KOMMISSIONENS BESLUTNING
af 17. juni 2009
om Tysklands påtænkte statsstøtte C 21/08 (ex N 864/06) til fordel for Sovello AG (tidligere EverQ GmbH)
(meddelt under nummer K(2009) 4516)
(Kun den tyske udgave er autentisk)
(EØS-relevant tekst)
(2009/697/EF)
KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 88, stk. 2, første afsnit,
under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, særlig artikel 62, stk. 1, litra a),
efter at have opfordret interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger i overensstemmelse med disse artikler (1), under hensyntagen til disse bemærkninger, og
ud fra følgende betragtninger:
1. SAGSFORLØB
(1)
Ved elektronisk anmeldelse af 20. december 2006, som blev registreret samme dag i Kommissionen (A/40513), anmeldte de tyske myndigheder i overensstemmelse med kravet om individuel anmeldelse i henhold til de multisektorale rammebestemmelser for regionalstøtte til store investeringsprojekter (2) (i det følgende »MSR 2002«), at de havde til hensigt at yde regionalstøtte til et stort investeringsprojekt til fordel for EverQ GmbH. Den 24. november 2008 blev EverQ GmbH omdannet til et »Aktiengesellschaft« kaldet Sovello AG (3).
(2)
Kommissionen anmodede om supplerede oplysninger den 16. februar (D/50671), 26. april (D/51786), 10. juli (D/52902) og 17. september 2007 (D/53704). De tyske myndigheder ajourførte anmeldelsen og fremsendte supplerende oplysninger henholdsvis den 29. marts (A/32775), 9. maj (A/33866), 28. august (A/37024), 17. oktober (A/38528), 9. november (A/39223) og 12. november 2007 (A/39287). Den 6. december 2007 fandt der et møde sted mellem Kommissionens tjenestegrene og de tyske myndigheder. Den 20. december 2007 (A/40543) bekræftede de tyske myndigheder skriftligt de oplysninger, der blev givet på dette møde. Den 20. februar 2008 anmodede Kommissionen om yderligere oplysninger vedrørende spørgsmålet, om projektet udgør et enkelt investeringsprojekt, samt om en opdatering af markedsdataene. De ønskede oplysninger blev fremsendt til Kommissionen den 19. marts 2008 (A/5454).
(3)
Ved brev af 20. maj 2008, ref. K(2008) 1844 endelig, underrettede Kommissionen Tyskland om sin beslutning om at indlede proceduren efter EF-traktatens artikel 88, stk. 2, med hensyn til støtten.
(4)
Ved brev af 15. august 2008, som blev registreret i Kommissionen den 18. august 2008 (A/16933), fremsendte de tyske myndigheder deres bemærkninger.
(5)
Kommissionens beslutning om at indlede proceduren blev offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende (4) den 4. september 2008. Kommissionen opfordrede interesserede parter til at fremsætte bemærkninger til støtteforanstaltningen.
(6)
Kommissionen modtog bemærkninger fra en enkelt interesseret part ved brev af 30. september 2008, som blev registreret i Kommissionen samme dag (A/20002). Ved brev af 7. oktober 2008 (D/53848) videresendte Kommissionen disse bemærkninger til Tyskland. De tyske myndigheder fremsendte supplerede oplysninger ved e-mail af 16. og 24. april 2009 og 15. maj 2009, som blev registreret i Kommissionen samme dag (henholdsvis A/8772, A/9822 og A/11817).
2. DETALJERET BESKRIVELSE AF STØTTEN
2.1. Formålet med foranstaltningen
(7)
Støtteforanstaltningen har til formål at fremme regionaludviklingen. Investeringen finder sted i Thalheim, Landkreis Bitterfeld, Sachsen-Anhalt, Tyskland, et støtteberettiget område efter EF-traktatens artikel 87, stk. 3, litra a), i henhold til regionalstøttekortet for Tyskland og er i kraft indtil udgangen af 2006 (5).
2.2. Støttemodtageren
(8)
Modtageren af den anmeldte støtte er Sovello AG (i det følgende »Sovello«). Sovello blev i december 2004 etableret som et joint venture mellem Evergreen Solar Inc. (Marlboro MA, USA) (i det følgende »Evergreen«), som ejer 75,1 % af aktierne, og Q-Cells AG (Thalheim, Tyskland) (i det følgende »Q-Cells«), som ejer 24,9 %. Evergreen, der producerer solcellemoduler, har patent på String-Ribbon-teknologien (6) og gav joint venturet licens til denne teknologi. Q-Cells, der er en af verdens største producenter af solceller, tilførte sin kompetence inden for celleproduktion og sine erfaringer på det tyske solenergimarked.
(9)
I november 2005 sluttede Renewable Energy Corporation ASA (Norge) (i det følgende »REC«) sig til joint venturet og fik en andel på 15 %, mens Evergreen og Q-Cells nedsatte deres andel til henholdsvis 64 % og 21 %. REC er blandt verdens største producenter af siliciummaterialer til solcelleindustrien. REC producerer via sine datterselskaber også siliciumwafere, solceller og moduler.
(10)
Siden den 19. december 2006, dvs. dagen inden anmeldelsen blev indgivet, har partnerne Evergreen, Q-Cells og REC hver ejet en andel på 33,3 % i Sovello.
(11)
Den nuværende aktionærstruktur i Sovello fremgår af nedenstående figur:
2.3. Investeringsprojekt
(12)
De tyske myndigheder har planer om at yde Sovello regional investeringsstøtte til etablering af et nyt anlæg (Sovello2), der skal producere solcellemoduler.
(13)
Sovello driver i Thalheim allerede sit Sovello1 (7) -anlæg, som påbegyndte produktionen af solcellemoduler i april 2006. På anmeldelsesdatoen var der planlagt en produktion på 30 Megawatt peak (8) inden udgangen af 2007. De tyske myndigheder har anført, at dette anlæg var udformet som et pilotprojekt for at validere Evergreens String-Ribbon-teknologi i en industriel proces sammen med Q-Cells' produktionsteknologi.
(14)
Den anmeldte støtte omfatter et nyt investeringsprojekt, kaldet Sovello2. Det vedrører opførelse af et nyt anlæg til integreret serieproduktion af solcellemoduler på basis af den validerede String-Ribbon-teknologi på jord, der støder op til Sovello1-anlæggets grund i Thalheim. Bygningsarbejderne i forbindelse med Sovello2 blev påbegyndt i juli 2006 og afsluttet i juni 2008. Sovello2 forventedes at nå sin fulde nominelle kapacitet på 60 MWp i 2009 (9).
(15)
På anmeldelsesdatoen forventedes det, at Sovello2 ville skabe ca. 390 direkte og mindst omkring 700 indirekte nye job i regionen.
(16)
Nedenstående tidsplan indeholder en oversigt over de forskellige faser for både Sovello1- og Sovello2-projektet.
Dato for begivenhed
Sovello1
Sovello2
Investeringsbeslutning
14.1.2005 (dato for MJVA1)
Ultimo juni 2006 (ifølge de tyske myndigheder)
Støtteansøgning
27.12.2004 (med henblik på GA-tilskud)
20.2.2006 (med henblik på GA-tilskud)
Dato for tildeling af støtte
21.4.2005
(GA-beslutning)
15.12.2006
(GA-beslutning; kræver Kommissionens godkendelse)
Aftale om grundsalg
27.6.2005
30.6.2006
Påbegyndelse af bygningsarbejder
2005
Juli 2006
Anmeldelse
1.9.2005 (10)
20.12.2006
Planlagt investeringsperiode
1.1.2005-31.12.2007
24.7.2006-30.6.2008
Produktionsstart
Februar 2006
Andet kvartal 2007
Fuld kapacitet nået
Ultimo juni 2006 (30 MWp)
Ultimo 2007 (60 MWp)
Kommissionens godkendelse
7.6.2006 (SMV-bonus)
2.4. Retsgrundlag
(17)
Støtten skal ydes på grundlag af de eksisterende støtteordninger i form af forbundsstatens og delstaternes fælles regionalstøtteprogram, »Gemeinschaftsaufgabe« (sag N 642/02 (11) - i det følgende »GA-ordningen«), »lov af 2005 om investeringspræmier« (Investitionszulagengesetz 2005) (sag N 142a/04 (12) og den efterfølgende ordning »lov af 2007 om investeringspræmier« (Investitionszulagengesetz 2007) (sag N 357a/06 (13).
2.5. Investeringsomkostninger
(18)
Ifølge de opdaterede oplysninger, som de tyske myndigheder fremsendte den 16. og 24. april 2009, indebærer Sovello2 samlede investeringer til en nominel værdi af 118 418 780 EUR (114 882 310 EUR i tilbagediskonteret værdi (14), som alle er regionalstøtteberettigede. Nedenstående tabel I viser fordelingen af de samlede investeringsomkostninger i forbindelse med det anmeldte projekt.
Tabel I
Fordeling af projektomkostningerne
(EUR)
2006
2007
2008
I alt (nominel værdi)
I alt (tilbagediskonteret værdi 31.12.2006)
[…]
[…]
[…]
118 418 780
114 882 310
2.6. Finansiering af projektet
(19)
Ifølge de opdaterede oplysninger, som de tyske myndigheder fremsendte den 16. og 24. april 2009, finansierede Sovello projektet ved hjælp af 87 313 015 EUR af egne midler og banklån (ikke dækket af en offentlig garanti) foruden den ansøgte støtte (31 105 765 EUR). Det følger heraf, at Sovello yder et bidrag af egne midler på mindst 25 % af de samlede støtteberettigede udgifter, der ikke indebærer offentlig støtte.
2.7. Gældende maksimal regionalstøtteintensitet
(20)
Thalheim, Landkreis Bitterfeld, Dessau i Sachsen-Anhalt er et støtteberettiget område i henhold til EF-traktatens artikel 87, stk. 3, litra a), med en maksimal støtteintensitet på 35 % bruttosubventionsækvivalent (BSÆ) for store virksomheder i henhold til retningslinjerne for statsstøtte med regionalt sigte (15) (i det følgende »retningslinjerne fra 1998«) og regionalstøttekortet for Tyskland for 2004-2006 (16), som var gældende på anmeldelsestidspunktet.
2.8. Støttebeløb og støtteintensitet
(21)
Tyskland anmeldte to forskellige støttebeløb og støtteintensiteter, afhængigt af, om der kan anvendes en samhørighedsbonus i henhold til punkt 25 i MSR 2002. Ifølge punkt 25 i MSR 2002 kan »[d]en maksimale støtteintensitet (…) øges ved at gange tallet med faktoren 1,15, hvis projektet medfinansieres af strukturfondene som et stort projekt, som defineret i artikel 25 i Rådets forordning (EF) nr. 1260/1999 (17) (…)«. Fællesskabets medfinansiering skal imidlertid udgøre mindst 25 % af de samlede offentlige udgifter i en region, der er regionalstøtteberettiget i henhold til EF-traktatens artikel 87, stk. 3, litra a), og den maksimale støtteintensitet som følge af anvendelsen af samhørighedsbonussen må ikke overstige 75 % af det gældende regionale støtteloft (punkt 25 og 26 i MSR 2002).
(22)
Den første støtteintensitet, som de tyske myndigheder anmeldte i forbindelse med dette projekt, var 22,46 % BSÆ (svarende til et støttebeløb på 30,526 mio. EUR), hvilket er den maksimale basale støtteintensitet uden samhørighedsbonus, beregnet på grundlag af de oprindeligt anmeldte støtteberettigede omkostninger på 135,934 mio. EUR i tilbagediskonteret værdi og med anvendelse af justeringsmekanismen i punkt 21 i MSR 2002 og et regionalt støtteloft på 35 % BSÆ.
(23)
Såfremt samhørighedsbonussen finder anvendelse (i det følgende »støtte med samhørighedsbonus«), er det maksimale støttebeløb for støtteberettigede omkostninger på 135,934 mio. EUR i tilbagediskonteret værdi 35,105 mio. EUR (svarende til en støtteintensitet på 25,83 % BSÆ). Denne støtteintensitet er baseret på punkt 25 i MSR 2002.
(24)
Den anden støtteintensitet, som de tyske myndigheder har anmeldt i forbindelse med en situation, hvor samhørighedsbonussen finder anvendelse, var 23,83 % BSÆ (svarende til et støttebeløb på 35,336 mio. EUR i nominel værdi og 32,397 mio. EUR i tilbagediskonteret værdi) af de samlede støtteberettigede investeringsomkostninger.
(25)
Den 16. og 24. april 2009 fremsendte de tyske myndigheder Kommissionen opdaterede oplysninger, hvorefter de samlede støtteberettigede investeringsomkostninger i forbindelse med Sovello2 endelig udgør 118 418 780 EUR (114 882 310 EUR i tilbagediskonteret værdi), og den støtte, der skal ydes til Sovello2 i en situation, hvor samhørighedsbonussen finder anvendelse, udgør 31 105 765 EUR i nominel værdi (27 367 723 EUR i tilbagediskonteret værdi, svarende til en støtteintensitet på 23,8224 % BSÆ). Det fremgår også af de opdaterede oplysninger, at støtten skal ydes i form af et direkte tilskud på 17 220 066 EUR og et skattefradrag på 13 885 699 EUR, som skal udbetales i 2009.
(26)
De tyske myndigheder ansøgte som led i det operationelle program »Sachsen-Anhalt« om medfinansiering fra EFRU (18) (stort projekt) på 9,118 mio. EUR (nominelle værdier). Hvis Kommissionen skulle afvise den pågældende ansøgning på grundlag af reglerne for store projekter i henhold til forordning (EF) nr. 1260/1999 , vil betingelserne for at opnå samhørighedsbonussen ikke være opfyldt. I denne situation vil tilskuddet, og dermed den samlede støtte, der fremgår af anmeldelsen, blive reduceret for at overholde de støttelofter i BSÆ, der er anført i forbindelse med scenariet uden bonus.
(27)
Ifølge afsnit IX.2, litra m), i beslutningen om tildeling af støtte (19) som led i GA-ordningen er tildelingen af investeringsincitamenter afhængig af Kommissionens godkendelse af statsstøtten.
(28)
Ifølge anmeldelsen vil den anmeldte støtte til projektet ikke blive kumuleret med støtte fra andre lokale, regionale, nationale eller fællesskabsmidler til dækning af de samme støtteberettigede omkostninger.
(29)
De tyske myndigheder har bekræftet, at støttemodtageren ansøgte om støtten inden påbegyndelsen af arbejdet på projektet. Ifølge beslutningen om tildeling af støtte blev støtteansøgningen indgivet den 20. februar 2006, mens investeringen først blev påbegyndt i juli 2006.
(30)
De tyske myndigheder har også bekræftet, at den maksimale støtteintensitet og det maksimale støttebeløb, der er godkendt i denne beslutning, ikke vil blive overskredet, selv ikke i tilfælde af lavere eller øgede støtteberettigede omkostninger.
2.9. Generelle tilsagn
(31)
I afsnit IX.2, litra f), i beslutningen om tildeling af støtte samt i det nationale retsgrundlag for de anvendte eksisterende støtteordninger er det fastsat, at støttemodtageren skal opretholde investeringen på stedet i mindst fem år.
(32)
Sammen med anmeldelsen fremsendte de tyske myndigheder en kopi af beslutningen om tildeling af støtte. Desuden har de tyske myndigheder forpligtet sig til at forelægge Kommissionen:
-
en statusrapport (herunder oplysninger om de udbetalte beløb, om gennemførelsen af støttekontrakten og om eventuelle andre investeringsprojekter, der igangsættes på samme anlæg/fabrik) hvert femte år efter Kommissionens godkendelse af støtten
-
en detaljeret endelig rapport senest seks måneder efter betalingen af den sidste støttetranche, baseret på den anmeldte betalingsplan.
3. BEGRUNDELSE FOR INDLEDNING AF DEN FORMELLE UNDERSØGELSESPROCEDURE
(33)
I beslutningen om at indlede den formelle undersøgelsesprocedure i den foreliggende sag baserede Kommissionen sine tvivl på følgende aspekter.
(34)
Ifølge punkt 49 i MSR 2002 må et investeringsprojekt ikke opdeles kunstigt i underprojekter for at omgå bestemmelserne i MSR 2002. I forbindelse med MSR 2002 antages det, at et investeringsprojekt omfatter alle faste investeringer i et produktionsanlæg inden for en periode på tre år. Et produktionsanlæg er i dette punkt defineret som »en i økonomisk henseende udelelig serie af faste anlægsaktiver, der udfører en præcis teknisk funktion, er forbundet fysisk eller funktionelt og har klart definerede mål, såsom produktion af et bestemt produkt«. Medlemsstaterne kunne være tilbøjelige til at anmelde to særskilte projekter i stedet for et enkelt investeringsprojekt, da der herved normalt ville være mulighed for en højere maksimal støtteintensitet som følge af virkningerne af den automatiske justeringsmekanisme, der er fastsat i punkt 21 i MSR 2002 (20).
(35)
Da der var gået mindre end tre år mellem påbegyndelsen af arbejdet på Sovello1-projektet (2005) og Sovello2-projektet (juli 2006), anførte Kommissionen i beslutningen om at indlede den formelle undersøgelse, at den normalt ville antage, at de to projekter udgør et enkelt investeringsprojekt, medmindre de kriterier, der er nævnt i punkt 49 i MSR 2002, er opfyldt.
(36)
Kommissionen bemærkede i denne forbindelse, at Evergreen havde et pilotanlæg i Marlboro, hvor virksomheden gennemførte F&U samt test på en pilotproduktionslinje til sin String-Ribbon-teknologi, mens Sovello1 er meget tættere på markedet: Produktionen var således blevet påbegyndt i april 2006, og alle moduler, der blev produceret i april, maj og juni 2006, blev øjeblikkeligt solgt på markedet. Kommissionen nåede derfor til den foreløbige konklusion, at Sovello1 tilsyneladende ikke først og fremmest var bestemt til at påvise, at det var teknisk eller teknologisk muligt at producere solcellemoduler på basis af String-Ribbon-teknologien, men derimod at vurdere de økonomiske resultater og den industrielle kapacitet i forbindelse med joint venture-partnernes teknologier og fremstillingsprocesser og udnytte den forventede hurtige udvikling af dette marked i Tyskland.
(37)
Kommissionen bemærkede endvidere, at initialinvesteringen (Sovello1, 30 MWp) er stor. Sammenlignet med produktionen på Sovello1 kan størrelsen af Sovello2 (60 MWp) på den anden side ikke rigtig siges at være »masseproduktion«. Multiplikationsfaktoren for omkostningerne udgør kun 2 for Sovello2, mens den var 13 for det store investeringsprojekt Qimonda, hvor Kommissionen var nået til den konklusion, at det anmeldte projekt ikke udgjorde et enkelt investeringsprojekt sammen med et tidligere pilotprojekt (Kommissionens beslutning af 30. januar 2008 (21), i det følgende »Qimonda-beslutningen«).
(38)
I lyset af Domstolens dom i sag T-184/97 (22) samt definitionerne af »industriel forskning«, »eksperimentel udvikling« og »procesinnovation« i Fællesskabets rammebestemmelser for statsstøtte til forskning og udvikling og innovation (23) (i det følgende »F&U&I-rammebestemmelser«) udtrykte Kommissionen tvivl om, hvorvidt Sovello1 kunne betragtes som et pilotprojekt og derfor ville være et selvstændigt projekt i forhold til Sovello2-projektet.
(39)
Kommissionen var af den opfattelse, at såfremt Sovello1 ikke kunne betragtes som et pilotprojekt, skulle det i givet fald betragtes som et enkelt investeringsprojekt sammen med Sovello2 (på grundlag af en samlet vurdering af kriterierne i punkt 49 i MSR 2002). I denne forbindelse konkluderede Kommissionen, at trods de tyske myndigheders argumenter om den fysiske adskillelse mellem de to anlæg og de manglende funktionsmæssige forbindelser mellem dem, var det ikke desto mindre et faktum, at det er én virksomhed med to nært beliggende produktionsanlæg, der fremstiller det samme produkt ved anvendelse af den samme teknologi, og arbejdet på det andet anlæg blev sat i gang tre måneder efter, at den kommercielle produktion blev påbegyndt på det første anlæg.
(40)
Kommissionen udledte også af den oprindelige joint venture-aftale (i det følgende »MJVA1«), at partnerne planlagde en meget større investering end Sovello1, som skulle gennemføres i forskellige faser. Endvidere bemærkede Kommissionen, at det ikke var klart, om de yderligere omkostninger til at koncipere særskilte projekter i stedet for et integreret anlæg oversteg beløbet af den yderligere støtte som følge af, at de to projekter ikke ville blive betragtet som et enkelt investeringsprojekt (og justeringen i punkt 21 i MSR 2002 derfor ikke ville finde anvendelse på det kombinerede projekt).
(41)
På grundlag af ovenstående var Kommissionen i tvivl om, hvorvidt den anmeldte støtte var nødvendig for at skabe en tilskyndelsesvirkning for investeringen, og i bekræftende fald i hvilket omfang, og hvorvidt den var forenelig med MSR 2002 og fællesmarkedet.
4. BEMÆRKNINGER FRA INTERESSEREDE PARTER
(42)
Som reaktion på offentliggørelsen af beslutningen om at indlede den formelle undersøgelsesprocedure i Den Europæiske Unions Tidende modtog Kommissionen bemærkninger fra en enkelt interesseret part, nemlig European Photovoltaic Industry Association (EPIA) (24). EPIA's argumenter kan opsummeres på følgende måde.
4.1. Solenergiindustrien som et vækstmarked
(43)
Ifølge EPIA er solenergiindustrien kendetegnet ved en vedvarende høj vækstrate på markedet som følge af en stigende efterspørgsel efter solcelleprodukter på verdensplan og en dynamisk teknologi og innovationsgrad. Hurtighed er en nøglefaktor ved gennemførelsen af innovationer i industriel skala. For at fremskynde solenergiindustriens konkurrenceevne er det nødvendigt at reducere produktionsomkostningerne i forbindelse med solenergi. Et væsentligt omkostningselement ved produktion af solenergi er omkostningerne til anskaffelse af solenergisystemer. Produktionsomkostningerne i forbindelse med solenergisystemer afhænger igen af de anvendte teknologier, det relevante råmateriale og materialeomkostningerne.
(44)
Det høje teknologi- og innovationsniveau fremgår hovedsagelig af et stigende antal samarbejdsprojekter mellem virksomheder og/eller F&U-institutioner samt et stigende antal nye virksomheder i sektoren.
4.2. Pilotprojekter i solenergiindustrien
(45)
EPIA har anført, at innovationer og nye teknologier udvikles og anvendes i solenergiindustrien efter økonomiske kriterier. For at begrænse investorernes økonomiske risici og afprøve den teknologiske og/eller økonomiske gennemførlighed af en innovation efter visse kriterier går man etapevis frem inden for navnlig F&U samt med hensyn til industriens gennemførelse af innovationer. Pilotprojekter er derfor velegnede til at finde svar på visse tekniske og/eller økonomiske spørgsmål vedrørende innovationer med konkrete mål, begrænsede ressourcer og midler samt kalkulerbare risici. Ifølge EPIA anvendes pilotprojekter også inden for produkt- og procesinnovationer af industrielt afprøvede teknologier, da en kapacitetsudvidelse først er økonomisk hensigtsmæssig, når det i forbindelse med en pilotproduktion er lykkedes at påvise, at processerne er replicerbare. Så snart processernes replicerbarhed er verificeret i pilotproduktion, er en hurtig udvidelse af produktionskapaciteten en vigtig succesfaktor. Der oprettes derfor ofte ny produktionskapacitet umiddelbart efter vellykket »proof of concept« i pilotproduktion.
4.3. String-Ribbon-teknologien endnu ikke industrielt afprøvet
(46)
EPIA har understreget, at den String-Ribbon-procesteknologi, der anvendes af Sovello, er en proces, hvorved der fremkommer siliciumbånd til fremstilling af krystallinske wafere, som i forhold til konventionelle krystallinske savteknologier forbruger markant mindre silicium. Processen har således en klar omkostningsfordel. EPIA har påpeget, at String-Ribbon-processen til fremstilling af wafere endnu ikke var blevet industrielt afprøvet, da Sovello1 blev opført. Dvs. der var på det tidspunkt ikke en enkelt virksomhed på verdensplan, som var i stand til at forarbejde sådanne String-Ribbon-wafere til celler og moduler. Ved at anvende String-Ribbon-teknologien har Sovello været i stand til at dække hele produktionskæden fra siliciumwafere over solceller til solcellemoduler. Denne teknologisk innovative integration langs merværdikæden krævede afprøvning i praksis i industrien.
5. BEMÆRKNINGER FRA DE TYSKE MYNDIGHEDER
(47)
De tyske myndigheder fremsendte supplerende dokumentation for at bortvejre Kommissionens tvivl med hensyn til, om de to investeringsprojekter, Sovello1 og Sovello2, udgør et enkelt investeringsprojekt som omhandlet i punkt 49 i MSR 2002. Tyskland har gjort gældende, at Sovello1 er et pilotprojekt og derfor på grundlag af fortilfældet Qimonda skal fortolkes som et selvstændigt investeringsprojekt. De fremførte argumenter kan opsummeres på følgende måde.
5.1. Sovello1 er et pilotprojekt
(48)
De tyske myndigheder har gjort gældende, at investeringen i Sovello1 skal betragtes som et pilotprojekt. De henviser til en definition fra OECD (25), hvorefter opførelsen og driften af et pilotanlæg kan indgå i F&U, såfremt hovedformålet hermed er at opnå erfaringer og indsamle tekniske og andre data. Ifølge OECD's definition gennemføres et pilotprojekt ikke kun for at kontrollere den tekniske gennemførlighed af en ny teknologi, men også for at vurdere driftseffektiviteten, omkostningseffektiviteten og den tekniske optimering, inden en masseproduktion kan påbegyndes. Pilotprojektets vellykkede udvikling er derfor en nødvendig betingelse for at starte og udvikle et masseproduktionsanlæg.
(49)
De tyske myndigheder er af den opfattelse, at den proces- og produktinnovation, der er gennemført via investeringen i Sovello1, falder ind under definitionerne på »industriel forskning« og »procesinnovation« i Kommissionens F&U&I-rammebestemmelser. Ifølge Tyskland bør den omstændighed, at støttemodtageren fra begyndelsen havde planer om at kommercialisere Sovello1's produktion, ikke være afgørende for klassificeringen som et enkelt investeringsprojekt eller ej, eftersom Kommissionen heller ikke uddybede dette synspunkt i Qimonda-beslutningen. De tyske myndigheder har gjort gældende, at der med hensyn til mål og tilgang ikke er nogen forskel mellem Qimonda-pilotprojektet og investeringen i Sovello1.
(50)
De tyske myndigheder har gjort gældende, at den ovennævnte beskrivelse af et pilotprojekt fuldt ud gælder for Sovello1-projektet. Sovello blev etableret som et joint venture mellem Q-Cells og Evergreen (i januar 2005) med det formål at validere Evergreens String-Ribbon-teknologi i en industriel produktionsproces sammen med Q-Cells' produktionsteknologi (produktion af solceller og knowhow vedrørende maskiner og produktionsprocesser).
(51)
Ifølge de tyske myndigheder ville Førsteinstansrettens dom i sag T-184/97 ikke være til hinder for at betragte Sovello1 som et pilotprojekt. Denne dom ville heller ikke være relevant i forbindelse med Sovello, eftersom den ikke behandler spørgsmålet, om projektet udgør et enkelt investeringsprojekt.
(52)
Ifølge de tyske myndigheder er Sovello1 det første automatiserede og fuldt integrerede industrielle produktionsanlæg til produktion af solcellemoduler på basis af String-Ribbon-teknologien på verdensplan.
(53)
De tyske myndigheder har bekræftet, at Evergreen har et pilotanlæg i Marlboro, hvor der gennemføres F&U og test på en pilotproduktionslinje til virksomhedens String-Ribbon-teknologi. Formålet med Sovello1 var ikke at verificere, om det var muligt at producere solcellemoduler på basis af String-Ribbon-teknologien, da Evergreen havde afprøvet dette med succes på laboratorieniveau i Marlboro. Spørgsmålet var imidlertid at verificere, om serieproduktion var teknologisk (og økonomisk) mulig i industriel skala. De tyske myndigheder har oplyst, at der i Marlboro ikke fandt en industriel produktion sted i forbindelse med wafere eller celler eller moduler. De moduler, der blev produceret på Sovello1, er af en anden type (Spruce Line) end de moduler, der blev produceret i Marlboro (Cedar Line). En af de væsentligste forskelle er, at Cedar Line-modulerne blev produceret manuelt, mens denne proces i vidt omfang var automatiseret i Sovello.
(54)
Kapaciteten på 15 MWp i Marlboro blev først nået i 2004 takket være installeringen af nye waferovne. Ifølge de tyske myndigheder kan det ikke konkluderes på grundlag heraf, at Marlboro havde industrielle processer til produktion af celler og moduler, eller at virksomhedens produktion nåede de nødvendige standarder for industriel produktion. Desuden var de moduler, der blev produceret på dette anlæg, som nævnt af en anden type end de moduler, der skulle produceres på Sovello1. De tyske myndigheder har oplyst, at pilotprojekter i solenergiindustrien har en kapacitet på mellem 10 og 30 MWp. De er af den opfattelse, at den omstændighed, at Sovello1-projektet ligger i den øvre ende af dette interval, ikke bør udelukke, at dette projekt kan betragtes som et pilotprojekt. De har endvidere oplyst, at kapaciteten på Sovello1-anlægget (30 MWp) blev bestemt af kapaciteten af […] (26), som specifikt var udviklet til dette anlæg.
(55)
De tyske myndigheder har også oplyst, at på grundlag af den nuværende viden og erfaring når anlæg, der anvender String-Ribbon-teknologi, produktionskapaciteter på 75-80 MWp. De er af den opfattelse, at ingen investor havde oprettet et større anlæg på basis af en ny og fuldstændig uafprøvet teknologi.
(56)
De tyske myndigheder har gjort gældende, at der på tidspunktet for investeringen i Sovello1 ikke fandtes nogen standarder for den tekniske udformning af de maskiner og det udstyr, der skulle anvendes til den industrielle produktion af solcellemoduler på basis af den innovative String-Ribbon-teknologi. Da Sovello havde specifikke og højere produktionsmål (nå anlægsydelse på mindst […], stabilisere celleeffektiviteten på […] og øge den med […]) end Marlboro, kunne virksomheden ikke blot »kopiere« Marlboros laboratorieprocesser, og den kunne heller ikke anvende Q-Cells' traditionelle produktionsprocesser (27). De tyske myndigheder fremkom med talrige eksempler til at illustrere dette.
(57)
De tyske myndigheder har gjort gældende, at den korte testperiode og den tidlige opnåelse af succes og kommercialisering ikke bør anses som negative elementer, for at Sovello1 kan betragtes som et pilotprojekt. De tyske myndigheder har bemærket, at Marlboro ligeledes solgte sin »pilot«-produktion. Dette kan forklares ved den store efterspørgsel på markedet for solenergiprodukter. I tilfælde af lavere ydelse og celleeffektivitet sælges sådanne moduler til lavere priser. Hvis de mål for ydelse og celleeffektivitet, der var fastsat for Sovello1, ikke var blevet nået, var projektet slået fejl, men produktionen var stadig blevet solgt på markedet for at begrænse tabene.
(58)
De tyske myndigheder har oplyst Kommissionen om, at der gik fem måneder mellem påbegyndelsen af produktionen på Sovello1 og arbejderne i forbindelse med Sovello2 (i stedet for tre måneder som anført af Kommissionen i åbningsbeslutningen).
(59)
De tyske myndigheder har anført, at testperioden for Sovello1's pilotproduktionsanlæg var så kort, da investeringsfasen og driftsfasen (ansættelse af faglært arbejdskraft, nært samarbejde med ingeniørfirma, tidlige leveringskontrakter på råmateriale og dele, rumlig adskillelse af celle- og modulproduktion) i modsætning til sædvanlig praksis i andre sektorer ikke var adskilt og også takket være en meget god planlægning af hele projektet.
5.2. Investeringsprojekterne Sovello1 og Sovello2 er selvstændige investeringer
(60)
De tyske myndigheder mener, at alle de kriterier, der er nævnt i punkt 49 i MSR 2002, skal opfyldes kumulativt, for at Sovello1 og Sovello2 kan betragtes som et enkelt investeringsprojekt. De tyske myndigheder har argumenteret kraftigt for denne fortolkning og baseret deres analyse på Kommissionens tidligere praksis under henvisning til Qimonda-beslutningen, Kommissionens beslutning om AMD (28) (i det følgende »AMD-beslutningen«) og Kommissionens beslutning om Q-Cells (29) (i det følgende »Q-Cells-beslutningen«). Eftersom denne betingelse ikke ville være opfyldt i forbindelse med Sovello1 og Sovello2, bør begge projekter betragtes som selvstændige investeringsprojekter.
(61)
De tyske myndigheder har hævdet, at Sovello1 og Sovello hverken fysisk, teknisk eller funktionsmæssigt er forbundet med hinanden. Der er tale om separate produktionsanlæg med fuldstændig selvstændige produktionslinjer, separate anlægsaktiver (jord, bygninger, maskiner og udstyr) og med separat adgang til det offentlige vejnet (med forskellige gadenumre), beliggende på separate (men nærliggende) jordparceller, som blev erhvervet på forskellige datoer (30). Begge produktionsanlæg dækker hele værdikæden lige fra produktionen af String-Ribbon-wafere over celler til moduler. De kunne sælges separat uden fysiske ændringer af hvert anlægs produktionsproces (31).
(62)
De tyske myndigheder har gjort gældende, at en sammenligning mellem Sovello1 og Sovello2 viser forskelle med hensyn til produktionsteknologi (nye procesteknologier, produktion af tyndere wafere) og kvaliteten (højere ydelse) af (mellem)produkterne (wafere, celler og moduler).
(63)
De tyske myndigheder har understreget, at Sovellos mulighed for i aftalen om grundsalget at købe en jordparcel, der stødte op til Sovello1-produktionsanlægget, kun udgjorde en forpligtelse for sælgeren, og at de gældende regler for støtteordningen ikke gør det muligt at betegne erhvervelsen af jord som starten på et investeringsprojekt. De har derfor konkluderet, at købsoptionen ikke ville være et klart bevis for en fælles investeringsplan for Sovello1 og Sovello2.
(64)
De tyske myndigheder har understreget, at Kommissionen i Q-Cells-beslutningen nåede til den konklusion, at der ikke er nogen forbindelse mellem to investeringer, hvis begge investeringer vedrører egne grunde og bygninger og eget udstyr, forvaltningen er separat, og kun ledelsen af det strategiske og operationelle område udføres sammen. De har oplyst, at den fælles ledelse af Sovello1 og Sovello2 på det strategiske og operationelle område kun sker af kommercielle grunde og ikke er afgørende for de to projekters eksistens og funktion.
(65)
De tyske myndigheder har anført, at eksistensen af en strategisk plan til at udvide kapaciteten gennem et opfølgningsprojekt i tilfælde af, at pilotprojektet bliver en succes, som omtalt i MJVA1, ikke skal fortolkes anderledes end de strategiske planer, som det fremgår af Qimonda-beslutningen.
(66)
De tyske myndigheder har bekræftet, at målene med de to projekter Sovello1 og Sovello2 er forskellige, selv om produktet i forbindelse med begge projekter er solcellemoduler. Sovello1 ligner mere en gennemførlighedsundersøgelse (afprøvning af den teknologiske og økonomiske gennemførlighed af produktion i industriel skala langs merværdikæden på basis af String-Ribbon-teknologien), mens Sovello2 er den egentlige kommercielle serieproduktion af en bestemt gruppe af produkter, hvor den tekniske erfaring, der er indsamlet i forbindelse med Sovello1, standardiseres.
(67)
De tyske myndigheder har gjort gældende, at sammenligningen i punkt 61 i Kommissionens åbningsbeslutning (sammenligning af multiplikationsfaktoren for omkostningerne ved investeringerne i forbindelse med Qimonda-beslutningen med multiplikationsfaktoren for omkostningerne for de to Sovello-investeringsprojekter) ikke tager hensyn til sektorspecifikke karakteristika og derfor ikke egner sig til at udelukke Sovello1 fra at kunne betragtes som et pilotprojekt. De har gjort gældende, at omkostningerne i Qimonda-beslutningen vedrører tre investeringer, at omkostningerne til bygning og udstyr i halvlederindustrien er meget højere end i solenergiindustrien, og at produktionen pr. maskine er betydeligt lavere i halvlederindustrien (til masseproduktion er det derfor nødvendigt at installere meget mere udstyr). Desuden ville pilotprojekter i halvledersektoren være mulige til forholdsvis lavere omkostninger på grund af en meget større standardisering af maskinerne i denne sektor. Tyskland har endvidere anført, at et større forhold mellem »omkostninger ved opfølgningsprojekt« og »omkostninger ved pilotprojekt« også kunne følge af, at investoren var i en bedre finansiel situation (og derfor ikke bør udgøre et kriterium for at have ret til mere statsstøtte).
(68)
De tyske myndigheder er af den opfattelse, at den generelle hensigtserklæring i MJVA1 om at udvide Sovellos produktionskapacitet ikke er et bevis for en funktionsmæssig forbindelse mellem Sovello1 og Sovello2, da den ikke indeholder mere præcise specifikationer for endnu et investeringsprojekt med hensyn til placering, produktionsteknologier, maskiner, levering af silicium og finansiering.
(69)
De tyske myndigheder har anført, at den endelige beslutning om at gennemføre Sovello2 blev truffet i juni 2006 på grundlag af: 1) den hurtigt voksende efterspørgsel på markedet, som kunne sikre afsætningen på lang sigt, 2) indgåelsen af en langsigtet kontrakt om levering af råmaterialet silicium (kontrakt med REC undertegnet i juni 2006) og 3) den dokumenterede tekniske og økonomiske succes af pilotprojektet Sovello1 (mål for anlægsydelse og stabil celleeffektivitet nået i juni 2006).
(70)
De tyske myndigheder har understreget, at det på det tidspunkt, hvor beslutningen om at investere i Sovello1 blev truffet (januar 2005), var det hverken teknisk eller økonomisk muligt at gennemføre investeringen i Sovello2. Sovello1-projektets succes kunne ikke forudses på det tidspunkt, hvor investeringsbeslutningen blev truffet.
5.3. Intet økonomisk incitament til kunstigt at opdele Sovello1 og Sovello2
(71)
De tyske myndigheder har gjort gældende, at Sovello ikke havde noget økonomisk incitament til kunstigt at opdele Sovello1 og Sovello2. De har anført, at der opstod ekstraomkostninger for Sovello på ca. […] EUR (32) som følge af det selvstændige koncept for de to produktionsanlæg. De er endvidere af den opfattelse, at Sovello som følge heraf ikke opnåede synergier og stordriftsfordele, som normalt ville følge af et enkelt investeringsprojekt. De har endvidere understreget, at de højere investeringsomkostninger ikke kompenseres af det højere støttebeløb, der kunne forventes, hvis de to projekter kunne betragtes som separate: Dette højere støttebeløb ville kun udgøre ca. 10 mio. EUR (33).
5.4. Konklusion: Sovello1 og Sovello2 er ikke et enkelt investeringsprojekt
(72)
De tyske myndigheder har anført, at det følger af tidligere beslutninger, at Kommissionen kun havde antaget, at to separate investeringsprojekter udgjorde et enkelt investeringsprojekt, hvis alle de kriterier, der er anført i punkt 49 i MSR 2002, er opfyldt. De er derfor af den opfattelse, at selv hvis Sovello1 ikke blev betragtes som et pilotprojekt, ville Sovello1 og Sovello2 stadig ikke udgøre et enkelt investeringsprojekt, eftersom alle kriterierne i punkt 49 i MSR 2002 ikke er opfyldt.
(73)
De tyske myndigheder har konkluderet, at de to projekters geografiske og tidsmæssige nærhed ikke bør føre til den konklusion, at disse to investeringer udgør et enkelt investeringsprojekt som omhandlet i punkt 49 i MSR 2002 og er kunstigt opdelt for at omgå bestemmelserne i MSR 2002.
6. VURDERING AF STØTTEN
6.1. Statsstøtte i henhold til EF-traktatens artikel 87, stk. 1
(74)
I beslutningen om at indlede den formelle undersøgelsesprocedure konkluderede Kommissionen, at den finansielle støtte, som de tyske myndigheder skulle yde til Sovello på grundlag af de eksisterende regionalstøtteordninger (GA- og investeringspræmieordningen) udgør statsstøtte i henhold til EF-traktatens artikel 87, stk. 1. De tyske myndigheder har ikke anfægtet denne konklusion.
6.2. Anmeldelseskrav, støttens lovlighed og gældende lovgivning
(75)
Ved at anmelde foranstaltningen den 20. december 2006 overholdt de tyske myndigheder kravet om individuel anmeldelse i punkt 24 i MSR 2002.
(76)
I overensstemmelse med punkt 63 og fodnote 58 i retningslinjerne for statsstøtte med regionalt sigte for 2007-2013 (34), hvorefter investeringsprojekter, der skal anmeldes individuelt, vurderes i henhold til de gældende regler på anmeldelsestidspunktet, vurderer Kommissionen den anmeldte støtteforanstaltning på grundlag af bestemmelserne i retningslinjerne fra 1998, regionalstøttekortet for Tyskland for 2004-2006 og MSR 2002.
6.3. Støttens forenelighed med de generelle bestemmelser i retningslinjerne fra 1998
(77)
Som Kommissionen allerede fastslog i beslutningen om at indlede den formelle undersøgelsesprocedure, omfatter projektet en initialinvestering som omhandlet i retningslinjerne fra 1998, de støtteberettigede investeringsomkostninger er nøje bestemt, og kumuleringsreglerne overholdes. Endvidere har Sovello ansøgt om støtte inden påbegyndelsen af arbejdet på projektet og er forpligtet til at opretholde investeringen i regionen i mindst fem år efter afslutningen af projektet. Sovello yder et finansielt bidrag på mindst 25 % af de støtteberettigede omkostninger i en form, der ikke omfatter offentlig støtte. Da støtten til Sovello udbetales på grundlag af godkendte støtteordninger, er støtten derfor i princippet i overensstemmelse med de generelle bestemmelser i retningslinjerne fra 1998. Kommissionen bekræfter denne konklusion i den foreliggende beslutning.
6.4. Støttens forenelighed med bestemmelserne i MSR 2002
6.4.1. Et enkelt investeringsprojekt
(78)
Ifølge punkt 49 i MSR 2002 må et investeringsprojekt ikke opdeles kunstigt for at undgå bestemmelserne heri. Et enkelt investeringsprojekt omfatter alle faste investeringer i et produktionsanlæg inden for en periode på tre år (35). Et produktionsanlæg er »en i økonomisk henseende udelelig serie af faste anlægsaktiver, der udfører en præcis teknisk funktion, er forbundet fysisk eller funktionelt og har klart definerede mål, såsom produktion af et bestemt produkt«.
(79)
Da Sovello allerede har modtaget støtte til et tidligere investeringsprojekt, Sovello1, på samme sted (på jord, der støder op til Sovello2), og i betragtning af, at der er gået mindre end tre år mellem påbegyndelsen af arbejderne på henholdsvis Sovello1 (2005) og Sovello2 (juli 2006), er det nødvendigt at fastslå, om denne investering udgør et enkelt investeringsprojekt sammen med det anmeldte projekt Sovello2.
(80)
Kommissionen ville normalt antage, at de faste investeringer i et produktionsanlæg inden for en periode på tre år udgør et enkelt investeringsprojekt. De bemærkninger, som medlemsstaten har fremsat med hensyn til spørgsmålet, om projektet udgør et enkelt investeringsprojekt, vurderes på grundlag af de kriterier, der er anført i punkt 49 i MSR 2002.
(81)
Efter Kommissionens opfattelse er der intet, der tyder på, at investeringen blev kunstigt opdelt i to projekter for at omgå bestemmelserne i MSR 2002. Selv om der ikke er tale om en bevidst omgåelse af MSR 2002, kan det imidlertid ikke automatisk konkluderes på grundlag heraf, at projekter, der er påbegyndt inden for perioden på tre år, ikke udgør et enkelt investeringsprojekt (se også betragtning 47-49 i AMD-beslutningen, hvor Kommissionen konkluderede, at der var tale om et enkelt investeringsprojekt, selv om der ikke var nogen hensigt om kunstigt at opdele projekterne for at omgå MSR 2002). Om der er tale om et enkelt investeringsprojekt eller ej, skal fastslås på grundlag af fakta ved hjælp af de kriterier, der er fastsat i punkt 49 i MSR 2002, og ikke på grundlag af hensigter.
(82)
De tyske myndigheder har udledt af deres analyse af Kommissionens praksis, at alle de kriterier, der er nævnt i punkt 49 i MSR 2002, skal opfyldes kumulativt, for at to projekter kan betragtes som et enkelt investeringsprojekt. Kommissionen er ikke enig i denne fortolkning. Det fremgår ikke af nogen af Kommissionens tidligere beslutninger, at alle kriterier skal opfyldes kumulativt for at konkludere, at der foreligger et enkelt investeringsprojekt. Kommissionen mener, at MSR 2002 forskriver en samlet vurdering af disse kriterier. Kriterierne skal afvejes i en samlet vurdering fra sag til sag. Dette indebærer, at to investeringer kunne udgøre et enkelt investeringsprojekt, selv om ikke alle kriterier blev opfyldt fuldt ud.
(83)
Nedenfor analyseres og afvejes kriterierne
-
præcis teknisk funktion
-
fysisk eller funktionsmæssig forbindelse
-
klart defineret mål
-
økonomisk udelelighed
i en samlet vurdering.
(84)
De tyske myndigheders argument om, at Sovello ikke havde noget økonomisk incitament til kunstigt at opdele Sovello1 og Sovello2 tages også i betragtning.
6.4.1.1. Præcis teknisk funktion
(85)
Begge anlæg udfører en præcis teknisk funktion, som er identisk for begge, nemlig produktion af solcellemoduler på basis af String-Ribbon-teknologien. Det bemærkes også, at der ikke er noget, der tyder på, at der skal anvendes forskelligt input til produktionen på Sovello1 og Sovello2 (råmaterialet er silicium). Ændringerne af udstyret og maskinerne på Sovello2, som havde til formål at optimere produktionseffektiviteten og var en udløber af erfaringer i forbindelse med Sovello1, kan føre til små forskelle mellem de moduler, der produceres på Sovello1 og Sovello2. Kommissionen mener imidlertid, at disse er resultatet af normale justeringer i forbindelse med industriprojekter og ikke ændrer det forhold, at begge anlæg har den samme præcise tekniske funktion.
6.4.1.2. Fysisk eller funktionsmæssig forbindelse
(86)
Sovello1 og Sovello2 er separate produktionsanlæg med separate anlægsaktiver og med separat adgang til det offentlige vejnet. Begge produktionsanlæg dækker hele produktionskæden for solcellemoduler, lige fra wafere over celler til moduler. Der er ingen fysiske forbindelser mellem »serien af faste anlægsaktiver, der udfører en præcis teknisk funktion«, som udgør to produktionsanlæg. Det konkluderes i en ekspertrapport, der er fremlagt for Kommissionen, at anlæggene kunne sælges separate og drives separat, uden at der kræves fysiske ændringer i produktionsprocessen. Kommissionen har ingen grund til at afvise denne konklusion.
(87)
Sovello1 og Sovello 2 har en række centraliserede tjenester. Desuden producerer de det samme produkt på basis af samme produktionsproces, maskiner og udstyr, leverandørerne af maskiner, udstyr og råmaterialer er også typisk de samme, og vedligeholdelse eller forvaltning af reservedele er organiseret centralt. Det er imidlertid korrekt, at typiske elementer, som kunne påvise funktionsmæssige forbindelser mellem »serien af faste anlægsaktiver, der udfører en præcis teknisk funktion«, som udgør de to produktionsanlæg, ikke foreligger i dette tilfælde. F.eks. er der intet leveranceforhold mellem Sovello-projekterne, ingen fælles teknisk infrastruktur (f.eks. kraftanlæg el.lign.) eller udveksling af halvfabrikata. Begge anlæg udgør selvstændige produktionslinjer.
(88)
Med hensyn til købsoptionen for tilgrænsende jord i aftalen om salget af grunden til Sovello1 er Kommissionen i dette særlige tilfælde enig med de tyske myndigheder i, at købsoptionen som sådan i givet fald ikke er en tilstrækkelig grund til at konkludere, at der er en funktionsmæssig forbindelse som omhandlet i punkt 49 i MSR 2002, også i betragtning af, at støttemodtageren ikke betalte for denne købsoption, og at investoren havde planlagt alternative placeringer af Sovello2.
(89)
På baggrund af ovenstående er der efter Kommissionens opfattelse ingen fysisk og ingen stærk funktionsmæssig forbindelse som omhandlet i punkt 49 i MSR 2002 mellem Sovello1 og Sovello2.
6.4.1.3. Klart defineret mål
(90)
De tyske myndigheder har gjort gældende, at Sovello1 udgjorde et pilotprojekt, som havde til formål at validere funktionen, effektiviteten og den økonomiske rentabilitet af en fremstillingsproces i industriel skala langs merværdikæden, som var baseret på en grundlæggende innovativ teknologi (36), mens formålet med Sovello2, efter den påviste tekniske og økonomiske rentabilitet, var at udvide kapaciteten med henblik på produktion i stor målestok. De har konkluderet, at de to investeringsprojekter, Sovello1 og Sovello2, derfor havde forskellige mål.
(91)
I denne henseende vil Kommissionen gerne understrege, at den i modsætning til de tyske myndigheders fortolkninger ikke fandt i Qimonda-beslutningen, at pilotprojekter automatisk ville have et andet mål i forbindelse med anvendelsen af punkt 49 i MSR 2002. Kommissionen fandt kun i den pågældende beslutning, at det pågældende pilotprojekt havde et andet mål og ikke udgjorde et enkelt investeringsprojekt sammen med det andet projekt. Det er korrekt, at når man undersøger målene med to projekter, kan den omstændighed, at det ene kan betragtes som et pilotprojekt, være et stærkt indicium for, at begge projekter forfølger forskellige mål, men afhængigt af projekternes særlige karakteristika i hvert enkelt tilfælde er dette i givet fald ikke tilstrækkeligt til klart at skelne mellem begge projekters mål. Derfor, og også under hensyntagen til vanskelighederne ved at definere et pilotprojekt, finder Kommissionen, at man snarere skal se på hvert projekts individuelle karakteristika for at finde ud af, om den pågældende særlige pilotkarakter, det viser, giver det et mål, som er tilstrækkeligt forskelligt fra det andet projekt. I dette tilfælde blev der fremlagt en række elementer, som viser, at Sovello1 og Sovello2 har et forskelligt, klart defineret mål.
(92)
De bemærkninger, som EPIA har fremsat, bekræfter, at man inden for solenergiindustrien ofte går etapevis frem i forbindelse med udviklingen af innovationer og nye teknologier, som er baseret på økonomiske kriterier, og at der findes talrige projekter på solcelleområdet, som har til formål at verificere den industrielle gennemførlighed af innovationer samt replicerbarheden af processer inden iværksættelse i stor målestok. De bekræfter også, at Sovello1 var den første investering på verdensplan, som tog sigte på en industriel afprøvning af String-Ribbon-teknologien.
(93)
Kommissionen slutter af MJVA, at produktionen på Sovello1 skulle baseres på String-Ribbon-teknologien i forbindelse med waferproduktionen, men skulle integrere Q-Cells' produktionsteknologi med henblik på at udvikle produktionsprocesser, som skulle anvendes i industriel skala og være rentable. Dette var forbundet med en række teknologiske innovationer, maskiner, der specifikt var udviklet til Sovello1, med fokus på automatisering og replicerbarhed af produktionsprocesserne i industriel skala, hvilket førte til produktion af moduler af Spruce Line-typen. Sovello1 var derfor et meget nyt projekt, som havde til formål at afprøve den tekniske og økonomiske rentabilitet af produktion i industriel skala af solcellemoduler på basis af String-Ribbon-teknologien. Sovello2 ville være den industrielle serieproduktion, som kun kunne påbegyndes, hvis Sovello1 var vellykket.
(94)
I beslutningen om at indlede proceduren havde Kommissionen sat spørgsmålstegn ved Sovello1-anlæggets kapacitet (produktionskapacitet på 30 MWp) i forhold til 15 MWp til laboratorieproduktionen i Marlboro og kun 60 MWp til serieproduktionen på Sovello2. Tyskland har imidlertid forklaret, at Marlboro-anlægget først nåede sin fulde kapacitet i 2004, og gjort gældende, at dette ikke indebar, at Marlboro anvendte industrielle produktionsprocesser. Dette synes bekræftet af, at Evergreen på nuværende tidspunkt har planer om at lukke sine produktionsaktiviteter i Marlboro (kun opretholdelse af F&U) sammen med opstarten af virksomhedens nye produktionsanlæg i Devens (37).
(95)
Tyskland har endvidere anført, at pilotprojekter med produktionskapaciteter på mellem 10 og 30 MWp er normale i solcelleindustrien. De tyske myndigheder har også forklaret, at de 30 MWp på Sovello1 var betinget af […]s kapacitet. Kommissionen nærede oprindeligt tvivl med hensyn til den »begrænsede produktionskapacitet« på Sovello2 i forhold til kapaciteten på Sovello1, men de tyske myndigheder har forklaret, at den maksimale kapacitet på String-Ribbon-anlæg på nuværende tidspunkt synes at udgøre ca. 75-80 MWp, og anført, at en yderligere udvidelse af Sovello (Sovello3) blev påbegyndt i 2008 og snart vil være afsluttet.
(96)
Med hensyn til multiplikationsfaktoren for omkostningerne ved investeringerne i forbindelse med Qimonda sammenlignet med multiplikationsfaktoren for omkostningerne ved de to Sovello-investeringsprojekter bemærker Kommissionen, at omkostningerne i Qimonda-beslutningen vedrører tre investeringer, at omkostningerne til bygning og udstyr i halvlederindustrien er meget højere end i solenergiindustrien, og at produktionen pr. maskine er betydeligt lavere i halvlederindustrien (til masseproduktion er det derfor nødvendigt at installere meget mere udstyr). Kommissionen bemærker endvidere, at pilotprojekter i halvledersektoren er forholdsvis billigere som følge af den meget større standardisering af maskinerne i denne sektor. Kommissionen finder også, at et større forhold mellem »omkostninger ved opfølgningsprojekt« og »omkostninger ved pilotprojekt« kunne følge af, at investoren var i en bedre finansiel situation. Kommissionen bemærker også, at der oprindeligt var anmeldt et meget større projekt (Sovello2 + Sovello3), og at anmeldelsen på et senere tidspunkt blev ændret og ikke længere omfattede støtte til Sovello3, og at investeringen i Sovello3 var forsinket. Af disse grunde og under hensyntagen til dynamikken og den hurtige udvikling i denne efterspørgselsbaserede sektor finder Kommissionen, at det ikke er muligt på grundlag af den »lave« multiplikationsfaktor for omkostningerne ved de to Sovello-investeringsprojekter at betragte Sovello1 som et pilotprojekt med et andet mål end Sovello2.
(97)
Endvidere tog Kommissionen også hensyn til, at der på grundlag af resultaterne af Sovello1 blev truffet en reel »go/no go-beslutning« vedrørende yderligere investeringer, inden Sovello2 blev igangsat.
(98)
Det er i denne henseende korrekt, at der blev indgivet en ansøgning om støtte til Sovello2 allerede i februar 2006 (foreløbig beslutning om at yde støtte i december 2006). Kommissionen antog ved indledningen af den formelle undersøgelse, at støttemodtageren på det tidspunkt, hvor støtteansøgningen blev indgivet, havde konkrete planer om omfanget og finansieringen af investeringsprojektet. Det fremgår imidlertid af de fremlagte oplysninger, at den endelige investeringsbeslutning først blev truffet i juni 2006, efter at de »milepæle«, der var fastsat for Sovello2, var nået. Dette understreges af, at leveringskontrakten med REC (til sikring af tilstrækkeligt silicium til Sovello2) først blev undertegnet i juni 2006, hvilket synes at bekræfte, at den reelle »go/no go-beslutning« først blev truffet på det tidspunkt. Selv om det naturligvis tidligere kan have været klart for den støttemodtagende virksomheds ledelse, at de teknologiske og økonomiske mål sandsynligvis ville blive nået, er dette ikke i modstrid med konceptet om Sovello1 som et pilotprojekt i 2005, med på forhånd fastsatte teknologiske og økonomiske mål, som klart adskiller sig fra målene i forbindelse med Sovello2.
(99)
Desuden tog Kommissionen også i betragtning, at Sovello1 på basis af OECD's Frascati-manual (38), som fastsætter globale standarder, der er accepteret inden for F&U&I-politikken, har de karakteristika, der kendetegner et pilotprojekt. I OECD's definition sondres mellem flere former for pilotanlæg, dvs. anlæg, der vedrører eksperimentel udvikling af en ny opfindelse eller teknologi (i dette tilfælde String-Ribbon-teknologien) under laboratorieforhold, og andre anlæg, der vedrører eksperimentel udvikling af en procesteknologi for at udnytte den nye opfindelse eller teknologi industrielt.
(100)
Punkt 2.3.4 i Frascati-manualen behandler udtrykkeligt grænsetilfælde mellem F&U og andre industrielle aktiviteter (såsom Sovello1) og indeholder klassifikationer af, hvordan F&U kan holdes adskilt fra industrielle aktiviteter. Det er værd at bemærke, at industristandarderne og benchmarkene (f.eks. multiplikationsfaktoren for omkostningerne) kan være forskellige fra industri til industri.
(101)
I lyset af EPIA's beskrivelse af solcellemarkedet som værende meget dynamisk og kendetegnet ved en stor efterspørgsel finder Kommissionen, at den omstændighed, at Sovello1's produktion straks blev kommercialiseret, i den foreliggende sag ikke er noget afgørende bevis for, at Sovello1 ikke var tænkt som et pilotprojekt.
(102)
Førsteinstansrettens dom i sag T-184/97, BP mod Kommissionen, vedrører indholdet af begrebet pilotprojekter vedrørende teknologisk udvikling af mindre forurenende produkter (navnlig i forbindelse med brændsel fra fornyelige ressourcer). Den anfægtede ordning i denne sag går langt videre end at gennemføre et pilotprojekt vedrørende teknologisk udvikling og synes i det væsentlige at vedrøre økonomisk og industriel udvikling med henblik på at øge biobrændstoffers markedsandel. Sovello1-projektet forfølger imidlertid begge mål, dvs. validering af en ny teknologisk proces (String-Ribbon sammen med Q-Cells' produktionsteknologi) i industriel skala og afprøvning af dens økonomiske rentabilitet. Som forklaret ovenfor er dette absolut ikke i modstrid med OECD's definition af pilotanlæg.
(103)
På baggrund af ovenstående er Kommissionen af den opfattelse, at selv om Sovello1 og Sovello2 har den samme præcise tekniske funktion (produktion af solcellemoduler på basis af den samme teknologi), har de forskellige mål: Det var formålet med Sovello1 at verificere, om produktionen af solcellemoduler (på basis af String-Ribbon-teknologien sammen med Q-Cells' produktionsteknologi) var teknologisk og økonomisk mulig i industriel skala, mens det var formålet med Sovello2 at udvikle serieproduktion af sådanne moduler.
6.4.1.4. Økonomisk udelelighed
(104)
Begge projekter, Sovello1 og Sovello2, er uafhængigt af hinanden økonomisk rentable. Det er korrekt, at pilotprojektet Sovello1 var et nødvendigt skridt for at opbygge fuldskalaprojektet Sovello2. På den anden side kan hvert projekt sælges separat, og der er intet, der tyder på, at pilotprojektet Sovello1 og investeringsprojektet Sovello2 er økonomisk udelelige. Endvidere bemærker Kommissionen, at alternative placeringer for Sovello2, både i Europa og USA, var blevet overvejet af den støttemodtagende virksomhed, inden valget faldt på Thalheim.
6.4.1.5. Intet økonomisk incitament til kunstigt at opdele de to investeringsprojekter
(105)
De tyske myndigheder beregnede en fordel på kun ca. 10 mio. EUR i ekstra støtte i forbindelse med to separate investeringer, Sovello1 og Sovello2, i forhold til den lavere støtte til et enkelt investeringsprojekt Sovello1+2. Denne fordel skal vejes op mod ekstraomkostninger på […] EUR. De tyske myndigheder baserede deres beregning på den antagelse, at et enkelt investeringsprojekt (med nedsatte samlede omkostninger) også havde opnået en SMV-bonus på 15 %, som det var tilfældet med Sovello1-projektet. Det er imidlertid ikke sikkert, at Kommissionen havde godkendt en SMV-bonus til et investeringsprojekt af et så stort omfang. Uanset hvilket scenarie der anvendes, viser alle beregninger, selv hvis der ikke kunne ydes nogen SMV-bonus, at Sovello ikke havde noget økonomisk incitament til »kunstigt« at opdele Sovello1 og Sovello2.
(106)
Kommissionen erindrer imidlertid om, at dette kun viser, at Sovello1 og Sovello2 ikke blev opdelt med den hensigt at omgå statsstøttereglerne. Det betyder ikke, at hvis det under alle omstændigheder er nødvendigt at opdele et projekt af økonomiske grunde, som det var tilfældet i denne forbindelse, kan der ikke være en fordel ved at præsentere dem som projekter, der ikke udgør et enkelt investeringsprojekt, for at blive omfattet af højere støtteintensiteter. Kommissionen skal derfor altid undersøge de økonomiske realiteter på grundlag af kriterierne i punkt 49 i MSR 2002, uanset parternes hensigt.
6.4.1.6. Konklusion: intet enkelt investeringsprojekt
(107)
Sovello-investeringerne blev ikke kun opdelt på grund af utilstrækkelig finansiering og utilstrækkeligt silicium, men også fordi investorerne var nødt til at afprøve en stærkt innovativ teknologi industrielt og økonomisk. Hvis målene for anlægsydelse og cellekapacitet ikke var nået, var Sovello2-projektet efter al sandsynlighed ikke blevet gennemført. Det kan derfor konkluderes, at selv om Sovello1 og 2 har den samme præcise tekniske funktion, er de ikke økonomisk udelelige, har ingen fysisk og ingen stærk funktionsmæssig forbindelse og har et klart forskelligt mål.
(108)
På grundlag af ovenstående, under hensyntagen til bemærkningerne fra Tyskland og EPIA og på grundlag af en afvejning af de forskellige kriterier i punk 49 i MSR 2002 i en samlet vurdering konkluderer Kommissionen, at de anmeldte projekt Sovello2 ikke udgør et enkelt investeringsprojekt som omhandlet i punkt 49 i MSR 2002 sammen med Sovello1.
6.4.2. Støtteintensitet - punkt 21 og 25 i MSR 2002
(109)
I beslutningen om at indlede den formelle undersøgelse beregnede Kommissionen den maksimale støtteintensitet og det maksimale støttebeløb til Sovello2 på grundlag af de oprindeligt anmeldte støtteberettigede omkostninger. Den maksimale basale støtteintensitet, der kunne godkendes, var 22,46 % BSÆ (svarende til et maksimalt støttebeløb på 30,526 mio. EUR i tilbagediskonteret værdi), og den maksimale støtteintensitet med samhørighedsbonus, der kunne godkendes, var 25,83 % BSÆ (svarende til et maksimalt støttebeløb på 35,105 mio. EUR i tilbagediskonteret værdi).
(110)
»Samhørighedsbonussen« er baseret på punkt 25 i MSR 2002, som giver mulighed for at øge den maksimale basale støtteintensitet, der er beregnet i henhold til punkt 21 i MSR 2002, med en faktor på 1,15, hvis mindst 25 % (39) af de samlede offentlige udgifter til dette projekt finansieres ved hjælp af EFRU-midler i henhold til de strukturfondsbestemmelser, der gælder for store projekter, dvs. efter en individuel beslutning fra Kommissionen om godkendelse af fællesskabsbidraget til det konkrete tilfælde.
(111)
I overensstemmelse med den generelle tilgang, der blev meddelt medlemsstaterne ved brev af 18. december 2003 (D/58176-D/1247), anførte de tyske myndigheder to forskellige støtteintensiteter i deres oprindelige anmeldelse, dvs. den basale støtteintensitet, der ikke oversteg 22,46 % BSÆ, og endnu en støtteintensitet på 23,83 % BSÆ med samhørighedsbonussen.
(112)
De tyske myndigheder ansøgte om medfinansiering fra EFRU på 9,118 mio. EUR og påberåbte sig i deres oprindelige anmeldelse anvendelse af »samhørighedsbonussen«. Størrelsen af Fællesskabets medfinansiering ville overstige 25 % af de reelt afholdte offentlige udgifter på 31 105 765 EUR i nominel værdi. Desuden ligger den anmeldte støtteintensitet på 23,83 % BSÆ under 26,25 % BSÆ og overstiger derfor ikke 75 % af det gældende regionale støtteloft på 35 %. Betingelserne for anvendelsen af samhørighedsbonussen opfyldes derfor, såfremt den medfinansiering fra strukturfondene, som Tyskland har ansøgt om, godkendes af Kommissionen. Eftersom beslutningen om medfinansiering endnu ikke er truffet, gav de tyske myndigheder tilsagn om kun at anvende den støtteintensitet, der er baseret på samhørighedsbonussen, hvis Kommissionen vedtager en beslutning om godkendelse af Fællesskabets medfinansiering.
(113)
Kommissionen slutter af de opdaterede oplysninger, der blev fremsendt den 16. og 24. april 2009, at Tyskland - i scenariet med samhørighedsbonus - til projektet med reelt afholdte støtteberettigede udgifter på 114 882 310 EUR (tilbagediskonteret værdi) har til hensigt at fastsætte en støtteintensitet på 23,8224 % BSÆ, svarende til et støttebeløb på 31 105 765 EUR i nominel værdi (27 367 723 EUR i tilbagediskonteret værdi). Denne støtteintensitet ligger under den oprindeligt anmeldte støtteintensitet i scenariet med samhørighedsbonus på 23,83 % BSÆ og under den maksimale støtteintensitet, der kunne godkendes, på 25,83 % BSÆ (beregnet på grundlag af de oprindeligt fremlagte anslåede støtteberettigede udgifter på 135,94 mio. EUR i tilbagediskonteret værdi). Den påtænkte støtteintensitet på 23,8224 % er således i overensstemmelse med de gældende justeringsregler, der er fastsat i punkt 21-23 i MSR 2002, og hverken det påtænkte støttebeløb eller den påtænkte støtteintensitet overstiger det maksimale støttebeløb og den maksimale støtteintensitet, som virksomheden kunne forvente, da arbejderne på projektet blev påbegyndt.
(114)
De tyske myndigheder har bekræftet, at såfremt at der ikke opnås nogen medfinansiering fra EFRU, således at betingelserne for samhørighedsbonus finder anvendelse, vil den oprindeligt anmeldte basale støtteintensitet på 22,46 % BSÆ ikke bliver overskredet. Anvendt på de reelt afholdte støtteberettigede udgifter på 114 882 310 EUR (tilbagediskonteret værdi) medfører denne støtteintensitet et maksimalt støttebeløb på 25 802 567 EUR (i tilbagediskonteret værdi). De tyske myndigheder gav tilsagn om ikke at overskride dette støttebeløb. Støtteintensiteten på 22,46 % i dette scenarie uden samhørighedsbonus repræsenterer den oprindeligt anmeldte støtteintensitet og svarer til det maksimale regionale støtteloft, der kan godkendes, beregnet på grundlag af de oprindeligt fremlagte anslåede støtteberettigede udgifter på 135,94 mio. EUR i tilbagediskonteret værdi. Den påtænkte støtteintensitet på 22,46 % er således i overensstemmelse med de gældende justeringsregler, der er fastsat i punkt 21-23 i MSR 2002, og hverken det påtænkte maksimale støttebeløb på 25 802 567 EUR (i tilbagediskonteret værdi) eller den påtænkte støtteintensitet overstiger det maksimale støttebeløb og den maksimale støtteintensitet, som virksomheden kunne forvente, da arbejderne på projektet blev påbegyndt.
(115)
På grundlag af ovenstående konkluderer Kommissionen, at støtteforanstaltningen er i overensstemmelse med punkt 21 og 25 i MSR 2002.
6.4.3. Forenelighed med reglerne i punkt 24 i MSR 2002
(116)
Kommissionens beslutning om at tillade regionalstøtte til store investeringsprojekter, der falder ind under punkt 24 i MSR 2002, afhænger af støttemodtagerens markedsandel før og efter investeringen og af den kapacitet, der skabes ved hjælp af investeringen, eller udviklingen på markedet. For at udføre de relevante test i henhold til punkt 24, litra a) og b), i MSR 2002 skal Kommissionen først identificere de(t) pågældende produkt(er), som investeringen vedrører, og definere det relevante produktmarked og geografiske marked.
6.4.3.1. Produkt, som investeringsprojektet vedrører
(117)
Det produkt, investeringsprojektet tager sigte på, er et solcellemodul bestemt til anvendelse i solcellemodulsystemer. Det fremgår af anmeldelsen, at de solcellemoduler, som Sovello vil producere, falder ind under følgende produktkoder: NACE rev. 1.1 32.10.0, Prodcom 32.10.52.37 og KN-kode (2005-version) 8541 40 90. Solcellemodulerne kan beskrives som i det væsentlige et sæt solceller, som forbindes for at omdanne sollys til elektrisk energi.
(118)
Solcellemodulerne produceres på basis af String-Ribbon-teknologien. Sovello fremstiller solcellemoduler i en integreret proces med tre faser. Fra et smeltebad med silicium trækkes tynde skiver af særlige siliciumwafere, som derpå bearbejdes til solceller, der forbindes og samles til et solcellemodul (panel).
(119)
De tyske myndigheder har bekræftet, at der ikke kan produceres andre produkter end siliciumbaserede solceller, siliciumwafere og moduler på de støttede anlæg uden betydelige omkostninger.
(120)
Der skal i denne forbindelse mindes om, at det fremgår af punkt 52 i MSR 2002, at når projektet vedrører et halvfabrikat, og en betydelig del af produktionen ikke sælges på markedet, anses det pågældende produkt for at omfatte produkterne i næste trin i produktionskæden. Eftersom de tyske myndigheder har anført, at Sovello ikke har planer om at sælge halvfabrikata (såsom siliciumwafere og solceller) i forbindelse med sin produktion af solcellemoduler, og at alle sådanne halvfabrikata efter planen skal anvendes til Sovellos egen integrerede produktion af solcellemoduler, vil Kommissionen ikke betragte siliciumwafere og solceller som særskilte produkter.
(121)
På baggrund af ovenstående vil Kommissionen i forbindelse med sin yderligere vurdering af foreneligheden af dette projekt i henhold til MSR 2002 anse solcellemoduler som det produkt, investeringsprojektet vedrører.
6.4.3.2. Relevant produktmarked
(122)
Definitionen af det relevante produktmarked kræver en undersøgelse af, hvilke andre produkter der kunne betragtes som substitutionsprodukter for det produkt, som investeringsprojektet tager sigte på, jf. punkt 52 i MSR 2002.
(123)
På markedet anvendes forskellige teknologier til at producere solcellemoduler. Ifølge »Solar Generation«-undersøgelsen foretaget af EPIA og Greenpeace (40) var 90 % af celleteknologien i 2005 siliciumbaseret. Dette bekræftes af oplysninger på internettet. Sovello anvender String-Ribbon-teknologien, som gør det muligt at producere solcellemoduler på basis af solceller, der fremstilles med mindre silicium. På nuværende tidspunkt er forskellige teknologier/halvledermaterialer, såsom amorf silicium, polykrystallinsk silicium, mikrokrystallinsk silicium, cadmiumtellurid, kobber-indium-selenid/-sulfid, ved at blive afprøvet eller er allerede sat i masseproduktion. Tyndfilmteknologien anvendes af First Solar (41), og CSG Solar anvender teknologien »crystalline silicon on glass« (CSG) (42). Tyndfilmteknologien er mindre effektiv (pr. m2, men ikke pr. kg anvendt silicium), men også billigere; den anvendes mere i landdistrikter på grund af de lavere priser pr. m2. Den mono- og polykrystallinske teknologi er dyrere, men mere effektiv pr. m2, og egner sig derfor bedre til at blive anvendt i byområder. På udbudssiden kunne der derfor sondres mellem de to teknologier. I tidligere statsstøttebeslutninger (43) har Kommissionen imidlertid defineret det samlede marked for solcellemoduler som det relevante marked, hvilket også foreslås af de virksomheder, der producerer solcellemoduler. Desuden foreligger der ingen uafhængige statistikker, hvori der sondres mellem disse teknologier. Der synes at foreligge substituerbarhed på efterspørgselssiden, idet alle teknologier i sidste instans har det samme formål, nemlig at omdanne sollys til elektrisk energi.
(124)
Kommissionen har ingen grund til at antage, at solcellemoduler, der fremstilles på basis af forskellige teknologier, tilhører forskellige produktmarkeder. Kommissionen har således ingen holdepunkter for, at priserne for solcellemoduler, der er fremstillet med forskellige teknologier, afviger betydeligt fra hinanden, såfremt der tages hensyn til forskelle i energimæssig ydeevne. Desuden synes de absolut at være indbyrdes substituerbare i solenergisystemer (44). Markedet synes derfor ikke at være snævrere end det generelle marked, der omfatter alle solcellemoduler.
(125)
Endvidere synes solcellemoduler ikke at kunne substitueres med et andet produkt. De er det vigtigste element i solenergisystemer og kan ikke erstattes af andre produkter i disse systemer. Der er derfor intet, der tyder på, at markedet kunne være bredere end markedet for solcellemoduler.
(126)
Denne beskrivelse af det relevante produktmarked er i overensstemmelse med fusionsbeslutninger i samme sektor (45).
(127)
På baggrund af ovenstående vil Kommissionen derfor i forbindelse med den foreliggende statsstøttebeslutning anse markedet for solcellemoduler for at være det relevante produktmarked.
6.4.3.3. Relevant geografisk marked
(128)
Kommissionen bemærker, at Sovello har gjort gældende, at Tyskland og andre europæiske lande er de vigtigste markeder for Sovellos produkter på kort og mellemlang sigt. Den omstændighed, at en virksomhed hovedsagelig er aktiv i Tyskland, er imidlertid ikke som sådan afgørende for afgrænsningen af det relevante geografiske marked for solcellemoduler.
(129)
Efter de tyske myndigheders opfattelse er det relevante geografiske marked for solceller verdensomspændende. Det har anført, at solcellemoduler handles over hele verden af europæiske og ikke-europæiske producenter, at der ikke er nogen handelshindringer, at transportomkostningerne er forholdsvis lave i forhold til produktionsomkostningerne, og at prisniveauet er homogent. De har endvidere anført, at de tekniske krav er de samme overalt i verden. De største producenter og brugere af solcelleteknologi er Japan, Europa og USA.
(130)
Kommissionen er enig i, at markedet for solcellemoduler er verdensomspændende, da de producenter, der fremstiller og sælger solcellemoduler, er aktive i hele verden. Det fremgår af forskellige uafhængige (46) undersøgelser (47) i solcellesektoren, at solcellemoduler på nuværende tidspunkt hovedsagelig produceres i Japan og Tyskland, tæt fulgt af USA og Kina. Desuden bliver store mængder solcellemoduler, der er produceret i Japan, importeret til det europæiske marked (hvoraf Tyskland tegner sig for den største andel). Endvidere synes transportomkostningerne at være forholdsvis lave i forhold til produktionsomkostningerne. Desuden er der ifølge disse undersøgelser ingen tegn på handelshindringer. Tværtimod udtrykkes det ret klart, at markedet for solcellemoduler er verdensomspændende, da solcellemoduler handles på verdensplan. Bortset herfra indeholder undersøgelserne ingen tal for det specifikke marked for solcellemoduler i EØS, hvilket ligeledes tyder på, at markedet er verdensomspændende. Endvidere blev der i tidligere fusionsbeslutninger (48) såvel som i tidligere statsstøttebeslutninger (49) anlagt det synspunkt, at selv om det ikke var nødvendigt at foretage en udtrykkelig afgræsning af markedet som sådant, var markedet for solcellemoduler efter al sandsynlighed verdensomspændende.
(131)
På baggrund af ovenstående vil Kommissionen i forbindelse med den foreliggende statsstøttebeslutning anse markedet for solcellemoduler for at være verdensomspændende.
6.4.3.4. Punkt 24, litra a), i MSR 2002: markedsandele
(132)
Ifølge punkt 24, litra a), i MSR 2002 er et individuelt anmeldelsespligtigt investeringsprojekt ikke berettiget til investeringsstøtte, hvis støttemodtageren inden investeringen tegner sig for over 25 % af salget af det pågældende produkt på det relevante marked eller efter investeringen vil tegne sig for over 25 %.
(133)
For at undersøge, om projektet er foreneligt med punkt 24, litra a), i MSR 2002, skal Kommissionen analysere støttemodtagerens markedsandel på koncernniveau før og efter investeringen. Da Sovellos investering blev påbegyndt i 2006, og den fulde kapacitet skal nås i 2009, vil Kommissionen undersøge Sovellos markedsandel på markedet for solcellemoduler i 2005 og 2010.
(134)
Da støtten blev anmeldt, fremlagde de tyske myndigheder en række uafhængige undersøgelser (50) med prognoser for efterspørgselsudviklingen i solcellesektoren. De tyske myndigheder fremsendte også en række oplysninger om støttemodtagerens forventede fremtidige produktionsmængder for solcellemoduler. Kommissionen anvendte LBBW-undersøgelsen som grundlag for sine beregninger. Denne undersøgelse indeholder tal for den installerede kapacitet og for efterspørgslen samt prisskøn (51).
(135)
Da ingen af de tre joint venture-partnere, Evergreen, Q-Cells og REC, havde en andel på over 50 % i Sovello på eller efter datoen for anmeldelsen af støtte til Sovello2, ville Kommissionen normalt ikke tage hensyn til deres markedsandel ved vurderingen af foreneligheden med punkt 24, litra a), i MSR 2002 (52).
(136)
Evergreen markedsfører og sælger alle moduler, der fremstilles af Sovello, men salgsaftalen overholder armslængdeprincippet. Det er imidlertid muligt, at Evergreen kan være i stand til at påvirke Sovellos markedsføringsstrategi gennem sin deltagelse i joint venturet. For at tage højde for det værst tænkelige tilfælde og samtidig ikke tage endelig stilling til spørgsmålet beregnede Kommissionen den samlede markedsandel for Evergreen og Sovello (53).
(137)
På grundlag heraf nåede Kommissionen frem til, at de samlede markedsandele (udtrykt i mængde og værdi) for Sovello og Evergreen på det relevante marked vil udgøre under 5 % mellem 2005 og 2010.
(138)
Det fremgår af disse tal, at støttemodtagerens markedsandel for solcellemoduler ikke vil tegne sig for mere end 25 % af de samlede marked for solcellemoduler før og efter investeringen. Den anmeldte støtteforanstaltning er derfor i overensstemmelse med punkt 24, litra a), i MSR 2002.
6.4.3.5. Punkt 24, litra b), i MSR 2002: produktionskapacitet
(139)
Kommissionen har også undersøgt, om investeringsprojektet er i overensstemmelse med den betingelse, der er fastsat i punkt 24, litra b), i MSR 2002. I den forbindelse vil Kommissionen kontrollere, om den gennemsnitlige årlige vækst i det skønnede forbrug af det pågældende produkt i de seneste fem år ligger over den gennemsnitlige årlige vækstrate for BNP i Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (hvilket ville tyde på, at markedet ikke er i strukturelt betinget tilbagegang).
(140)
Da foranstaltningen blev anmeldt i 2006, anvendes der data for årene 2000-2005. De oplysninger, som de tyske myndigheder gav herom i anmeldelsen, blev kontrolleret af Kommissionen på grundlag af de fremsendte undersøgelser og offentligt tilgængelige oplysninger fra sikker kilde (54). I ingen af disse kilder ligger den samlede årlige vækstrate (CAGR) for solcellemoduler under 49 % i mængde i EØS i årene 2000-2005 (42 % i værdi).
(141)
Da den gennemsnitlige årlige vækstrate for BNP i Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde i årene 2000-2005 er 1,76 % i mængde og 3,72 % i værdi, ligger den gennemsnitlige årlige vækst i det skønnede forbrug af solcellemoduler i de seneste fem år, for hvilke der foreligger data, således klart over disse tal.
(142)
Kommissionen baserede sin vurdering på det skønnede forbrug i solcellesektoren som helhed i EØS, da det er meget vanskeligt at finde data om markedet for solcellemoduler i EØS. Dette skyldes hovedsagelig, at det geografiske marked for solcellemoduler anses for at være verdensomspændende. Solcellemarkedet anses for at være en god indikator for markedet for solcellemoduler, da solcellemoduler er halvfabrikata på det samlede solcellemarked, og markedet for halvfabrikata normalt nøje følger vækstmønstret på markedet for slutproduktet eller på det samlede marked (solcellesektoren omfatter normalt wafere, celler, moduler og systemer). Desuden vokser solcellemarkedet så hurtigt, at selv et lidt andet vækstmønster for markedet for moduler i EØS ikke ville medføre en sådan afvigelse, at den ville være under 1,76 %.
(143)
På grundlag af ovennævnte tale konkluderer Kommissionen derfor, at den anmeldte støtteforanstaltning er i overensstemmelse med punkt 24, litra b), i MSR 2002.
6.5. Konklusion
(144)
På baggrund af ovenstående vurdering konkluderer Kommissionen, at den anmeldte støtteforanstaltning er i overensstemmelse med retningslinjerne fra 1998, regionalstøttekortet for Tyskland for 2004-2006 og MSR 2002 -
VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:
Artikel 1
1. Den regionalstøtteintensitet, som Forbundsrepublikken Tyskland påtænker at anvende, hvis betingelserne for at anvende samhørighedsbonussen er opfyldt, på maksimalt 23,8224 % BSÆ af de afholdte støtteberettigede omkostninger på 114 882 310 EUR i tilbagediskonteret værdi, og den tilsvarende regionalstøtte på 27 367 723 EUR i tilbagediskonteret værdi, til fordel for Sovello AG, er forenelig med fællesmarkedet, hvis Kommissionen vedtager en beslutning om godkendelse af medfinansiering fra EFRU til et beløb af eller over 25 % af de offentlige udgifter til projektet.
2. Den regionalstøtteintensitet, som Forbundsrepublikken Tyskland påtænker at anvende, hvis betingelserne for at anvende samhørighedsbonussen ikke er opfyldt, på maksimalt 22,46 % BSÆ af de afholdte støtteberettigede omkostninger på 114 882 310 EUR i tilbagediskonteret værdi, og den tilsvarende regionalstøtte på 25 802 567 EUR i tilbagediskonteret værdi, til fordel for Sovello AG, er forenelig med fællesmarkedet.
Artikel 2
1. Såfremt Kommissionen vedtager en positiv beslutning om godkendelse af medfinansiering fra EFRU, kan støtten med samhørighedsbonus på maksimalt 23,8224 % BSÆ af de afholdte støtteberettigede omkostninger i forbindelse med Sovello2, svarende til et støttebeløb på 27 367 723 EUR i tilbagediskonteret værdi, derfor gennemføres.
2. Såfremt Kommissionen ikke vedtager en positiv beslutning om godkendelse af medfinansiering fra EFRU, kan støtten uden samhørighedsbonus på maksimalt 22,46 % BSÆ af de afholdte støtteberettigede omkostninger i forbindelse med Sovello2, svarende til et støttebeløb på 25 802 567 EUR i tilbagediskonteret værdi, gennemføres.
Artikel 3
Denne beslutning er rettet til Forbundsrepublikken Tyskland.
Udfærdiget i Bruxelles, den 17. juni 2009.
KOMISSION PÄÄTÖS,
tehty 17 päivänä kesäkuuta 2009,
valtiontuesta C 21/08 (ex N 864/06), jonka Saksa aikoo myöntää Sovello AG:lle (entinen EverQ GmbH)
(tiedoksiannettu numerolla K(2009) 4516)
(Ainoastaan saksankielinen teksti on todistusvoimainen)
(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
(2009/697/EY)
EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 88 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan,
ottaa huomioon sopimuksen Euroopan talousalueesta ja erityisesti sen 62 artiklan 1 kohdan a alakohdan,
on mainittujen artiklojen mukaisesti kehottanut asianomaisia esittämään huomautuksensa (1) ja ottaa huomioon nämä huomautukset,
sekä katsoo seuraavaa:
1. MENETTELY
(1)
Saksa ilmoitti komissiolle 20 päivänä joulukuuta 2006 sähköisellä ilmoituksella (A/40513), joka kirjattiin komissiossa samana päivänä, alueellista tukea suurille investointihankkeille koskevien monialaisten puitteiden (2) mukaisen ilmoitusvelvollisuuden perusteella aikovansa myöntää alueellista tukea suurelle investointihankkeelle EverQ GmbH:n hyväksi. EverQ GmbH muutettiin 24 päivänä marraskuuta 2008 Sovello AG -nimiseksi osakeyhtiöksi (3).
(2)
Komissio pyysi täydentäviä tietoja 16 päivänä helmikuuta (D/50671), 26 päivänä huhtikuuta (D/51786), 10 päivänä heinäkuuta (D/52902) ja 17 päivänä syyskuuta 2007 (D/53704). Saksa muokkasi ilmoitusta ja toimitti lisätietoja 29 päivänä maaliskuuta (A/32775), 9 päivänä toukokuuta (A/33866), 28 päivänä elokuuta (A/37024), 17 päivänä lokakuuta (A/38528), 9 päivänä marraskuuta (A/39223) ja 12 päivänä marraskuuta 2007 (A/39287). Joulukuun 6 päivänä 2007 pidettiin komission yksikköjen edustajien ja saksalaisten viranomaisten välinen kokous. Saksan viranomaiset vahvistivat kokouksessa annetut tiedot (A/40543) kirjallisesti 20 päivänä joulukuuta 2007. Komissio pyysi 20 päivänä helmikuuta 2008 lisätietoja siitä, onko kyse yhdestä ainoasta investoinnista, sekä ajantasaisia markkinatietoja. Pyydetyt tiedot toimitettiin komissiolle 19 päivänä maaliskuuta 2008 (A/5454).
(3)
Komissio ilmoitti Saksalle 20 päivänä toukokuuta 2008 päivätyssä kirjeessä (K(2008) 1844 lopull.) päätöksestään aloittaa EY:n perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdan mukainen menettely.
(4)
Saksa toimitti huomautuksensa komissioon 15 päivänä elokuuta päivätyssä kirjeessä, joka kirjattiin komissiossa 18 päivänä elokuuta 2008 (A/16933).
(5)
Komission päätös muodollisen tutkintamenettelyn aloittamisesta julkaistiin 4 päivänä syyskuuta 2008Euroopan unionin virallisessa lehdessä (4). Komissio pyysi osapuolia esittämään tukiasiaa koskevat huomautuksensa.
(6)
Komissio sai yhden osapuolen huomautukset 30 päivänä syyskuuta 2008 päivätyssä kirjeessä, joka kirjattiin komissiossa vastaanotetuiksi samana päivänä (A/20002). Komissio toimitti nämä huomautukset Saksalle 7 päivänä lokakuuta 2008 (D/53848) päivätyssä kirjeessä. Saksa toimitti lisätietoja 16 ja 24 päivänä huhtikuuta 2009 sekä 15 päivänä toukokuuta 2009 saapuneissa sähköposteissa, jotka kirjattiin komissiossa vastaanotetuiksi kyseisinä päivinä (A/8772, A/9822 ja A/11817).
2. TOIMENPITEIDEN KUVAUS
2.1 Toimenpiteen tarkoitus
(7)
Tässä päätöksessä käsiteltävä tuki on tarkoitettu alueellisen kehityksen edistämiseen. Investointipaikka on Saksassa Sachsen-Anhaltin osavaltion Bitterfeldin hallintoalueella sijaitseva Thalheim, joka on Saksan aluetukikartan (2004-2006) (5) mukaan EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan a alakohdassa tarkoitettu tukialue.
2.2 Tuensaaja
(8)
Ilmoitettu tuki on määrä myöntää Sovello AG:lle, jäljempänä ’Sovello’. Sovello on joulukuussa 2004 perustettu yhteisyritys, josta Evergreen Solar Inc.:n (Marlboro, MA, Yhdysvallat), jäljempänä ’Evergreen’, omistusosuus on 75,1 prosenttia ja Q-Cells AG:n (Thalheim, Saksa), jäljempänä ’Q-Cells’, omistusosuus on 24,9 prosenttia. Aurinkopaneelien valmistaja Evergreen omistaa patentin ”String Ribbon” -tekniikkaan (6), jota koskevan lisenssin se on myöntänyt yhteisyritykselle. Q-Cells on yksi maailman suurimmista aurinkokennojen valmistajista, ja se on tuonut asiantuntemuksensa ja kokemuksensa kyseisten kennojen valmistuksesta myös Saksan aurinkoenergiamarkkinoiden käyttöön.
(9)
Marraskuussa 2005 Renewable Energy Corporation ASA (Norja), jäljempänä ’REC’, liittyi yhteisyritykseen 15 prosentin omistusosuudella, jolloin Evergreenin osuus supistui 64 prosenttiin ja Q-Cellsin 21 prosenttiin. REC on maailman suurimpia aurinkosähköalalla tarvittavien piimateriaalien valmistajia. Sen tytäryhtiöt valmistavat myös aurinkokiekkoja, -kennoja ja -paneeleja.
(10)
Evergreen, Q-Cells ja REC ovat 19 päivästä joulukuuta 2006 (eli tuesta ilmoittamista edeltävästä päivästä) lähtien omistaneet kukin 33,3 prosenttia Sovellosta.
(11)
Alla oleva kuva selventää Sovellon tämänhetkistä omistusrakennetta:
2.3 Investointihanke
(12)
Saksa aikoo myöntää Sovellolle alueellista investointitukea uuden aurinkopaneelitehtaan (Sovello2) rakentamiseen.
(13)
Sovellolla on Thalheimissa jo yksi toiminnassa oleva tehdas, Sovello1 (7), jossa aurinkopaneelien tuotanto aloitettiin huhtikuussa 2006. Ilmoituksen antamisen hetkellä oli suunniteltu, että vuoden 2007 loppuun mennessä oli määrä saavuttaa 30 MWp:n (8) tuotantokapasiteetti. Saksa väittää, että tämän tehtaan oli määrä toimia kokeiluhankkeena, jonka avulla oli tarkoitus osoittaa, että Evergreenin String Ribbon -tekniikan teollinen hyödyntäminen Q-Cellsin tuotantotekniikoilla oli mahdollista.
(14)
Ilmoitettu tuki koskee uutta investointihanketta, Sovello2:ta, jonka myötä Thalheimiin on määrä rakentaa Sovello1-tehtaan alueeseen rajoittuvalle tontille uusi tehdas aurinkokennojen yhtenäiseen sarjatuotantoon toimivaksi havaitun String Ribbon -menetelmän avulla. Sovello2:n rakennustyöt aloitettiin heinäkuussa 2006, ja ne saatiin päätökseen kesäkuussa 2008. Sovello2:n oli määrä saavuttaa täysi 60 MWp:n nimelliskapasiteetti vuoden 2009 aikana (9).
(15)
Ilmoituksen antamisen hetkellä Sovello2-hankkeen avulla alueelle oli määrä luoda noin 390 välitöntä ja vähintään noin 700 välillistä työpaikkaa.
(16)
Seuraavassa taulukossa on esitetty yleiskatsaus molempien hankkeiden eri vaiheista:
Ajankohta
Sovello1
Sovello2
Investointipäätös
14.1.2005 (alkuperäisen yhteisyrityspuitesopimuksen päivämäärä)
Kesäkuun loppu 2006 (Saksan viranomaisten antamien tietojen mukaan)
Tukihakemus
27.12.2004 (tuki yhteisestä ohjelmasta [GA-Regelung])
20.2.2006 (tuki yhteisestä ohjelmasta [GA-Regelung])
Hyväksymispäivämäärä
21.4.2005
(GA-tukipäätös)
15.12.2006
(GA-tukipäätös, komission hyväksyntä ehtona)
Tontin kauppasopimus
27.6.2005
30.6.2006
Töiden aloitus
2005
Heinäkuu 2006
Ilmoitus
1.9.2005 (10)
20.12.2006
Suunniteltu investointiaika
1.1.2005-31.12.2007
24.7.2006-30.6.2008
Tuotannon aloitus
Helmikuu 2006
Toinen vuosineljännes 2007
Täyden tuotantokapasiteetin saavuttaminen
Kesäkuun loppu 2006 (30 MWp)
Vuoden 2007 loppu (60 MWp)
Komission hyväksyntä
7.6.2006 (pk-yritysten korotettu tuki)
2.4 Oikeusperusta
(17)
Tukea myönnetään seuraavien olemassa olevien tukiohjelmien perusteella: ”Alueellisen talousrakenteen parantaminen” (valtiontuki N 642/02 (11)), jäljempänä ’yhteinen ohjelma’, ”Vuoden 2005 investointitukilaki” (valtiontuki N 142a/04 (12)) ja sitä seuraava ”Vuoden 2007 investointitukilaki” (valtiontuki N 357a/06 (13)).
2.5 Investointikustannukset
(18)
Saksan 16 ja 24 päivänä huhtikuuta 2009 toimittamien ajantasaisten tietojen mukaan Sovello2-hankkeen kokonaisinvestointikustannukset olivat (nimellisarvoltaan) 118 418 780 euroa (nykyarvo 114 882 310 euroa (14)), ja ne ovat täydeltä määrältään aluetukea. Ilmoitetun hankkeen kokonaisinvestointikustannukset on esitetty taulukossa 1:
Taulukko I
Selvitys hankkeen kustannuksista
(euroissa)
2006
2007
2008
Yhteensä (nimellisarvo)
Yhteensä (nykyarvo 31.12.2006)
[…]
[…]
[…]
118 418 780
114 882 310
2.6 Hankkeen rahoitus
(19)
Saksan 16 ja 24 päivänä huhtikuuta 2009 toimittamien ajantasaisten tietojen mukaan Sovello-hankkeen rahoitus sisälsi 87 313 015 euroa Sovellon omia varoja ja pankkilainaa (jolla ei ollut valtion takausta) sekä tukena haetut 31 105 765 euroa. Tämän mukaan Sovellon oma, julkista tukea sisältämätön rahoitusosuus muodostaa vähintään 25 prosenttia tukikelpoisista kokonaiskustannuksista.
2.7 Sovellettavat aluetuen enimmäisintensiteetit
(20)
Thalheim (Bitterfeldin hallintoalue, Dessaun kaupunki, Sachsen-Anhaltin osavaltio) sijaitsee EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan a alakohdassa tarkoitetulla tukikelpoisella alueella. Alueellisia valtiontukia koskevien suuntaviivojen (15), jäljempänä ’vuoden 1998 aluetukisuuntaviivat’, ja ilmoituksen antamisen hetkellä voimassa olleen Saksan aluetukikartan 2004-2006 (16) mukaan suuryrityksille tällä alueella myönnettävien tukien enimmäisintensiteetti saa olla 35 prosenttia bruttoavustusekvivalenttina, jäljempänä ’BAE’.
2.8 Tuen määrä ja tuki-intensiteetti
(21)
Mahdollisen koheesiopalkkion soveltamisen osalta vuoden 2002 alueellista tukea suurille investointihankkeille koskevien monialaisten puitteiden 25 kohdan mukaisesti Saksa on ilmoittanut kahdet erilaiset tukimäärät ja tuki-intensiteetit. Vuoden 2002 monialaisten puitteiden 25 kohdassa todetaan seuraavaa: ”Sallittua tuen enimmäisintensiteettiä […] voidaan korottaa kertoimella 1,15, jos hanketta yhteisrahoitetaan rakennerahastoista ”suurhankkeena” neuvoston asetuksen (EY) N:o 1260/1999 (17) […] 25 artiklan nojalla.” EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan a alakohdassa tarkoitetulla tukikelpoisella alueella yhteisön lähteistä peräisin olevan yhteisrahoituksen osuuden on kuitenkin oltava vähintään 25 prosenttia julkisista kokonaismenoista, eikä koheesiopalkkion soveltamisesta syntyvä enimmäistuki-intensiteetti saa olla yli 75 prosenttia sovellettavasta aluetuen enimmäismäärästä (vuoden 2002 monialaisten puitteiden 25 ja 26 kohdat).
(22)
Saksan ilmoittama ensimmäinen tuki-intensiteetti oli 22,46 prosenttia BAE (tämä vastaa 30,526 miljoonan euron suuruista tukea). Tämä tuki-intensiteetti ei kuitenkaan sisällä koheesiopalkkiota, ja se on laskettu perustuen alun perin ilmoitettuihin tukikelpoisiin, nykyarvoltaan 135,934 miljoonan euron kustannuksiin, joihin sovellettiin tukitason alentamismenettelyä vuoden 2002 monialaisten puitteiden 21 kohdan mukaisesti. Lisäksi otettiin huomioon aluetuen enimmäismäärä eli 35 prosenttia BAE.
(23)
Jos koheesiopalkkiota sovelletaan, jäljempänä ’koheesiopalkkion sisältävä tuki’, 135,934 miljoonan euron tukikelpoisten kustannusten mukaan aluetuen enimmäismäärä on 35,105 miljoonaa euroa (nykyarvo, joka vastaa 25,83:a prosenttia BAE). Tämä tuki-intensiteetti on vuoden 2002 monialaisten puitteiden 25 kohdan mukainen.
(24)
Toinen Saksan koheesiopalkkioon soveltamista varten ilmoittama tuki-intensiteetti on kaikkien tukikelpoisten investointikustannusten mukaan 23,83 prosenttia BAE (tämä vastaa (nimellisarvoltaan) 35,336 miljoonan euron tai (nykyarvoltaan) 32,397 miljoonan euron tukea).
(25)
Saksa toimitti 16 ja 24 päivänä huhtikuuta 2009 ajantasaisia tietoja ja ilmoitti komissiolle, että Sovello2:n tukikelpoiset kokonaisinvestointikustannukset olivat 118 418 780 euroa (nykyarvo 114 882 310 euroa) ja että koheesiopalkkiota sovellettaessa Sovello2:lle myönnetyn tuen määrä (nimellisarvo) on 31 105 765 euroa (nykyarvo 27 367 723 euroa), jolloin tuki-intensiteetti on 23,8224 prosenttia BAE. Lisäksi Saksa ilmoitti, että tuki on tarkoitus myöntää vuonna 2009 suorana tukena, jonka määrä on 17 220 066 euroa, ja investointitukena, jonka määrä on 13 885 699 euroa.
(26)
Saksan viranomaiset tekivät suurhankehakemuksen saadakseen ”Sachsen-Anhalt”-toimenpideohjelman puitteissa Euroopan aluekehitysrahastosta 9,118 miljoonaa euroa (nimellisarvo) yhteisrahoitusta (18). Mikäli komissio hylkää hakemuksen rakennerahastoja koskevista yleisistä säännöksistä asetuksen (EY) N:o 1260/1999 suurhankkeita koskevien säännösten ja rakennerahastoja koskevien yleisten säännösten perusteella, koheesiopalkkion myöntämisen edellytykset eivät täyty. Tässä tapauksessa avustuksen ja näin ollen myös ilmoituksen mukaisen kokonaistuen tasoa alennetaan, jotta ilman korotuksen myöntämistä sovellettavat bruttoavustusekvivalentteina ilmoitetut kynnysarvot eivät ylity.
(27)
Yhteisen ohjelman tukipäätöksen (19) IX.2 kohdan m alakohdan mukaan investointiavustusten myöntämisen edellytyksenä on, että komissio hyväksyy tuen.
(28)
Ilmoituksessa mainitaan, että hanketta koskevaan ilmoitettuun tukeen ei yhdistetä muista paikallisista, alueellisista, kansallisista tai EY:n ohjelmista peräisin olevia tukia samojen tukikelpoisten kustannusten kattamiseksi.
(29)
Saksa on vakuuttanut, että tuensaaja on hakenut tukea ennen hankkeeseen liittyvien töiden aloittamista. Avustuspäätöksen mukaan tukihakemus on tehty 20 päivänä helmikuuta 2006, ja investointihanke on aloitettu vasta heinäkuussa 2006.
(30)
Lisäksi Saksa on vakuuttanut, että tässä päätöksessä hyväksyttävät tuen enimmäisintensiteetti ja enimmäismäärä eivät ylity, vaikka tukikelpoiset kustannukset nousisivat tai laskisivat.
2.9 Yleiset velvoitteet
(31)
Suoraa tukea koskevan avustuspäätöksen IX.2 kohdan f alakohdassa sekä voimassa olevia tukiohjelmia koskevassa Saksan oikeusperustassa määrätään, että tuensaajan on ylläpidettävä investointia paikkakunnalla vähintään viisi vuotta.
(32)
Saksa toimitti ilmoituksen mukana kopion avustuspäätöksestä. Lisäksi se on vakuuttanut, että se toimittaa komissiolle
-
viiden vuoden välein siitä, kun komissio on hyväksynyt tuen, väliraportin (joka sisältää tietoja maksetuista tuista, avustuspäätöksen täytäntöönpanosta ja muista samalle paikkakunnalle/samaan tuotantolaitokseen suunnitteilla olevista investointihankkeista);
-
kattavan loppuraportin kuuden kuukauden kuluessa ilmoitetun rahoitussuunnitelman mukaisesta viimeisen tukierän maksamisesta.
3. PERUSTEET MUODOLLISEN TUTKINTAMENETTELYN ALOITTAMISELLE
(33)
Päätöksessään muodollisen tutkintamenettelyn aloittamisesta komissio piti seuraavia seikkoja kyseenalaisina:
(34)
Vuoden 2002 monialaisten puitteiden 49 kohdan mukaan investointihanketta ei saa jakaa keinotekoisesti alahankkeisiin vuoden 2002 monialaisten puitteiden mukaisten määräysten kiertämiseksi. Sen johdosta katsotaan, että investointihanke käsittää kaikki tietyllä tuotantopaikalla kolmen vuoden aikana tehdyt investoinnit kiinteään käyttöomaisuuteen. Kyseisen kohdan mukaan tuotantopaikalla tarkoitetaan ”fyysisen tai toiminnallisen yhteyden yhdistämää kiinteiden omaisuuserien muodostamaa kokonaisuutta, jota ei voida jakaa taloudelliselta kannalta ja jolla on tarkoin määritelty tekninen tehtävä ja selvät tavoitteet (kuten tietyn tuotteen tuotanto)”. Jäsenvaltiot voivat haluta ilmoittaa kaksi erillistä hanketta yhden yksittäisen hankkeen sijaan saadakseen vuoden 2002 monialaisten puitteiden 21 kohdan mukaista automaattista tukitason alentamismenettelyä soveltamalla korkeamman enimmäistuki-intensiteetin (20).
(35)
Sovello1-hankkeen töiden aloittamisen (2005) ja Sovello2-hankkeen töiden aloittamisen (heinäkuu 2006) välinen aika on alle kolme vuotta. Tämän vuoksi komissio katsoisi tavallisesti (kuten muodollisen tutkintamenettelyn aloituspäätöksessä on esitetty), että molemmat hankkeet muodostavat yhdessä yhden ainoan investoinnin, elleivät vuoden 2002 monialaisten puitteiden 49 kohdan kriteerit täyty.
(36)
Tässä yhteydessä komissio otti huomioon, että Evergreenillä on Marlborossa koelaitos, jossa yritys harjoitti tutkimus- ja kehitystoimintaa, jäljempänä ’T&K’, sekä testasi String Ribbon -tekniikkaan perustuvaa koetuotantolinjaa. Lisäksi komissio totesi, että Sovello1 vaikuttaa markkinoilla ilmoitettua jo huomattavasti enemmän, koska tuotanto oli aloitettu huhtikuussa 2006 ja kaikki huhtikuussa, toukokuussa ja kesäkuussa 2006 tuotetut aurinkopaneelit myytiin markkinoilla välittömästi. Näin ollen komission alustava johtopäätös oli, että Sovello1-hankkeen tavoitteena ei varsinaisesti ollut sen osoittaminen, että aurinkopaneelien valmistaminen String Ribbon -tekniikalla on teknisesti tai teknologisesti mahdollista, vaan hankkeen tarkoituksena oli arvioida yhteisyrityskumppaneiden taloudellista toimintakykyä ja niiden teknologioiden ja valmistusmenetelmien teollista kapasiteettia sekä hyödyntää Saksan markkinoiden nopeaa kehitystä.
(37)
Lisäksi komissio totesi, että Sovello1-hankkeen alkuinvestointia (kapasiteetti 30 MWp) ei voida pitää määrältään vähäisenä. Komission näkemyksen mukaan ei myöskään voida puhua ”sarjatuotannosta” verrattaessa Sovello2:n 60 MWp:n kapasiteettia Sovello1:n tehoon. Sovello2:n kustannusten osalta kerroin on ainoastaan 2, kun se esimerkiksi Qimonda-suurinvestointihankkeessa oli 13. Qimonda-asiassa komission päätyi ratkaisuun, ettei ilmoitettu hanke muodostanut yhtä yksittäistä hanketta erään aikaisemman kokeiluhankkeen kanssa (30 päivänä tammikuuta tehty komission päätös (21), jäljempänä ’Qimonda-päätös’).
(38)
Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T-184/97 (22) antaman tuomion sekä yhteisön puitteissa tutkimus- ja kehitystyöhön sekä innovaatiotoimintaan myönnettävälle valtiontuelle (23), jäljempänä ’tutkimusta, kehitystä ja innovaatiotoimintaa koskevat yhteisön puitteet’, määriteltyjen käsitteiden ”teollinen tutkimus”, ”kokeellinen kehitys” ja ”prosessi-innovaatio” perusteella komissio ilmaisi epäilevänsä vahvasti sitä, voidaanko Sovello1-hanketta pitää kokeiluhankkeena ja siten Sovello2-hanketta erillisenä hankkeena.
(39)
Komissio katsoi, että jos Sovello1-hanketta ei voitaisi pitää kokeiluhankkeena (vuoden 2002 monialaisten puitteiden 49 kohdassa esitettyjen kriteereiden kokonaisarvioinnin perusteella), se olisi määritettävä yhdeksi investoinniksi Sovello2-hankkeen kanssa. Koska toisen tuotantolaitoksen rakennustyöt aloitettiin kolme kuukautta sen jälkeen, kun kaupallinen tuotanto oli alkanut ensimmäisessä tuotantolaitoksessa, ja huolimatta Saksan argumenteista fyysisesti erillisistä tuotantolaitoksista ja niiden välisen toiminnallisen yhteyden puuttumisesta, komissio päätteli, että kyse on yhdestä yrityksestä, jolla on kaksi vierekkäisillä tonteilla sijaitsevaa, samaa tuotetta samalla tekniikalla valmistavaa tuotantolaitosta.
(40)
Alkuperäisen yhteisyrityssopimuksen perusteella komissio totesi, että yrityskumppanit suunnittelivat Sovello1-hanketta huomattavasti laajempaa investointia, joka oli määrä toteuttaa useammassa vaiheessa. Komission mielestä ei myöskään ollut selvää, olivatko kahdesta hankkeesta yhden yhtenäisen investoinnin sijaan aiheutuvat lisäkustannukset korkeampia kuin lisätuen määrä, joka on mahdollista saada, jos molempia hankkeita ei pidetä yhtenä ainoana investointina (jolloin vuoden 2002 monialaisten puitteiden 21 kohdan mukaista tukitason alentamista ei vastaavasti sovellettaisi molempien hankkeiden osalta).
(41)
Edellä esitettyjen pohdintojen perusteella komissiolla oli epäilyksiä siitä, onko ilmoitettu tuki tarpeen - ja missä määrin - investointeihin kannustavan vaikutuksen kannalta ja voidaanko sitä pitää yhteensopivana vuoden 2002 monialaisiin puitteisiin ja yhteismarkkinoille.
4. ASIANOSAISTEN ESITTÄMÄT HUOMAUTUKSET
(42)
Kun päätös muodollisen tutkintamenettelyn aloittamisesta oli julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä, komissio sai ensimmäiset asianosaisten esittämät huomautukset. Euroopan aurinkosähköteollisuutta edustavan liiton (24) (European Photovoltaic Industry Association, EPIA) huomautukset voidaan tiivistää seuraavasti:
4.1 Aurinkoenergiateollisuus - nopeasti kasvavat markkinat
(43)
EPIA:n mukaan aurinkoenergiateollisuuden markkinoille ominaista on jatkuva ja voimakas kasvu. Tämä johtuu aurinkosähkötuotteiden maailmanlaajuisesti kasvavasta kysynnästä, dynaamisesta teknologiasta ja alan korkeasta innovaatioasteesta. Nopeus on avainasemassa, kun innovaatioita pyritään vakiinnuttamaan teollisuudessa. Jotta aurinkoenergiateollisuuden kilpailukykyä voitaisiin parantaa ripeämmin, aurinkosähkön tuotantokustannuksia on supistettava. Aurinkosähkön tuotannossa aurinkoenergiajärjestelmien hankintakustannukset ovat huomattavan korkeat. Aurinkoenergiajärjestelmien tuotantokustannukset puolestaan määräytyvät käytettyjen tekniikoiden sekä raaka-aine- ja materiaalikustannusten mukaan.
(44)
Teknologian ja innovoinnin olennainen merkitys aurinkoenergiateollisuudessa näkyy EPIA:n mukaan pääasiassa siinä, että yritysten ja/tai tutkimus- ja kehityskeskusten välinen yhteistyö lisääntyy koko ajan ja että alalle perustetaan yhä useampia uusia yrityksiä.
4.2 Aurinkoenergiateollisuuden kokeiluhankkeet
(45)
EPIA:n mukaan aurinkoenergiateollisuuden innovaatioita ja uusia teknologioita kehitetään ja toteutetaan taloudellisten kriteerien perusteella. Jotta rahoittajien taloudellista riskiä voidaan pienentää ja jotta uutuuksien teknologista ja/tai taloudellista toteutettavuutta voidaan kokeilla tiettyjen kriteerien perusteella, alan tutkimus ja kehitys sekä innovaatioiden teollinen toteutus tapahtuvat vaiheittain. Koska kokeiluhankkeissa on konkreettiset tavoitteet, rajalliset voimavarat ja ennakoitavat riskit, niiden avulla voidaan ratkaista tiettyjä innovaatioihin liittyviä teknisiä ja/tai taloudellisia ongelmia. Kokeiluhankkeita toteutetaan myös tuote- ja menetelmäpainottuneiden innovaatioiden osalta teollisesti toimivaksi havaittujen teknologioiden avulla, koska kapasiteettien laajentaminen kannattaa taloudellisesti vasta sitten, kun sarjatuotannon on koetuotantoprosessin myötä osoitettu olevan mahdollista. Tällöin tuotantokapasiteettien nopea kasvattaminen on kuitenkin menestyksen kannalta ratkaisevaa. Sen vuoksi tuotantokapasiteettia kasvatetaan usein välittömästi onnistuneen koetuotannon jälkeen.
4.3 String Ribbon -tekniikkaa ei ole vielä teollisesti testattu
(46)
EPIA:n mukaan Sovellon käyttämässä String Ribbon -tekniikassa kyse on jatkuvatoimisesta menetelmästä, jonka avulla voidaan tuottaa kiteisten kiekkojen valmistuksessa tarvittavia piinauhoja. Verrattuna kiteisten kiekkojen valmistuksessa käytettäviin tavanomaisiin leikkuumenetelmiin tässä menetelmässä tarvitaan huomattavasti vähemmän piitä, minkä ansiosta se on selvästi edullisempi menetelmä. String Ribbon -tekniikkaa ei ollut vielä kokeiltu kiekkojen valmistuksessa teollisesti ennen Sovello1:n rakentamista. Tuolloin maailmassa ei ollut myöskään yhtään yritystä, joka olisi pystynyt työstämään String Ribbon -tekniikalla valmistettuja kiekkoja aurinkokennoiksi ja lopulta aurinkopaneeleiksi. String Ribbon -tekniikan myötä Sovello kattaa koko arvoketjun eli kiekot, kennot ja paneelit. Tätä teknologisesti innovatiivista mahdollisuutta yhtenäistää arvoketju oli siis kokeiltava teollisesti.
5. SAKSAN HUOMAUTUKSET
(47)
Saksa toimitti komissiolle lisää tietoja hälventääkseen komission epäilyksiä siitä, muodostavatko Sovello1- ja Sovello2-hankkeet vuoden 2002 monialaisten puitteiden 49 kohdassa tarkoitetun yhden ainoan investoinnin. Saksa katsoo, että Sovello1 on kokeiluhanke ja että sitä on pidettävä Qimonda-päätöksessä tarkoitettuna itsenäisenä investointihankkeena. Tämä näkemys perustuu seuraaviin argumentteihin:
5.1 Sovello1 on kokeiluhanke
(48)
Saksan kanta on, että Sovello1-investointi on määritettävä kokeiluhankkeeksi. Tämän tueksi Saksa viittaa OECD:n määritelmään (25), jonka mukaan koetuotantolaitoksen rakentaminen ja käyttöönotto määritetään kuuluvaksi tutkimus- ja kehitystoimintaan, mikäli sen päätavoitteena on kerätä ja tallentaa teknistä ja muuta tietoa. OECD:n määritelmän mukaan kokeiluhankkeen tarkoituksena ei ole pelkästään kokeilla uuden teknologian teknistä toteutuskelpoisuutta, vaan myös arvioida tuotannon tehokkuutta, kustannusvaikutuksia ja sen teknistä optimointia ennen kuin sarjatuotanto voidaan aloittaa. Saksa katsoo, että onnistuneesti toteutettu kokeiluhanke on sen vuoksi ehdoton edellytys sarjatuotannon aloittamisen ja toteuttamisen kannalta.
(49)
Saksa esittää, että kun otetaan huomioon Sovello1-hankkeen aikana toteutetut prosessi- ja tuoteinnovaatiot, kyseinen investointi on yhteisön puitteissa tutkimus- ja kehitystyöhön sekä innovaatiotoimintaan myönnettävälle valtiontuelle määritettyjen käsitteiden ”teollinen tutkimus” ja ”prosessi-innovointi” mukainen. Vaikka edunsaajalla oli alusta lähtien aikomus hyödyntää Sovello1-hankkeessa valmistetut tuotteet kaupallisesti, tämän ei Saksan näkemyksen mukaan tulisi olla ratkaisevaa päätettäessä hankkeen määrittämisestä yhdeksi ainoaksi investoinniksi, koska komissio ei painottanut tätä näkökohtaa myöskään Qimonda-päätöksessä. Saksa katsoo, etteivät Qimonda-kokeiluhankkeen ja Sovello1-investoinnin tavoitteet ja suunnittelu eroa toisistaan.
(50)
Saksa katsoo, että Sovello1-hanke täyttää edellä mainitut edellytykset yksiselitteisesti. Yhteisyrityskumppanit Q-Cells ja Evergreen perustivat Sovellon tammikuussa 2005 hankkiakseen todisteita Evergreenin String Ribbon -tekniikan teollisesta toteuttamiskelpoisuudesta Q-Cellsin (aurinkokennojen tuotanto sekä laitteistoja ja tuotantoprosesseja koskeva taitotieto) tuotantoteknologian avulla.
(51)
Saksan näkemyksen mukaan Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T-184/97 antama tuomio ei estä Sovello1-hankkeen määrittämistä kokeiluhankkeeksi, eikä tuomio myöskään ole käsiteltävän tapauksen kannalta olennainen, koska siinä ei käsitellä kysymystä yhdestä ainoasta investoinnista.
(52)
Saksan mukaan Sovello1 on maailman ensimmäinen automatisoitu ja täysin integroitu teollinen tuotantolaitos String Ribbon -tekniikkaan perustuvien aurinkopaneeleiden valmistukseen.
(53)
Saksa myöntää, että Evergreenillä on Marlborossa koelaitos, jossa yritys harjoittaa tutkimusta ja kehitystä sekä testaa String Ribbon -tekniikan avulla toimivaa koetuotantolinjaa. Sovello1-hankkeessa ei siten ollut määrä tutkia, onko aurinkopaneeleiden tuotanto String Ribbon -tekniikan avulla mahdollista, koska Evergreen on jo menestyksekkäästi osoittanut sen todeksi koetuotantolinjallaan Marlborossa. Ennemminkin hankkeessa oli tarkoitus tutkia, onko teollinen sarjatuotanto teknologisesti (ja taloudellisesti) mahdollista. Saksa toteaa, ettei Marlborossa ole koskaan valmistettu kiekkoja, kennoja tai paneeleja teollisen tuotannon mittakaavassa. Sovello1-hankkeessa tuotettiin ”Spruce Line” -tyypin paneeleja, Marlborossa taas ”Cedar Line” -tyypin paneeleja. Nämä paneelityypit eroavat toisistaan pääasiassa siinä, että ”Cedar Line” -paneelit valmistetaan käsin, kun taas Sovellossa tuotanto on pitkälti automatisoitu.
(54)
Marlboron tuotantolaitos saavutti 15 MWp:n kapasiteetin vasta vuonna 2004, mikä johtui uusien piikiekkouunien asennuksesta. Saksan näkemyksen mukaan tästä ei voida tehdä johtopäätöstä, että Marlborossa olisi ollut String Ribbon -kennojen tai -paneelien tuotannossa tarvittavaa tekniikkaa tai että tuotantomäärät olisivat olleet teollisen mittakaavan mukaisia. Lisäksi Marlborossa valmistettiin edellä esitetyn mukaisesti toista paneelityyppiä kuin Sovello1-hankkeessa. Saksa viittaa myös siihen, että aurinkoenergiateollisuudessa toteutettavien kokeiluhankkeiden kapasiteetit ovat 10-30 MWp. Sovello1-hankkeen kapasiteetti sijoittuu tämän vaihteluvälin yläpäähän, mistä ei kuitenkaan voida päätellä, ettei se olisi ollut kokeiluhanke. Sovello1-hankkeen kapasiteetti (30 MWp) perustuu yksinomaan kyseistä tuotantolaitosta varten kehitetyn […] (26) kapasiteettiin.
(55)
Saksa mainitsee niin ikään, että String Ribbon -tekniikan avulla toimivissa tuotantolaitoksissa voidaan tämänhetkisen tiedon perusteella saavuttaa 75-80 MWp:n tuotantokapasiteetti. Sijoittajat tuskin olisivat olleet halukkaita perustamaan yhtään suurempaa uuden, vielä täysin kokeilemattoman tekniikan avulla toimivaa tuotantolaitosta.
(56)
Saksa huomauttaa, että Sovello1-investoinnin aikaan ei ollut olemassa standardeja innovatiiviseen String Ribbon -tekniikkaan perustuvassa aurinkopaneelien sarjatuotannossa tarvittavia koneita ja laitteita varten. Koska Sovellon tuotantotavoitteet olivat eriytyneempiä ja korkeampia kuin Marlboron tuotantolaitoksessa (tuotto vähintään […] prosenttia, kennon vakiintunut hyötysuhde […] prosenttia ja kennon hyötysuhteen parantaminen […]), ei ollut mahdollista vain ”kopioida” Marlboron koetuotantoa eikä käyttää Q-Cellsin tavanomaisia tuotantomenetelmiä (27). Saksa mainitsee useita esimerkkejä tämän osoittamiseksi.
(57)
Saksa toteaa edelleen, että lyhyen, onnistuneen kokeiluvaiheen sekä tuotteiden nopean kaupallisen hyödyntämisen ei pitäisi olla esteenä Sovello-hankkeen määrittämiselle kokeiluhankkeeksi. Myös Marlboron ”koetuotannossa” valmistetut tuotteet myytiin. Tämä johtuu aurinkoenergiatuotteiden suuresta kysynnästä. Paneelit, joiden tuotto ja hyötysuhde olivat pienempiä, olivat myös hinnaltaan edullisempia. Jos todelliset tuotto- ja hyötysuhdearvot eivät olisi jatkuvasti saavuttaneet tavoitearvoja, Sovello1-kokeiluhanke olisi epäonnistunut. Myös siinä tapauksessa tuotetut paneelit olisi kuitenkin myyty jo aiheutuvien tappioiden rajoittamiseksi.
(58)
Saksa tuo esiin, että Sovello1-hankkeen tuotannon aloittamisen ja Sovello2-hankkeen rakennustöiden aloittamisen välinen aika oli viisi kuukautta (ei kolme, kuten komission päätöksessä muodollisen tutkintamenettelyn aloittamisesta todetaan).
(59)
Saksa katsoo, että Sovello1-hankkeen koelaitteiston kokeiluvaihe oli niin lyhyt siksi, että kaikilla toimialoilla yleinen investointi- ja tuotantovaiheiden erottaminen (työntekijöiden palkkaus, tiivis yhteistyö kone- ja laitevalmistajien kanssa, varhaisessa vaiheessa tehdyt tuotantomateriaalien ja varaosien toimitussopimukset, kennojen ja paneelien tuotantotilojen erottaminen) jätettiin tekemättä. Hanke oli kokonaisuudessaan myös erittäin hyvin suunniteltu.
5.2 Investointihankkeet Sovello1 ja Sovello2 ovat erillisiä hankkeita
(60)
Saksan käsityksen mukaan kaikkien vuoden 2002 monialaisten puitteiden 49 kohdassa tarkoitettujen kriteereiden on täytyttävä kumulatiivisesti, jotta Sovello1- ja Sovello2-hankkeita voitaisiin pitää yhtenä ainoana investointina. Saksa esittää lukuisia argumentteja tämän tulkinnan puolesta ja tukeutuu niin ikään komission aikaisempiin päätöksiin, erityisesti Qimonda-päätökseen, AMD:tä koskevaan komission päätökseen (28), jäljempänä ’AMD-päätös’, sekä Q-Cellsiä koskevaan komission päätökseen (29), jäljempänä ’Q-Cells-päätös’. Koska tämä edellytys ei täyty Sovello1- ja Sovello2-hankkeiden osalta, molempia hankkeita on pidettävä itsenäisinä investointihankkeina.
(61)
Saksa vakuuttaa, etteivät Sovello1 ja Sovello2 liity toisiinsa fyysisesti, teknisesti eivätkä toiminnallisesti. Kyse on erillisistä tuotantolaitoksista, joilla on täysin omavaraiset tuotantolaitteistot, erillinen kiinteä käyttöomaisuus (tontit, rakennukset, koneet ja laitteet) sekä erilliset yhteydet julkiseen katuverkostoon (eri kadunnumerot). Lisäksi tuotantolaitokset sijaitsevat eri tonteilla (kylläkin vierekkäisillä), jotka on ostettu eri aikaan (30). Saksan mukaan molemmat tuotantolaitokset kattavat koko arvoketjun (String Ribbon -kiekot, String Ribbon -kennot ja String Ribbon -paneelit). Tuotantolaitokset voitaisiin myydä toisistaan erillään ilman, että tuotantoprosessissa (31) pitäisi tehdä fyysisiä muutoksia.
(62)
Saksa katsoo, että Sovello1:n ja Sovello2:n tuotantotekniikan (uudet prosessitekniikat, ohuempien kiekkojen tuotanto) ja (väli-)tuotteiden (kiekot, kennot ja paneelit) laadun (korkeampi tuotto) vertailu osoittaa niiden väliset erot selvästi.
(63)
Saksa korostaa erityisesti, että Sovello1:n tontin kauppakirjassa ollut viereisen tontin osto-optio oli vain tontin myyjälle asetettu velvoite, eikä tontin oston rinnastaminen investointihankkeen aloittamiseen ole sovellettavien tukisäännösten mukaan perusteltua. Näin ollen toisen tontin osto-optio ei Saksan mukaan ole yksiselitteinen osoitus yhtenäisestä investointisuunnitelmasta, joka kattaa sekä Sovello1:n että Sovello2:n.
(64)
Saksa viittaa komission Q-Cellsiä koskevaan päätökseen, jonka mukaan kaksi investointia eivät liity toisiinsa, jos molemmilla investoinneilla on omat tontit, rakennukset ja laitteet, jos niitä hallinnoidaan erillään ja jos vain strategista ja toiminnallista osa-aluetta johdetaan yhdessä. Sovello1- ja Sovello2-hankkeiden osalta strategisen ja toiminnallisen osa-alueen johtaminen yhdessä on perusteltua puhtaasti liiketaloudellisista syistä, eikä se ole kummankaan hankkeen olemassaolon ja onnistumisen kannalta välttämätöntä.
(65)
Saksa katsoo, että olemassa olevaa strategista suunnitelmaa, jonka mukaan (kuten alkuperäisessä yhteisyrityssopimuksessakin sanotaan) kapasiteettia oli määrä laajentaa kokeiluhankkeen onnistuessa, on arvioitava samoin kuin vastaavia suunnitelmia Qimonda-päätöksessä.
(66)
Saksa toteaa, että kummassakin investointihankkeessa, Sovello1:ssä ja Sovello2:ssa, pyritään erilaisiin tavoitteisiin, vaikkakin molemmissa hankkeissa on kyse aurinkopaneelien valmistamisesta. Sovello1-hankkeessa kyse on ensisijaisesti toteutettavuusselvityksestä (String Ribbon -tekniikkaan perustuvan teollisuustuotannon teknologisen ja taloudellisen toteutettavuuden arvioiminen koko arvoketjun osalta). Sovello2-hankkeessa on puolestaan kyse tiettyjen tuoteryhmien varsinaisesta kaupallisesta sarjatuotannosta, jonka myötä Sovello1-hankkeessa kerätty tekninen kokemus standardoidaan.
(67)
Saksan näkemyksen mukaan muodollisen tutkintamenettelyn aloittamista koskevan päätöksen 61 kohdassa tehdyssä vertailussa (Qimonda-päätöksessä käsitellyn investointikustannusten kertoimen ja Sovello-hankkeiden vastaavan kertoimen välillä) jätettiin alakohtaiset tunnuspiirteet huomiotta eikä vertailun perusteella voida siksi päätellä, ettei Sovello1 ole kokeiluhanke. Lisäksi Saksa toteaa, että Qimonda-päätöksessä mainitut kustannukset koskivat kolmea investointihanketta, että puolijohdeteollisuudessa rakennus- ja laitteistokulut ovat huomattavasti korkeampia kuin aurinkoenergiateollisuudessa ja että konekohtaiset kapasiteetit puolijohdeteollisuudessa ovat huomattavasti pienemmät (tämän vuoksi puolijohdeteollisuudessa on hankittava enemmän koneita). Lisäksi puolijohdeteollisuuden kokeiluhankkeiden kustannukset ovat suhteellisen alhaisia, koska koneet ovat huomattavasti enemmässä määrin standardisoituja. Saksa esittää, että seurantahankkeen ja kokeiluhankkeen kustannusten suhde voi johtua myös siitä, että sijoittajalta on saatu enemmän rahoitusta (minkä perusteella ei tulisi saada enemmän valtiontukea).
(68)
Saksa esittää, että alkuperäiseen yhteisyrityssopimukseen sisältyvä yleisluonteinen aikomus laajentaa Sovellon tuotantokapasiteettia ei muodosta yhteyttä Sovello1:n ja Sovello2:n välille, koska se ei sisällä muita erittelyjä toisesta investointihankkeesta (sijaintipaikka, tuotantotekniikat, koneet, piin toimitus ja rahoitus).
(69)
Saksa toteaa, että lopullinen päätös Sovello2-hankkeen toteuttamisesta tehtiin kesäkuussa 2006 seuraavien seikkojen perusteella: 1) markkinoiden jatkuvasti ja voimakkaasti kasvava kysyntä, joka varmistaa tuotteiden myynnin pitkällä aikavälillä, 2) pitkäaikainen sopimus raaka-aineen, piin, toimittamisesta (sopimus REC:n kanssa kesäkuussa 2006), 3) Sovello1-kokeiluhankkeen todistettu tekninen ja taloudellinen onnistuminen (tavoiteltu tuotto ja vakaa kennon hyötysuhde saavutettiin kesäkuussa 2006).
(70)
Saksa viittaa siihen, että Sovello1-hankkeen investointipäätöksen tekemisen hetkellä (tammikuussa 2005) Sovello2-investoinnin aloittaminen ei ollut teknisesti eikä taloudellisesti mahdollista. Tämän lisäksi Sovello1-hankkeen onnistumista ei tuolloin voitu vielä ennakoida.
5.3 Ei taloudellista kannustinta Sovello1:n ja Sovello2:n keinotekoiselle jakamiselle
(71)
Saksa esittää, ettei Sovellolla ollut taloudellista kannustinta Sovello1:n ja Sovello2:n keinotekoiselle jakamiselle. Kahden omavaraisen tuotantolaitoksen perustamisesta on aiheutunut Sovellolle noin […] euron lisäkustannukset (32). Sen vuoksi Saksa katsoo, ettei Sovello ole voinut hyödyntää yhdestä ainoasta investoinnista yleisesti koituvia synergia- ja kokoetuja. Hankkeiden luokittelusta erillisiksi investoinneiksi aiheutuneita suurempia investointikustannuksia ei ole läheskään katettu erillisten investointien oikeuttamalla lisätuella, koska sen määrä oli vain noin 10 miljoonaa euroa (33).
5.4 Päätelmä: Sovello1 ja Sovello2 eivät muodosta yhtä ainoaa investointia
(72)
Saksa viittaa aikaisempiin päätöksiin, joiden mukaan komissio on luokitellut kaksi erillistä investointihanketta yhdeksi ainoaksi investoinniksi vain silloin, kun kaikki vuoden 2002 monialaisten puitteiden 49 kohdassa tarkoitetut kriteerit ovat täyttyneet kumulatiivisesti. Tämän johdosta Saksa katsoo, että vaikka Sovello1-hanketta ei hyväksyttäisi kokeiluhankkeeksi, Sovello1- ja Sovello2-hankkeet eivät muodosta yhtä ainoaa investointia, koska vuoden 2002 monialaisten puitteiden kohdassa 49 tarkoitetut kriteerit eivät täyty kumulatiivisesti.
(73)
Saksan näkemyksen mukaan molempien hankkeiden alueellinen ja ajallinen läheisyys ei saa johtaa siihen päätelmään, että molempia investointeja pidettäisiin vuoden 2002 monialaisten puitteiden 49 kohdassa tarkoitettuna yhtenä ainoana investointina ja että hankkeet olisi jaettu keinotekoisesti vuoden 2002 monialaisten puitteiden säännösten kiertämiseksi.
6. OIKEUDELLINEN ARVIOINTI
6.1 EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun valtiontuen olemassaolo
(74)
Päätöksessään muodollisen tutkintamenettelyn aloittamisesta komission päätteli, että taloudellinen tuki, jonka Saksa aikoo myöntää Sovellolle voimassa olevien aluetukisäännösten ”yhteinen ohjelma” ja ”investointitukilaki” nojalla, on EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdan mukaista valtiontukea. Tätä päätelmää Saksa ei vastustanut.
6.2 Ilmoitusvelvollisuus, tuen sääntöjenmukaisuus ja sovellettava oikeus
(75)
Saksa on ilmoittanut tukitoimenpiteestä 20 päivänä joulukuuta 2006, ja se on näin ollen täyttänyt vuoden 2002 monialaisten puitteiden 24 kohdassa tarkoitetun ilmoitusvelvollisuuden.
(76)
Vuosien 2007-2013 alueellista valtiontukea koskevien suuntaviivojen (34) 63 kohdan ja alaviitteen 58 mukaisesti erikseen ilmoitettuja investointihankkeita on arvioitava ilmoituksen antamisen hetkellä voimassa olevien sääntöjen mukaisesti, joten komissio on arvioinut ilmoitettua tukitoimenpidettä vuoden 1998 aluetukisuuntaviivojen, Saksan aluetukikartan (2004-2006) ja vuoden 2002 monialaisten puitteiden perusteella.
6.3 Tuen yhteensopivuus vuoden 1998 aluetukisuuntaviivojen yleisten määräysten kanssa
(77)
Komissio on todennut jo päätöksessään muodollisen tutkintamenettelyn aloittamisesta, että hanke on vuoden 1998 aluetukisuuntaviivoissa tarkoitettu alkuinvestointi, että tukikelpoiset investointikustannukset on tarkkaan määritelty ja että tuen kasautumista koskevia sääntöjä noudatetaan. Lisäksi Sovello on hakenut tukea ennen töiden aloittamista hankkeessa, ja se on myös sitoutunut ylläpitämään investointia alueella vähintään viiden vuoden ajan hankkeen päättymisestä. Sovellon julkista tukea sisältämätön omarahoitusosuus on vähintään 25 prosenttia tukikelpoisista kustannuksista. Koska Sovellolle aiotaan myöntää tukea jo tutkittujen määräysten nojalla, tuki on lähtökohtaisesti vuoden 1998 aluetukisuuntaviivojen yleisten määräysten mukaista. Komissio vahvistaa tämän päätelmän tässä päätöksessä.
6.4 Tuen yhteensopivuus vuoden 2002 monialaisten puitteiden kanssa
6.4.1 Yksi ainoa investointi
(78)
Vuoden 2002 monialaisten puitteiden 49 kohdan mukaan investointihanketta ei saa jakaa keinotekoisesti alahankkeisiin vuoden 2002 monialaisten puitteiden määräysten kiertämiseksi. Yksi ainoa investointi käsittää kaikki tietyllä tuotantopaikalla kolmen vuoden aikana kiinteään käyttöomaisuuteen tehdyt investoinnit (35). Tuotantopaikalla tarkoitetaan ”fyysisen tai toiminnallisen yhteyden yhdistämää kiinteiden omaisuuserien muodostamaa kokonaisuutta, jolla on tarkoin määritelty tekninen tehtävä ja selvät tavoitteet (kuten tietyn tuotteen tuotanto)”.
(79)
Koska Sovello on jo aiemmin saanut tukea aikaisempaan investointihankkeeseen (Sovello1) samalle paikalle (Sovello2-hankkeen viereiselle tontille) ja koska Sovello1-hankkeen töiden aloittamisen (2005) ja Sovello2-hankkeen töiden aloittamisen (heinäkuu 2006) välinen aika on alle kolme vuotta, on tutkittava, muodostaako aikaisempi investointi yhdessä ilmoitetun Sovello2-hankkeen kanssa yhden ainoan investoinnin.
(80)
Yleensä komissio katsoo, että yksi ainoa investointi käsittää kaikki tietyllä tuotantopaikalla kolmen vuoden aikana kiinteään käyttöomaisuuteen tehdyt investoinnit. Saksan esittämät huomautukset yhdestä ainoasta investoinnista on tutkittu vuoden 2002 monialaisten puitteiden 49 kohdassa tarkoitettujen kriteereiden perusteella.
(81)
Komission käsityksen mukaan mikään ei viittaa siihen, että investointihanke olisi jaettu keinotekoisesti kahteen alahankkeeseen vuoden 2002 monialaisten puitteiden määräysten kiertämiseksi. Vaikka vuoden 2002 monialaisten puitteiden määräyksiä ei olisi kierretty tahallisesti, tämä ei kuitenkaan automaattisesti merkitse, etteivät kolmen vuoden aikana aloitetut hankkeet muodosta yhtä ainoaa investointia (ks. AMD-päätöksen 47-49 kohta; siinä komissio päätteli, että kyse on yhdestä ainoasta investoinnista, vaikka hankkeita ei ollut tahallisesti jaettu keinotekoisiin eriin vuoden 2002 monialaisten puitteiden määräysten kiertämiseksi). Sitä, onko kyseessä yksi ainoa investointi, on siten arvioitava vuoden 2002 monialaisten puitteiden 49 kohdan kriteerien nojalla tosiseikkoihin tukeutuen eikä sen perusteella, toimittiinko tahallisesti vai ei.
(82)
Saksa päättelee komission päätöskäytännöstä, että kaikkien vuoden 2002 monialaisten puitteiden 49 kohdassa tarkoitettujen kriteereiden on täytyttävä kumulatiivisesti, jotta kahta hanketta voitaisiin pitää yhtenä ainoana investointina. Tätä tulkintaa komissio ei voi hyväksyä. Missään aikaisemmassa komission päätöksessä ei ole mainittu, että kaikkien kriteerien on täytyttävä kumulatiivisesti, jotta kyseessä olisi yksi ainoa investointi. Komission näkemyksen mukaan vuoden 2002 monialaisten puitteiden nojalla näitä kriteereitä on arvioitava ennemminkin kokonaisuutena. Yksittäistapauksessa kriteereitä on punnittava kokonaisuutena. Tämä tarkoittaa, että kahdesta investointihankkeesta voi muodostua yksi ainoa investointi, vaikka kaikki kriteerit eivät täyttyisikään.
(83)
Kriteerejä, joita ovat
-
tarkkaan määritelty tekninen tehtävä
-
fyysinen tai toiminnallinen yhteys
-
selkeä tavoite, ja
-
taloudellinen jakamattomuus,
tutkitaan ja punnitaan seuraavassa kokonaisarvioinnin näkökulmasta.
(84)
Arvioinnissa otetaan huomioon myös Saksan esittämä argumentti, ettei Sovellolla ollut taloudellista kannustinta Sovello1:n ja Sovello2:n keinotekoiselle jakamiselle.
6.4.1.1 Tarkkaan määritelty tekninen tehtävä
(85)
Molemmilla tuotantolaitoksilla on yksi ja sama tarkkaan määritelty tekninen tehtävä: aurinkopaneelien valmistus String Ribbon -tekniikan avulla. Edelleen todettakoon, ettei mikään viittaa siihen, että Sovello1:ssä tai Sovello2:ssa tarvittaisiin erilaisia tuotannon esivalmisteluja (molemmissa tapauksissa raaka-aineena käytetään piitä). Sovello2:n varustuksessa ja koneissa tehdyt muutokset, jotka ovat perua Sovello1-hankkeessa saaduista kokemuksista ja joiden avulla tuotantotehokkuutta on määrä optimoida, voivat johtaa vähäisiin eroihin Sovello1:ssä ja Sovello2:ssa valmistetuissa paneeleissa. Komissio katsoo, että nämä erot ovat kuitenkin tulosta teollisissa hankkeissa tavanomaisista muutoksista, eivätkä ne vaikuta siihen, että molemmilla tuotantolaitoksilla on edelleen sama tekninen tehtävä.
6.4.1.2 Fyysinen tai toiminnallinen yhteys
(86)
Sovello1 ja Sovello2 ovat erillisiä tuotantolaitoksia, joilla on erillinen kiinteä käyttöomaisuus ja erillinen yhteys julkiseen katuverkostoon. Molemmat tuotantolaitokset käsittävät aurinkopaneelien koko tuotantoprosessin kiekoista ja kennoista paneeleihin. ”Kiinteiden omaisuuserien”, joista molemmat tuotantolaitokset muodostuvat ja joiden ”osilla on määritelty tekninen tehtävä”, välillä ei ole fyysistä yhteyttä. Eräässä komissiolle toimitetussa lausunnossa päätellään, että tuotantolaitokset voidaan myydä erikseen ja ne voivat myös toimia toisistaan erillään ilman, että tuotantoprosessissa olisi tehtävä fyysisiä muutoksia. Komissio ei näe mitään syytä olla hyväksymättä tätä päätelmää.
(87)
Sovello1- ja Sovello2-tuotantolaitoksissa hoidetaan muutamia palveluja keskitetysti. Lisäksi ne tuottavat samaa tuotetta samalla menetelmällä sekä samoilla koneilla ja laitteilla; ne käyttävät pääsääntöisesti myös samoja koneiden, varusteiden ja raaka-aineiden toimittajia, ja huoltopalvelut sekä varaosahallinta on järjestetty keskitetysti. Pitää kuitenkin paikkansa, että tästä tapauksesta puuttuvat tietyt tekijät, jotka tavallisesti ovat osoituksena ”kiinteiden omaisuuserien”, joista molemmat tuotantolaitokset koostuvat ja ”joiden osilla on määritelty tekninen tehtävä”, välisestä yhteydestä. Sovello-hankkeiden välillä ei ole alihankintasuhdetta, yhteistä teknistä infrastruktuuria (esimerkiksi voimalaitosta tai vastaavaa) ei ole eikä välituotteita vaihdeta. Molemmat tuotantolaitokset ovat omavaraisia tuotantolinjoja.
(88)
Sovello1-hankkeen tontin kauppakirjaan merkityn viereisen tontin osto-option osalta komissio on tässä nimenomaisessa tapauksessa Saksan kanssa yhtä mieltä siitä, että mainitun kaltainen osto-optio ei sinänsä ole riittävä peruste sen osoittamiseksi, että vuoden 2002 monialaisten puitteiden 49 kohdassa tarkoitettua toiminnallista yhteyttä olisi olemassa, etenkään kun tuensaajan ei tarvinnut suorittaa osto-optiosta lisämaksua ja Sovello2-hankkeen sijoittaja oli etsinyt myös vaihtoehtoisia tuotantopaikkoja.
(89)
Edellä esitetyn perusteella komissio katsoo, että Sovello1- ja Sovello2-hankkeen välillä ei ole vuoden 2002 monialaisten puitteiden 49 kohdassa tarkoitettua fyysistä eikä tiivistä toiminnallista yhteyttä.
6.4.1.3 Selkeä tavoite
(90)
Saksa katsoo, että Sovello1-hankkeessa kyse oli kokeiluhankkeesta, jossa oli määrä osoittaa erittäin innovatiiviseen tekniikkaan (36) perustuvan tuotantoprosessin toimintakelpoisuus, tehokkuus (tuotto) ja taloudellisuus koko arvoketjun osalta. Sovello2-hankkeen tavoitteena oli puolestaan lisätä kapasiteettia ja aloittaa sarjatuotanto teknisen ja taloudellisen toteutettavuuden tultua osoitetuksi. Näin ollen Saksa katsoo, että Sovello1- ja Sovello2-investointihankkeissa pyrittiin erilaisiin tavoitteisiin.
(91)
Tämän osalta komissio selventää, että toisin kuin Saksa tulkitsi, komissio ei katsonut Qimonda-päätöksessä, että kokeiluhankkeilla olisi välttämättä oltava eri tavoitteet vuoden 2002 monialaisten puitteiden 49 kohdan soveltamiseksi. Komissio totesi Qimonda-päätöksessä, että kyseisellä kokeiluhankkeella oli toinen tavoite, eikä se muodostanut toisen hankkeen kanssa yhtä ainoaa investointia. Näiden kahden hankkeen tavoitteita arvioitaessa se seikka, että toinen hanke on kokeiluhanke, voi toki olla selvä osoitus siitä, että hankkeilla on erilaiset tavoitteet, mutta yksittäistapauksessa hankkeiden erityispiirteet huomioiden hankkeiden tavoitteita ei kuitenkaan voida sen perusteella rajata selvästi. Kokeiluhankkeen rajaamisen hankaluudesta huolimatta komissio katsoo, että siksi on tarkasteltava ennemminkin hankkeen yksittäisten tunnuspiirteiden perusteella, onko kokeiluluonteisella hankkeella toisesta hankkeesta riittävässä määrin erillinen tavoite. Käsiteltävänä olevassa tapauksessa on esitetty useita perusteita, jotka osoittavat, että Sovello1- ja Sovello2-hankkeella on erilaiset, selkeästi määritetyt tavoitteet.
(92)
EPIA:n esiintuomat argumentit vahvistavat, että aurinkoenergiateollisuudessa taloudellisiin kriteereihin perustuvien innovaatioiden ja uusien teknologioiden kehittäminen tapahtuu usein vaiheittain ja että aurinkosähköalalla on lukuisia hankkeita, joiden tavoitteena on kokeilla innovaatioiden teollista toteuttamiskelpoisuutta ja prosessien toistettavuutta ennen sarjatuotannon aloittamista. Lisäksi argumentit vahvistavat, että Sovello1-hankkeessa oli kyse maailman ensimmäisestä investoinnista, jonka myötä String Ribbon tekniikkaa kokeiltiin teollisesti.
(93)
Yhteisyrityspuitesopimuksen perusteella komissio toteaa, että Sovello1:n kiekkotuotanto perustui String Ribbon -tekniikkaan, mutta se toteutettiin Q-Cellsin tuotantoteknologioiden avulla sellaisten tuotantomenetelmien kehittämiseksi, joita voidaan soveltaa teollisessa mittakaavassa ja joiden taloudellisuus on osoitettu. Sovello1:n osalta tämä käsitti koko joukon teknologisia innovaatioita ja erikoiskoneiden kehittämistyötä. Painopiste oli teollisen mittakaavan tuotantomenetelmien automatisoinnissa ja toistettavuudessa, ja lopputuloksena alettiin valmistaa ”Spruce Line” -tyyppisiä aurinkopaneeleja. Sovello1 on siis aivan uudenlainen hanke, jonka tavoitteena oli kokeilla String Ribbon -tekniikkaa hyödyntävän aurinkopaneeleiden valmistuksen teknistä toteutettavuutta ja taloudellisuutta teollisessa mittakaavassa. Sen sijaan Sovello2-hankkeen tavoitteena oli teollinen sarjatuotanto, jonka aloittamisen edellytyksenä oli Sovello1-hankkeen onnistuminen.
(94)
Päätöksessään muodollisen tutkintamenettelyn aloittamisesta komissio toi ilmi epäilyksiään Sovello1:n laajuudesta (30 MWp:n tuotantokapasiteetti) verrattuna Marlboron laboratoriovalmistukseen (15 MWp) ja Sovello2:n sarjatuotantoon (vain 60 MWp). Saksa kuitenkin totesi, että Marlboron tuotantolaitos saavutti täyden tuotantokapasiteetin vasta vuonna 2004, ja korosti, ettei tätä voida pitää osoituksena siitä, että Marlborossa olisi käytetty teollisia tuotantomenetelmiä. Tähän viittaa myös se, että Evergreen aikoo tällä hetkellä lopettaa tuotannon Marlborossa (ja jatkaa siellä vain T&K-toimintojaan) ja laajentaa uutta tuotantolaitostaan Devensissä (37).
(95)
Lisäksi Saksa toteaa, että aurinkosähköteollisuuden kokeiluhankkeiden kapasiteetit ovat yleensä 10-30 MWp. Sovello1:n osalta 30 MWp:n kapasiteetti on perua […]. Komissiolla oli aluksi epäilyksiä Sovello2:n rajallisesta tuotantokapasiteetista - Sovello1-hankkeeseen verrattuna -, mutta Saksa perusteli tätä sillä, että String Ribbon -tekniikkaa käyttävien tuotantolaitosten kapasiteetit ovat tällä hetkellä korkeintaan noin 75-80 MWp ja että vuonna 2008 aloitettiin Sovellon laajentamistyö (Sovello3), joka on nyttemmin jo lähes valmis.
(96)
Qimonda-investointien kustannuksia koskevan kertoimen ja molempien Sovello-investointihankkeiden kertoimen vertailun osalta komissio toteaa, että Qimonda-päätöksen kustannukset liittyvät kolmeen investointiin. Puolijohdeteollisuudessa rakennuksiin ja varustuksiin liittyvät kustannukset ovat selvästi korkeampia kuin aurinkosähköteollisuudessa, ja konekohtainen tuotos on puolijohdeteollisuudessa huomattavasti alhaisempi (minkä vuoksi sarjatuotannon aloittamiseen tarvitaan enemmän koneita). Komissio toteaa niin ikään, että puolijohdeteollisuudessa kokeiluhankkeet ovat edullisempia, koska koneet ovat selvästi suuremmassa määrin standardisoituja. Lisäksi komissio katsoo, että jatkohankkeen kustannusten ja kokeiluhankkeen kustannusten välinen suhde voi johtua myös siitä, että sijoittajalta on saatu enemmän rahoitusta. Komissio toteaa myös, että alun perin oli tehty ilmoitus huomattavasti laajemmasta hankkeesta (Sovello2 + Sovello3). Ilmoitusta kuitenkin muutettiin myöhemmin poistamalla siitä Sovello3-hankkeeseen haetut avustukset ja toteamalla, että investointihanke Sovello3 viivästyy. Ottaen huomioon tämän toimialan voimakkaan kysynnän, dynamiikan ja nopean kehityksen komissio katsoo, että molempien Sovello-hankkeiden kustannusten ”matalan” kertoimen perusteella ei voida päätellä, ettei Sovello1-hanke olisi kokeiluhanke, jolla on eri tavoite kuin Sovello2-hankkeessa.
(97)
Lisäksi komissio panee merkille, että ennen Sovello2-hankkeen aloittamista päätöstä seuraavista investoinneista harkittiin huolellisesti Sovello1-hankkeen tulosten perusteella.
(98)
On totta, että Sovello2-hanketta koskeva tukihakemus tehtiin jo helmikuussa 2006 (alustava avustuspäätös joulukuussa 2006). Aloittaessaan muodollista tutkintamenettelyä komissio oletti, että tuensaajalla oli tukihakemusta jättäessään konkreettisia suunnitelmia investointihankkeen laajuudesta ja rahoituksesta. Toimitetuista tiedoista käy kuitenkin ilmi, että lopullinen investointipäätös tehtiin vasta kesäkuussa 2006, siis sen jälkeen, kun Sovello2-hankkeelle asetetut ”välitavoitteet” oli saavutettu. Lisäksi toimitussopimus REC:in kanssa (jonka ansiosta riittävä piin toimitus Sovello2-hankkeeseen varmistettiin) allekirjoitettiin vasta kesäkuussa 2006, mikä viittaa siihen, että varsinainen päätös tehtiin vasta tuolloin. Tuensaajayrityksen johdolla on tiettävästi ollut jo aikaisemmin viitteitä siitä, että teknologiset ja taloudelliset tavoitteet todennäköisesti saavutetaan. Tämä ei kuitenkaan ole ristiriidassa sen seikan kanssa, että Sovello1 suunniteltiin vuonna 2005 kokeiluhankkeeksi, jolla oli tietyt teknologiset ja taloudelliset, Sovello2-hankkeen tavoitteista selvästi eroavat tavoitteet.
(99)
Komissio pani niin ikään merkille, että niin sanottujen OECD:n (38) Frascati-käsikirjojen perusteella, joissa määritetään tutkimus- ja kehityspolitiikassa hyväksytyt standardit, Sovello1 täyttää kokeiluhankkeen tunnusmerkit. OECD:n määritelmässä tehdään ero erilaisten kokeiluhankemuotojen välillä: on hankkeita, joiden tarkoituksena on uuden keksinnön tai tekniikan (tässä tapauksessa String Ribbon -tekniikan) kokeellinen kehittäminen laboratorio-olosuhteissa, ja hankkeita, joissa prosessitekniikan kokeellinen kehittäminen liittyy uuden keksinnön tai tekniikan teolliseen hyödyntämiseen.
(100)
Frascati-käsikirjojen 2.3.4 kohdassa käsitellään nimenomaisesti tutkimuksen ja kehityksen sekä teollisten toimintojen (kuten Sovello1) välisiä rajatapauksia. Lisäksi käsikirjoissa pyritään luokittelujen avulla määrittämään, miten T&K-toiminnot eroavat teollisista toiminnoista. Todettakoon, että eri teollisuudenalojen standardit ja vertailukohdat (esimerkiksi kustannusten kertoimet) voivat olla hyvinkin erilaisia.
(101)
EPIA:n lausunnon mukaan aurinkosähkömarkkinat ovat erittäin dynaamiset ja tuotteiden kysyntä on hyvin vilkasta. Tämän perusteella komissio katsoo, että Sovello1-hankkeen tuotannon välitön kaupallinen hyödyntäminen ei ole vakuuttava todiste siitä, ettei Sovello1-hanketta olisi suunniteltu kokeiluhankkeeksi.
(102)
Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T-184/97 (BP v. komissio) antamassa tuomiossa tarkastellaan käsitettä ”kokeiluhanke, jonka tarkoituksena on vähemmän saastuttavien tuotteiden teknologinen kehittäminen” (erityisesti uusiutuvista energianlähteistä saatavien polttoaineiden osalta). Kanteen kohteena ollut järjestely ulottui huomattavasti teknologista kehittämistä koskevan kokeiluhankkeen toteuttamista pidemmälle, ja mitä ilmeisimmin sen oli määrä palvella taloudellista ja teollista kehitystä, jonka ansiosta biopolttoaineiden markkinaosuus kasvaisi. Sovello1-hankkeessa pyrittiin kuitenkin molempiin tavoitteisiin: uuden prosessitekniikan validointiin (String Ribbon -tekniikka yhdistettynä Q-Cellsin tuotantoteknologioihin) teollisessa mittakaavassa ja sen taloudellisuuden kokeilemiseen. Edellä esitetyn mukaisesti tämä ei ole ristiriidassa OECD:n kokeiluhankkeita koskevan määritelmän kanssa.
(103)
Edellä esitetyn perusteella komissio katsoo, että Sovello1- ja Sovello2-hankkeessa pyrittiin eri tavoitteisiin, vaikka niillä on sama tekninen tehtävä (aurinkopaneelien valmistus samaa tekniikkaa käyttäen). Sovello1-hankkeen tavoitteena oli kokeilla, onko aurinkopaneelien valmistus (String Ribbon -tekniikkaa käyttäen Q-Cellsin tuotantoteknologioiden avulla) teknologisesti ja taloudellisesti mahdollista teollisessa mittakaavassa, kun taas Sovello2-hankkeen tavoitteena oli kehittää kyseisten paneelien sarjatuotantoa.
6.4.1.4 Taloudellinen jakamattomuus
(104)
Sovello1 ja Sovello2 ovat toisistaan riippumatta taloudellisesti kannattavia. On totta, että kokeiluhanke Sovello1 oli tarpeen sarjatuotantoon liittyvän Sovello2-hankkeen toteuttamiseksi. Kummatkin hankkeet voidaan kuitenkin myydä erillisinä hankkeina, eikä mikään viittaa siihen, ettei Sovello1-kokeiluhanketta voida erottaa taloudellisesti Sovello2-investointihankkeesta. Komissio toteaa niin ikään, että tuensaajayrityksen johto oli harkinnut Sovello2-hankkeelle myös muita sijaintipaikkoja sekä Euroopassa että Yhdysvalloissa, ennen kuin päätös hankkeen aloittamisesta Thalheimissa tehtiin.
6.4.1.5 Ei taloudellista kannustinta Sovello1:n ja Sovello2:n keinotekoiseen jakamiseen
(105)
Saksan laskelmien mukaan kahdelle erilliselle hankkeelle (Sovello1 ja Sovello2) myönnetty tuki olisi vain noin 10 miljoonaa euroa suurempi kuin yhdelle ainoalle hankkeelle myönnetty tuki (Sovello1+Sovello2). Tätä olisi kuitenkin arvioitava […] euron suuruisten lisäkustannusten kannalta. Saksa oletti laskelmissaan, että myös yhdelle ainoalle investoinnille (jonka kokonaiskustannukset ovat alhaisemmat) olisi myönnetty pk-yrityksille myönnettävä 15 prosentin korotus, kuten Sovello1-hankkeessakin. Ei kuitenkaan ole varmaa, olisiko komissio tosiasiassa hyväksynyt tämän suuruusluokan investointihankkeen kohdalla pk-yrityksille myönnettävän korotuksen. Myös siinä tapauksessa kaikki laskelmat kuitenkin osoittavat, ettei Sovellolla ollut taloudellista kannustinta Sovello1:n ja Sovello2:n ”keinotekoiseen” jakamiseen.
(106)
Komissio kuitenkin korostaa tämän osoittavan vain, ettei Sovello1- ja Sovello2-hanketta erotettu toisistaan tahallisesti tukisäännöksien kiertämiseksi. Tämä ei kuitenkaan tarkoita, ettei se, että taloudellisista syistä jaettavaa hanketta (kuten Sovelloa) ei esitetä yhtenä ainoana investointina, voisi olla edullista korkeampien tuki-intensiteettien saamiseksi. Sen vuoksi komission on aina tutkittava taloudelliset tosiseikat vuoden 2002 monialaisten puitteiden 49 kohdassa tarkoitettujen kriteerien perusteella riippumatta osapuolten tavoittelemista päämääristä.
6.4.1.6 Päätelmä: ei yksi ainoa investointi
(107)
Sovello-investointien jakaminen ei johdu pelkästään rahoituksen puutteesta ja pii-raaka-aineen pulasta vaan myös siitä, että investoijien tehtävänä oli myös kokeilla erittäin innovatiivista tekniikkaa teollisten ja taloudellisten näkökohtien kannalta. Jos tavoitteena ollutta tuottoa ja hyötysuhdetta ei olisi saavutettu, Sovello2-hanketta ei todennäköisesti olisi toteutettu. Näin ollen voidaan päätellä, että vaikka Sovello1- ja Sovello2-hankkeella on sama tekninen tehtävä, ne voidaan erottaa toisistaan taloudellisesti, niiden välillä ei ole fyysistä tai tiivistä toiminnallista yhteyttä ja niillä on selvästi eri tavoitteet.
(108)
Saksan ja EPIA:n huomautusten perusteella ja arvioituaan vuoden 2002 monialaisten puitteiden 49 kohdassa määrättyjä kriteereitä kokonaisuudessaan komissio katsoo siten, että ilmoitettu Sovello2-hanke ei muodosta yhdessä Sovello1-hankkeen kanssa vuoden 2002 monialaisten puitteiden 49 kohdassa tarkoitettua yhtä ainoaa investointia.
6.4.2 Tuki-intensiteetti - vuoden 2002 monialaisten puitteiden 21 ja 25 kohta
(109)
Päätöksessään muodollisen tutkintamenettelyn aloittamisesta komissio laski Sovello2-hankkeen enimmäistuki-intensiteetin ja tuen enimmäismäärän alun perin ilmoitettujen tukikelpoisten kustannusten perusteella. Tämän perusteella sallittu enimmäistuki-intensiteetti ilman koheesiopalkkiota oli 22,46 prosenttia BAE (tämä vastaa nykyarvoltaan 30,526 miljoonan euron enimmäistukea) ja koheesiopalkkion kanssa sallittu enimmäistuki-intensiteetti oli 25,83 prosenttia BAE (mikä vastaa nykyarvoltaan 35,105 miljoonan euron enimmäistukea).
(110)
Koheesiopalkkio perustuu vuoden 2002 monialaisten puitteiden 25 kohtaan, jonka mukaan vuoden 2002 monialaisten puitteiden 21 kohdan mukaan laskettua enimmäistuki-intensiteettiä ilman bonusta voidaan korottaa kertoimella 1,15, jos vähintään 25 prosenttia (39) hankkeen julkisista menoista rahoitetaan suurhankkeita koskevien rakennerahastomääräysten mukaisesti Euroopan aluekehitysrahaston varoista, mikä puolestaan edellyttää komission päätöstä yhteisön rahoitusosuuden hyväksymisestä todellisessa tapauksessa.
(111)
Jäsenvaltioille 18 päivänä joulukuuta 2003 lähetetyssä kirjeessä (D/58176-D/1247) esitetyn yleisen viitekehyksen mukaisesti Saksa ilmoitti alkuperäisessä ilmoituksessa kaksi eri enimmäistuki-intensiteettiä: tuki-intensiteetin ilman koheesiopalkkiota, jolloin yläraja on 22,46 prosenttia BAE eikä sitä saa ylittää, ja tuki-intensiteetin koheesiopalkkion kanssa, jolloin se on 23,83 prosenttia BAE.
(112)
Saksa haki Euroopan aluekehitysrahastolta 9,118 miljoonan euron suuruista yhteisrahoitusta ja viittasi alkuperäisessä ilmoituksessa koheesiopalkkion soveltamiseen. Yhteisön rahoitusosuus olisi tällöin yli 25 prosenttia todellisista julkisista menoista, joiden suuruus oli nimellisarvoltaan 31 105 765 euroa. Ilmoitettu tuki-intensiteetti 23,83 prosenttia BAE on alhaisempi kuin tuki-intensiteetti 26,25 prosenttia BAE, eikä se silloin ylitä 75:tä prosenttia sovellettavasta aluetuen 35 prosentin enimmäisintensiteetistä. Näin ollen koheesiopalkkion soveltamista koskevat ehdot täyttyvät, jos komissio hyväksyy Saksan rakennerahastolta hakeman yhteisrahoituksen. Koska päätöstä yhteisrahoituksesta ei ole vielä tehty, Saksa sitoutui soveltamaan koheesiopalkkiota vain, jos komissio tekee vastaavan päätöksen yhteisrahoituksen hyväksymisestä yhteisön varoista.
(113)
Komissio toteaa 16 ja 24 päivänä huhtikuuta 2009 toimitettujen ajantasaistettujen tietojen perusteella, että jos koheesiopalkkio myönnetään, Saksa suunnittelee hankkeelle, jonka todelliset tukikelpoiset kustannukset ovat 114 882 310 euroa (nykyarvo), tuki-intensiteettiä 23,8224 prosenttia BAE. Tämä vastaa nimellisarvoltaan 31 105 765 euron (27 367 723 euroa nykyarvoltaan) tukimäärää. Tämä tuki-intensiteetti on alhaisempi kuin alun perin ilmoitettu tuki-intensiteetti 23,83 prosenttia BAE (koheesiopalkkion kanssa) ja myös alhaisempi kuin sallittu enimmäistuki-intensiteetti 25,83 prosenttia BAE (laskettu alun perin ilmoitettujen, nykyarvoltaan arviolta 135,94 miljoonan euron suuruisten tukikelpoisten kustannusten perusteella). Suunniteltu tuki-intensiteetti 23,8224 prosenttia on näin ollen vuoden 2002 monialaisten puitteiden 21-23 kohdassa tarkoitettujen tuen alentamismääräysten mukainen, eivätkä suunniteltu tuen määrä ja tuki-intensiteetti ylitä arvoja, joita yritys saattoi odottaa hankkeen töitä aloitettaessa
(114)
Saksa vakuutti, että jos Euroopan aluekehitysrahaston yhteisrahoitusta ei myönnettäisi ja tällöin koheesiopalkkion soveltamisen edellytykset eivät täyttyisi, alun perin ilmoitettua tuki-intensiteettiä (ilman koheesiopalkkiota) 22,46 prosenttia BAE ei ylitettäisi. Tämän tuki-intensiteetin mukaan todellisesti aiheutuneiden tukikelpoisten 114 882 310 euron (nykyarvo) kustannusten perusteella tuen enimmäismääräksi saadaan 25 802 567 euroa (nykyarvo). Saksa on sitoutunut siihen, ettei se ylitä tätä tukimäärää. Tuki-intensiteetti (ilman koheesiopalkkiota) 22,46 prosenttia vastaa - alun perin arvioitujen 135,94 miljoonan euron tukikelpoisten kustannusten (nykyarvo) perusteella - alun perin ilmoitettua tuki-intensiteettiä ja aluetuen sallittua enimmäismäärää. Suunniteltu 22,46 prosentin tuki-intensiteetti on tästä syystä vuoden 2002 monialaisten puitteiden 21-23 kohdassa tarkoitettujen tuen alentamismääräysten mukainen, eivätkä suunniteltu tuen enimmäismäärä, joka on 25 802 567 euroa, ja tuki-intensiteetti ylitä arvoja, joita yritys saattoi odottaa hankkeen töitä aloitettaessa.
(115)
Edellä esitetyn perusteella komissio katsoo, että tukitoimenpide on vuoden 2002 monialaisten puitteiden 21 ja 25 kohdan mukainen.
6.4.3 Yhteensopivuus vuoden 2002 monialaisten puitteiden 24 kohdan kriteereiden kanssa
(116)
Komission päätös vuoden 2002 monialaisten puitteiden 24 kohdan mukaisten suuriin investointihankkeisiin tarkoitettujen aluetukien hyväksyttävyydestä määräytyy sillä perusteella, mikä tuensaajan markkinaosuus oli ennen investointia ja sen jälkeen, sekä investoinnilla luotavan kapasiteetin tai markkinatuloksen mukaan. Tehdäkseen vuoden 2002 monialaisten puitteiden 24 kohdan a ja b alakohdissa tarkoitetut tarkastukset komission on ensin määritettävä investointiin liittyvät asianomaiset tuotteet sekä merkitykselliset tuotemarkkinat ja merkitykselliset maantieteelliset markkinat.
6.4.3.1 Investointihankkeeseen liittyvä asianomainen tuote
(117)
Investointihanke koskee aurinkopaneelijärjestelmissä käytettäviä aurinkopaneeleja. Ilmoituksessa annettujen tietojen mukaan Sovellon valmistamien aurinkopaneelien tavaranimikkeet ovat seuraavat: NACE Rev 1.1 32.10.0, Prodcom 32.10.52.37 ja CN-koodi (versio 2005) 8541 40 90. Aurinkopaneeleita voidaan kuvata useammista aurinkokennoista koostuviksi yhdistelmiksi, jotka muuttavat auringonvaloa sähköenergiaksi.
(118)
Aurinkopaneelit valmistetaan String Ribbon -tekniikan avulla. Sovello valmistaa aurinkopaneeleja integroidussa kolmivaiheisessa prosessissa. Sulaa piitä hyödyntävän menetelmän avulla tuotetaan ohuita piinauhoja, jotka leikataan piikiekoiksi. Kiekoista valmistetaan aurinkokennoja, jotka liitetään yhteen ja kootaan aurinkopaneeleiksi.
(119)
Saksa on vahvistanut, että tuensaajayrityksen tuotantolaitoksissa ei voida ilman huomattavia lisäkustannuksia valmistaa mitään muita tuotteita kuin piipohjaisia aurinkokennoja, kiekkoja ja paneeleja.
(120)
Tässä kohden viitataan vuoden 2002 monialaisten puitteiden 52 kohtaan, jonka mukaan kukin tuote käsittää myös jälkivarastoidut tuotteet, mikäli hanke liittyy välituotteeseen ja merkittävää osaa tuotannosta ei myydä markkinoilla. Koska Sovellolla ei Saksan toimittamien tietojen mukaan ole aikomusta myydä aurinkopaneelien tuotannossa syntyviä (väli-)tuotteita (kuten aurinkokiekkoja ja aurinkokennoja), vaan käyttää kaikki välituotteet omassa integroidussa aurinkopaneelituotannossaan, komissio ei pidä aurinkokiekkoja ja kennoja erillisinä asianmukaisina tuotteina.
(121)
Edellä esitetyn perusteella komissio pitää aurinkopaneeleja investointihankkeeseen liittyvänä asianmukaisena tuotteena arvioitaessa käsiteltävän hankkeen soveltuvuutta yhteismarkkinoille vuoden 2002 monialaisten puitteiden mukaisesti.
6.4.3.2 Merkitykselliset markkinat
(122)
Merkityksellisten markkinoiden määrittelemiseksi on tutkittava, mitä muita tuotteita voidaan pitää investointihankkeen asianmukaisen tuotteen korvaavina tuotteina vuoden 2002 monialaisten puitteiden 52 kohdan mukaisesti.
(123)
Aurinkopaneeleita valmistetaan erilaisten tekniikoiden avulla. EPIA:n ja Greenpeacen Solar Generation -tutkimuksen (40) mukaan 90 prosenttia aurinkokennoista valmistettiin vuonna 2005 piistä. Internetistä saadut tiedot vahvistavat tämän. Sovello käyttää niin sanottua String Ribbon -tekniikkaa, jonka avulla aurinkopaneeleja voidaan valmistaa vähemmän piitä sisältävistä aurinkokennoista. Tällä hetkellä erilaisia tekniikoita/puolijohdemateriaaleja, kuten amorfista piitä, monikiteistä piitä, mikrokiteistä piitä, kadmiumtelluridia ja kupari-indium-selenidiä/-sulfidia, kokeillaan tai valmistetaan jo sarjatuotannossa. First Solar käyttää ohutkalvotekniikkaa (41) ja CSG Solar Crystalline-Silicon-on-Glass-tekniikkaa (42). Ohutkalvotekniikka on (per m2 mutta ei per kg käytettyä piitä kohden) vähemmän tehokas mutta edullisempi. Sitä käytetään enenevässä määrin maaseutualueilla, koska neliöhinnat ovat siellä alhaisemmat. Yksi- ja monikiteinen tekniikka ovat kalliimpia, mutta neliömetrikohtainen tehokkuus on korkeampi, joten tällä tekniikalla valmistetut paneelit sopivat paremmin kaupunkialueille. Tarjolla on siis näihin kahteen tekniikkaan perustuvia tuotteita. Aikaisemmissa tukipäätöksissään (43) komissio on kuitenkin määrittänyt aurinkopaneelimarkkinat kokonaisuudessaan merkityksellisiksi markkinoiksi, mitä myös aurinkopaneelien valmistajat ovat ehdottaneet. Käytettävissä ei ole riippumattomasti laadittuja tilastoja, joissa eritellään näitä kahta tekniikkaa. Tuotteiden kysyntäpuolella näyttää painottuvan korvattavuus: kaikki tekniikat pyrkivät muuttamaan auringonvaloa sähköenergiaksi.
(124)
Komissio ei näe mitään syytä olettaa, että erilaisin tekniikoin valmistettavilla aurinkopaneeleilla olisi erilaiset merkitykselliset markkinat. Komissio ei löydä perusteita sille, että erilaisin tekniikoin valmistettujen aurinkopaneelien hinnat vaihtelisivat huomattavasti, mikäli erot energiatehossa otetaan huomioon. Lisäksi aurinkosähköjärjestelmien erilaisin tekniikoin valmistetut aurinkopaneelit voidaan mitä ilmeisimmin korvata. (44) Tämän johdosta merkityksellisiksi markkinoiksi on katsottava yleiset markkinat, jotka käsittävät kaikentyyppiset aurinkopaneelit.
(125)
Aurinkopaneelit eivät luonnollisestikaan ole korvattavissa muilla tuotteilla. Ne ovat aurinkosähköjärjestelmien tärkein osa, jota ei voi korvata toisilla tuotteilla näissä järjestelmissä. Mikään ei siis viittaa siihen, että merkitykselliset markkinat käsittäisivät muuta kuin aurinkopaneelien markkinat.
(126)
Tämä merkityksellisten markkinoiden rajaus on saman teollisuudenalan sulautumien valvontaa koskevien päätösten (45) mukainen.
(127)
Edellä esitetyn perusteella komissio katsoo, että tämän tukipäätöksen osalta merkityksellisinä markkinoina on pidettävä aurinkopaneeleiden markkinoita.
6.4.3.3 Merkitykselliset maantieteelliset markkinat
(128)
Sovello katsoo, että Saksa ja muut Euroopan maat muodostavat lyhyellä ja pitkällä aikavälillä Sovellon tuotteiden tärkeimmän markkina-alueen. Sillä, että yritys toimii pääasiassa Saksassa, ei kuitenkaan ole sinällään merkitystä aurinkopaneelien merkityksellisiä maantieteellisiä markkinoita määritettäessä.
(129)
Saksan mukaan maailmanmarkkinat ovat aurinkokennojen merkitykselliset maantieteelliset markkinat. Saksa katsoo, että aurinkokennoja myyvät eurooppalaiset ja Euroopan ulkopuoliset valmistajat kaikkialla maailmassa. Kaupan esteitä ei ole, kuljetuskustannukset ovat suhteellisen alhaiset tuotantokustannuksiin nähden ja hintataso on yhtenäinen. Lisäksi Saksa toteaa, että samat tekniset vaatimukset ovat voimassa kaikkialla maailmassa. Aurinkosähköteknologisten tuotteiden suurimmat valmistajat ja käyttäjät ovat Japani, Eurooppa ja Yhdysvallat.
(130)
Komissio on yhtä mieltä siitä, että aurinkokennojen markkina-alueena ovat maailmanmarkkinat, koska aurinkokennoja tuottavat ja myyvät valmistajat toimivat maailmanlaajuisesti. Riippumattomista (46) aurinkosähköalaa koskevista tutkimuksista (47) käy ilmi, että aurinkopaneeleja tuotetaan tällä hetkellä pääasiassa Japanissa ja Saksassa; seuraavilla sijoilla ovat Yhdysvallat ja Kiina. Lisäksi Eurooppaan tuodaan hyvin paljon japanilaisvalmisteisia aurinkopaneeleja (tuonti suuntautuu suurimmaksi osaksi Saksaan). Tuotantokustannuksiin nähden kuljetuskustannukset ovat verraten alhaisia. Mainittujen tutkimusten mukaan kaupan esteitä ei myöskään ole. Käykin selväksi, että aurinkopaneelien markkinat ulottuvat kaikkialle maailmaan, koska kaupankäynti aurinkopaneeleilla on maailmanlaajuista. Tutkimuksissa ei kuitenkaan ole tarkempaa tietoa Euroopan talousalueen aurinkopaneelimarkkinoista. Tämä osoittaa, että maailmanmarkkinoita voidaan pitää aurinkoenergiajärjestelmien merkityksellisinä maantieteellisinä markkinoina. Lisäksi aiemmissa sulautumien valvontaa koskevissa päätöksissä (48) ja valtiontukipäätöksissä (49) - vaikka markkinoiden tarkka rajaus olikin tarpeetonta - on katsottu, että aurinkopaneelien markkina-alueena ovat erittäin todennäköisesti maailmanmarkkinat.
(131)
Näiden seikkojen perusteella komissio katsoo, että tämän tukipäätöksen osalta aurinkopaneelien markkinat ovat maailmanlaajuiset.
6.4.3.4 Vuoden 2002 monialaisten puitteiden 24 kohdan a alakohta: markkinaosuus
(132)
Vuoden 2002 monialaisten puitteiden 24 kohdan a alakohdan mukaan erikseen ilmoitettavalle investointihankkeelle ei voida myöntää investointitukea, jos tuensaajan osuus tuotteen myynnistä ennen investointia on ollut yli 25 prosenttia tai jos sen osuus investoinnin jälkeen on yli 25 prosenttia.
(133)
Voidakseen arvioida, onko hanke vuoden 2002 monialaisten puitteiden 24 kohdan a alakohdan mukainen, komission on analysoitava tuensaajan konsernitason markkinaosuus ennen investointia ja sen jälkeen. Koska Sovello aloitti investoinnit vuonna 2006 ja koska sen on määrä saavuttaa täysi tuotantokapasiteettinsa vuonna 2009, komissio on tutkinut Sovellon osuuden aurinkopaneelimarkkinoista vuosina 2005-2010.
(134)
Saksa toimitti tuki-ilmoituksen yhteydessä joitakin riippumattomien tahojen tekemiä tutkimuksia (50), joissa käsiteltiin aurinkosähköalan kysynnän kehitysennusteita. Lisäksi Saksa toimitti tietoja tuensaajan ennakoiduista aurinkopaneelien tuotantomääristä. Komissio käytti laskelmissaan LBBW-tutkimusta. Tutkimuksessa on tietoja jo käytössä olevista kapasiteeteista ja kysynnästä sekä hinta-arvioita. (51)
(135)
Koska kolmesta yhteisyrityskumppanista (Evergreenin, Q-Cellsin ja REC:in) yhdenkään omistusosuus Sovellosta ei tuki-ilmoituksen antamisen hetkellä tai sen jälkeen ollut yli 50:tä prosenttia, komissio ei tavallisesti ottaisi niiden markkinaosuuksia huomioon arvioitaessa soveltuvuutta vuoden 2002 monialaisten puitteiden 24 kohdan a alakohtaan. (52).
(136)
Evergreen markkinoi ja myy kaikkia Sovellon valmistamia paneeleja, mutta myyntisopimus on markkinaehtoperiaatteen mukainen. Ei kuitenkaan voida sulkea pois, ettei Evergreen voisi vaikuttaa Sovellon markkinointistrategiaan, koska se on osallisena yhteisyrityksessä. Jotta tämä epäsuotuisa seikka otettaisiin arvioinnissa huomioon, komissio laski sen vuoksi Evergreenin ja Sovellon yhteisen markkinaosuuden, mutta ei ottanut asiaan lopullista kantaa (53).
(137)
Tämän perusteella komissio totesi, että Sovellon ja Evergreenin yhteinen markkinaosuus (määrän ja arvon mukaan) vuosina 2005-2010 jää alle viiden prosentin.
(138)
Nämä luvut osoittavat, että tuensaajan markkinaosuus ennen investointia ja sen jälkeen ei ylitä 25:tä prosenttia aurinkopaneelien kokonaismarkkinoista. Tämän johdosta komissio katsoo, että ilmoitettu tukitoimenpide on vuoden 2002 monialaisten puitteiden 24 kohdan a alakohdan mukainen.
6.4.3.5 Vuoden 2002 monialaisten puitteiden 24 kohdan b alakohta: tuotantokapasiteetti
(139)
Komissio on niin ikään tutkinut, onko ilmoitettu tukitoimenpide vuoden 2002 monialaisten puitteiden 24 kohdan b alakohdan mukainen. Tätä varten komissio tarkastelee, onko kyseisen tuotteen todettavan kulutuksen vuotuinen kasvu viimeisten viiden vuoden aikana ollut suurempi kuin vuosittainen bruttokansantuotteen kasvu Euroopan talousalueella (mikä osoittaisi, että markkinakehitys ei ole rakenteellisesti heikkenevää).
(140)
Koska tukitoimenpiteestä ilmoitettiin vuonna 2006, tarkastelussa käytettiin vuosien 2000-2005 lukuja. Komissio tutki tätä koskevat tiedot, jotka Saksa oli antanut ilmoituksessaan, toimitettujen tutkimusten ja yleisesti saatavilla olevien luotettavasta lähteestä peräisin olevien tietojen perusteella (54). Kaikkien näiden lähteiden mukaan aurinkopaneeleiden todettavan kulutuksen keskimääräinen vuotuinen kasvu Euroopan talousalueella vuosina 2000-2005 on vähintään 49 prosenttia (määrä) ja 42 prosenttia (arvo).
(141)
Bruttokansantuotteen keskimääräinen vuotuinen kasvu Euroopan talousalueella vuosina 2000-2005 oli määrällisesti 1,76 prosenttia ja arvon mukaan 3,72 prosenttia. Aurinkopaneeleiden todettavan kulutuksen keskimääräinen vuotuinen kasvu kyseisellä viiden vuoden ajanjaksolla, joita koskevat luvut ovat saatavilla, on siis selvästi tätä korkeampi.
(142)
Komissio arvioi todettavaa kulutusta Euroopan talousalueella koko aurinkosähköalan kannalta, koska tietoja Euroopan talousalueen aurinkopaneelimarkkinoista ei juuri ole saatavilla. Tämä johtuu pääasiassa siitä, että aurinkopaneelimarkkinoita pidetään maailmanlaajuisina markkinoina. Aurinkosähköalan markkinoiden katsotaan voivan hyvin korvata aurinkopaneelimarkkinat tässä arvioinnissa. Aurinkopaneelit ovat koko aurinkosähköalan markkinoiden välituotteita, joiden markkinat kehittyvät periaatteessa samalla tavalla kuin lopputuote- ja kokonaismarkkinatkin (aurinkosähköala käsittää yleensä aurinkokiekot, -kennot, -paneelit ja -järjestelmät). Lisäksi aurinkosähkömarkkinat kasvavat niin nopeasti, että vaikka aurinkopaneelimarkkinoiden todellinen kasvukehitys Euroopan talousalueella poikkeaisi tästä suuntauksesta vähäisessä määrin, ei ole syytä olettaa, että kasvua olisi alle 1,76 prosenttia.
(143)
Edellä esitettyjen lukujen perusteella komissio katsoo, että ilmoitettu tukitoimenpide on vuoden 2002 monialaisten puitteiden 24 kohdan b alakohdan mukainen.
6.5 Päätelmä
(144)
Komissio päättelee edellä esitetyn arvioinnin perusteella, että ilmoitettu tukitoimenpide on vuoden 1998 aluetukea koskevien suuntaviivojen, Saksan aluetukikartan (2004-2006) sekä vuoden 2002 monialaisten puitteiden mukainen.
ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
1 artikla
1. Saksan Sovello AG:n hyväksi suunnittelema aluetuki-intensiteetti, joka on enintään 23,8224 prosenttia aiheutuneiden tukikelpoisten 114 882 310 euron (nykyarvo) kustannusten bruttoavustusekvivalentista (BAE), ja 27 367 723 euron aluetuki (nykyarvo) soveltuvat yhteismarkkinoille, jos komissio päättää hyväksyä hankkeelle vähintään 25 prosenttia hankkeen julkisista menoista kattavan yhteisrahoituksen Euroopan aluekehitysrahastosta.
2. Jos komissio päättää, ettei se hyväksy hankkeelle vähintään 25 prosenttia hankkeen julkisista menoista kattavaa yhteisrahoitusta Euroopan aluekehitysrahastosta, Saksan tässä tapauksessa Sovello AG:n hyväksi suunnittelema aluetuki-intensiteetti, joka on enintään 22,46 prosenttia aiheutuneiden 114 882 310 euron (nykyarvo) tukikelpoisten kustannusten bruttoavustusekvivalentista, ja vastaava 25 802 567 euron (nykyarvo) aluetuki soveltuvat yhteismarkkinoille.
2 artikla
1. Jos komissio päättää hyväksyä hankkeelle vähintään 25 prosenttia julkisista menoista kattavan Euroopan aluekehitysrahaston yhteisrahoituksen, voidaan toteuttaa tukitoimenpide (sisältäen koheesiopalkkion), joka on enintään 23,8224 prosenttia Sovello2-hankkeesta aiheutuneiden tukikelpoisten kustannusten bruttoavustusekvivalentista, mikä vastaa 27 367 723 euron (nykyarvo) tukea.
2. Jos komissio ei päätä hyväksyä hankkeelle vähintään 25 prosenttia julkisista menoista kattavan Euroopan aluekehitysrahaston yhteisrahoituksen, voidaan toteuttaa tukitoimenpide (ilman koheesiopalkkiota), joka on enintään 22,46 prosenttia Sovello2-hankkeesta aiheutuneiden tukikelpoisten kustannusten bruttoavustusekvivalentista, mikä vastaa 25 802 567 euron (nykyarvo) tukea.
3 artikla
Tämä päätös on osoitettu Saksan liittotasavallalle.
Tehty Brysselissä 17 päivänä kesäkuuta 2009.