykselle, CONAZO:lle, joka ei ollut taloudellisissa vaikeuksissa. Velkojen konsolidointia varten myönnetyn tuen tarkoituksena oli vapauttaa yritys sille aikaisempien investointien tekemisestä aiheutuneista veloista, jotta osuuskunnalla olisi mahdollisuus tehdä uusia investointeja kotieläintalousalan uudenaikaistamiseksi. Konsolidointilainat myönnettiin sellaisten vuosina 1986-1993 toteutettujen teurastamoalan hankkeiden rahoittamiseksi, jotka liittyivät teurastamojen rakentamiseen, laitteiden hankintaan ja jalostuskeskuksen rakentamiseen. Hankkeiden kokonaisarvo oli 12 396 406 733 Italian liiraa (n. 6 milj. EUR). Tuen bruttoavustusekvivalentti suhteessa tukikelpoisiin kokonaiskustannuksiin on noin 9 prosenttia (1 198 351 597 ITL), joten se ei edellä esitetyn mukaisesti ylitä komission sallimaa tuen enimmäisintensiteettiä.
(95)
Tuki myönnettiin osuuskuntien auttamiseksi selviytymään korkeasta korkoprosentista (17,80 % vuonna 1986-14,75 % vuonna 1993) johtuvista vaikeuksista. Vaikka kyseisen osuuskunnan taloudellinen tilanne olikin vakaa, pankkien korkea korkotaso vaikeutti vakavasti rahoitustilannetta. Lisäksi osuuskunta oli toteuttanut uusia investointeja lain nro 252/91 mukaisesti rahoitettujen integroitujen hankkeiden puitteissa. Voidakseen osallistua tällaisiin hankkeisiin osuuskunnan oli noudatettava ehdotonta edellytystä, jonka mukaan tuensaajayritysten oli varmistettava valtiontuen ulkopuolelle jäävä osuus kokonaisrahoitustarpeesta kahdella tavalla:
a)
vähintään 20 prosenttia yrityksen osakkaiden maksaman pääomankorotuksen tai kymmenen vuoden markkinakorkoisen lainan avulla;
b)
antamalla koko hankkeen kattava takaus, jonka liitteenä oli yhteisvastuulauseke, jonka mukaan kukin integroituun hankkeeseen osallistuva yritys oli vastuussa muihin osallistujiin nähden, mikäli hanke jäisi osittain tai kokonaan toteuttamatta.
(96)
Italian viranomaisten mukaan uusien taloudellisten sitoumusten kasaantumisella aikaisempien (edellisten investointien toteuttamiseen liittyneestä korkeasta korkotasosta johtuvien) sitoumusten kanssa olisi ollut taloudellisesti raskaat seuraukset myös asianomaisen tuensaajayrityksen kaltaisille taloudellisesti elinkelpoisille yrityksille. Lisäksi konsolidointilainat edellyttivät aina yritykseltä kehittämissuunnitelmaa, josta ilmenee yrityksen taloudellinen tilanne, tehdyt ja suunnitellut investoinnit sekä 94 kohdassa mainittujen edellytysten noudattaminen.
(97)
Investoinnit, joihin on myönnetty velkojen konsolidointilainoja, ovat täysin erillisiä lain nro 252/91 nojalla rahoitettuihin investointeihin nähden, eikä velkojen konsolidointiin (edellä mainituin edellytyksin) myönnetty julkinen tuki vaikuttanut lain nro 252/91 nojalla rahoitettujen investointien tuen intensiteettiin.
(98)
Italian viranomaiset ovat myös korostaneet, että lain nro 290/99 5 §:n 3 momenttia (jossa säädetään, että yksinomaan velkojen konsolidointia varten otettuihin lainoihin liittyvät luottoetuudet ovat voimassa myös siinä tapauksessa, että integroitua hanketta ei ole saatettu kokonaisuudessaan päätökseen, mikäli lainanottaja esittää oman investointihankkeen, joka on määrä toteuttaa käyttäen osaa myönnetyistä lainavaroista), ei ole koskaan sovellettu. Minkäänlaista tukea ei ole koskaan myönnetty (velkojen konsolidointilainan muodossa) investoinneille, joita ei ole toteutettu kokonaisuudessaan.
(99)
Sen vuoksi komissio voi Italian viranomaisten toimittamien tietojen perusteella päätellä, että
-
lain nro 67/88 mukaisesti velkojen konsolidointiin myönnetyt lainat olivat niiden myöntämisajankohtana voimassa olleiden yhteisön valtiontukisääntöjen mukaisia;
-
lain nro 67/88 mukaisesti kehittämislainoina myönnetyt varat oli sisällytetty kunkin hankkeen kokonaistalousarvioon, ja niitä on arvioitu alkutuotantoon tai jalostamiseen ja kaupan pitämiseen tehtyihin investointeihin sovellettavien valtiontukisääntöjen perusteella (vrt. VI.1 a) 1 ja VI.1 a) 2 kohta);
-
taloudellisen vakauttamisen tarve ei ole missään tapauksessa johtanut julkisten varojen siirtämiseen, ja sen määrä on vähennetty tukikelpoisista kustannuksista.
VI.2 d) Lain nro 290/99 4 §:ssä tarkoitetut lainat
(100)
Italian viranomaiset ilmoittivat selkeästi 27 päivänä helmikuuta 2003 päivätyssä kirjeessään, että lain nro 290/99 4 §:ssä säädettyä toimenpidettä ei ollut koskaan sovellettu, koska kyseisen säännöksen nojalla rahoitettaviksi tarkoitettujen luottotoimenpiteiden (ts. 31 päivänä maaliskuuta 1998 erääntyvät maatalous-, käyttöpääoma- ja kehittämislainat) olemassaoloa ei pystytty todentamaan. Tällaisia toimenpiteitä ei tosiasiallisesti ollut olemassa, minkä vuoksi perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea ei ollut myönnetty lain nro 290/99 4 §:n ja siihen liittyvien toimenpiteiden soveltamisalalla.
VI.3 FINAGRA
VI.3.1 Tuen olemassaolo
(101)
Kuten edellisessä kohdassa muistutetaan, laissa nro 252/91 säädetään myös yksityisoikeudellisen holdingyhtiön perustamisesta. Sen merkitty ja maksettu osakepääoma on 70,114 miljoonaa Italian liiraa. Pääosakas on maa- ja metsätalousministeriö, jonka hallussa on 92,79 prosenttia yhtiön pääomasta. Loput 7,21 prosenttia jakautuvat kolmentoista eri luottolaitoksen kesken.
(102)
Yhtiön tehtävät on määritelty seuraavasti: avustaminen taloudellisten ja rahoitukseen liittyvien rakenneuudistus- ja kehittämisohjelmien laatimisessa, luottotoimenpiteiden takuujärjestelyt, ottolainaustoiminta pääomamarkkinoilta, yritysten, osuuskuntien, konsortioiden, erilaisten laitosten ja yhteenliittymien osuuksien hankkiminen ja myyminen sekä rahoituksen myöntäminen.
(103)
Finagra fuusioitiin Sviluppo Italia S.p.A -yritykseen 9 päivänä tammikuuta 1999 annetulla asetuksella (Riordino degli enti e delle società di promozione e istituzione della società Sviluppo Italia S.p.A) nro 1 (29).
(104)
Italian viranomaiset ovat vakuuttaneet toistuvasti, että Finagran toimintaan ei ole koskaan liittynyt valtiontukea ja että yritys on aina toiminut tavanomaisissa markkinatalousolosuhteissa, sellaisina kuin ne on määritelty komission tiedonannossa perustamissopimuksen 92 ja 93 artiklan (nykyisten 87, 88 ja 89 artiklan) soveltamisesta julkisiin yrityksiin (30).
(105)
Osoittaakseen että Finagra on aina toiminut tavanomaisissa markkinaolosuhteissa Italian viranomaiset esittivät komission pyynnöstä yksityiskohtaiset tiedot kaikista yrityksen 31 päivään joulukuuta 1998 mennessä (5 §:ssä tarkoitetuissa yrityksissä) hyväksymistä kahdestatoista toimenpiteestä (31).
(106)
Finagran toteuttamien toimenpiteiden tarkasteleminen osoitti, että yritys on toiminut kolmella tasolla:
-
osuuksien hankkiminen,
-
lainojen myöntäminen,
-
takausten myöntäminen.
(107)
Italian viranomaiset korostivat 13 päivänä lokakuuta 2000 päivätyssä kirjeessään, että vaikka Finagran yhtiöjärjestyksessä mainitaankin yritysten pelastamis- ja rakenneuudistustoimenpiteet, se ei ole koskaan toteuttanut tällaisia toimenpiteitä.
VI.3.1 a) Osuuksien hankkiminen
(108)
Komission kanta julkisen sektorin yksityisistä yrityksistä hankkimiin osuuksiin käy ilmi komission tiedonannosta perustamissopimuksen 92 ja 93 artiklan soveltamisesta julkisiin yrityksiin. Mainitun tiedonannon mukaan ”julkisen sektorin osuudella” tarkoitetaan keskus-, alue- tai paikallishallinnon taikka valtion varoista EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdan mukaisesti rahoitettujen tai keskus-, alue- tai paikallisviranomaisten määräysvallassa olevien kansallisten, alueellisten tai paikallisten rahoituslaitosten tai muiden laitosten suoraa osallistumista pääomaan.
(109)
Maa- ja metsätalousministeriön kautta Italian valtion hallussa on noin 92 prosentin osuus Finagran pääomasta. Sen vuoksi tämä rahoitusosuus voidaan edellä mainitun tiedonannon mukaan määritellä ”julkiseksi rahoitusosuudeksi”.
(110)
Perustamissopimuksessa vahvistetaan sekä jäsenvaltioiden omistusoikeusjärjestelmien puolueettoman kohtelun periaate (entinen 222 artikla) että julkisen ja yksityisen sektorin yritysten tasa-arvoperiaate. Tämä merkitsee, että komissio ei voi rangaista eikä palkita julkisviranomaisia, jotka siirtävät pääomaa yrityksille. Se ei myöskään voi puuttua yritysten valitsemiin rahoitusmenetelmiin (laina, oma pääoma), riippumatta siitä, ovatko varat peräisin julkisista vai yksityisistä lähteistä. Tässä suhteessa komission on todettava, ovatko Finagran maatalousalalla toimivista yrityksistä hankkimat osuudet tosiasiallisesti EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea, jolloin niitä on arvioitava perustamissopimuksen 87, 88 ja 89 artiklan perusteella, vai onko kyseiset toimenpiteet - kuten Italian viranomaiset väittävät - jätettävä edellä mainitun tiedonannon mukaisesti valtiontuen määritelmän ulkopuolelle.
(111)
Tiedonannossa mainitaan neljä eri tilannetta, joissa julkisviranomaiset voivat hankkia osuuksia yhtiön pääomasta:
a)
yrityksen perustaminen;
b)
omistusoikeuden osittainen tai täydellinen siirtäminen yksityiseltä sektorilta julkiselle sektorille;
c)
kun on kyseessä jo olemassa oleva julkinen yritys, uuden pääoman sijoittaminen yritykseen tai lahjoitusvarojen sisällyttäminen pääomaan;
d)
kun on kyseessä jo olemassa oleva yksityinen yritys, osallistuminen pääomankorotukseen.
(112)
Pääomaosuuden suora hankkiminen jo olemassa olevan yrityksen koko pääomasta tai sen osasta ilman uuden pääoman sijoittamista ei ole kyseiselle yritykselle myönnettyä valtiontukea.
(113)
Italian viranomaisten toimittamien tietojen perusteella Finagran jo olemassa olevia yksityisiä yrityksiä koskevat toimenpiteet toteutettiin asianomaisten yritysten osakepääoman korotuksina, minkä vuoksi ei voida välittömästi sulkea pois mahdollisuutta, että oli kyse EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitetusta valtiontuesta.
(114)
Uuden pääoman sijoittamista yksityiseen yritykseen ei kuitenkaan voida välttämättä pitää valtiontukena, jos valtio asettaa käyttöön kyseisen pääoman edellytyksin, jotka voidaan hyväksyä kun kyseessä on tavanomaisissa markkinaolosuhteissa toimiva yksityinen sijoittaja. Jos taas ”yksityisen sijoittajan” periaatetta ei noudateta ja uuden pääoman sijoittaminen tapahtuu edellytyksin, joita ei voida hyväksyä tavanomaisissa markkinaolosuhteissa toimivan yksityisen sijoittajan kohdalla, on kyse valtiontuesta (32) Tiedonannon 3.2 kohdassa luetellaan kuusi tapausta, jolloin tämä on mahdollista.
(115)
Italian viranomaiset ilmoittivat 13 päivänä lokakuuta 2000 päivätyssä kirjeessään, että osuudet olivat aina väliaikaisia ja kestoltaan enintään viisi vuotta. Sen vuoksi osuudet vaikuttaisivat alustavan tarkastelun perusteella kuuluvan tiedonannon 3.3 iii) kohdan soveltamisalaan, jonka mukaan kyseessä on valtiontuki, jos osuus on lyhytaikainen ja sen kesto ja myyntihinta on vahvistettu ennalta, jolloin sijoittajan saama tuotto on selvästi alhaisempi verrattuna siihen, minkä se olisi voinut odottaa saavansa, jos investointi olisi tehty samaksi ajaksi pääomamarkkinoilla. Italian viranomaisten toimittamat tiedot osoittivat kuitenkin, että yhtäläisyydet 3.3 iii) kohdassa tarkoitetun valtiontuen mahdollisuuden kanssa rajoittuvat ainoastaan tähän näkökohtaan. Hankinnan ajallisesti rajoitettu kesto ei tosiasiallisesti sisältynyt mihinkään säädökseen, vaan siitä päätti oman harkintansa mukaan hallintoneuvosto, jossa olivat edustettuina myös muut 13 jäsentä. Kuten edellä täsmennetään (vrt. 120 kohta), Finagra hankki osuuksia osuuskunnista niin sanottuna sijoittajajäsenenä (socio sovventore) ja sai rahoitusosuudestaan suuremman edun kuin tavanomainen sijoittaja. Kukin sijoittajajäsen oli velvollinen pitämään osakkeet hallussaan tietyn vähimmäisajan, mutta osakkeiden myyntivelvoitetta kyseisen ajan päätyttyä ei ollut. Kuten edellä on täsmennetty, Finagra oli vain yksi monista sijoittajajäsenistä (joiden joukossa oli useita luottolaitoksia), ja sen edellytettiin noudattavan samoja sääntöjä ja velvollisuuksia kuin minkä tahansa muun yksityisen sijoittajan. Muiden yritysten kohdalla Finagran rahoitusosuuden keskimääräinen voimassaoloaika vaihteli kolmesta vuodesta kolmeen ja puoleen vuoteen, ja osakkeet myytiin markkinahintaan. Italian viranomaiset toistivat useaan kertaan, että osakkeiden myyntihintaa ei koskaan määrätty etukäteen, vaan se vahvistettiin osakkeiden markkina-arvon mukaan. Viranomaiset kiistivät sellaisten tositteiden (oikeudellisen asiakirjan, kirjallisen tai suullisen sopimuksen taikka minkäänlaisen epävirallisen keskinäisen päätöksen) olemassaolon, jotka voisivat osoittaa, että rahoitusosuuden myyntihinta olisi vahvistettu etukäteen. Kyseinen hinta määritettiin myyntiajankohtana voimassa olleen markkina-arvon perusteella (vrt. 27 päivänä helmikuuta 2003 päivätty kirje).
(116)
Italian viranomaisten mukaan todisteena tästä on se, että yhtä lukuun ottamatta Finagra on kaikissa tapauksissa saanut voittoa osakkeiden myynnistä. Ainoa poikkeus oli erään valvotun hallinnon menettelyn soveltamista pyytäneen osuuskunnan (ARA) osakkeiden ostaminen, josta aiheutuneet tappiot olivat 500 000 000 Italian liiraa (n. 250 000 EUR). Yhtä tappiollista osakekauppaa ei voitu sinänsä pitää osoituksena siitä, etteikö Finagra olisi toiminut kuten mikä tahansa muu yksityinen sijoittaja, koska osakkeiden ostopäätös oli tehty vilpittömässä mielessä ja perustui lupaaviin talous- ja rahoitusnäkymiin ja Finagra oli käyttänyt kaikki aiheelliset keinot investoidun pääoman takaisinsaamiseksi. Tässä erityistapauksessa osuuskunta oli ostopäätöksen tekemisajankohtana toteuttamassa rakenneuudistus- ja uudenaikaistamisprosessia tuotannon lisäämiseksi ja työmenetelmien rationalisoimiseksi. Osuuskunnan kasvupotentiaali oli huomattava, koska se oli vankasti sidoksissa maantieteellisen toimintaympäristönsä vallitseviin olosuhteisiin. Sen tulos kasvoi jatkuvasti vuosina 1990-1994, ja sen taloudellinen suorituskyky parani. Osuuskunta joutui kuitenkin vaikeuksiin korkeiden uudenaikaistamiskustannusten ja lihan hinnan alenemisen vuoksi, ja vuonna 1996 se joutui valvotun hallinnon menettelyyn. Osuuskunta, joka osallistui myös lain nro 252/92 nojalla rahoitettuun integroituun hankkeeseen, saattoi päätökseen vastuullaan olleen osan hankkeesta. Valvotun hallinnon menettelyn päätyttyä valtio peri kokonaisuudessaan takaisin rahoitettuihin investointeihin myönnetyt varat. Finagra menetti kuitenkin osuuskunnan valvotun hallinnon menettelyyn asettamisen seurauksena hallussaan olleen osuuden osakkeista, vaikka kaikki takaisinsaamiseen liittyvät menettelyt käynnistettiin. Italian viranomaiset täsmensivät 24 päivänä marraskuuta 2004 päivätyssä kirjeessään, että yhteensä 125 000 000 Italian liiran suuruinen takaus realisoitiin, joten jäljelle jääneet 375 000 000 Italian liiraa kuuluivat Finagran saataviin. Takaisinsaamismenettely on edelleen kesken, ja (tavanomaisten perimismenettelyjen mukaisesti) Finagralla on mahdollisuus saada takaisin vähintään 40 prosenttia saatavistaan.
(117)
Edellä sanotun perusteella Finagran lyhytaikaista osallistumista ei sinällään voida pitää perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna valtiontukena.
(118)
On otettava huomioon myös muut osallistumiseen liittyvät näkökohdat. Italian viranomaiset esittivät 12 päivänä heinäkuuta 2001 päivätyssä kirjeessään perusteellisen selvityksen osoittaakseen, että niiden osakehankintoina toteuttamat toimenpiteet olivat tapahtuneet markkinaperiaatteiden mukaisesti sen jälkeen, kun kyseisen yrityksen taloudellinen tilanne ja erityisesti sen velkarakenne ja velkaantumisaste oli arvioitu huolellisesti. Mitään investointeja ei tehty, mikäli yrityksen taloudellinen tilanne osoittautui sellaiseksi, että sen perusteella ei voitu odottaa sijoitetusta pääomasta saatavaa tuottoa kohtuullisen ajan kuluessa. Kuten Italian viranomaiset nimenomaisesti ilmoittivat, Finagran toimenpiteet kaikissa kyseisissä tapauksissa perustuivat yrityksen taloudellisen tilanteen perinpohjaiseen tarkasteluun (tilinpäätöstietojen arvioiminen toimenpiteen täytäntöönpanoajankohtana), jossa selvitettiin erityisesti investoinnista saatavan tavanomaisen tuoton mahdollisuus. Yrityksen taloudellinen tilanne oli aina vakaa. Ennen osakkeiden hankintaa yrityksen taloudellinen tehokkuus arvioitiin seuraavien perusteiden mukaisesti:
-
yrityksen asema markkinoilla (maantieteellinen sijainti, monipuolisuusaste, myyntiosuudet paikallisilla ja maailmanmarkkinoilla),
-
yrityksen positiivinen tuloskehitys ja voitonsaantiin johtaneiden syiden kriittinen tarkasteleminen,
-
käyttökate, marginaalinen voitto ja nettovarallisuus,
-
varainhoidon tehokkuus määrärahojen käytön osalta.
Nämä perusteet on vahvistettu ja määritelty yksityiskohtaisesti Finagran yhtiöjärjestyksessä.
Italian viranomaiset toimittivat yksityiskohtaiset tiedot viiden yrityksen/osuuskunnan osakkeiden hankinnasta ja täsmensivät kunkin kyseisen yrityksen/osuuskunnan tilanteen kaikkien edellä mainittujen perusteiden osalta (vrt. 5 päivänä helmikuuta 2001 ja 26 päivänä marraskuuta 2004 päivätyt kirjeet).
(119)
Finagran rahoitusosuus yrityksissä oli yleensä enintään 30 prosenttia kohdeyrityksen nettopääomasta ja enintään 10 prosenttia Finagran pääomasta osakkeiden hankintapäätöksen tekemisajankohtana, kuten jäljempänä olevasta taulukosta käy ilmi.
Taulukko 4
Finagran osuus yritysten kokonaisnettopääomasta (33)
Yritys
MCLC
Nettopääoma
Finagra
%
1994
28 412 481 648
1 240 200 000
4,36
1995
28 458 138 741
2 479 800 000
8,71
1996
30 546 834 954
2 479 800 000
8,12
1997
32 191 589 226
2 479 800 000
7,70
1998
33 957 143 898
2 479 800 000
7,30
1999
32 090 948 834
1 239 600 000
3,86
2000
34 682 267 274
1 239 600 000
3,57
Unicarni
Nettopääoma
Finagra
%
1994
12 669 243 845
2 000 000 000
15,79
1995
13 416 526 526
2 000 000 000
14,91
1996
14 558 518 843
2 060 000 000
14,15
1997
51 844 215 895
1 060 000 000
2,04
1998
51 918 316 470
1 075 000 000
2,07
1999
57 568 500 113
765 899 344
1,33
2000
60 804 913 354
795 580 426
1,31
2001
63 879 483 570
778 153 996
1,22
2002
64 931 137 640
799 164 462
1,23
Ultrocchi
Nettopääoma
Finagra
%
1995
46 033 965 272
1 805 200 000
3,92
1996
46 202 537 881
1 805 200 000
3,91
1997
46 376 056 268
1 805 200 000
3,89
Guardamiglio
Nettopääoma
Finagra
%
1995
9 807 056 542
0
0,00
1996
17 688 327 264
3 000 000 000
16,96
1997
17 457 904 625
3 000 000 000
17,18
1998
17 703 648 203
3 000 000 000
16,95
(120)
Yrityksillä oli aina tavanomaiset sijoitusnäkymät ja riittävä omarahoituskate. Finagra määritteli toteutettujen toimenpiteiden yhteydessä tehtyjen investointien rahaksimuuton perusteet ja sai liikekumppaneiltaan edellä mainittuun tiedonantoon sisältyvien periaatteiden mukaiset vakuudet. Kuten Finagran yhtiöjärjestyksessä määrätään, hallintoneuvosto muodostui viidestä jäsenestä, jotka edustivat myös vähemmistöosakkaita (pankkeja, luottolaitoksia ja yksityisiä yrityksiä). Kaikki hallintoneuvoston päätökset tehtiin enemmistöpäätöksinä ja täysin hallituksesta riippumatta, eikä niiden osalta edellytetty julkishallinnon vahvistusta tai valvontaa. Hallintoneuvosto arvioi kaikki toimenpiteet täysin itsenäisesti ja noudatti toiminnassaan liikepankkeihin sovellettavia yleisiä vaatimuksia (asetus nro 385/93). Hallintoneuvosto toteutti Finagran rahoitus- ja luottotoimet täysin valtiovallasta riippumatta, ja sen päätökset perustuivat kolmeen tekijään: riskit, odotettu tuotto ja yrityksen taloudellinen tehokkuus. Menettelytavat määriteltiin Finagran yhtiöjärjestyksessä.
(121)
Kun oli kyse osuuskuntien osakkuudesta, Finagra toimi sijoittajajäsenenä. Sen vuoksi se oli Italian lainsäädännön mukaan erityisasemassa osuuskuntien tavanomaisiin jäseniin verrattuna ja
-
sai siksi muita jäseniä korkeamman voitto-osuuden (keskimäärin 2 % enemmän);
-
oli oikeutettu nimeämään yhden jäsenen hallintoneuvostoon ja yhden jäsenen tilintarkastuslautakuntaan;
-
sai osallistuessaan sijoittajajäsenenä osuuskunnan pääomaan panttioikeuteen perustuvan vakuuden 50 prosentille sijoittamastaan pääomasta. Muut jäsenet eivät olleet vaatineet tällaista vakuutta, minkä vuoksi se tarjosi lisätakeet Finagran osallistumiselle.
(122)
Nain ollen hankkiessaan sijoittajajäsenenä osuuksia osuuskunnista Finagra toimi samalla tavoin ja samojen edellytysten mukaisesti kuin mikä tahansa muu yksityinen jäsen (yleensä pankki tai luottolaitos). Italian viranomaiset toimittivat todisteet tästä esittämällä luettelon kaikista luottolaitoksista ja yksityishenkilöistä/yrityksistä, jotka osallistuivat sijoittajajäseninä niiden osuuskuntien rahoitukseen, joista Finagra oli hankkinut osuuksia (34) (vrt. kohdassa 136 oleva taulukko 5). Ne toimittivat myös liitetiedot, jotka liittyivät erään pankin osallistumiseen yhden tällaisen osuuskunnan (MCLC) toimintaan, osoittaakseen että Finagra toimi samojen edellytysten mukaan kuin mikä tahansa muu yksityinen sijoittajajäsen. Ainoa ero oli se, että Finagra pyysi ennen päätöstään osallistua sijoittajajäsenenä kyseisen osuuskunnan rahoitukseen muita suuremman vakuuden sijoitukselleen. Viranomaiset toimittivat lisäksi päätökset, jotka koskivat sijoittajajäsenille tarkoitettujen Unicarni-osuuskunnan osuuksien myöntämistä, sekä useiden sijoittajajäseniksi halunneiden yksityisten luottolaitosten esittämät pyynnöt (ja niiden hyväksymispäätökset).
(123)
Finagran pyytämä lisävakuus muodostui sen hyväksi asetetusta pantista, joka kattoi 50 prosenttia osakkeista. Esimerkiksi MCLC:n osalta valtion obligaatioina annettu pantti oli 1 240 000 000 Italian liiraa (Finagran hallussa olleiden osakkeiden 2 479 800 000 liiran kokonaisarvon osalta) ja Unicarnin osalta 674 000 000 liiraa (Finagran hallussa olleiden osakkeiden 2 825 900 000 liiran kokonaisarvon osalta). Italian viranomaiset korostivat, että muut yksityiset sijoittajajäsenet eivät pyytäneet tällaista lisävakuutta (jonka määrä oli huomattavan korkea suhteessa Finagran hallussa olleisiin yritysten osakkeisiin), mikä oli viranomaisten mukaan lisätodiste siitä, että Finagra noudatti samoja (ja jopa tiukempia) perusteita kuin muut yksityiset sijoittajat.
(124)
Lopuksi Italian viranomaiset huomauttivat, että Finagran tilinpäätöksessä pääomatuotto oli aina positiivinen.
(125)
Edellä sanotun perusteella komissio voi päätellä, että osakkeita hankkiessaan Finagra oli toiminut markkinaedellytysten mukaisesti kuten mikä tahansa muu yksityinen toimija. Sen vuoksi kyseiseen osakkeiden hankintaan ei sisältynyt perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea.
VI.3 1 b) Lainojen myöntäminen
(126)
Kuten edellä 106 kohdassa mainitaan, Finagran toiminta käsitti myös lainojen myöntämistä maatalousalalla toimiville yrityksille. Italian viranomaisten toimittamien tietojen perusteella Finagran myöntämien lainojen määrä oli yhteensä 17 800 miljoonaa Italian liiraa.
(127)
Italian viranomaiset ilmoittivat 13 päivänä lokakuuta 2000 päivätyssä kirjeessään, että lainat myönnettiin aina markkinaedellytyksin. Niihin sovelletussa korkoprosentissa otettiin huomioon myönnettyyn lainaan liittyvä riski, ja korkoprosentti oli aina vähintään lainan myöntämisajankohtana voimassa olleen määrän suuruinen.
(128)
Lainat myönnettiin käyttäen korkoprosenttia, joka vastasi kestoltaan yli 18 kuukauden valtion obligaatiolainoihin (Rendistato) sovellettavaa tasoa alennettuna viidellä prosenttiyksiköllä. Vähimmäiskoroksi oli kuitenkin vahvistettu kolme prosenttia. Valtion obligaatiolainojen korkoprosenttia käytetään yleensä viitearvona pääomainvestointien taloudellisen kannattavuuden määrittämisessä. Investointia pidetään kannattavana, jos sen odotetun tuoton arvioidaan vastaavan vähintään saman määrän sijoittamisesta valtion obligaatioihin saatavaa tuottoa. Edellä mainittu viiden prosenttiyksikön alennus viittaa kuitenkin siihen, että Finagra on saattanut hyväksyä lainoja myöntäessään myös markkinakorkoa alhaisemman korkotason.
(129)
Tältä osin Italian viranomaiset huomauttivat, että yritykset, joille lainoja myönnettiin, valittiin äärimmäisen tarkasti maksukyvyttömyysriskin minimoimiseksi. Lainoja myöntäessään Finagra toimi kuten mikä tahansa markkinaolosuhteissa toimiva rahoituslaitos, eli se arvioi edellä mainittujen edunsaajien luottokelpoisuuden. Lainat myönnettiin hakijoiden esittämien investointihankkeiden perusteella, ja lainasopimuksissa määrätyt myöntämis- ja takaisinmaksuehdot vahvistettiin aina hakijayritysten sitoumusten mukaan. Sopimusten mukaan lainat oli aina maksettava takaisin 48 kuukauden kuluessa tai välittömästi, mikäli sopimusvelvoitteita ei noudateta tai takaisinmaksu viivästyy. Lainat myönnettiin aina taloudellisesti kannattavien hankkeiden tukemiseen ja todellisia kehittämisnäkymiä omaaviin konkreettisiin ohjelmiin perustuviin hankkeisiin osallistuvien toimijoiden välisen yhteistyön edistämiseen. Finagra arvioi yritysten takaisinmaksukyvyn käytettävissään olleiden asiakirjojen (tilinpäätökset, investointihankkeet, kolmivuotissuunnitelmat) ja luottolaitosten yleisesti käyttämien perusteellisten arviointimenetelmien perusteella. Kaikki asianomaiset yritykset huolehtivat myös säännöllisesti takaisinmaksuista asetettujen määräaikojen puitteissa, mikä Italian viranomaisten mukaan osoittaa, että edunsaajayritykset oli valittu puhtaasti taloudellisin perustein maksukyvyttömyysriskin minimoimiseksi.
(130)
Finagran soveltama vähimmäiskorko oli kolme prosenttia toukokuuhun 1999 asti ja kaksi prosenttia sen jälkeen (kesäkuuhun 2000 asti, jolloin Finagra fuusioitiin Sviluppo Italiaan). Taso on selvästi komission kyseisenä ajankohtana käyttämää viitekorkoa alhaisempi.
(131)
Lainoja saaneiden osuuskuntien ja yksityisten yritysten välille voidaan kuitenkin tehdä ero. Finagra myönsi lainaa ainoastaan kahdelle osuuskunnalle (MCLC ja Unicarni) yhteensä 8,3 miljardin Italian liiran arvosta.
(132)
Finagra myönsi osuuskuntien lainat sijoittajajäsenille vahvistettujen edellytysten mukaan. Kyseisestä osuuskuntien jäsenluokasta säädetään nimenomaisesti laissa nro 59/92 (vrt. edellä oleva 120 kohta). Finagra teki lainojen myöntämispäätökset osuuskuntien yhtiöjärjestyksessä vahvistettujen korkoprosenttien mukaan määräytyvän lainan tuoton perusteella. Finagran hallintoneuvosto, jossa olivat edustettuina kaikki sijoittajajäsenten ja muiden jäsenten (joihin kuului pankkeja, luottolaitoksia ja yksityisiä sijoittajia, kuten jo aiemmin on mainittu) edustajat, hyväksyi nämä päätökset.
(133)
Sovellettu korkoprosentti oli osa pääomainvestointien odotettua tuottoa. Finagra sai sijoittajajäsenenä tavanomaisiin jäseniin verrattuna suuremman tuoton, mikä oli myös Finagran yleisen investointistrategian mukaista. Paitsi että Finagra pystyi suoraan valvomaan lainansaajayritysten hallintoa (35) ja saamaan suuremman voiton, se saattoi myös vähentää hallintokustannuksia, koska sen osakkaina oli tunnettuja pankkeja ja luottolaitoksia. Italian viranomaiset ilmoittivat, että muut yksityiset sijoittajajäsenet sovelsivat myöntäessään rahoitusta osuuskunnille, joiden jäseniä ne olivat, samoja korkoprosentteja, koska ne oli määritelty osuuskuntien hyväksymissä jäsenten lainoja koskevissa säännöissä.
(134)
Sen vuoksi Italian viranomaisten mukaan Finagran käyttämiä lainojen korkoprosentteja olisi arvioitava lainojen muiden myöntämisedellytysten perusteella, joita ovat
-
osuuskunnan sijoittajajäsenen aseman ja lainanantajan välinen yhteys,
-
saman korkoprosentin soveltaminen kaikkien sijoittajajäsenten osalta,
-
Finagran suora osallistuminen lainansaajaosuuskuntien hallintoon niiden hallintoneuvostojen jäsenenä,
-
kaksi prosenttiyksikköä korkeampi pääoman tuotto osuuskuntien tavanomaisiin jäseniin verrattuna,
-
se, että Finagra myönsi lainaa ainoastaan osuuskunnille, jotka antoivat riittävät takeet takaisinmaksukyvystään, ja sovelsi lainaa myöntäessään tavanomaista tiukempia sääntöjä,
-
Finagran alhaiset hallintokustannukset sen osakkaina olleiden pankkien ja niiden mahdollistaman alhaisemman korkotason ansiosta,
-
pääoman muodostamista koskevat säännöt, joiden mukainen vähimmäiskorko oli toukokuuhun 1999 asti kolme prosenttia, vaikka valtion obligaatiolainojen mukaisen koron soveltaminen vähennettynä viidellä prosenttiyksiköllä olisi johtanut korkoprosenttiin, joka olisi ollut lähes nolla - ja joissakin tapauksessa jopa alle nolla.
(135)
Osoittaakseen, että Finagra oli yksi näiden osuuskuntien monista sijoittajajäsenistä, Italian viranomaiset toimittivat useiden luottolaitosten esittämän pyynnön (ja siihen liittyvän myöntävän vastauksen) päästä MCLC:n ja Unicarnin sijoittajajäseneksi samoin edellytyksin kuin Finagra.
(136)
MCLC:n ja Unicarnin sijoittajajäsenten lukumäärä ilmenee seuraavasta taulukosta:
Taulukko 5
MCLC:n ja Unicarnin sijoittajajäsenet
MCLC:n ja Unicarnin sijoittajajäsenet
1994
23
1995
35
1996
39
1997
52
1998
55
1999
58
2000
61
2001
79
2002
93
2003
103
Vuonna 2004 Unicarnilla oli 10 sijoittajajäsentä, joiden kokonaisrahoitusosuus oli 5 918 000 euroa, ja MCLC:llä 64 sijoittajajäsentä, joiden kokonaisrahoitusosuus oli 1 559 286 euroa.
(137)
Lainojen myöntämisen osalta kaikkia sijoittajajäseniä sitoivat osuuskuntien hallintoneuvostojen jäsenten hyväksymät lainajärjestelyjä koskevat säännöt, joiden mukaan korkoprosentti vastasi kestoltaan yli 18 kuukauden valtion obligaatiolainoihin (Rendistato) sovellettavaa tasoa alennettuna viidellä prosenttiyksiköllä. Vähimmäiskorkoprosentiksi oli vahvistettu toukokuuhun 1999 asti kolme prosenttia. Siten Finagra toimi lainoja osuuskunnille myöntäessään kuten mikä tahansa muu (yksityinen) sijoittajajäsen.
(138)
Sijoittajajäsenten osuus kyseisten kahden osuuskunnan saamasta rahoituksesta oli huomattava. Kuten jäljempänä olevasta taulukosta ilmenee, MCLC ja Unicarni saivat vuosina 1996-2003 Finagran ja muiden yksityisten sijoittajien, jotka kaikki olivat sijoittajajäseniä, myöntämiä lainoja.
Taulukko 6
Kaikkien sijoittajajäsenten MCLC:lle ja Unicarnille kaudella 1996-2003 myöntämät lainat
Vuosi
Sijoittajajäsenten myöntämien lainojen kokonaismäärä (ITL)
Sijoittajajäsenten lukumäärä
Finagran myöntämien lainojen arvo (ITL)
1996
6 390 361 001
39
3 500 000 000 (36)
1997
6 727 572 001
48
1998
10 366 345 007
51
33 000 000 000 (37)
1999
10 274 854 007
53
2000
8 342 949 006
53
2001
8 520 314 006
54
2002
6 603 670 715
91
2003
7 491 842 237
98
(139)
Se, että muut yksityiset sijoittajat, jotka sijoittivat huomattavia määriä samoihin osuuskuntiin kuin sijoittajajäsenenä osallistunut Finagra, myönsivät kyseiset lainat samoin edellytyksin, osoittaa että yhdenvertaisen kohtelun periaatetta noudatettiin.
(140)
Edellä sanotun perusteella komissio voi päätellä, että myöntäessään lainoja osuuskunnille Finagra toimi samoin kuin mikä tahansa muu markkinoilla samoin edellytyksin toimiva yksityinen sijoittaja. Se, että Finagra asetti etusijalle tietyt maatalousalalla toimivat lainanottajat, johtuu sen halukkuudesta ja yhtiöjärjestyksessä määrätystä suuntautumisesta toimia maatalousyritysten parissa. Tässä suhteessa Finagran osuuskunnille myöntämät lainat eivät ole perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea.
(141)
Muiden yksityisten yritysten osalta on edelleen mahdollista, että lainoja myönnettäessä sovelletun koron ja komission viitekoron välinen erotus on perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea, vaikka kaikki edellä 125-129 kohdassa mainitut edellytykset täyttyvätkin. Yksityisille yrityksille myönnettyjen lainojen tuoton ja osuuskunnille, joiden sijoittajajäsen Finagra oli, myönnettyjen lainojen tuoton välinen erotus on kiistaton ja käy ilmi myös edellä olevasta 131-133 kohdasta. Vaikka Finagra sovelsikin osuuskuntiin komission viitekorkoa alhaisempaa korkoa, se toimi kuten mikä tahansa muu yksityinen sijoittaja samassa tilanteessa ja odotti saavansa lainoihin liittyvistä pääomasijoituksista paremman tuoton. Tällaista lisätuottoa ja mihin tahansa muuhun vastaavassa tilanteessa olevaan yksityiseen toimijaan verrattavissa olevaa Finagran markkinakäyttäytymistä ei selvästikään esiinny muille yksityisille yrityksille myönnettyjen lainojen yhteydessä.
(142)
Italian viranomaiset ilmoittivat, että Finagra oli myöntänyt lainoja ainoastaan kahdelle yksityiselle yritykselle (Guardamiglio ja Ultrocchi) ja että kyseisiin lainoihin sovelletun koron ja kyseisenä ajankohtana sovelletun komission viitekoron välinen erotus vaihteli -3,18 prosenttiyksikön ja -5,20 prosenttiyksikön välillä. Italian viranomaisten mukaan tätä erotusta voidaan pitää laissa nro 252/91 säädettyihin integroituihin hankkeisiin liittyvien, mutta kyseisen lain nojalla rahoitettuihin investointeihin nähden selkeästi erillisten investointien toteuttamiseen liittyvänä tukena. Sen vuoksi investoinnit eivät saaneet laissa nro 252/91 tarkoitettua tai muista julkisista varoista peräisin olevaa rahoitusta, vaikka edellä mainitun lain mukaisen rahoituksen kaikki myöntämisedellytykset täyttyivätkin. Vaikka hankkeet liittyivätkin integroituihin ohjelmiin, ne olivat toiminnallisesti ohjelmista riippumattomia. Sen vuoksi lainat kuuluivat osana integroitujen hankkeiden toteuttamisstrategiaan, joka rahoitettiin eri rahoitusvälineistä (jotka eivät kasautuneet, kuten tässä tapauksessa). Kahden jalostamisen ja kaupan pitämisen alan investointien toteuttamiseksi myönnetyn lainan bruttoavustusekvivalenttina ilmaistu tuen intensiteetti on 0,96 ja 4,51 prosenttia, kuten seuraavasta taulukosta ilmenee:
Taulukko 7
Finagran yksityisille yrityksille myöntämät lainat
Edunsaaja
Tukikelpoiset kustannukset (jotka eivät kuulu lain nro 252/91 soveltamisalaan) (ITL)
Korkoero (ITL)
Tuen määrä (%)
1
2
3
4 = 3/2
GUARDAMIGLIO
9 162 000 000
413 508 030
4,51
ULTROCCHI
42 940 033 423
415 954 000
0,96
(143)
Koska kaikki tukea saaneet investoinnit ovat VI.1 a) 1 luvussa lueteltuihin jalostamisen ja kaupan pitämisen alan investointeihin sovellettavien vaatimusten mukaisia ja koska tuen intensiteetti (kyseisiin lainoihin sovelletun koron ja komission kyseisenä ajankohtana käyttämän viitekoron välisen erotuksen bruttoavustusekvivalenttina laskettuna) ei ylitä tällaisille investoinneille hyväksyttyä tuen enimmäisintensiteettiä, komissio voi päätellä, että Finagran yksityisille yrityksille myöntämät lainat ovat perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea. EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaisesti kyseinen tuki soveltuu yhteismarkkinoille.
VI.3.1 c) Takuiden myöntäminen
(144)
Italian viranomaiset täsmensivät 29 päivänä lokakuuta 2004 päivätyssä ja 3 päivänä marraskuuta 2004 saapuneeksi kirjatussa kirjeessään sekä 23 päivänä marraskuuta 2004 päivätyssä kirjeessään, että Finagra oli myöntänyt yhden ainoan pankkilainoihin liittyvän takuun Guardamiglion hyväksi.
(145)
Määrältään kahden miljardin Italian liiran suuruinen takuu myönnettiin 17 miljardin Italian liiran suuruiselle lainalle, jonka Guardamiglio on maksanut kokonaisuudessaan takaisin ilman takuun realisoimiseen liittyviä vaatimuksia.
(146)
Takuun antamisajankohtana valtiontakauksia tarkasteltiin niiden periaatteiden perusteella, jotka sisältyivät 5 päivänä huhtikuuta 1989 päivättyyn komission kirjeeseen SG(89) D/4328, komission jäsenvaltioille 12 päivänä lokakuuta 1989 osoittamaan kirjeeseen SG(89) D/12772 ja komission jäsenvaltioille osoittamaan tiedonantoon EY:n perustamissopimuksen 92 ja 93 artiklan sekä komission direktiivin 80/723/ETY soveltamisesta julkisiin teollisuusyrityksiin (38). Näiden asiakirjojen nojalla komissio hyväksyi takuut ainoastaan sillä edellytyksellä, että niiden realisoimiselle oli sopimuksessa asetettu erityisehtoja, jotka saattoivat äärimmillään johtaa velvollisuuteen julistaa edunsaajayritys maksukyvyttömäksi tai muuhun vastaavaan menettelyyn. Takuiden tukielementtiä arvioitaessa tarkasteltiin myös lainansaajan rahoitustilannetta. Takuiden tukielementti vastasi lainansaajalta vapailla markkinoilla edellytetyn koron ja takuun ansiosta tosiasiallisesti maksetun koron välistä erotusta ilman takuusta mahdollisesti perittyä lisämaksua.
(147)
Italian viranomaisten mukaan takuu ei tarkasteltavana olevassa tapauksessa ollut perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea seuraavista syistä:
-
edunsaaja ei ollut taloudellisissa vaikeuksissa;
-
edunsaaja sai rahoitusmarkkinoilta 17 miljardin Italian liiran suuruisen lainan, mikä osoittaa, että yritystä pidettiin luotettavana ja investointia kannattavana;
-
takuu liittyi määrättyyn rahoitustoimeen, koski tiettyä määrää ja oli kestoltaan rajoitettu. Se kattoi ainoastaan noin 11 prosenttia lainan kokonaismäärästä;
-
Finagran takuun vuoksi lainaa ei myönnetty edunsaajalle tavanomaista markkinakorkoa edullisemmilla ehdoilla;
-
takuun realisoiminen oli sidottu tiettyihin lainan takaisinperintään liittyviin ehtoihin joko tuomioistuimen ulkopuolisten menettelyjen tai Italian siviililain mukaisen, takuun saaneen velallisen omaisuudesta suoritettavan lainan pakkoperinnän puitteissa;
-
Finagran perimä lisämaksu oli 0,40 prosenttia vuodessa, ja se vastasi Italian viranomaisten mukaan kyseisenä ajankohtana lisätakuiden osalta voimassa ollutta markkinahintaa (39), kun otetaan huomioon edunsaajan vakaa taloudellinen tilanne, rahoitusnäkymät ja toteutettaviksi suunnitellut investoinnit. Tavanomaisen varsinaisen takuun käypä hinta kyseisenä ajankohtana oli Italian viranomaisten mukaan 0,70 prosenttia. Lisätakuun markkinakorko vaihteli 0,40:n ja 0,70 prosentin välillä edunsaajan taloudellisesta tilanteesta riippuen. Kun on kyse sellaiselle yritykselle myönnetystä lainasta, jonka tilanteen useammat pankit ovat arvioineet positiiviseksi, jolla on hyvät rahoitusnäkymät ja joka on käynnistänyt perinpohjaisen uudenaikaistamisohjelman, vuotuinen 0,40 prosentin korko vastaa Italian viranomaisten mukaan tämäntyyppisiin rahoitustoimiin sovellettavaa markkinakorkoa. Takuu liittyy liiketoimeen (investointien toteuttaminen), joka rahoitetaan lain nro 252/91 nojalla osittain julkisista varoista valtiontukisääntöjen mukaisesti.
(148)
Edellä sanotun perusteella komissio voi päätellä, että Finagran myöntämä takuu ei ole perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea.
VII PÄÄTELMÄT
(149)
Komissio toteaa, että Italia on toteuttanut kyseisen sääntöjenvastaisen tuen perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdan vastaisesti. Edellä sanotusta ilmenee kuitenkin, että
-
lain nro 67/88 15 §:n 16 momentissa, lain nro 290/99 5 §:ssä ja laissa nro 252/91 (integroidut hankkeet) säädetyt tukitoimenpiteet soveltuvat yhteismarkkinoille perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaisesti;
-
lain nro 290/99 4 §:ssä säädettyjä toimenpiteitä (31 päivänä maaliskuuta 1998 erääntyvät maatalous-, käyttöpääoma- ja kehittämislainat) ei ole koskaan pantu täytäntöön, minkä vuoksi ne eivät johtaneet perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun valtiontuen myöntämiseen;
-
laissa nro 252/91 tarkoitetut Finagran toimenpiteet, jotka liittyivät osuuksien hankintaan, lainojen myöntämiseen osuuskunnille ja takuiden myöntämiseen, eivät ole perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea;
-
Finagran lain nro 252/91 nojalla toteuttamat toimenpiteet, jotka liittyivät lainojen myöntämiseen yksityisille yrityksille, ovat perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea. Kyseiset toimenpiteet soveltuvat yhteismarkkinoille perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaisesti,
ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
1 artikla
1. Italian kotieläintuotannon alan hyväksi toteuttamat tukitoimenpiteet, joista säädetään lain nro 67/88 15 §:n 16 momentissa, lain nro 290/99 5 §:ssä ja laissa nro 252/91 (integroidut hankkeet), sekä laissa nro 252/91 tarkoitetut Finagran toteuttamat toimenpiteet, jotka liittyvät lainojen myöntämiseen yksityisille yrityksille, soveltuvat yhteismarkkinoille perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaisesti.
2. Lain nro 290/99 4 §:ssä säädettyjä toimenpiteitä, jotka koskivat 31 päivänä maaliskuuta 1998 erääntyviä maatalous-, käyttöpääoma- ja kehittämislainoja, ei ole koskaan pantu täytäntöön, minkä vuoksi ne eivät ole johtaneet perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun valtiontuen myöntämiseen.
3. Laissa nro 252/91 tarkoitetut Finagran toimenpiteet, jotka liittyivät osuuksien hankintaan, lainojen myöntämiseen osuuskunnille ja takuiden myöntämiseen, eivät ole perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea.
2 artikla
Tämä päätös on osoitettu Italian tasavallalle.
Tehty Brysselissä 5 päivänä heinäkuuta 2005.