EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING (EF) Nr. 767/2009
af 13. juli 2009
om markedsføring og anvendelse af foder, ændring af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1831/2003 og ophævelse af Rådets direktiv 79/373/EØF, Kommissionens direktiv 80/511/EØF, Rådets direktiv 82/471/EØF, 83/228/EØF, 93/74/EØF, 93/113/EF og 96/25/EF og Kommissionens beslutning 2004/217/EF
(EØS-relevant tekst)
EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 37 og artikel 152, stk. 4, litra b),
under henvisning til forslag fra Kommissionen,
under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (1),
efter høring af Regionsudvalget,
efter proceduren i traktatens artikel 251 (2), og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Et af de grundlæggende mål med fødevarelovgivningen er et højt niveau for beskyttelsen af menneskers og dyrs sundhed, jf. Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 178/2002 af 28. januar 2002 om generelle principper og krav i fødevarelovgivningen, om oprettelse af Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet og om procedurer vedrørende fødevaresikkerhed (3). Ved samme forordning indførtes samtidig jord til bord-princippet, hvor foder fremhæves som et følsomt trin i starten af fødevarekæden. Et af de grundlæggende mål i denne forordning er at sikre et højt niveau for beskyttelsen af folkesundheden.
(2)
Produktionen af foder er et vigtigt anvendelsesområde for landbrugsprodukter i Europa, da hovedparten af de midler, der anvendes til produktionen af foder, består af landbrugsprodukter, der er opført i bilag I til traktaten. Endvidere er foder af afgørende betydning for de fem millioner husdyravlere i Fællesskabet, da det er den største udgiftspost.
(3)
Foder kan bestå af fodermidler, foderblandinger, fodertilsætningsstoffer, forblandinger eller foderlægemidler. Reglerne for markedsføring af fodertilsætningsstoffer er indeholdt i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1831/2003 af 22. september 2003 om fodertilsætningsstoffer (4) og for foderlægemidler i Rådets direktiv 90/167/EØF af 26. marts 1990 om fastsættelse af betingelserne for tilberedning, markedsføring og anvendelse af foderlægemidler i Fællesskabet (5).
(4)
Der er behov for at opdatere den gældende lovgivning om omsætning og anvendelse af fodermidler og foderblandinger, som omfatter foder til selskabsdyr, dvs. Rådets direktiv 79/373/EØF af 2. april 1979 om handel med foderblandinger (6), Rådets direktiv 93/74/EØF af 13. september 1993 om foder med særlige ernæringsformål (7) (diætetisk foder), Rådets direktiv 96/25/EF af 29. april 1996 om omsætning og anvendelse af fodermidler (8) og Rådets direktiv 82/471/EØF af 30. juni 1982 om visse produkter, der anvendes i foderstoffer (9) (»bio-proteiner«), og erstatte den med en enkelt forordning. Af klarhedshensyn bør Rådets direktiv 83/228/EØF af 18. april 1983 om fastsættelse af retningslinjer for vurdering af visse produkter, der anvendes i foderstoffer (10) og Kommissionens direktiv 80/511/EØF af 2. maj 1980 om tilladelse til i visse tilfælde at forhandle foderblandinger i ulukkede pakninger eller beholdere (11) ophæves.
(5)
Som følge af ophævelsen af direktiv 79/373/EØF ved denne forordning, bør Rådets direktiv 93/113/EF af 14. december 1993 om anvendelse og afsætning af enzymer, mikroorganismer og præparater heraf i foderstoffer (12) også ophæves. På grundlag af ophævelsen af direktiv 79/373/EØF og i betragtning af, at denne forordning indeholder regler vedrørende mærkning af fodertilsætningsstoffer, der anvendes i foderblandinger, bør artikel 16 i Rådets direktiv 70/524/EØF af 23. november 1970 om tilsætningsstoffer til foderstoffer (13), som fortsatte med at være gyldig efter ophævelsen af direktiv 70/524/EØF ved forordning (EF) nr. 1831/2003, ligeledes ophæves.
(6)
Til forskel fra fødevarer som defineret i forordning (EF) nr. 178/2002 omfatter definitionen af foder ikke vand. Da vand endvidere ikke markedsføres som fodermiddel, bør denne forordning ikke indeholde betingelser for vand, der anvendes i foder. Den bør imidlertid gælde for foder, der indtages sammen med vand. Foderstofvirksomhedernes anvendelse af vand er omfattet af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 183/2005 af 12. januar 2005 om krav til foderstofhygiejne (14), der foreskriver anvendelse af rent vand overalt, hvor det er nødvendigt, for at forebygge farlig forurening, og at vand, der anvendes ved fremstilling af foder, skal være af egnet kvalitet.
(7)
På grund af risikoen for forurening af foder og fødekæde bør denne forordning gælde for foder til både dyr, der anvendes i fødevareproduktionen, og dyr, der ikke anvendes i fødevareproduktionen, herunder vilde dyr.
(8)
Foderstofvirksomhedsledernes ansvarsområder, som er fastlagt i forordning (EF) nr. 178/2002 og (EF) nr. 183/2005, bør finde tilsvarende anvendelse på foder til dyr, der ikke anvendes i fødevareproduktionen.
(9)
For at håndhæve overholdelsen af denne forordning bør medlemsstaterne foretage offentlig kontrol i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 882/2004 af 29. april 2004 om offentlig kontrol med henblik på verifikation af, at foderstof- og fødevarelovgivningen samt dyresundheds- og dyrevelfærdsbestemmelserne overholdes (15). Denne kontrol bør omfatte ikke blot de obligatoriske, men også de frivillige mærkningsoplysninger. For at muliggøre kontrol af dataene om sammensætningen bør der fastsættes acceptable tolerancer for de værdier, der angives i mærkningen.
(10)
Med henblik på håndtering af fodersikkerhedsrisici bør listen over stoffer, hvis markedsføring som foder er forbudt, jf. Kommissionens beslutning 2004/217/EF (16), indsættes i et bilag til denne forordning sammen med en liste over stoffer, hvis markedsføring som foder er underlagt begrænsninger. Anvendelsen af dette bilag bør dog ikke fortolkes sådan, at alle produkter, der ikke figurerer på listen, i sig selv kan betragtes som sikre.
(11)
Sondringen mellem fodermidler, fodertilsætningsstoffer og andre produkter såsom veterinærlægemidler har betydning for markedsføringsvilkårene. Fodermidler anvendes først og fremmest for at opfylde dyrs behov for blandt andet energi, næringsstoffer, mineraler og kostfibre. De er normalt ikke kemisk veldefinerede, med undtagelse af de basale næringsstoffer. Virkninger, der er berettigede på grundlag af videnskabelige vurderinger, og som er forbeholdt fodertilsætningsstoffer eller veterinærlægemidler, bør holdes adskilt fra objektive anvendelser af fodermidler. Der bør derfor udarbejdes ikke-bindende retningslinjer for, hvordan man sondrer mellem disse produkttyper. I behørigt begrundede tilfælde bør Kommissionen have beføjelse til at præcisere, om et produkt kan anses for at være foder i henhold til denne forordning.
(12)
Definitionen af tilskudsfoder i direktiv 79/373/EØF har i flere medlemsstater givet anledning til problemer med anvendelsen af bestemmelserne. Med henblik på anvendelsen af forordning (EF) nr. 183/2005 bør forskellen mellem tilskudsfoder og forblandinger præciseres.
(13)
For at sikre en ensartet anvendelse af lovgivningen bør fodermidler og tilskudsfoder ikke indeholde tilsætningsstoffer over et vist niveau. Imidlertid kan højkoncentreret foder såsom slikspande, der indeholder mineralstoffer, anvendes til direkte fodring, hvis sammensætningen opfylder det særlige ernærningsformål i forbindelse med det relevante anvendelsesformål. Betingelserne for anvendelse af denne form for foder bør fremgå af mærkningen for at sikre, at indholdet af fodertilsætningsstoffer i den daglige ration overholdes.
(14)
Formålet med direktiv 82/471/EØF er at forbedre forsyningen med foder, der anvendes som direkte og indirekte proteinkilde i Fællesskabet. Direktivet indeholder krav om en procedure for før-markedsføringstilladelser for alle bioproteiner. Hidtil er der dog kun udstedt et meget begrænset antal nye tilladelser, og manglen på proteinrigt foder er stadig mærkbar. Det generelle krav om før-markedsføringstilladelser har derfor vist sig at være en hindring, og sikkerhedsrisici kunne i stedet håndteres ved at forbyde risikobehæftede produkter på grundlag af markedsovervågning. I tilfælde hvor resultatet af risikovurderingen af et bioprotein var eller er negativt, bør omsætning eller anvendelse af det pågældende produkt forbydes. Derfor bør det særlige krav om en generel procedure for før-markedsføringstilladelser for bioproteiner ophæves, sådan at sikkerhedssystemet for disse produkter bliver det samme som for alle andre fodermidler. Dette bør ikke berøre de eksisterende begrænsninger for eller forbud mod visse bioproteiner.
(15)
Bestemmelserne i direktiv 93/74/EØF, der er gennemført ved Kommissionens direktiv 2008/38/EF af 5. marts 2008 om udarbejdelse af en liste over anvendelsesområder for foder med særlige ernæringsformål (17), har vist sig at virke efter hensigten. Derfor bør den udarbejdede liste over anvendelsesområder opretholdes, og der bør i denne forordning fastsættes bestemmelser om ajourføring af listen. Navnlig bør Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet høres om effekten af og sikkerheden ved sådant foder, når det på basis af tilgængelige videnskabelige og tekniske oplysninger må formodes, at anvendelsen af det pågældende foder ikke opfylder det særlige ernæringsformål eller kan have negative virkninger på dyrs eller menneskers sundhed, miljøet eller dyrevelfærden.
(16)
Videnskabelig dokumentation bør være det vigtigste aspekt at tage i betragtning ved anvendelsen af anprisninger af foder, og de ledere af foderstofvirksomheder, der anvender anprisninger, bør begrunde dem. Anprisninger kan dokumenteres videnskabeligt ved at tage hensyn til alle tilgængelige videnskabelige oplysninger og med afvejning af den samlede dokumentation.
(17)
Mærkning tjener håndhævelses-, sporbarheds- og kontrolformål. Derudover bør mærkningen give køberne de oplysninger, der er nødvendige, for at de kan træffe det valg, der bedst muligt opfylder deres behov, og mærkningen bør være ensartet, sammenhængende, gennemskuelig og forståelig. Da køberne og især husdyravlerne ikke kun træffer deres valg på salgsstedet, hvor de kan undersøge foderemballagen, skal kravene vedrørende mærkningsoplysninger ikke kun gælde for etiketterne på produktet, men også for andre former for kommunikation mellem sælger og køber. Disse krav bør desuden også finde anvendelse på præsentation af og reklame for foder.
(18)
Mærkning omfatter obligatoriske og frivillige oplysninger. De obligatoriske oplysninger bør omfatte såvel generelle mærkningskrav som særlige krav vedrørende henholdsvis fodermidler og foderblandinger samt supplerende krav for diætetisk foder, forurenede stoffer og foder til selskabsdyr.
(19)
Den nuværende situation med hensyn til kemiske urenheder fra fremstillingsprocessen og fra tekniske hjælpestoffer er ikke tilfredsstillende. For at sikre et højt fodersikkerhedsniveau og dermed et højt niveau for beskyttelsen af folkesundheden samt for at forbedre gennemsigtigheden bør der vedtages bestemmelser om toleranceniveauet for sådanne kemiske urenheder i overensstemmelse med god praksis, jf. forordning (EF) nr. 183/2005.
(20)
Det gældende princip om, at det kun er visse fodertilsætningsstoffer, der skal mærkes, når de anvendes i fodermidler og foderblandinger, har vist sin værdi i praksis. Såvel inddelingen i kategorier i henhold til forordning (EF) nr. 1831/2003 som det forhold, at visse former for mærkning af tilsætningsstoffer kan give anledning til forvirring, især blandt ejere af selskabsdyr, kræver imidlertid opdatering og fornyelse.
(21)
I 2002 indførte man som reaktion på BSE- (bovin spongiform encephalopati) og dioxinkriserne og på Europa-Parlamentets initiativ ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/2/EF af 28. januar 2002 om ændring af Rådets direktiv 79/373/EØF om handel med foderblandinger (18) et krav om, at vægtprocenten skal angives for alle fodermidler i foderblandinger. Fødevare- og fodersikkerheden er endvidere blevet forbedret væsentligt som følge af forordning (EF) nr. 178/2002 og forordning (EF) nr. 183/2005 samt gennemførelsesbestemmelserne hertil, navnlig fordi der blev fokuseret på ansvaret hos lederne af foderstof- og fødevarevirksomheder, det forbedrede sporbarhedssystem, indførelsen af princippet om risikoanalyse og kritiske kontrolpunkter (HACCP) i foderstofvirksomhederne og indførelsen af retningslinjer for god hygiejnepraksis i foderstofvirksomheder. I lyset af disse positive resultater, som afspejles i meddelelserne til det hurtige varslingssystem for fødevarer og foder (RASFF), er forpligtelsen til at angive vægtprocenten for alle fodermidler i foderblandinger i mærkningen ikke længere nødvendig for at sikre et højt fodersikkerhedsniveau og dermed et højt niveau for beskyttelsen af folkesundheden. De nøjagtige procentandele kan imidlertid angives på frivillig basis med henblik på at give køberne tilfredsstillende information. I betragtning af at de kompetente myndigheder har adgang til oplysninger om den nøjagtige vægtprocent for alle fodermidler, der indgår i foderblandinger, bør de desuden af særligt presserende hensyn til menneskers eller dyrs sundhed eller til miljøet og under iagttagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/48/EF af 29. april 2004 om håndhævelsen af intellektuelle ejendomsrettigheder (19) have mulighed for at give køberne yderligere oplysninger.
(22)
For at sikre, at køberen informeres på behørig vis og ikke vildledes, bør det imidlertid være et krav, at den nøjagtige vægtprocent angives i de tilfælde, hvor det pågældende fodermiddel fremhæves i mærkningen på en foderblanding.
(23)
Angivelsen af fodermidlerne i en foderblanding i rækkefølge efter faldende vægt giver allerede vigtige oplysninger om produktets sammensætning. På visse områder, hvor producenten ikke er forpligtet til at angive nærmere oplysninger i mærkningen, bør køberen have mulighed for at anmode om yderligere oplysninger. I sådanne tilfælde bør der opretholdes en tolerance på ± 15 % af den angivne værdi.
(24)
Producenternes intellektuelle ejendomsrettigheder bør beskyttes. Til håndhævelse af sådanne intellektuelle ejendomsrettigheder bør bestemmelserne i direktiv 2004/48/EF finde anvendelse. Det bør også anerkendes, at den mængdemæssige sammensætning af foderblandinger, i modsætning til navnene på de fodermidler, der indgår i dem, under visse omstændigheder kan betragtes som fortrolige oplysninger, der skal beskyttes.
(25)
Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/32/EF af 7. maj 2002 om uønskede stoffer i foderstoffer (20) finder ikke anvendelse på mærkning af foder, der indeholder for store mængder uønskede stoffer. Derfor bør der fastsættes bestemmelser med henblik på at sikre passende mærkning og korrekt gennemførelse af det forbud mod fortynding, der er anført i artikel 5 i direktiv 2002/32/EF, indtil sådanne forurenede stoffer er afgiftet af en afgiftningsvirksomhed, der er godkendt i henhold til artikel 10, stk. 2 eller 3, i forordning (EF) nr. 183/2005, eller er blevet renset.
(26)
Der bør fastsættes undtagelser fra de almindelige mærkningskrav, i det omfang disse krav ikke er nødvendige for at beskytte menneskers eller dyrs sundhed eller forbrugernes interesser og ville indebære urimelige byrder for producenten eller foderstofvirksomhedslederne, der er ansvarlige for mærkningen. På grundlag af erfaringerne bør undtagelserne især omfatte foder, der leveres af én landbruger til en anden med henblik på anvendelse på dennes bedrift, små mængder foder, foderblandinger, der består af højst tre fodermidler, samt blandinger af helt korn og hele frø og frugter.
(27)
Foderblandinger bør som hovedregel skulle markedsføres i lukkede beholdere, men der bør fastsættes passende undtagelsesbestemmelser i det omfang, dette krav ikke er nødvendigt for at beskytte menneskers eller dyrs sundhed eller forbrugernes interesser og ville indebære urimelige byrder for lederne af foderstofvirksomheder.
(28)
Del B i bilaget til direktiv 96/25/EF og kolonne 2-4 i bilaget til direktiv 82/471/EØF indeholder lister med navne, beskrivelser og mærkningsbestemmelser for visse fodermidler. Disse lister letter udvekslingen af oplysninger om produkternes egenskaber mellem producenter og købere. Der har helt igennem været positive erfaringer med at tilskynde interessenterne til at fastlægge frivillige standarder på foderhygiejneområdet ved hjælp af fællesskabsretningslinjer. Der kunne sikres større fleksibilitet og en højere grad af overensstemmelse med brugernes informationsbehov, hvis interessenterne og ikke lovgiveren fastlagde udvidede lister. Interessenterne kan afpasse den indsats, de afsætter, efter værdien af en sådan fodermiddelliste. Det er derfor ønskværdigt at oprette en ikke-udtømmende fortegnelse over fodermidler, som lederne af foderstofvirksomheder kan anvende frivilligt, undtagen for så vidt angår anvendelsen af fodermidlets navn.
(29)
De nuværende lister over fodermidler i del B i bilaget til direktiv 96/25/EF og kolonne 2-4 i bilaget til direktiv 82/471/EØF bør udgøre den første udgave af EF-fortegnelsen over fodermidler. Denne første udgave bør efterfølgende suppleres på interessenternes initiativ i overensstemmelse med deres interesser, herunder ved supplering med nye fodermidler.
(30)
Af hensyn til gennemskueligheden er det hensigtsmæssigt at give meddelelse til repræsentanterne for interessenterne om et fodermiddel, der ikke er opført i fortegnelsen, så snart et sådant fodermiddel markedsføres for første gang.
(31)
Moderne mærkning fremmer et konkurrencepræget marked, hvor dynamiske, effektive og innovative operatører kan udnytte mærkningen fuldt ud til at sælge deres produkter. Både for business-to-business-relationerne i forbindelse med markedsføring af foder til husdyr og for forholdet mellem producenter og købere af foder til selskabsdyr kunne kodekser for god mærkning på disse to områder være nyttige midler til at opfylde målene for moderne mærkning. Kodekserne bør indeholde bestemmelser, som sætter køberen i stand til at træffe informerede valg. De bør også give den mærkningsansvarlige den nødvendige vejledning om forskellige dele af mærkningen. De kunne indeholde en fortolkning af rammerne for frivillig mærkning eller udformningen af obligatorisk mærkning. Kodekserne bør anvendes på frivillig basis undtagen i tilfælde, hvor det er angivet i mærkningen, at kodekserne anvendes.
(32)
Kvaliteten og relevansen af fortegnelsen og kodekserne for god mærkning afhænger helt af, at alle berørte parter bidrager. For at styrke brugernes ret til ordentlig information må der tages hensyn til deres interesser. Dette kan sikres ved, at Kommissionen godkender fortegnelsen og kodekserne, forudsat at deres indhold er gennemførligt, og at de er hensigtsmæssige som middel til at nå målene i denne forordning.
(33)
Medlemsstaterne bør fastsætte bestemmelser om sanktioner for overtrædelse af denne forordning og træffe alle nødvendige foranstaltninger til at sikre gennemførelsen heraf. Sanktionerne bør være effektive, stå i rimeligt forhold til overtrædelserne og have afskrækkende virkning.
(34)
Der er behov for en overgangsperiode, navnlig med hensyn til foder til særlige ernæringsformål og med hensyn til niveauet af kemiske urenheder fra fremstillingsprocessen og fra tekniske hjælpestoffer. Der bør også tages hensyn til markedsføringen af de eksisterende lagre, indtil de er opbrugt. Endvidere kan det være hensigtsmæssigt at præcisere, på hvilke betingelser foder kan mærkes i overensstemmelse med denne forordning, før den tages i anvendelse.
(35)
Målet for denne forordning, nemlig harmonisering af betingelserne for markedsføring og anvendelse af foder med henblik på at sikre et højt fodersikkerhedsniveau og således et højt niveau for beskyttelsen af folkesundheden samt at give tilfredsstillende information til brugere og forbrugere og at styrke et velfungerende indre marked, kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne og kan derfor bedre nås på fællesskabsplan; Fællesskabet kan derfor træffe foranstaltninger i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet, jf. traktatens artikel 5. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går denne forordning ikke ud over, hvad der er nødvendigt for at nå dette mål.
(36)
De nødvendige foranstaltninger til gennemførelse af denne forordning bør vedtages i overensstemmelse med Rådets afgørelse 1999/468/EF af 28. juni 1999 om fastsættelse af de nærmere vilkår for udøvelsen af de gennemførelsesbeføjelser, der tillægges Kommissionen (21).
(37)
Kommissionen bør navnlig tillægges beføjelse til at ændre listen over stoffer, der er underlagt begrænsninger, eller som det er forbudt at anvende som foder, at godkende foder med særlige ernæringsformål, at fastlægge en liste over mærkningskategorier af fodermidler til dyr, der ikke anvendes i fødevareproduktionen, undtagen pelsdyr, at vedtage ændringer til fortegnelsen, der fastsætter maksimumsgrænser for indholdet af kemiske urenheder eller niveauet for botanisk renhed eller vandindhold eller oplysninger i stedet for den obligatoriske angivelse, at tilpasse bilagene på grundlag af den videnskabelige og teknologiske udvikling og til at træffe overgangsforanstaltninger. Da der er tale om generelle foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning, herunder ved at supplere den med nye ikke-væsentlige bestemmelser, skal foranstaltningerne vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 5a i afgørelse 1999/468/EF.
(38)
Af effektivitetshensyn bør de frister, der normalt gælder i forbindelse med forskriftsproceduren med kontrol, afkortes, for så vidt angår opdatering af listen over anvendelsesområder. Når de frister, der normalt gælder i forbindelse med forskriftsproceduren med kontrol, af særligt presserende hensyn ikke kan overholdes, bør Kommissionen have mulighed for at anvende hasteproceduren i artikel 5a, stk. 6, i afgørelse 1999/468/EF til at ændre listen over stoffer, hvis markedsføring eller anvendelse som fodermidler er underlagt begrænsninger eller er forbudt.
(39)
Artikel 16 i forordning (EF) nr. 1831/2003 indeholder bestemmelser om mærkning og emballering af fodertilsætningsstoffer og forblandinger. Navnlig reglerne vedrørende forblandinger har givet anledning til praktiske problemer med gennemførelsen for industrien og de kompetente myndigheder. Artiklen bør ændres for at sikre en mere ensartet mærkning af forblandinger -
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:
KAPITEL I
INDLEDENDE BESTEMMELSER
Artikel 1
Formål
Denne forordning har til formål i overensstemmelse med de generelle principper i forordning (EF) nr. 178/2002 at harmonisere betingelserne for markedsføring og anvendelse af foder med henblik på at sikre et højt niveau for fodersikkerhed og således et højt niveau for beskyttelsen af folkesundheden samt en tilfredsstillende information af brugere og forbrugere og styrke et velfungerende indre marked.
Artikel 2
Anvendelsesområde
1. Ved denne forordning fastsættes regler for markedsføring og anvendelse af foder både til dyr, der anvendes i fødevareproduktionen, og til dyr, der ikke anvendes i fødevareproduktionen, i Fællesskabet, herunder krav til mærkning, emballering og præsentation.
2. Denne forordning finder anvendelse med forbehold af andre fællesskabsbestemmelser på foderområdet, navnlig:
a)
direktiv 90/167/EØF
b)
direktiv 2002/32/EF
c)
Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 999/2001 af 22. maj 2001 om fastsættelse af regler for forebyggelse af, kontrol med og udryddelse af visse transmissible spongiforme encephalopatier (22)
d)
Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1774/2002 af 3. oktober 2002 om sundhedsbestemmelser for animalske biprodukter, som ikke er bestemt til konsum (23)
e)
Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1829/2003 af 22. september 2003 om genetisk modificerede fødevarer og foderstoffer (24)
f)
Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1830/2003 af 22. september 2003 om sporbarhed og mærkning af genetisk modificerede organismer og sporbarhed af fødevarer og foder fremstillet af genetisk modificerede organismer (25)
g)
forordning (EF) nr. 1831/2003, og
h)
Rådets forordning (EF) nr. 834/2007 af 28. juni 2007 om økologisk produktion og mærkning af økologiske produkter (26).
3. Denne forordning finder ikke anvendelse på vand, hvad enten det indtages direkte af dyrene eller bevidst tilsættes foder. Den finder dog anvendelse på foder, som er beregnet til indtagelse sammen med vand.
Artikel 3
Definitioner
1. Ved anvendelsen af denne forordning gælder følgende definitioner:
a)
definitionerne af »foder«, »foderstofvirksomhed« og »markedsføring« i forordning (EF) nr. 178/2002
b)
definitionerne af »fodertilsætningsstof«, »forblanding«, »tekniske hjælpestoffer« og »daglig ration« i forordning (EF) nr. 1831/2003 og
c)
definitionerne af »virksomhed« og »kompetent myndighed« i forordning (EF) nr. 183/2005.
2. Endvidere forstås ved:
a)
»leder af foderstofvirksomhed«: den fysiske eller juridiske person, der er ansvarlig for, at kravene i denne forordning overholdes i den foderstofvirksomhed, som er under vedkommendes ledelse
b)
»fodring af dyr«: indførelse af foder i dyrets fordøjelseskanal gennem munden med det formål at opfylde dyrets ernæringsbehov og/eller opretholde sunde dyrs produktivitet
c)
»dyr, der anvendes i fødevareproduktionen«: alle dyr, der fodres, opdrættes eller holdes med henblik på produktion af fødevarer til konsum, herunder dyr, der ikke anvendes til konsum, men som tilhører arter, der normalt anvendes til konsum i Fællesskabet
d)
»dyr, der ikke anvendes i fødevareproduktionen«: alle dyr, der fodres, opdrættes eller holdes, men ikke anvendes til konsum, såsom pelsdyr, selskabsdyr og dyr, der holdes i laboratorier, zoologiske haver eller cirkusser
e)
»pelsdyr«: alle dyr, der ikke anvendes i fødevareproduktionen, og som fodres, opdrættes eller holdes med henblik på produktion af pels, og som ikke anvendes til konsum
f)
»selskabsdyr«: alle dyr, der ikke anvendes i fødevareproduktionen, og som tilhører arter, der fodres, opdrættes eller holdes, men normalt ikke anvendes til konsum i Fællesskabet
g)
»fodermidler«: vegetabilske eller animalske produkter, hvis væsentligste formål er at opfylde dyrs ernæringsbehov, i naturlig tilstand, friske eller konserverede, og derivater af disse efter industriel forarbejdning samt organiske eller uorganiske stoffer, som kan indeholde fodertilsætningsstoffer, og som er bestemt til fodring af dyr, enten i uforandret eller forarbejdet stand eller til fremstilling af foderblandinger eller som bærestof i forblandinger
h)
»foderblanding«: blanding af mindst to fodermidler, med eller uden fodertilsætningsstoffer, beregnet til fodring af dyr, i form af fuldfoder eller tilskudsfoder
i)
»fuldfoder«: foderblanding, som på grund af sin sammensætning fuldt ud dækker den daglige ration
j)
»tilskudsfoder«: foderblanding, der har et stort indhold af visse stoffer, men som på grund af sin sammensætning kun sammen med andet foder dækker den daglige ration
k)
»mineralsk foder«: tilskudsfoder, der indeholder mindst 40 % råaske
l)
»mælkeerstatning«: foderblanding, der som tørfoder eller opløst i en given mængde væske gives til unge dyr som supplement til eller erstatning for modermælken efter kolostrum eller som foder til unge dyr såsom slagtekalve, -lam eller -kid
m)
»bærestof«: stof, der anvendes til at opløse, fortynde, dispergere eller på anden måde ændre et fodertilsætningsstofs fysiske form med henblik på at lette håndtering, tilsætning eller anvendelse af tilsætningsstoffet uden at ændre dets teknologiske funktion og uden selv at have en teknologisk virkning
n)
»særligt ernæringsformål«: opfyldelse af særlige ernæringsbehov hos dyr, hvis fordøjelse, foderoptagelse eller stofskifte er eller kunne blive forstyrret midlertidigt eller kronisk, og som derfor kan have gavn af foder, der er særlig velegnet i deres situation
o)
»foder med særlige ernæringsformål«: foder, der på grund af sin særlige sammensætning eller særlige fremstillingsproces, som klart adskiller det fra almindeligt foder, kan opfylde et særligt ernæringsformål. Foder med særlige ernæringsformål omfatter ikke foderlægemidler efter betydningen i direktiv 90/167/EØF
p)
»forurenede fodermidler«: foder, der indeholder en større mængde uønskede stoffer, end hvad der tolereres i henhold til direktiv 2002/32/EF
q)
»datoen for mindste holdbarhed«: den periode, for hvilken den mærkningsansvarlige garanterer, at foderet bevarer de angivne egenskaber under egnede opbevaringsforhold; der må kun angives én dato for mindste holdbarhed for foderet som helhed, og den bestemmes på grundlag af datoen for mindsteholdbarhed for hver enkelt af foderets bestanddele
r)
»parti«: en identificerbar mængde foder, hvorom det er fastslået, at det har fælles karakteristika såsom oprindelse, sort, emballagetype, emballeringsvirksomhed, afsender eller mærkning og i tilfælde af en produktionsproces en produktionsenhed fra ét anlæg, hvor der anvendes ensartede produktionsparametre, eller et antal af sådanne enheder, når de er fremstillet fortløbende og oplagres sammen
s)
»mærkning«: betegnelse af foder med angivelser, oplysninger, varemærker, handelsbetegnelser, billeder eller symboler på ethvert medium, der henviser til eller ledsager foderet, såsom emballage, beholdere, skilte, etiketter, dokumenter, halsetiketter eller internetsider, herunder til reklameformål
t)
»etiket«: enhver form for vedhæng, tegn, mærke, billede eller andet beskrivende materiale, som er skrevet, trykt, stencilleret, angivet, stemplet eller præget på eller fæstnet til en pakning eller beholder med foder
u)
»præsentation«: foderets form, fremtræden eller emballage, de anvendte emballeringsmaterialer samt den måde, hvorpå foderet er arrangeret, og de omgivelser, hvori det udstilles.
KAPITEL 2
GENERELLE KRAV
Artikel 4
Krav vedrørende sikkerhed og markedsføring
1. Foder må kun markedsføres og anvendes, hvis det:
a)
er sikkert
b)
ikke har en direkte negativ indvirkning på miljøet eller på dyrevelfærden.
Bestemmelserne i artikel 15 i forordning (EF) nr. 178/2002 finder tilsvarende anvendelse på foder til dyr, der ikke anvendes i fødevareproduktionen.
2. Ud over bestemmelserne i denne artikels stk. 1 skal ledere af foderstofvirksomheder, der markedsfører foder, sikre, at foderet:
a)
er sundt, ægte, uforfalsket, egnet til formålet og af sædvanlig handelskvalitet
b)
er mærket, emballeret og præsenteret i henhold til bestemmelserne i denne forordning og anden gældende fællesskabslovgivning.
Bestemmelserne i artikel 16 i forordning (EF) nr. 178/2002 finder tilsvarende anvendelse på foder til dyr, der ikke anvendes i fødevareproduktionen.
3. Foder skal opfylde de tekniske bestemmelser om urenheder og andre kemiske bestanddele i denne forordnings bilag I.
Artikel 5
Foderstofvirksomhedernes ansvarsområder og forpligtelser
1. Ledere af foderstofvirksomheder skal tilsvarende opfylde forpligtelserne i artikel 18 og 20 i forordning (EF) nr. 178/2002 og artikel 4, stk. 1, i forordning (EF) nr. 183/2005 med hensyn til foder til dyr, der ikke anvendes i fødevareproduktionen.
2. Den mærkningsansvarlige giver de kompetente myndigheder adgang til alle oplysninger vedrørende sammensætningen af og de påståede egenskaber ved det foder, den pågældende person markedsfører, der gør det muligt at efterprøve rigtigheden af de oplysninger, der gives i mærkningen, herunder de nøjagtige vægtprocenter for de fodermidler, der indgår i foderblandinger.
3. I tilfælde af særligt presserende hensyn til menneskers og dyrs sundhed eller til miljøet og med forbehold af bestemmelserne i direktiv 2004/48/EF kan den kompetente myndighed give køberen de oplysninger, som myndigheden har adgang til i henhold til denne artikels stk. 2, forudsat at den efter afvejning af producenternes og købernes respektive legitime interesser konkluderer, at en sådan udlevering af oplysninger er berettiget. I givet fald kræver den kompetente myndighed, at køberen underskriver en fortrolighedsklausul som forudsætning for videregivelse af oplysningerne.
Artikel 6
Begrænsninger og forbud
1. Foder må ikke indeholde eller bestå af materialer, hvis markedsføring eller anvendelse som fodermidler er underlagt begrænsninger eller er forbudt. Listen over sådanne materialer er anført i bilag III.
2. Kommissionen ændrer listen over materialer, hvis markedsføring eller anvendelse som foder er underlagt begrænsninger eller er forbudt, under hensyn til især videnskabelig dokumentation, teknologiske fremskridt, meddelelser i det hurtige varslingssystem for fødevarer og foder (RASFF) og resultater af offentlig kontrol i henhold til forordning (EF) nr. 882/2004.
Disse foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den, vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 28, stk. 4.
I særligt hastende tilfælde kan Kommissionen bringe hasteproceduren i artikel 28, stk. 5, i anvendelse til vedtagelse af sådanne ændringer.
KAPITEL 3
MARKEDSFØRING AF SÆRLIGE TYPER FODER
Artikel 7
Fodertypers egenskaber
1. Kommissionen kan efter proceduren i artikel 28, stk. 3, vedtage retningslinjer, hvori det præciseres, hvordan man skelner mellem fodermidler, fodertilsætningsstoffer og andre produkter såsom veterinærlægemidler.
2. Kommissionen kan, hvis det er relevant, træffe foranstaltninger til at afklare, hvorvidt et produkt kan anses for at være foder i henhold til denne forordning.
Disse foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den, vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 28, stk. 4.
Artikel 8
Indhold af fodertilsætningsstoffer
1. Uden at det berører anvendelsesbetingelserne i den relevante retsakt, hvorved det pågældende fodertilsætningsstof godkendes, må fodermidler og tilskudsfoder ikke indeholde fodertilsætningsstoffer i mængder, der er over 100 gange større end den maksimumsgrænse, der er fastsat for indholdet af det pågældende stof i fuldfoder, eller fem gange større, når der er tale om coccidiostatika og histomonostatika.
2. Den i stk. 1 omhandlede mængde på 100 gange den maksimumgrænse, der er fastsat for indholdet af det pågældende stof i fuldfoder, må kun overskrides, hvis sammensætningen af de pågældende produkter opfylder det særlige ernærningsformål i forbindelse med det relevante anvendelsesformål i henhold til denne forordnings artikel 10. Betingelserne for anvendelse af denne form for foder præciseres nærmere i listen over anvendelsesområder. Hvis producenten af denne form for foder anvender de fodertilsætningsstoffer, der er nævnt i bilag IV, kapitel 2, til forordning (EF) nr. 183/2005, skal han godkendes i overensstemmelse med artikel 10, nr. 1), litra b), i den nævnte forordning.
Artikel 9
Markedsføring af foder med særlige ernæringsformål
Foder med særlige ernæringsformål må kun markedsføres som sådant, hvis dets anvendelsesformål er indeholdt i den liste over anvendelsesområder, der er opstillet i henhold til artikel 10, og det har de ernæringsmæssige egenskaber, der er væsentlige for det pågældende ernæringsformål, der er fastlagt i listen.
Artikel 10
Liste over anvendelsesområder for foder med særlige ernæringsformål
1. Kommissionen kan ajourføre listen over anvendelsesområder, sådan som den i øjeblikket fremgår af direktiv 2008/38/EF, ved at tilføje et anvendelsesformål, trække et anvendelsesformål tilbage, eller tilføje, slette eller ændre de betingelser, der er knyttet til sådanne anvendelsesformål.
2. Proceduren for ajourføring af listen over anvendelsesområder kan påbegyndes på grundlag af en ansøgning til Kommissionen fra en fysisk eller juridisk person med hjemsted i Fællesskabet eller efter anmodning fra en medlemsstat. En gyldig ansøgning omfatter et dossier, som dokumenterer, at den specifikke sammensætning af foderet opfylder det relevante påtænkte ernæringsformål, og at det ikke har negative virkninger for dyrs eller menneskers sundhed, miljøet eller dyrevelfærden.
3. Kommissionen stiller straks ansøgningen, herunder dossieret, til rådighed for medlemsstaterne.
4. Giver foreliggende videnskabelige og tekniske oplysninger Kommissionen grund til at formode, at anvendelse af det pågældende foder muligvis ikke vil opfylde det påtænkte ernæringsformål eller vil kunne have negative virkninger for dyrs eller menneskers sundhed, miljøet eller dyrevelfærden, anmoder Kommissionen inden tre måneder efter modtagelsen af en gyldig ansøgning Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet (i det følgende benævnt »autoriteten«) om en udtalelse. Autoriteten afgiver udtalelse senest seks måneder efter modtagelsen af anmodningen. Tidsfristen forlænges, hvis autoriteten ønsker supplerende oplysninger fra ansøgeren.
5. Senest seks måneder efter modtagelse af en gyldig ansøgning eller, hvis det er relevant, efter at have modtaget autoritetens udtalelse vedtager Kommissionen en forordning, hvorved den ajourfører listen over anvendelsesområder, hvis betingelserne i stk. 2 er opfyldt.
Disse foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den, vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 28, stk. 6.
6. Uanset stk. 5 skal Kommissionen senest seks måneder efter modtagelse af en gyldig ansøgning eller, hvis det er relevant, efter at have modtaget autoritetens udtalelse, afslutte proceduren og beslutte at undlade at gennemføre ajourføringen på et hvilket som helst stadium i proceduren, hvis den finder den pågældende ajourføring ubegrundet. Kommissionen anvender forskriftsproceduren i artikel 28, stk. 3.
I sådanne tilfælde underretter Kommissionen i givet fald ansøgeren og medlemsstaterne direkte og oplyser i sin skrivelse om årsagerne til, at den ikke finder, at en ajourføring er begrundet.
7. Kommissionen kan efter forskriftsproceduren i artikel 28, stk. 3, vedtage gennemførelsesbestemmelser om udarbejdelse og indgivelse af ansøgninger.
KAPITEL 4
MÆRKNING, PRÆSENTATION OG EMBALLERING
Artikel 11
Principper for mærkning og præsentation
1. Foders mærkning og præsentation må ikke vildlede brugeren, navnlig ikke
a)
med hensyn til foderets anvendelsesformål eller karakteristika, især dets art, fremstillings- eller produktionsmåde, egenskaber, sammensætning, mængde og holdbarhed samt de dyrearter eller dyrekategorier, foderet er beregnet til
b)
ved at tillægge foderet virkninger eller egenskaber, som det ikke har, eller ved at antyde, at det har særlige egenskaber, når alt lignende foder har de samme egenskaber, eller
c)
med hensyn til mærkningens overensstemmelse med EF-fortegnelsen og EF-kodekserne, jf. artikel 24 og 25.
2. Fodermidler og foderblandinger, der markedsføres i løs vægt eller i ulukkede pakninger eller beholdere i henhold til artikel 23, stk. 2, skal være ledsaget af et dokument, der indeholder alle obligatoriske mærkningsoplysninger som fastsat i denne forordning.
3. Hvis foder udbydes til salg ved hjælp af fjernkommunikationsteknik som defineret i artikel 2 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/7/EF af 20. maj 1997 om forbrugerbeskyttelse i forbindelse med aftaler vedrørende fjernsalg (27), skal de mærkningsoplysninger, der er obligatoriske i henhold til denne forordning, undtagen oplysningerne i artikel 15, litra b), d) og e), samt i artikel 16, stk. 2, litra c), eller artikel 17, stk. 1, litra d), fremgå af det materiale, der bruges til fjernsalget eller gives på en anden passende måde, inden der indgås en aftale om fjernsalg. De oplysninger, der er nævnt i artikel 15, litra b), d og e), samt i artikel 16, stk. 2, litra c), eller artikel 17, stk. 1, litra d), gives senest på det tidspunkt, hvor foderet leveres.
4. Mærkningsbestemmelser ud over dem, der er anført i dette kapitel, er fastsat i bilag II.
5. I bilag IV til denne forordning er der fastsat tilladte tolerancer for afvigelser mellem de i mærkningen angivne værdier for sammensætningen af et fodermiddel eller en foderblanding og de værdier, der måles ved analyser som led i den offentlige kontrol i henhold til forordning (EF) nr. 882/2004.
Artikel 12
Ansvar
1. Den mærkningsansvarlige skal sikre, at mærkningsoplysningerne gives og er indholdsmæssigt korrekte.
2. Den leder af en foderstofvirksomhed, der først markedsfører foderet, eller, hvor det er relevant, den leder af en foderstofvirksomhed, under hvis navn eller firmanavn foderet markedsføres, er den mærkningsansvarlige.
3. I det omfang deres aktiviteter har betydning for mærkningen i den virksomhed, der er under deres ledelse, sikrer lederne af foderstofvirksomheder, at de oplysninger, der gives, opfylder kravene i denne forordning, uanset hvordan oplysningerne formidles.
4. Ledere af foderstofvirksomheder med ansvar for detail- eller distributionsaktiviteter, der ikke påvirker mærkningen, bidrager med fornøden omhu til at sikre, at mærkningskravene er opfyldt, især ved ikke at levere foder, som de på grundlag af de foreliggende oplysninger og i deres egenskab af fagfolk ved eller burde have formodet ikke opfylder disse krav.
5. Lederne af foderstofvirksomheder sikrer i de virksomheder, der er under deres ledelse, at de obligatoriske mærkningsoplysninger formidles i hele fødevarekæden, så den endelige bruger af foderet kan få stillet oplysningerne til rådighed i overensstemmelse med denne forordning.
Artikel 13
Anprisninger
1. Det kan i mærkningen og ved præsentationen af fodermidler og foderblandinger fremhæves, at foderet indeholder eller ikke indeholder et bestemt stof, ligesom særlige ernæringsegenskaber eller -processer eller særlige funktioner i tilknytning til et af disse elementer kan fremhæves, forudsat at følgende betingelser er opfyldt:
a)
anprisningen er objektiv, kan kontrolleres af de kompetente myndigheder og er let forståelig for brugeren af foderet, og
b)
den mærkningsansvarlige fremlægger efter anmodning fra den kompetente myndighed videnskabelig dokumentation for anprisningen, enten med henvisning til offentligt tilgængelige videnskabelige beviser eller med dokumenteret virksomhedsforskning. Den videnskabelige dokumentation skal foreligge, når foderet markedsføres. Købere har ret til at gøre den kompetente myndighed opmærksom på deres tvivl vedrørende anprisningens sandfærdighed. Såfremt det konkluderes, at der ikke er tilstrækkelig dokumentation for anprisningen, betragtes mærkningen i forbindelse med anprisningen som vildledende i henhold til artikel 11. I tilfælde af, at den kompetente myndighed betvivler, at anprisningens sandfærdighed er dokumenteret videnskabeligt, kan den forelægge spørgsmålet for Kommissionen. Kommissionen kan i givet fald træffe en afgørelse efter at have modtaget en udtalelse fra autoriteten efter rådgivningsproceduren i artikel 28, stk. 2.
2. Med forbehold af stk. 1 er anprisninger vedrørende optimering af ernæringen og fremme eller beskyttelse af de fysiologiske forhold tilladt, medmindre de indeholder en anprisning som nævnt i stk. 3, litra a).
3. Fodermidlers eller foderblandingers mærkning eller præsentation må ikke indeholde anprisninger om, at
a)
det kan forebygge, behandle eller helbrede en sygdom, undtagen coccidiostatika og histomonostatika, der er godkendt i henhold til forordning (EF) nr. 1831/2003; dette litra finder imidlertid ikke anvendelse på anprisninger i forbindelse med ernæringsmæssige ubalancer, forudsat at der ikke er påvist nogen forbindelse til patologiske symptomer
b)
det har et særligt ernæringsformål, der er angivet på den i artikel 9 omhandlede liste over anvendelsesområder, medmindre det opfylder de deri fastsatte krav.
4. De i artikel 25 omhandlede EF-kodekser kan omfatte specifikationer vedrørende kravene i stk. 1 og 2.
Artikel 14
Præsentation af mærkningsoplysninger
1. De obligatoriske mærkningsoplysninger skal gives i deres helhed på et fremtrædende sted på emballagen, beholderen, en dertil fæstnet etiket eller i ledsagedokumentet, jf. artikel 11, stk. 2, idet de skal være iøjnefaldende og let læselige og ikke må kunne slettes, og idet de gives på det officielle sprog eller mindst et af de officielle sprog i den medlemsstat eller region, hvor foderet markedsføres.
2. De obligatoriske mærkningsoplysninger skal være lette at identificere og må ikke skjules af andre oplysninger. Den farve, skrifttype og -størrelse, der anvendes, må ikke skjule eller fremhæve bestemte oplysninger, medmindre formålet er at henlede opmærksomheden på sikkerhedssætninger.
3. De i artikel 25 omhandlede EF-kodekser kan omfatte specifikationer vedrørende kravene i stk. 1 og 2 samt præsentationen af den frivillige mærkning, jf. artikel 22.
Artikel 15
Generelle obligatoriske mærkningskrav
Et fodermiddel eller en foderblanding må ikke markedsføres, medmindre mærkningen indeholder følgende oplysninger:
a)
fodertype: »fodermiddel«, »fuldfoder« eller »tilskudsfoder«, alt efter hvad der er relevant
-
for »fuldfoder« kan betegnelsen »mælkeerstatning som fuldfoder« anvendes, hvis det er relevant
-
for tilskudsfoder kan følgende betegnelser anvendes, hvis det er relevant: »mineralsk foder« eller »mælkeerstatning som tilskudsfoder«
-
til selskabsdyr bortset fra katte og hunde kan »fuldfoder« eller »tilskudsfoder« erstattes af »foderblanding«
b)
navn eller firmanavn og adresse på den foderstofvirksomhedsleder, der er mærkningsansvarlig
c)
virksomhedens godkendelsesnummer, hvis den har et sådant nummer, for den mærkningsansvarlige, tildelt i henhold til artikel 13 i forordning (EF) nr. 1774/2002 for virksomheder godkendt i overensstemmelse med artikel 23, stk. 2, litra a), b) og c), i forordning (EF) nr. 1774/2002 eller artikel 17 i forordning (EF) nr. 1774/2002 eller artikel 10 i forordning (EF) nr. 183/2005. Har en mærkningsansvarlig flere godkendelsesnumre, angives det nummer, der er tildelt i overensstemmelse med forordning (EF) nr. 183/2005
d)
partiets referencenummer
e)
nettomængden udtrykt i masseenheder for faste produkter og i masse- eller rumfangsenheder for flydende produkter
f)
listen over fodertilsætningsstoffer, med overskriften »tilsætningsstoffer«, jf. kapitel I i bilag VI eller VII, alt efter hvad der er relevant, dog med forbehold af mærkningsbestemmelser i den retsakt, hvorved det enkelte fodertilsætningsstof er godkendt
g)
vandindhold, jf. punkt 6 i bilag I.
Artikel 16
Særlige obligatoriske mærkningskrav for fodermidler
1. Ud over at skulle opfylde kravene i artikel 15 skal mærkningen af fodermidler omfatte følgende:
a)
navnet på fodermidlet; navnet anvendes i overensstemmelse med artikel 24, stk. 5
b)
den obligatoriske angivelse for den pågældende kategori, jf. listen i bilag V; den obligatoriske angivelse kan erstattes af de oplysninger, der er fastlagt i den i artikel 24 omhandlede EF-fortegnelse for hvert enkelt fodermiddel i den pågældende kategori.
2. Ud over at skulle opfylde kravene i stk. 1 skal mærkningen af fodermidler omfatte følgende, når fodermidlerne indeholder tilsætningsstoffer:
a)
de dyrearter eller dyrekategorier, som fodermidlet er beregnet til, når de pågældende tilsætningsstoffer ikke er blevet godkendt til alle dyrearter eller er blevet godkendt med maksimumsgrænser for nogle arter
b)
brugsanvisning i overensstemmelse med bilag II, punkt 4, hvor der fastsættes et maksimumsindhold af de pågældende tilsætningsstoffer
c)
datoen for mindsteholdbarhed for tilsætningsstoffer bortset fra teknologiske tilsætningsstoffer.
Artikel 17
Særlige obligatoriske mærkningskrav for foderblandinger
1. Ud over at skulle opfylde kravene i artikel 15 skal mærkningen af foderblandinger omfatte følgende:
a)
dyrearter eller dyrekategorier, som foderblandingen er beregnet til
b)
brugsanvisning med angivelse af det formål, som foderet er beregnet til; sådanne anvisninger skal i givet fald være i overensstemmelse med bilag II, punkt 4
c)
i tilfælde hvor producenten ikke er den mærkningsansvarlige:
-
producentens navn eller firmanavn og adresse, eller
-
producentens godkendelsesnummer jf. artikel 15, litra c), eller et identifikationsnummer i henhold til artikel 9, 23 eller 24 i forordning (EF) nr. 183/2005; hvis dette nummer ikke findes, så et identifikationsnummer tildelt efter anmodning fra producenten eller lederen af den importerende foderstofvirksomhed med det format, der er angivet i kapitel II i bilag V til forordning (EF) nr. 183/2005
d)
datoen for mindste holdbarhed, angivet som følger:
-
»Skal anvendes inden …« efterfulgt af datoen - med angivelse af en bestemt dag - for foder, der er meget letfordærveligt på grund af nedbrydningsprocesser
-
»Skal helst anvendes inden …« efterfulgt af datoen - med angivelse af en bestemt måned - for øvrigt foder
Hvis fremstillingsdatoen er angivet i mærkningen, kan datoen for mindste holdbarhed angives sammen med teksten »… (antal dage eller måneder) efter fremstillingsdatoen«
e)
listen over de fodermidler, som foderet er sammensat af, med overskriften »Sammensætning« og med angivelse af navnet på hvert enkelt fodermiddel i overensstemmelse med artikel 16, stk. 1, litra a), idet de pågældende fodermidler angives i rækkefølge efter faldende vægt beregnet ud fra foderblandingens vandindhold; listen kan omfatte angivelse af vægtprocenten
f)
de obligatoriske angivelser, jf. kapitel II i bilag VI eller VII, alt efter hvad der er relevant.
2. Følgende krav gælder for den i stk. 1, litra e), omhandlede liste:
a)
Navnet på og vægtprocenten for et fodermiddel skal angives, hvis indholdet af det pågældende fodermiddel er fremhævet i mærkningen med tekst, billeder eller grafik.
b)
Hvis vægtprocenten for de fodermidler, der indgår i en foderblanding til dyr, der anvendes i fødevareproduktionen, ikke er angivet i mærkningen, skal den mærkningsansvarlige, jf. dog direktiv 2004/48/EF, efter anmodning fremlægge oplysninger om den mængdemæssige sammensætning for køberen, idet angivelserne skal ligge inden for +/- 15 % af værdierne for foderets sammensætning.
c)
For foderblandinger til dyr, der ikke anvendes i fødevareproduktionen, undtagen pelsdyr, kan den specifikke angivelse af fodermidlets navn erstattes af navnet på den kategori, som fodermidlerne tilhører.
3. I tilfælde af særligt presserende hensyn til menneskers og dyrs sundhed eller til miljøet og med forbehold af bestemmelserne i direktiv 2004/48/EF kan den kompetente myndighed give køberen de oplysninger, som myndigheden har adgang til i henhold til artikel 5, stk. 2, forudsat at myndigheden efter afvejning af producenternes og købernes respektive legitime interesser konkluderer, at en sådan udlevering af oplysninger er berettiget. I givet fald kræver den kompetente myndighed, at køberen underskriver en fortrolighedsklausul som forudsætning for videregivelse af oplysningerne.
4. Med henblik på anvendelsen af stk. 2, litra c), opstiller Kommissionen en liste over kategorier af fodermidler, som det er tilladt at angive i stedet for de enkelte fodermidler i mærkningen af foder til dyr, der ikke anvendes i fødevareproduktionen, undtagen pelsdyr.
Disse foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den, vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 28, stk. 4.
Artikel 18
Supplerende obligatoriske mærkningskrav for foder med særlige ernæringsformål
Ud over at skulle opfylde de generelle obligatoriske krav i artikel 15, 16 og 17, alt efter hvad der er relevant, skal mærkningen af foder med særlige ernæringsformål omfatte følgende:
a)
betegnelsen »diætetisk«, som er forbeholdt foder med særlige ernæringsformål, ved siden af foderets betegnelse, jf. artikel 15, litra a)
b)
de påkrævede oplysninger vedrørende anvendelsesformålet, jf. kolonne 1-6 i den i artikel 9 omhandlede liste over anvendelsesområder
c)
en anbefaling om at konsultere en ernæringsekspert eller dyrlæge inden anvendelse af foderet eller inden forlængelse af anvendelsesperioden.
Artikel 19
Supplerende obligatoriske mærkningskrav for foder til selskabsdyr
På etiketten til foder til selskabsdyr skal der være angivet et frikaldsnummer eller anden passende kommunikationsform, hvor køberen kan indhente oplysninger ud over de obligatoriske oplysninger vedrørende:
a)
de fodertilsætningsstoffer, som foderet til selskabsdyr indeholder
b)
de fodermidler, der indgår heri, og som er nævnt efter kategori, jf. artikel 17, stk. 2, litra c).
Artikel 20
Særlige obligatoriske mærkningskrav for foder, der ikke er i overensstemmelse med fællesskabslovgivningen
1. Ud over at skulle opfylde kravene i artikel 15, 16, 17 og 18 skal foder, der ikke er i overensstemmelse med kravene i fællesskabslovgivningen som nævnt i bilag VIII, såsom forurenede stoffer, være forsynet med de mærkningsoplysninger, der er fastsat i det pågældende bilag.
2. Kommissionen kan ændre bilag VIII for at bringe det i overensstemmelse med fremskridt på lovgivningsområdet i retning af en udvikling af standarder.
Disse foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den, vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 28, stk. 4.
Artikel 21
Undtagelser
1. De i artikel 15, litra c), d), e) og g), og i artikel 16, stk. 1, litra b), omhandlede oplysninger er ikke nødvendige, hvis køberen inden hver handel skriftligt har givet afkald på disse oplysninger. En handel kan omfatte flere leverancer.
2. På pakket foder kan de i artikel 15, litra c), d) og e), og i artikel 16, stk. 2, litra c), eller i artikel 17, stk. 1, litra c), d) og e), omhandlede oplysninger gives på pakningen uden for det område, hvor etiketten er anbragt, jf. artikel 14, stk. 1. I så fald skal det angives, hvor disse oplysninger findes.
3. Uden at det berører bestemmelserne i bilag I til forordning (EF) nr. 183/2005, er de i artikel 15, litra c), d), e) og g), og i artikel 16, stk. 1, litra b), i nærværende forordning omhandlede oplysninger ikke obligatoriske for fodermidler, der ikke indeholder fodertilsætningsstoffer ud over konserveringsmidler eller ensileringstilsætningsstoffer, og som fremstilles og leveres af en foderstofvirksomhedsleder, jf. artikel 5, stk. 1, i forordning (EF) nr. 183/2005, til en bruger af foder i primærproduktionsleddet med henblik på anvendelse på dennes egen bedrift.
4. De i artikel 17, stk. 1, litra f), omhandlede obligatoriske angivelser er ikke nødvendige for blandinger af helt korn og hele frø og frugter.
5. For foderblandinger, der består af højst tre fodermidler, er de i artikel 17, stk. 1, litra a) og b), omhandlede oplysninger ikke nødvendige, hvis de anvendte fodermidler klart fremgår af beskrivelsen.
6. For mængder på højst 20 kg fodermidler eller foderblandinger, der er bestemt til den endelige bruger og sælges i løs vægt, kan de i artikel 15, 16 og 17 omhandlede oplysninger bringes til køberens kendskab ved relevante opslag på salgsstedet. I så fald gives oplysningerne i artikel 15, litra a), og artikel 16, stk. 1, eller artikel 17, stk. 1, litra a) og b), alt efter hvad der er relevant, skriftligt til køberen, senest med eller på fakturaen.
7. For mængder af foder til selskabsdyr, som sælges i pakninger med flere beholdere, kan de i artikel 15, litra b), c), f) og g), og i artikel 17, stk. 1, litra b), c), e) og f), omhandlede oplysninger gives på den ydre emballage i stedet for på hver enkelt beholder, forudsat at hele den samlede mængde i pakningen ikke overstiger 10 kg.
8. Uanset denne forordning kan medlemsstaterne anvende nationale bestemmelser for foder til dyr, der anvendes til videnskabelige formål eller forsøg, forudsat at dette formål klart fremgår af etiketten. Medlemsstaterne underretter straks Kommissionen om sådanne bestemmelser.
Artikel 22
Frivillig mærkning
1. Ud over de obligatoriske mærkningsoplysninger kan mærkningen af fodermidler og foderblandinger også indeholde frivillige mærkningsoplysninger, forudsat at de generelle principper i denne forordning overholdes.
2. De i artikel 25 omhandlede EF-kodekser kan omfatte yderligere betingelser for den frivillige mærkning.
Artikel 23
Emballage
1. Fodermidler og foderblandinger må kun markedsføres i lukkede pakninger eller beholdere. Pakningerne eller beholderne skal være lukket på en sådan måde, at lukkemekanismen beskadiges ved åbning og ikke kan genanvendes.
2. Uanset stk. 1 kan foder markedsføres i løs vægt eller i ulukkede pakninger eller beholdere, når der er tale om:
a)
fodermidler
b)
foderblandinger, der er fremstillet udelukkende ved at blande helt korn, hele frø eller hele frugter
c)
leverancer mellem producenter af foderblandinger indbyrdes
d)
leverancer af foderblandinger direkte fra producenten til brugeren af foder
e)
leverancer fra producenter af foderblandinger til emballeringsvirksomheder
f)
foderblandinger i mængder på højst 50 kg, der er bestemt til den endelige bruger, og som udtages direkte af en pakning eller beholder, der var lukket
g)
sliksten.
KAPITEL 5
EF-FORTEGNELSE OVER FODERMIDLER OG EF-KODEKSER FOR GOD MÆRKNINGSPRAKSIS
Artikel 24
EF-fortegnelse over fodermidler
1. Der udarbejdes en EF-fortegnelse over fodermidler (»fortegnelsen«) som et redskab til at forbedre mærkningen af fodermidler og foderblandinger. Fortegnelsen skal lette udvekslingen af oplysninger om produkternes egenskaber og opstiller en ikke udtømmende liste over fodermidler. Fortegnelsen skal for hvert af de fodermidler, den omfatter, indeholde mindst følgende oplysninger:
a)
navn
b)
identifikationsnummer
c)
en beskrivelse af fodermidlet, herunder oplysninger om fremstillingsprocessen, hvis det er relevant
d)
oplysninger, der erstatter den obligatoriske angivelse, jf. artikel 16, stk. 1, litra b)
e)
en ordliste, hvori de forskellige processer og tekniske udtryk, der er nævnt, er forklaret.
2. Den først udgave af EF-fortegnelsen vedtages i overensstemmelse med rådgivningsproceduren i artikel 28, stk. 2, senest den 21. marts 2010, og de fodermidler, den indeholder, skal være dem, der er opført i del B i bilaget til direktiv 96/25EF og i kolonne 2-4 i bilaget til direktiv 82/471/EØF. Ordlisten består af del A, afsnit IV, i bilaget til direktiv 96/25/EF.
3. Proceduren i artikel 26 finder anvendelse ved ændringer af fortegnelsen.
4. Denne artikel berører ikke sikkerhedskravene i artikel 4.
5. Foderstofvirksomhedslederes brug af fortegnelsen er frivillig. Det navn på et fodermiddel, der er opført i fortegnelsen, må imidlertid kun anvendes, forudsat at alle relevante bestemmelser i fortegnelsen er opfyldt.
6. Den person, der for første gang markedsfører et fodermiddel, som ikke er opført i fortegnelsen, skal straks give meddelelse om anvendelsen heraf til de i artikel 26, stk. 1, omtalte repræsentanter for de europæiske foderstofbrancher. Repræsentanterne for de europæiske foderstofbrancher offentliggør et register over disse meddelelser på internettet og ajourfører registeret regelmæssigt.
Artikel 25
EF-kodekser for god mærkningspraksis
1. Kommissionen tilskynder til udarbejdelse af to EF-kodekser for god mærkningspraksis (i det følgende benævnt »kodekserne«) - én for foder til selskabsdyr og én for foderblandinger til dyr, der anvendes i fødevareproduktionen, og som kan indeholde et afsnit om foderblandinger til pelsdyr.
2. Kodekserne har til formål at bidrage til at sikre bedre mærkning. De indeholder navnlig bestemmelser om præsentationen af mærkningsoplysninger, jf. artikel 14, om frivillig mærkning, jf. artikel 22, og om anvendelse af anprisninger, jf. artikel 13.
3. Proceduren i artikel 26 anvendes ved udarbejdelsen og enhver ændring af kodekserne.
4. Foderstofvirksomhedslederes brug af kodekserne er frivillig. Brugen af enhver af kodekserne kan angives i mærkningen, forudsat at alle relevante bestemmelser i en sådan kodeks er opfyldt.
Artikel 26
Udarbejdelse af kodekserne samt ændringer af EF-fortegnelsen og EF-kodekserne
1. Udkast til ændringer af EF-fortegnelsen, udkast til kodekserne samt udkast til ændringer heraf udvikles og ændres af alle relevante repræsentanter for de europæiske foderstofbrancher:
a)
i samråd med andre interesserede parter som f.eks. brugerne af foder
b)
i samarbejde med medlemsstaternes kompetente myndigheder og, hvor det er relevant, autoriteten
c)
under hensyntagen til erfaringerne fra udtalelser afgivet af autoriteten samt den videnskabelige og den teknologiske udvikling.
2. Med forbehold af stk. 3 vedtager Kommissionen foranstaltninger i overensstemmelse med denne artikel efter rådgivningsproceduren i artikel 28, stk. 2.
3. Der skal vedtages ændringer til EF-fortegnelsen med henblik på fastsættelse af de maksimumsgrænser for indholdet af kemiske urenheder, jf. bilag I, punkt 1, eller niveauet for botanisk renhed, jf. bilag I, punkt 2, eller vandindholdet, jf. bilag I, punkt 6, eller oplysninger i stedet for den obligatoriske angivelse, jf. artikel 16, stk. 1, litra b). Disse foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning, vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol, jf. artikel 28, stk. 4.
4. Enhver foranstaltning i henhold til denne artikel vedtages, forudsat at følgende betingelser er opfyldt:
a)
de er udarbejdet i overensstemmelse med stk. 1
b)
deres indhold er praktisk anvendeligt i hele Fællesskabet for de brancher, som de gælder for, og
c)
de er hensigtsmæssige som middel til at nå målene i denne forordning.
5. Fortegnelsen offentliggøres i L-udgaven af Den Europæiske Unions Tidende. Titlerne og referencerne til kodekserne offentliggøres i C-udgaven af Den Europæiske Unions Tidende.
KAPITEL 6
ALMINDELIGE OG AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
Artikel 27
Gennemførelsesforanstaltninger
1. Kommissionen kan ændre bilagene for at tilpasse dem til den videnskabelige og teknologiske udvikling.
Disse foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning, herunder ved at supplere den, vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 28, stk. 4.
2. Andre gennemførelsesforanstaltninger, der er nødvendige for anvendelsen af denne forordning, vedtages efter forskriftsproceduren i artikel 28, stk. 3, medmindre andet udtrykkeligt er anført.
Artikel 28
Udvalgsprocedure
1. Kommissionen bistås af Den Stående Komité for Fødevarekæden og Dyresundhed, som er nedsat ved artikel 58 i forordning (EF) nr. 178/2002 (i det følgende benævnt »komitéen«).
2. Når der henvises til dette stykke, anvendes artikel 3 og 7 i afgørelse 1999/468/EF, jf. dennes artikel 8.
3. Når der henvises til dette stykke, anvendes artikel 5 og 7 i afgørelse 1999/468/EF, jf. dennes artikel 8.
Perioden i artikel 5, stk. 6, i afgørelse 1999/468/EF fastsættes til tre måneder.
4. Når der henvises til dette stykke, anvendes artikel 5a, stk. 1-4, og artikel 7 i afgørelse 1999/468/EF, jf. dennes artikel 8.
5. Når der henvises til dette stykke, anvendes artikel 5a, stk. 1, 2, 4 og 6, og artikel 7 i afgørelse 1999/468/EF, jf. dennes artikel 8.
6. Når der henvises til dette stykke, anvendes artikel 5a, stk.1-4, og stk. 5, litra b), og artikel 7 i afgørelse 1999/468/EF, jf. dennes artikel 8.
Fristerne i artikel 5a, stk. 3, litra c), og stk. 4, litra b) og e), i afgørelse 1999/468/EF fastsættes til henholdsvis to måneder, en måned og to måneder.
Artikel 29
Ændring af forordning (EF) nr. 1831/2003
I artikel 16 i forordning (EF) nr. 1831/2003 foretages følgende ændringer:
1)
I stk. 1 foretages følgende ændringer:
a)
Litra d) affattes således:
»d)
i givet fald det godkendelsesnummer, der er tildelt den virksomhed, der fremstiller eller markedsfører fodertilsætningsstoffet eller forblandingen i overensstemmelse med artikel 10 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 183/2005 af 12. januar 2005 om krav til foderstofhygiejne (28) eller, alt efter hvad der er relevant, med artikel 5 i direktiv 95/69/EF
b)
I stk. 1 tilføjes følgende afsnit i slutningen:
»For så vidt angår forblandinger finder litra b), d), e) og g) ikke anvendelse på de deri anvendte fodertilsætningsstoffer.«
2)
Stk. 3 affattes således:
»3. Ud over oplysningerne i stk. 1 forsynes emballagen eller beholderen for et fodertilsætningsstof, der tilhører en funktionel gruppe angivet i bilag III, eller for en forblanding indeholdende et tilsætningsstof, der tilhører en funktionel gruppe angivet i bilag III, med de i samme bilag omhandlede oplysninger, der skal være tydelige, let læselige og ikke må kunne slettes.«
3)
Stk. 4 affattes således:
»4. I tilfælde af forblandinger skal ordet »forblanding« fremgå af mærkningen. Bærestoffer skal, når der er tale om fodermidler, angives i overensstemmelse med artikel 17, stk. 1, litra e), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 767/2009 af 13. juli 2009 om markedsføring og anvendelse af foder (29), og når vand anvendes som bærestof, angives forblandingens vandindhold. Der må kun angives én dato for mindste holdbarhed for hver forblanding som helhed; en sådan dato for mindsteholdbarhed fastsættes på grundlag af datoen for mindsteholdbarhed for hver enkelt af forblandingens bestanddele.
Artikel 30
Ophævelse
Artikel 16 i direktiv 70/524/EØF og direktiv 79/373/EØF, 80/511/EØF, 82/471/EØF, 83/228/EØF, 93/74/EØF, 93/113/EF og 96/25/EF og beslutning 2004/217/EF ophæves med virkning fra den 1. september 2010.
Henvisninger til de ophævede direktiver og den ophævede beslutning gælder som henvisninger til nærværende forordning og læses efter sammenligningstabellen i bilag IX.
Artikel 31
Sanktioner
Medlemsstaterne fastsætter bestemmelser om sanktioner for overtrædelse af denne forordning og træffer alle nødvendige foranstaltninger til at sikre gennemførelsen heraf. Sanktionerne skal være effektive, stå i rimeligt forhold til overtrædelsernes grovhed og have afskrækkende virkning.
Medlemsstaterne giver senest den 1. september 2010 Kommissionen meddelelse om disse bestemmelser og meddeler omgående senere ændringer af betydning for bestemmelserne.
Artikel 32
Overgangsbestemmelser
1. Uanset artikel 33, stk. 2, kan foder, der er blevet markedsført eller mærket i overensstemmelse med direktiv 79/373/EØF, 82/471/EØF, 93/74/EØF og 96/25/EF før den 1. september 2010, fortsat markedsføres, indtil lagrene er opbrugt.
2. Uanset artikel 8, stk. 2, kan de i den artikel omtalte fodertyper, som allerede er blevet markedsført lovligt før den 1. september 2010, fortsat markedsføres, indtil der er truffet en afgørelse om en ansøgning om ajourføring af listen over anvendelsesområder, jf. artikel 10, forudsat at en sådan ansøgning er blevet fremsat før den 1. september 2010.
3. Uanset denne forordnings bilag I, punkt 1, kan fodermidler markedsføres og anvendes, indtil der fastsættes en specifik maksimumsgrænse for kemiske urenheder fra fremstillingsprocessen og fra tekniske hjælpestoffer, forudsat at de mindst opfylder betingelserne i del A, afsnit II, punkt 1, i bilaget til direktiv 96/25/EF. Denne undtagelse ophører den 1. september 2012.
4. Der kan træffes foranstaltninger med henblik på at lette overgangen til anvendelse af denne forordning. Det kan navnlig præciseres, på hvilke betingelser foder kan mærkes i overensstemmelse med denne forordning, før den tages i anvendelse. Disse foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning, herunder ved at supplere den, vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 28, stk. 4.
Artikel 33
Ikrafttræden
Denne forordning træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Den anvendes fra den 1. september 2010.
Artikel 31 og 32 anvendes dog fra datoen for denne forordnings ikrafttræden.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 13. juli 2009.
EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS (EY) N:o 767/2009,
annettu 13 päivänä heinäkuuta 2009,
rehun markkinoille saattamisesta ja käytöstä, Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1831/2003 muuttamisesta sekä neuvoston direktiivin 79/373/ETY, komission direktiivin 80/511/ETY, neuvoston direktiivien 82/471/ETY, 83/228/ETY, 93/74/ETY, 93/113/EY ja 96/25/EY ja komission päätöksen 2004/217/EY kumoamisesta
(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka
ottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 37 artiklan ja 152 artiklan 4 kohdan b alakohdan,
ottavat huomioon komission ehdotuksen,
ottavat huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (1),
ovat kuulleet alueiden komiteaa,
noudattavat perustamissopimuksen 251 artiklassa määrättyä menettelyä (2),
sekä katsovat seuraavaa:
(1)
Kuten elintarvikelainsäädäntöä koskevista yleisistä periaatteista ja vaatimuksista, Euroopan elintarviketurvallisuusviranomaisen perustamisesta sekä elintarvikkeiden turvallisuuteen liittyvistä menettelyistä 28 päivänä tammikuuta 2002 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EY) N:o 178/2002 (3) vahvistetaan, ihmisten ja eläinten terveyden suojelun korkeaan tasoon pyrkiminen on eräs elintarvikelainsäädännön perustavoitteista. Kyseisessä asetuksessa vahvistetaan myös ”pellolta pöytään” -periaate, jonka mukaan rehulla on herkkä asema elintarvikeketjun alkupäässä. Kansanterveyden suojelun korkean tason varmistaminen on eräs tämän asetuksen perustavoitteista.
(2)
Rehutuotanto on Euroopan maataloustuotannon kannalta tärkeä kohde sikäli, että suurin osa rehutuotantoon käytetyistä raaka-aineista koostuu Euroopan yhteisön perustamissopimuksen liitteessä I luetteloiduista maataloustuotteista. Rehu on lisäksi olennaisen tärkeää yhteisön viidelle miljoonalle kotieläintuottajalle, sillä se on merkittävin kustannustekijä.
(3)
Rehu voi olla rehuaineen, rehuseoksen, rehun lisäaineen, esiseoksen tai lääkerehun muodossa. Rehun lisäaineiden kaupan pitämistä koskevat edellytykset vahvistetaan eläinten ruokinnassa käytettävistä lisäaineista 22 päivänä syyskuuta 2003 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1831/2003 (4) ja lääkkeitä sisältävän rehun kaupan pitämistä koskevat säännöt lääkkeitä sisältävien rehujen valmistusta, markkinoille saattamista ja käyttöä koskevista vaatimuksista yhteisössä 26 päivänä maaliskuuta 1990 annetussa neuvoston direktiivissä 90/167/ETY (5).
(4)
Rehuaineen ja rehuseosten, lemmikkieläinten ruoka mukaan luettuna, liikkuvuutta ja käyttöä koskeva nykyinen lainsäädäntö eli rehuseosten liikkuvuudesta 2 päivänä huhtikuuta 1979 annettu neuvoston direktiivi 79/373/ETY (6), erityisravinnoksi tarkoitetuista rehuista (erikoisruokavalioon kuuluva rehu) 13 päivänä syyskuuta 1993 annettu neuvoston direktiivi 93/74/ETY (7), rehuaineiden liikkuvuudesta ja käytöstä 29 päivänä huhtikuuta 1996 annettu neuvoston direktiivi 96/25/EY (8) sekä tietyistä eläinten ruokinnassa käytettävistä tuotteista (bioproteiinit) 30 päivänä kesäkuuta 1982 annettu neuvoston direktiivi 82/471/ETY (9) on tarpeen saattaa ajan tasalle ja korvata yhdellä asetuksella. Selkeyden vuoksi olisi kumottava ohjeista eläinten ruokinnassa käytettävien tiettyjen tuotteiden arvioimiseksi 18 päivänä huhtikuuta 1983 annettu neuvoston direktiivi 83/228/ETY (10) sekä rehuseosten markkinoille saattamisen sallimisesta tietyissä tapauksissa sulkemattomissa pakkauksissa tai säiliöissä 2 päivänä toukokuuta 1980 annettu komission direktiivi 80/511/ETY (11).
(5)
Direktiivin 79/373/ETY kumoamisesta tällä asetuksella johtuu, että myös rehuissa olevien entsyymien, mikro-organismien ja niistä saatavien valmisteiden käytöstä ja kaupan pitämisestä 14 päivänä joulukuuta 1993 annettu neuvoston direktiivi 93/113/EY (12) olisi kumottava. Ottaen huomioon direktiivin 79/373/ETY kumoamisen ja sen, että tämä asetus sisältää lisäaineita sisältävien rehujen merkintöjä koskevat säännöt, kumotaan myös rehujen lisäaineista 23 päivänä marraskuuta 1970 annetun neuvoston direktiivin 70/524/ETY (13) 16 artikla, joka pysyi voimassa sen jälkeen kun direktiivi 70/524/ETY kumottiin asetuksella (EY) N:o 1831/2003.
(6)
Rehun määritelmään ei sisälly vesi, toisin kuin asetuksen (EY) N:o 178/2002 mukaiseen elintarvikkeiden määritelmään. Lisäksi, koska vettä ei pidetä kaupan eläinten ruokintaan tarkoitettuna, tähän asetukseen ei pitäisi sisältyä veden käyttämistä eläinten ruokinnassa koskevia edellytyksiä. Sitä olisi kuitenkin sovellettava rehuihin, jotka annetaan vedessä. Toisaalta rehuyritysten veden käyttö kuuluu rehuhygieniaa koskevista vaatimuksista 12 päivänä tammikuuta 2005 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 183/2005 (14) soveltamisalaan; kyseisessä asetuksessa edellytetään, että käytetään puhdasta vettä mahdollisesti vaarallisen saastumisen estämiseksi aina, kun se on tarpeen, ja että rehunvalmistuksessa käytetyn veden on oltava sopivanlaatuista.
(7)
Ottaen huomioon rehu- ja elintarvikeketjun saastumisriskin on asianmukaista, että tätä asetusta sovelletaan sekä elintarviketuotantoeläinten että muiden kuin elintarviketuotantoeläinten, luonnonvaraiset eläimet mukaan luettuina, rehuun.
(8)
Muiden kuin elintarviketuotantoeläinten rehuun olisi sovellettava asetuksessa (EY) N:o 178/2002 ja asetuksessa (EY) N:o 183/2005 säädettyjä rehualan toimijoiden velvollisuuksia soveltuvin osin.
(9)
Noudattaakseen tämän asetuksen säännöksiä jäsenvaltioiden olisi suoritettava virallista valvontaa, josta säädetään rehu- ja elintarvikelainsäädännön sekä eläinten terveyttä ja hyvinvointia koskevien sääntöjen mukaisuuden varmistamiseksi suoritetusta virallisesta valvonnasta 29 päivänä huhtikuuta 2004 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EY) N:o 882/2004 (15). Valvonnan olisi katettava pakollisten merkintöjen lisäksi myös vapaaehtoisesti merkittävät tiedot. Jotta koostumusta koskevia tietoja voitaisiin valvoa, olisi määritettävä sallitut poikkeamat merkityistä arvoista.
(10)
Rehuturvallisuuteen liittyvää riskinhallintaa varten luettelo niistä aineista, joiden markkinoille saattaminen ja käyttö eläinten ravinnoksi on komission päätöksen 2004/217/EY (16) mukaisesti kielletty, sekä luettelo niistä aineista, joiden markkinoille saattamista eläinten ravinnoksi on rajoitettu, olisi sisällytettävä tämän asetuksen liitteeseen. Tällaisen liitteen olemassaoloa ei saisi kuitenkaan tulkita siten, että kaikkia luetteloon kuulumattomia tuotteita voitaisiin sellaisinaan pitää turvallisina.
(11)
Eron tekeminen rehuaineiden, rehun lisäaineiden ja muiden tuotteiden kuten eläinlääkkeiden välille vaikuttaa markkinoille saattamista koskeviin edellytyksiin. Rehuaineita käytetään pääasiassa eläinten tarpeista kuten energian, ravintoaineiden, kivennäisaineiden tai ravintokuitujen saannista huolehtimiseen. Ne eivät yleensä ole kemiallisesti tarkkaan määriteltyjä, tärkeimpiä ravintoaineita lukuun ottamatta. Vaikutukset, jotka voidaan osoittaa tieteellisen arvioinnin perusteella ja jotka on varattu rehun lisäaineille tai eläinlääkkeille, olisi jätettävä rehuaineiden objektiivisten käyttötarkoitusten ulkopuolelle. Näin ollen on tarkoituksenmukaista laatia neuvoa-antavat ohjeet, joiden avulla nämä erityyppiset tuotteet voidaan erottaa toisistaan. Asianmukaisesti perustelluissa tapauksissa komission olisi voitava selventää, pidetäänkö tuotetta tässä asetuksessa tarkoitettuna rehuna.
(12)
Direktiivissä 79/373/ETY täydennysrehuille annettu määritelmä johti soveltamista koskeviin ongelmiin useissa jäsenvaltioissa. Asetuksen (EY) N:o 183/2005 soveltamiseksi on tarpeen selventää täydennysrehujen ja esiseosten välistä eroa.
(13)
Jotta lainsäädännön yhdenmukainen soveltaminen olisi mahdollista, rehuaineet ja täydennysrehu eivät saisi sisältää lisäaineita yli tietyn tason. Väkevämpiä rehuja, kuten kivennäisaineita sisältäviä nuolukiviä, voidaan kuitenkin käyttää suoraan ruokintaan, jos koostumus tyydyttää erityisen ravitsemuksellisen tarkoituksen kulloistakin käyttötarkoitusta varten. Tällaisen rehun käyttöä koskevat edellytykset on esitettävä merkinnöissä sen varmistamiseksi, että päiväannoksissa noudatetaan lisäaineiden pitoisuusvaatimuksia.
(14)
Direktiivillä 82/471/ETY pyrittiin parantamaan suorana ja epäsuorana valkuaislähteenä käytettävien rehujen saantia yhteisössä. Direktiivissä vaaditaan hyväksyntä kaikkien mahdollisten bioproteiinien osalta ennen markkinoille saattamista. Kuitenkin ainoastaan muutama uusi hyväksyntä on myönnetty, ja runsaasti valkuaista sisältävästä rehusta on yhä selvästi puute. Yleinen vaatimus hyväksynnästä ennen markkinoille saattamista osoittautui näin ollen esteeksi, ja turvallisuusriskit puolestaan voidaan välttää kieltämällä riskituotteet markkinavalvonnan perusteella. Tapauksissa, joissa bioproteiinin riskinarvioinnin tulos oli tai on kielteinen, sen liikkuvuus tai käyttö olisi kiellettävä. Näin ollen bioproteiinien markkinoille saattamista varten tarvittavaa yleistä hyväksyntää koskeva erityisvaatimus olisi poistettava, niin että kyseisten tuotteiden turvallisuutta koskeva järjestelmä on sama kuin kaikkien muidenkin rehuaineiden. Tiettyjen bioproteiinien nykyisiä rajoituksia tai kieltoja ei tulisi muuttaa.
(15)
Erityisravinnoksi tarkoitettujen rehujen käyttötarkoitusten luettelosta 5 päivänä maaliskuuta 2008 annetulla komission direktiivillä 2008/38/EY (17) täytäntöön pannut direktiivin 93/74/ETY säännökset ovat osoittautuneet toimiviksi. Laadittu käyttötarkoitusluettelo olisi näin ollen säilytettävä ja tässä asetuksessa olisi säädettävä sen ajantasaistamisesta. Erityisesti Euroopan elintarviketurvallisuusviranomaista olisi kuultava kyseisen rehun tehokkuudesta ja turvallisuudesta silloin, kun käytettävissä olevan tieteellisen ja teknisen tiedon perusteella on syytä olettaa, että tietyn rehun käyttö ei ehkä vastaa tarkoitettuihin erityisiin ravitsemuksellisiin tarpeisiin tai vaikuttaa haitallisesti eläinten terveyteen, ihmisten terveyteen, ympäristöön tai eläinten hyvinvointiin.
(16)
Tieteellisen näytön olisi oltava rehuja koskevien väitteiden käytön tärkein lähtökohta, ja väitteitä käyttävien rehualan toimijoiden olisi perusteltava ne. Väite olisi näytettävä tieteellisesti toteen ottamalla huomioon kaikki saatavilla olevat tieteelliset tiedot ja arvioimalla todistusaineistoa.
(17)
Merkinnät helpottavat lainsäädännön noudattamisen seurantaa, jäljitettävyyttä ja valvontaa. Lisäksi ostajien olisi saatava merkinnöistä tiedot, joiden perusteella he voivat tehdä tarpeisiinsa parhaiten sopivat valinnat, ja merkintöjen olisi oltava johdonmukaisia, yhtenäisiä, avoimia ja ymmärrettäviä. Koska ostajat, etenkin kotieläintuottajat, eivät tee valintojaan pelkästään myyntipisteissä, joissa rehupakkaukset ovat heidän nähtävillään, merkintätietoja koskevia vaatimuksia olisi sovellettava merkintöjen lisäksi myös muuhun myyjän ja ostajan väliseen viestintään. Lisäksi näitä periaatteita olisi sovellettava myös rehun esillepanossa ja mainonnassa.
(18)
Merkinnöillä annetaan pakollisia ja vapaaehtoisia tietoja. Sekä rehuaineiden että rehuseosten merkintöjä koskevien yleisvaatimusten ja erityisvaatimusten, ja erikoisruokavalioon kuuluvien rehujen, saastuneiden aineiden ja lemmikkieläinten ruokien tapauksessa myös lisätietojen, olisi oltava pakollisia tietoja.
(19)
Rehuaineiden valmistusprosessista ja valmistuksen apuaineista johtuvien kemiallisten epäpuhtauksien osalta nykyinen tilanne on epätyydyttävä. Rehujen turvallisuuden ja sitä kautta kansanterveyden suojelun korkean tason varmistamiseksi sekä avoimuuden parantamiseksi olisi säädettävä tällaisten kemiallisten epäpuhtauksien sallituista raja-arvoista asetuksessa (EY) N:o 183/2005 tarkoitettujen hyvien käytäntöjen mukaisesti.
(20)
Nykyinen periaate, jonka mukaan ainoastaan tietyt rehun lisäaineet on merkittävä, kun niitä käytetään rehuaineissa ja rehuseoksissa, on osoittautunut toimivaksi. Ajan tasalle saattamista ja nykyaikaistamista tarvitaan kuitenkin sekä asetukseen (EY) N:o 1831/2003 perustuvan luokittelun vuoksi että siksi, että jotkin lisäaineiden merkinnät saattaisivat hämmentää etenkin lemmikkieläinten omistajia.
(21)
Hullun lehmän tautia (spongiforminen enkefalopatia, BSE) koskeneen kriisin sekä dioksiinikriisin jälkeen vuonna 2002 otettiin rehuseosten liikkuvuudesta annetun neuvoston direktiivin 79/373/ETY muuttamisesta 28 päivänä tammikuuta 2002 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2002/2/EY (18) Euroopan parlamentin aloitteesta käyttöön velvollisuus ilmoittaa kaikkien rehuseoksiin lisättyjen rehuaineiden painoprosentti. Elintarvike- ja rehuturvallisuus on lisäksi parantunut merkittävästi asetusten (EY) N:o 178/2002 ja (EY) N:o 183/2005 sekä niitä koskevien täytäntöönpanotoimenpiteiden ansiosta. Näitä toimenpiteitä ovat erityisesti keskittyminen rehu- ja elintarvikealan toimijoiden vastuuseen, parannettu jäljitettävyysjärjestelmä, vaara-analyysin ja kriittisten valvontapisteiden (HACCP) järjestelmän periaatteiden soveltaminen rehuyrityksissä sekä hyvän hygieniakäytännön ohjeiston laatiminen rehuyrityksiä varten. Tästä myönteisestä kehityksestä on saatu näyttöä elintarvikkeita ja rehuja koskevaan nopeaan hälytysjärjestelmään (RASFF) tehtyjen ilmoitusten perusteella, ja velvollisuus ilmoittaa kaikkien rehuseoksiin lisättyjen rehuaineiden painoprosentti merkinnöissä ei ole enää tarpeen rehujen turvallisuuden ja sitä kautta kansanterveyden suojelun korkean tason varmistamiseksi. Tarkat prosenttiluvut voidaan kuitenkin ilmoittaa vapaaehtoisesti riittävien tietojen toimittamiseksi ostajille. Lisäksi, kun otetaan huomioon, että toimivaltaiset viranomaiset saavat tiedot elintarviketuotantoeläimille tarkoitettuun rehuseokseen lisättyjen rehuaineiden tarkoista painoprosenteista, niiden olisi voitava toimittaa ostajille lisätietoja ihmisten ja eläinten terveyteen tai ympäristöön liittyvissä kiireellisissä tapauksissa ja teollis- ja tekijänoikeuksien noudattamisen varmistamisesta 29 päivänä huhtikuuta 2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/48/EY (19) mukaisesti.
(22)
Jotta varmistetaan, että ostajat saavat asianmukaiset tiedot eikä heitä johdeta harhaan, täsmällisen painoprosentin ilmoittamista olisi kuitenkin edellytettävä tapauksissa, joissa tietty rehuaine tuodaan korostetusti esille rehuseoksen merkinnöissä.
(23)
Rehuseokseen sisältyvien rehuaineiden ilmoittaminen alenevassa painojärjestyksessä antaa joka tapauksessa hyödyllistä tietoa koostumuksesta. Tietyissä tapauksissa, joissa valmistajalla ei ole velvollisuutta merkitä tietoja, ostajan olisi voitava pyytää lisätietoja. Tässä tapauksessa olisi säilytettävä ± 15 prosentin marginaali ilmoitetusta arvosta.
(24)
Olisi suojattava valmistajien teollis- ja tekijänoikeuksia. Teollis- ja tekijänoikeuksien noudattamisen varmistamiseksi on sovellettava direktiiviä 2004/48/EY. Olisi myös tunnustettava, että rehuseosten määrällinen koostumus, toisin kuin niihin sisältyvien rehuaineiden nimet, voidaan tietyin ehdoin katsoa suojeltavaksi luottamukselliseksi tiedoksi.
(25)
Haitallisista aineista eläinten rehuissa 7 päivänä toukokuuta 2002 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 2002/32/EY (20) ei sovelleta liian suuria määriä haitallista ainetta sisältävien rehujen merkitsemiseen. Näin ollen olisi annettava säännökset riittävien merkintöjen varmistamiseksi ja kyseisen direktiivin 5 artiklassa tarkoitetun laimennuskiellon panemiseksi täytäntöön asianmukaisesti siihen saakka kun tällaiset saastuneet aineet on puhdistettu asetuksen (EY) N:o 183/2005 10 artiklan 2 tai 3 kohdan mukaisesti hyväksytyssä puhdistuskäsittelylaitoksessa.
(26)
Olisi säädettävä poikkeuksista yleisiin merkintävaatimuksiin silloin, kun kyseisten vaatimusten soveltaminen ei ole välttämätöntä ihmisten tai eläinten terveyden tai kuluttajien etujen suojelemiseksi ja kun soveltamisesta aiheutuisi tarpeetonta rasitetta merkinnöistä vastaavalle valmistajalle tai rehualan toimijoille. Saadun kokemuksen perusteella poikkeuksista olisi säädettävä erityisesti viljelijän toiselle viljelijälle tämän tilalla käytettäväksi toimittaman rehun, pienten määrien, enintään kolmesta rehuaineesta koostuvien rehuseosten ja kokonaisista kasvin jyvistä, siemenistä tai hedelmistä tehtyjen seosten osalta.
(27)
Yleensä rehuseokset olisi pidettävä kaupan suljetuissa säiliöissä, mutta tarkoituksenmukaisista poikkeuksista olisi säädettävä silloin, kun kyseisen vaatimuksen soveltaminen ei ole välttämätöntä ihmisten tai eläinten terveyden tai kuluttajien etujen suojelemiseksi ja kun soveltamisesta aiheutuisi tarpeetonta rasitetta rehualan toimijoille.
(28)
Direktiivin 96/25/EY liitteessä olevassa B osassa ja direktiivin 82/471/ETY liitteen sarakkeissa 2-4 on luettelot tiettyjen rehuaineiden nimistä, kuvauksista ja merkintämääräyksistä. Luettelot helpottavat valmistajan ja ostajan välistä tiedonvaihtoa tuotteen ominaisuuksista. Kokemukset, joita on saatu sidosryhmien kannustamisesta yhteisön ohjeiksi koottujen vapaaehtoisten normien laadintaan rehuhygienian alalla, ovat olleet kaikin puolin myönteisiä. Jos sidosryhmät laatisivat kattavammat luettelot, voitaisiin saada joustavammat ja paremmin käyttäjien tietotarpeita vastaavat kuin siinä tapauksessa, että ne laatii lainsäätäjä. Sidosryhmät voivat päättää, kuinka paljon ne näkevät vaivaa sen mukaan, miten tärkeä rehuaineluettelo niille on. Näin ollen vaikuttaa siltä, että on syytä laatia ei-tyhjentävä rehuaineluettelo, jota rehualan toimijat voivat käyttää vapaaehtoisesti, lukuun ottamatta rehuaineen nimen käyttöä.
(29)
Direktiivin 96/25/EY liitteessä olevassa B osassa ja direktiivin 82/471/ETY liitteen sarakkeissa 2-4 olevien rehuaineluetteloiden olisi muodostettava yhteisön rehuaineluettelon alkuperäisversio. Sidosryhmät täydentäisivät aloitteestaan tätä alkuperäisversiota omien etunäkökohtiensa mukaisesti, myös lisäämällä siihen uusia rehuaineita.
(30)
Avoimuuden vuoksi on tarkoituksenmukaista, että rehuaineesta, jota ei mainita luettelossa, ilmoitetaan sidosryhmien edustajille heti kun tällainen rehuaine saatetaan markkinoille ensimmäisen kerran.
(31)
Nykyisillä merkinnöillä tuetaan kilpailuun perustuvaa markkinaympäristöä, jossa aktiiviset, tehokkaat ja innovatiiviset toimijat voivat käyttää merkintöjä hyvin hyödykseen tuotteidensa myynnissä. Sekä karjan rehun kauppaan liittyvissä yritysten välisissä suhteissa että lemmikkieläinten ruuan valmistajien ja ostajien välisissä suhteissa voitaisiin saavuttaa nykyisille merkinnöille asetetut tavoitteet antamalla kyseisiä kahta alaa koskevat hyvää merkitsemiskäytäntöä koskevat ohjeet. Ohjeisiin perustuvien merkintöjen tulisi olla sellaisia, että ostaja voi niiden perusteella tehdä tietoon perustuvia valintoja. Niiden olisi myös annettava merkinnöistä vastaavalle henkilölle tärkeää ohjeistusta merkintöjen eri osista. Niissä voitaisiin selventää vapaaehtoisia merkintöjä koskevia säännöksiä tai pakollisten merkintöjen esittämistapaa. Ohjeiden noudattamisen tulisi olla vapaaehtoista lukuun ottamatta tapauksia, joissa ohjeiden käyttö on mainittu merkinnöissä.
(32)
Kaikkien asianomaisten osapuolten osallistuminen on ratkaisevan tärkeää yhteisön luettelon ja hyvää merkitsemiskäytäntöä koskevien ohjeiden laadun ja tarkoituksenmukaisuuden varmistamiseksi. Käyttäjien etu on otettava huomioon, jotta heidän oikeutensa asianmukaisiin tietoihin toteutuisi paremmin. Komissio voi varmistaa sen hyväksymällä luettelon ja ohjeet edellyttäen, että niiden sisältöä voidaan soveltaa käytäntöön ja että ne soveltuvat tämän asetuksen tavoitteiden saavuttamiseen.
(33)
Jäsenvaltioiden olisi annettava säännökset tämän asetuksen säännösten rikkomiseen sovellettavista seuraamuksista ja toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet varmistaakseen, että ne pannaan täytäntöön. Näiden seuraamusten olisi oltava tehokkaita, oikeasuhtaisia ja varoittavia.
(34)
Siirtymäaika on tarpeen erityisesti sellaisen rehun osalta, jolla on erityinen ravitsemuksellinen tarkoitus, sekä valmistusprosessista ja valmistuksen apuaineista johtuvien kemiallisten epäpuhtauksien määrän osalta. Olisi otettava huomioon myös nykyisten varastojen markkinointi niiden loppumiseen saakka. Lisäksi saattaa olla asianmukaista määritellä ehdot, joiden mukaan rehu voidaan merkitä tämän asetuksen mukaisesti ennen sen soveltamispäivää.
(35)
Jäsenvaltiot eivät voi riittävällä tavalla saavuttaa tämän asetuksen tavoitetta, joka on rehun markkinoille saattamisen ja käytön edellytysten yhdenmukaistaminen rehuturvallisuuden ja siten myös kansanterveyden suojelun korkean tason varmistamiseksi sekä riittävien tietojen antamiseksi käyttäjille ja kuluttajille ja sisämarkkinoiden tehokkaan toiminnan lujittamiseksi, vaan se voidaan saavuttaa paremmin yhteisön tasolla, joten yhteisö voi toteuttaa toimenpiteitä perustamissopimuksen 5 artiklassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Mainitussa artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä asetuksessa ei ylitetä sitä, mikä on tämän tavoitteen saavuttamiseksi tarpeen.
(36)
Tämän asetuksen täytäntöönpanemiseksi tarvittavista toimenpiteistä olisi päätettävä menettelystä komissiolle siirrettyä täytäntöönpanovaltaa käytettäessä 28 päivänä kesäkuuta 1999 tehdyn neuvoston päätöksen 1999/468/EY (21) mukaisesti.
(37)
Komissiolle olisi erityisesti siirrettävä toimivalta tarkistaa niiden tuotteiden luetteloa, joiden käyttö rehuna on rajoitettua tai kiellettyä, hyväksyä erityisravinnoksi tarkoitettu rehu, laatia luettelo muille kuin elintarviketuotantoeläimille tarkoitettujen rehuaineiden ryhmistä turkiseläimiä lukuun ottamatta, hyväksyä luetteloon tarkistuksia, joissa määritetään kemiallisten epäpuhtauksien enimmäismäärä, kasvitieteellinen puhtaus, tai kosteuspitoisuus tai pakollisen ilmoituksen korvaavat tiedot liitteiden mukauttamiseksi tieteellisen ja teknisen kehityksen perusteella sekä siirtymäkauden toimien hyväksymiseksi. Koska nämä toimenpiteet ovat laajakantoisia ja niiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia, myös täydentämällä sitä uusilla muilla kuin keskeisillä osilla, ne on hyväksyttävä päätöksen 1999/468/EY 5 a artiklassa säädettyä valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
(38)
Valvonnan käsittävään sääntelymenettelyyn tavallisesti sovellettavia määräaikoja olisi tehokkuussyistä lyhennettävä hyväksyttäessä päivityksiä käyttötarkoitusluetteloon. Kun valvonnan käsittävään sääntelymenettelyyn tavallisesti sovellettavia määräaikoja ei erittäin kiireellisessä tapauksessa voida noudattaa, komission olisi voitava soveltaa päätöksen 1999/468/EY 5 a artiklan 6 kohdassa säädettyä kiireellistä menettelyä, kun on kyse sellaisia aineita koskevan luettelon muuttamisesta, joiden markkinoille saattamista tai käyttöä eläinten ruokinnassa on rajoitettu tai se on kielletty.
(39)
Asetuksen (EY) N:o 1831/2003 16 artiklassa säädetään rehun lisäaineiden ja esiseosten merkinnöistä ja pakkauksista. Varsinkin esiseoksia koskevien sääntöjen täytäntöönpano on osoittautunut käytännössä hankalaksi elinkeinolle ja toimivaltaisille viranomaisille. Esiseosten merkintöjen yhdenmukaistamiseksi kyseistä artiklaa olisi muutettava,
OVAT ANTANEET TÄMÄN ASETUKSEN:
1 LUKU
JOHDANTOSÄÄNNÖKSET
1 artikla
Tavoite
Tämän asetuksen tavoitteena on asetuksessa (EY) N:o 178/2002 vahvistettujen yleisten periaatteiden mukaisesti yhdenmukaistaa rehun markkinoille saattamisen ja käytön edellytykset rehuturvallisuuden ja sitä kautta myös kansanterveyden suojelun korkean tason varmistamiseksi sekä riittävien tietojen antamiseksi käyttäjille ja kuluttajille ja sisämarkkinoiden tehokkaan toiminnan lujittamiseksi.
2 artikla
Soveltamisala
1. Tässä asetuksessa vahvistetaan rehun markkinoille saattamista ja käyttöä koskevat yhteisön säännöt sekä elintarviketuotantoeläimille että muille kuin elintarviketuotantoeläimille, mukaan lukien merkintöjä, pakkauksia ja esillepanoa koskevat vaatimukset.
2. Tällä asetuksella ei rajoiteta eläinten ravitsemusta koskevien muiden yhteisön säädösten, erityisesti seuraavien soveltamista:
a)
direktiivi 90/167/ETY;
b)
direktiivi 2002/32/EY;
c)
Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 999/2001 (22), annettu 22 päivänä toukokuuta 2001, tiettyjen tarttuvien spongiformisten enkefalopatioiden ehkäisyä, valvontaa ja hävittämistä koskevista säännöistä;
d)
Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 1774/2002 (23), annettu 3 päivänä lokakuuta 2002, muiden kuin ihmisravinnoksi tarkoitettujen eläimistä saatavien sivutuotteiden terveyssäännöistä;
e)
Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 1829/2003 (24), annettu 22 päivänä syyskuuta 2003, muuntogeenisistä elintarvikkeista ja rehuista;
f)
Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 1830/2003 (25), annettu 22 päivänä syyskuuta 2003, muuntogeenisten organismien jäljitettävyydestä ja merkitsemisestä ja muuntogeenisistä organismeista valmistettujen elintarvikkeiden ja rehujen jäljitettävyydestä;
g)
asetus (EY) N:o 1831/2003; ja
h)
neuvoston asetus (EY) N:o 834/2007 (26), annettu 28 päivänä kesäkuuta 2007, luonnonmukaisesta tuotannosta ja luonnonmukaisesti tuotettujen tuotteiden merkinnöistä.
3. Tätä asetusta ei sovelleta veteen riippumatta siitä, onko kyseessä eläinten juomavesi vai rehuun tarkoituksellisesti lisätty vesi. Sitä sovelletaan kuitenkin rehuihin, jotka on tarkoitettu annettaviksi vedessä.
3 artikla
Määritelmät
1. Tässä asetuksessa sovelletaan seuraavia määritelmiä:
a)
’rehun’, ’rehuyrityksen’ ja ’markkinoille saattamisen’ määritelmiä, jotka vahvistetaan asetuksessa (EY) N:o 178/2002;
b)
’rehun lisäaineen’, ’esiseoksen’, ’valmistuksen apuaineiden’ ja ’päiväannoksen’ määritelmiä, jotka vahvistetaan asetuksessa (EY) N:o 1831/2003; ja
c)
’laitoksen’ ja ’toimivaltaisen viranomaisen’ määritelmiä, jotka vahvistetaan asetuksessa (EY) N:o 183/2005.
2. Lisäksi sovelletaan seuraavia määritelmiä:
a)
’rehualan toimijalla’ tarkoitetaan luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä, jonka vastuulla on varmistaa tämän asetuksen vaatimusten noudattaminen valvontaansa kuuluvassa rehualan yrityksessä;
b)
’eläinten ruokinnalla suun kautta’ tarkoitetaan rehujen saattamista suun kautta eläimen ruoansulatuskanavaan sen ravintotarpeiden tyydyttämiseksi ja/tai terveen eläimen tuottavuuden ylläpitämiseksi;
c)
’elintarviketuotantoeläimellä’ tarkoitetaan eläintä, jota ruokitaan, kasvatetaan tai pidetään ihmisravinnoksi tarkoitetun elintarvikkeen tuotantoa varten, mukaan luettuina eläimet, joita ei käytetä ravinnoksi, mutta jotka kuuluvat sellaiseen eläinlajiin, jota yleensä käytetään yhteisössä ihmisravinnoksi;
d)
’muilla kuin elintarviketuotantoeläimillä’ tarkoitetaan eläimiä, joita ruokitaan, kasvatetaan tai pidetään mutta ei käytetä ihmisravinnoksi, kuten turkiseläimet, lemmikkieläimet sekä laboratorioissa, eläintarhoissa tai sirkuksissa pidettävät eläimet;
e)
’turkiseläimillä’ tarkoitetaan turkisten tuotantoa varten ruokittavia, kasvatettavia tai pidettäviä muita kuin elintarviketuotantoeläimiä, joita ei käytetä ihmisravinnoksi;
f)
’lemmikillä’ tai ’lemmikkieläimellä’ tarkoitetaan sellaiseen eläinlajiin kuuluvaa muuta kuin elintarviketuotantoeläintä, jota ruokitaan, kasvatetaan tai pidetään mutta ei tavallisesti käytetä ihmisravinnoksi yhteisössä;
g)
’rehuaineilla’ tarkoitetaan kasvi- tai eläinperäisiä tuotteita, joiden pääasiallinen tarkoitus on täyttää eläinten ravitsemukselliset tarpeet, sellaisenaan, tuoreena tai säilöttynä, ja näiden tuotteiden teollisen tuotannon oheistuotteita sekä orgaanisia ja epäorgaanisia aineita riippumatta siitä, sisältävätkö ne lisäaineita, ja jotka on tarkoitettu eläinten ruokintaan joko sellaisenaan tai prosessoinnin jälkeen taikka rehuseosten valmistukseen tai esiseosten kantaja-aineeksi;
h)
’rehuseoksella’ tarkoitetaan vähintään kahdesta rehuaineesta koostuvaa seosta, joka on tarkoitettu eläinten ruokintaan täysrehuna tai täydennysrehuna ja riippumatta siitä, sisältääkö se lisäaineita;
i)
’täysrehulla’ tarkoitetaan rehuseosta, joka koostumuksensa perusteella on riittävä päiväannokseksi;
j)
’täydennysrehulla’ tarkoitetaan rehuseosta, jossa on korkeita pitoisuuksia tiettyjä ravintoaineita, mutta joka koostumuksensa perusteella on riittävä päiväannokseksi vain, jos sitä käytetään yhdessä muiden rehujen kanssa;
k)
’kivennäisrehulla’ tarkoitetaan täydennysrehua, jonka tuhkapitoisuus on vähintään 40 prosenttia;
l)
’juottorehulla’ tarkoitetaan rehuseosta, joka annetaan joko kuivassa muodossa tai sekoitettuna tiettyyn määrään nestettä ja on tarkoitettu nuorten eläinten ruokintaan täydentämään tai korvaamaan ternimaitovaiheen jälkeistä maitoa tai teuraaksi tarkoitettujen nuorten eläinten, kuten vasikoiden, karitsojen ja kilien ruokintaan;
m)
’kantaja-aineella’ tarkoitetaan ainetta, jota käytetään rehun lisäaineen liuottamiseen, laimentamiseen, sekoittamiseen tai muuhun fysikaaliseen muuttamiseen sen käsittelyn, annostelun tai käytön helpottamiseksi muuttamatta sen teknologista vaikutusta ja jolla ei itsessään ole teknologista vaikutusta;
n)
’erityisellä ravitsemuksellisella tarkoituksella’ tarkoitetaan tarkoitusta tyydyttää sellaisten eläinten erityiset ravitsemukselliset tarpeet, joiden ruoansulatus-, imeytymis- tai aineenvaihduntajärjestelmä on häiriintynyt tai saattaa häiriintyä väliaikaisesti tai lopullisesti ja jotka tästä syystä voivat hyötyä tilaansa soveltuvasta rehusta;
o)
’erityisravinnoksi tarkoitetulla rehulla’ tarkoitetaan rehua, joka voi tyydyttää jonkin erityisen ravitsemuksellisen tarkoituksen tietyn koostumuksensa tai valmistusmenetelmänsä vuoksi ja eroaa siten selvästi tavanomaisesta rehusta. Erityisravinnoksi tarkoitettuun rehuun eivät sisälly direktiivissä 90/167/ETY tarkoitetut lääkerehut;
p)
’saastuneella aineella’ tarkoitetaan rehua, jossa haitallisten aineiden pitoisuus ylittää direktiivin 2002/32/EY mukaisesti sallitut määrät;
q)
’vähimmäissäilyvyydellä’ tarkoitetaan ajanjaksoa, jonka ajan merkinnöistä vastaava henkilö takaa rehun oikeissa varastointiolosuhteissa säilyttävän ilmoitetut ominaisuutensa; koko rehun osalta voidaan ilmoittaa vain yksi vähimmäissäilyvyysaika, joka määräytyy rehun kunkin ainesosan vähimmäissäilyvyysajan perusteella;
r)
’erällä’ tarkoitetaan tunnistettavissa olevaa rehumäärää, jolla on määritetty olevan yhteisiä ominaisuuksia kuten alkuperä, lajike, pakkaustapa, pakkaaja, lähettäjä tai merkinnät, ja kun kyse on tuotantoprosessista, yksittäisessä laitoksessa samoja tuotanto-olosuhteita käyttäen tuotettua tuotannon määrää tai useita tällaisia määriä, jos ne on tuotettu yhtäjaksoisesti ja yhteisvarastoitu;
s)
’merkinnöillä’ tarkoitetaan rehuun liittyviä ja siihen viittaavia tai sen mukana olevia mainintoja, mukaan lukien mainontatarkoituksessa olevat maininnat, tietoja, tavaramerkkejä, tuotenimiä, kuvia tai tunnuksia kyseisen rehun pakkauksessa, säiliössä, tiedotteessa, etiketissä, asiakirjassa, vyötteessä tai kauluksessa taikka internetissä;
t)
’etiketillä’ tarkoitetaan mitä tahansa rehun pakkaukseen tai säiliöön kirjoitettua, painettua, kaavaimella tehtyä, leimattua, kohokuvioitua, kuvioitua tai liitettyä lappua, merkkiä, kuvaa tai muuta kuvausta; ja
u)
’esillepanolla’ tarkoitetaan rehun muotoa, ulkonäköä, pakkauksia ja käytettyjä pakkausmateriaaleja sekä tapaa, jolla se on aseteltu, ja olosuhteita, joissa se esitellään.
2 LUKU
YLEISET VAATIMUKSET
4 artikla
Turvallisuuteen ja kaupan pitämiseen liittyvät vaatimukset
1. Rehua voi saattaa markkinoille ja käyttää ainoastaan, jos
a)
se on turvallista; ja
b)
se ei vaikuta suoraan haitallisesti ympäristöön tai eläinten hyvinvointiin.
Asetuksen (EY) N:o 178/2002 15 artiklassa säädettyjä vaatimuksia sovelletaan soveltuvin osin muiden kuin elintarviketuotantoeläinten rehuihin.
2. Tämän artiklan 1 kohdassa esitettyjen vaatimusten lisäksi rehua markkinoille saattavien rehualan toimijoiden on varmistettava, että rehu on
a)
moitteetonta, aitoa, väärentämätöntä, tarkoitukseen sopivaa ja kauppalaatuista; ja
b)
merkitty, pakattu ja pantu esille tämän asetuksen ja muun sovellettavan yhteisön lainsäädännön säännösten mukaisesti.
Muiden kuin elintarviketuotantoeläinten rehuun sovelletaan asetuksen (EY) N:o 178/2002 16 artiklassa esitettyjä vaatimuksia soveltuvin osin.
3. Rehun on oltava tämän asetuksen liitteessä I esitettyjen epäpuhtauksia ja muita kemiallisia tekijöitä koskevien teknisten säännösten mukaista.
5 artikla
Rehuyritysten vastuut ja velvollisuudet
1. Rehualan toimijoiden on noudatettava soveltuvin osin muiden kuin elintarviketuotantoeläinten rehuun asetuksen (EY) N:o 178/2002 18 ja 20 artiklan mukaisia velvoitteita ja asetuksen (EY) N:o 183/2005 4 artiklan 1 kohtaa.
2. Rehun merkinnöistä vastaavan henkilön on asetettava toimivaltaisten viranomaisten saataville kaikki markkinoille saattamansa rehun koostumusta tai väitettyjä ominaisuuksia koskevat tiedot, joiden perusteella voidaan tarkastaa merkintöjen sisältämien tietojen oikeellisuus, mukaan lukien rehuseoksissa käytettyjen rehuaineiden tarkat painoprosentit.
3. Ihmisten ja eläinten terveyteen tai ympäristöön liittyvissä kiireellisissä tapauksissa, ja tämän vaikuttamatta direktiivin 2004/48/EY säännösten soveltamiseen, toimivaltaiset viranomaiset voivat toimittaa ostajalle tämän artiklan 2 kohdan mukaisesti niiden saatavissa olevat tiedot, jos ne katsovat valmistajien ja ostajien perusteltuja etuja harkittuaan, että tietojen toimittaminen on perusteltua. Tarvittaessa toimivaltaiset viranomaiset toimittavat nämä tiedot vasta sen jälkeen, kun ostaja on allekirjoittanut luottamuksellisuuslausekkeen.
6 artikla
Rajoittaminen ja kieltäminen
1. Rehu ei saa sisältää aineita tai koostua aineista, joiden markkinoille saattaminen tai käyttö eläinten ruokintaan on rajoitettu tai kielletty. Luettelo tällaisista aineista esitetään liitteessä III.
2. Komissio tarkistaa luetteloa aineista, joiden markkinoille saattaminen tai käyttö eläinten ruokintaan on rajoitettu tai kielletty, ottaen huomioon etenkin tieteellisen näytön, teknologian kehityksen, elintarvikkeita ja rehuja koskevaan nopeaan hälytysjärjestelmään (RASFF) tehdyt ilmoitukset sekä asetuksen (EY) N:o 882/2004 mukaisen virallisen valvonnan tulokset.
Nämä toimenpiteet, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä sitä, hyväksytään 28 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
Jos kyse on erittäin kiireellisestä tapauksesta, komissio voi näitä toimenpiteitä hyväksyttäessä käyttää 28 artiklan 5 kohdassa tarkoitettua kiireellistä menettelyä.
3 LUKU
TIETTYJEN REHUTYYPPIEN MARKKINOILLE SAATTAMINEN
7 artikla
Rehutyyppien ominaisuudet
1. Komissio voi 28 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen antaa ohjeita, joilla selvennetään rehuaineiden, rehun lisäaineiden ja muiden tuotteiden, kuten eläinlääkkeiden välistä eroa.
2. Komissio voi tarvittaessa toteuttaa toimenpiteitä sen selventämiseksi, onko tuote tämän asetuksen mukainen rehu.
Nämä toimenpiteet, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä sitä, hyväksytään 28 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
8 artikla
Rehun lisäaineiden määrä
1. Rajoittamatta käyttöä koskevia edellytyksiä, joista säädetään kunkin rehun lisäaineen hyväksymisestä annetussa asiaa koskevassa säädöksessä, rehuaineet ja täydennysrehu saavat sisältää niihin sekoitettuja lisäaineita enintään 100-kertaisen määrän ja kokkidiostaattien ja histomonostaattien tapauksessa viisinkertaisen määrän verrattuna lisäaineen vahvistettuun enimmäispitoisuuteen täysrehussa.
2. Edellä 1 kohdassa tarkoitettu 100-kertainen enimmäismäärä lisäaineita voidaan ylittää vain, jos kyseessä olevien tuotteiden koostumus tyydyttää erityisen ravitsemuksellisen tarkoituksen kulloistakin käyttötarkoitusta varten tämän asetuksen 10 artiklan mukaisesti. Tällaisen rehun käyttöä koskevat ehdot on eriteltävä tarkemmin käyttötarkoitusluettelossa. Jos tällaisen rehun valmistaja käyttää asetuksen (EY) N:o 183/2005 liitteessä IV olevassa 2 luvussa tarkoitettuja rehun lisäaineita, valmistajan vastuulla olevien laitosten on oltava kyseisen asetuksen 10 artiklan 1 alakohdan b alakohdan mukaisesti hyväksyttyjä.
9 artikla
Erityisravinnoksi tarkoitetun rehun kaupan pitäminen
Erityisravinnoksi tarkoitettua rehua saa pitää kaupan kyseisessä tarkoituksessa ainoastaan, jos sen käyttötarkoitus sisältyy 10 artiklan mukaisesti laadittuun käyttötarkoitusluetteloon ja sen olennaiset ravitsemukselliset ominaisuudet vastaavat kyseisessä luettelossa tarkoitettua erityistä ravitsemuksellista tarkoitusta.
10 artikla
Erityisravinnoksi tarkoitetun rehun käyttötarkoitusluettelo
1. Komissio voi päivittää direktiivissä 2008/38/EY esitettyä käyttötarkoitusluetteloa lisäämällä käyttötarkoituksia, poistamalla niitä tai lisäämällä, poistamalla tai muuttamalla tiettyyn käyttötarkoitukseen liitettyjä ehtoja.
2. Käyttötarkoitusluettelon päivittäminen voidaan aloittaa yhteisöön tai jäsenvaltioon sijoittautuneen luonnollisen tai oikeushenkilön komissiolle esittämästä hakemuksesta. Pätevään hakemukseen on sisällyttävä asiakirja-aineisto, joka osoittaa, että tietty rehun koostumus täyttää aiotun erityisen ravitsemuksellisen tarkoituksen ja että se ei vaikuta haitallisesti eläinten terveyteen, ihmisten terveyteen, ympäristöön eikä eläinten hyvinvointiin.
3. Komissio toimittaa viipymättä hakemuksen sekä asiakirja-aineiston jäsenvaltioiden käyttöön.
4. Jos komissiolla on käytettävissä olevan tieteellisen ja teknisen tiedon perustella syytä uskoa, että tietyn rehun käyttö ei ehkä täytä aiottua erityistä ravitsemuksellista tarkoitusta tai että se saattaa vaikuttaa haitallisesti eläinten terveyteen, ihmisten terveyteen, ympäristöön tai eläinten hyvinvointiin, komissio pyytää kolmen kuukauden kuluessa pätevän hakemuksen vastaanottamisesta lausuntoa Euroopan elintarviketurvallisuusviranomaiselta, jäljempänä ’viranomainen’. Viranomainen antaa lausunnon kuuden kuukauden kuluessa pyynnön vastaanottamisesta. Tätä määräaikaa pidennetään, jos viranomainen pyytää hakijalta lisätietoja.
5. Komissio antaa asetuksen käyttötarkoitusluettelon päivittämisestä tapauksen mukaan joko kuuden kuukauden kuluessa siitä, kun se on vastaanottanut pätevän hakemuksen, tai kuuden kuukauden kuluessa siitä, kun se on vastaanottanut viranomaisen lausunnon, jos 2 kohdan mukaiset ehdot täyttyvät.
Nämä toimenpiteet, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä sitä, hyväksytään 28 artiklan 6 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
6. Poiketen siitä, mitä 5 kohdassa säädetään, komission on tapauksen mukaan joko kuuden kuukauden kuluessa siitä, kun se on vastaanottanut pätevän hakemuksen, tai kuuden kuukauden kuluessa siitä, kun se on vastaanottanut viranomaisen lausunnon, päätettävä menettely ja päätettävä olla jatkamatta päivittämistä, missä tahansa menettelyn vaiheessa, jos se katsoo, että tällainen päivitys ei ole perusteltua. Tässä yhteydessä komissio noudattaa 28 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä.
Tällöin komissio ilmoittaa asiasta soveltuvissa tapauksissa suoraan hakijalle ja jäsenvaltioille ja mainitsee kirjeessään syyt, joiden vuoksi se katsoo päivittämisen olevan perusteeton.
7. Komissio voi vahvistaa 28 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen hakemuksen laatimista ja esittämistä koskevia täytäntöönpanotoimenpiteitä.
4 LUKU
MERKINNÄT, ESILLEPANO JA PAKKAUKSET
11 artikla
Merkintöjä ja esillepanoa koskevat periaatteet
1. Rehun merkinnät ja esillepano eivät saa johtaa käyttäjiä harhaan etenkään
a)
sen suhteen, mitkä ovat rehun käyttötarkoitukset tai ominaispiirteet, etenkin sen luonne, valmistus- tai tuotantomenetelmä, ominaisuudet, koostumus, määrä ja säilyvyys tai mille eläinlajeille tai -ryhmille se on tarkoitettu;
b)
siten, että rehulla ilmoitetaan olevan vaikutuksia tai ominaisuuksia, joita sillä ei ole, tai että rehulla ilmoitetaan olevan erityisominaisuuksia, vaikka tosiasiassa kaikilla samankaltaisilla rehuilla on nämä ominaisuudet; tai
c)
merkintöjen osalta jäljempänä 24 ja 25 artiklassa tarkoitettujen yhteisön luettelon ja yhteisön ohjeiden noudattamisen suhteen.
2. Irtotavarana tai sulkemattomissa pakkauksissa tai säiliöissä 23 artiklan 2 kohdan mukaisesti kaupan pidettävien rehuaineiden tai rehuseosten mukana on oltava asiakirja, joka sisältää kaikki tämän asetuksen mukaiset pakolliset merkintätiedot.
3. Kun rehua tarjotaan myyntiin kuluttajansuojasta etäsopimuksissa 20 päivänä toukokuuta 1997 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 97/7/EY (27) 2 artiklassa tarkoitetuilla etäviestintävälineillä, tässä asetuksessa vaadittujen pakollisten merkintätietojen, lukuun ottamatta tietoja, joita on toimitettava 15 artiklan b, d ja e alakohdan sekä 16 artiklan 2 kohdan c alakohdan tai 17 artiklan 1 kohdan d alakohdan mukaisesti, on oltava nähtävissä etäkauppaan liittyvässä tietoaineistossa tai niiden on oltava saatavilla muulla sopivalla tavalla ennen etäsopimuksen tekemistä. Jäljempänä 15 artiklan b, d ja e alakohdassa sekä 16 artiklan 2 kohdan c alakohdassa tai 17 artiklan 1 kohdan d alakohdassa tarkoitetut tiedot on toimitettava viimeistään rehun toimitusajankohtana.
4. Merkinnöistä säädetään tämän luvun lisäksi liitteessä II.
5. Rehuaineeseen tai rehuseokseen merkittyjen koostumusarvojen ja asetuksen (EY) N:o 882/2004 mukaisessa virallisessa valvonnassa määritettyjen arvojen väliset sallitut poikkeamat luetellaan tämän asetuksen liitteessä IV.
12 artikla
Vastuu
1. Merkinnöistä vastaava henkilö varmistaa merkintätietojen ja niiden sisällön paikkansapitävyyden.
2. Merkinnöistä vastaa rehun ensimmäistä kertaa markkinoille saattava rehualan toimija tai soveltuvin osin rehualan toimija, jonka nimellä tai toiminimellä rehua markkinoidaan.
3. Siltä osin kuin rehualan toimijoiden vastuulla oleva toiminta vaikuttaa merkintöihin, niiden on varmistettava, että annetut tiedot, annetaanpa ne millä tavalla hyvänsä, ovat tämän asetuksen vaatimusten mukaisia.
4. Sellaisista vähittäiskauppa- tai jakelutoimista, jotka eivät vaikuta merkintöihin, vastaavien rehualan toimijoiden on toimittava huolellisesti ja edistettävä merkintävaatimusten täyttämistä erityisesti siten, että ne eivät toimita rehua, jos ne tietävät tai niiden pitäisi hallussaan olevien tietojen pohjalta ammattilaisina pystyä päättelemään, että rehu on kyseisten vaatimusten vastaista.
5. Rehualan toimijan on varmistettava hallinnassaan olevissa yrityksissä, että pakolliset merkintätiedot siirretään läpi koko elintarvikeketjun niin, että rehun lopullinen käyttäjä saa tiedot tämän asetuksen mukaisesti.
13 artikla
Väittämät
1. Rehuaineiden ja rehuseosten merkinnöissä ja esillepanossa voidaan kiinnittää erityistä huomiota johonkin rehussa olevaan tai siitä puuttuvaan aineeseen, erityiseen ravitsemukselliseen ominaisuuteen tai menetelmään tai joihinkin näistä liittyvään tiettyyn vaikutukseen seuraavin edellytyksin:
a)
väittämä on puolueeton, toimivaltaisen viranomaisen todennettavissa ja rehun käyttäjän ymmärrettävissä; ja
b)
merkinnöistä vastaava henkilö toimittaa pyydettäessä toimivaltaiselle viranomaiselle tieteellisen vahvistuksen väittämälle joko julkisesti saatavilla olevan tieteellisen näytön tai yrityksen dokumentoidun tutkimuksen avulla. Tieteellisen vahvistuksen on oltava saatavilla silloin, kun rehu saatetaan markkinoille. Ostajilla on oikeus tuoda toimivaltaisen viranomaisen tietoon epäilyksensä väittämän todenperäisyydestä. Jos todetaan, että väittämälle ei ole riittäviä perusteluja, merkintä katsotaan harhaanjohtavaksi tällaisen väittämän osalta 11 artiklan mukaisesti. Jos toimivaltaisella viranomaisella on epäilyksiä sen suhteen, onko väittämän todenperäisyys tieteellisesti vahvistettu, toimivaltainen viranomainen voi toimittaa asian komission käsiteltäväksi. Komissio voi tehdä päätöksen 28 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun neuvoa-antavan menettelyn mukaisesti, saatuaan tarvittaessa viranomaiselta lausunnon asiasta.
2. Ravinnonsaannin optimointia ja fysiologisen tilan tukemista tai turvaamista koskevat väittämät ovat sallittuja, ellei niihin sisälly jäljempänä 3 kohdan a alakohdassa tarkoitetun tyyppinen väittämä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 1 kohdan soveltamista.
3. Rehuaineiden ja rehuseosten merkinnöissä ja esillepanossa ei saa väittää, että
a)
rehu ehkäisee, hoitaa tai parantaa tietyn sairauden, lukuun ottamatta kokkidiostaatteja ja histomonostaatteja, jotka hyväksytään asetuksen (EY) N:o 1831/2003 nojalla; tätä alakohtaa ei kuitenkaan sovelleta ravitsemuksellista epätasapainoa koskeviin väittämiin edellyttäen, että asiaan ei liity patologisia oireita;
b)
rehulla on erityinen ravitsemuksellinen tarkoitus, josta säädetään 9 artiklassa tarkoitetussa käyttötarkoitusluettelossa, ellei se täytä siinä esitettyjä vaatimuksia.
4. Edellä 1 ja 2 kohdassa säädettyihin vaatimuksiin liittyviä tarkempia ohjeita voidaan antaa 25 artiklassa tarkoitetuissa yhteisön ohjeissa.
14 artikla
Merkintätietojen esittäminen
1. Pakolliset merkintätiedot kokonaisuudessaan on esitettävä näkyvästi, selvästi ja pysyvästi helposti havaittavassa paikassa pakkauksessa, säiliössä, pakkaukseen tai säiliöön kiinnitetyssä etiketissä tai 11 artiklan 2 kohdan mukaisessa saateasiakirjassa vähintään yhdellä sen jäsenvaltion tai alueen virallisella kielellä, jossa rehu saatetaan markkinoille.
2. Pakollisten merkintätietojen on oltava helposti tunnistettavissa eivätkä muut tiedot saa peittää niitä. Niiden on oltava väriltään, tekstityypiltään ja kooltaan sellaiset, että mikään osa tiedoista ei jää piiloon tai korostu, ellei tällaisella vaihtelulla haluta kiinnittää huomiota turvalausekkeisiin.
3. Tarkempia ohjeita 1 ja 2 kohdassa säädetyistä vaatimuksista ja 22 artiklassa tarkoitetusta vapaaehtoisen merkinnän esitystavasta voidaan antaa 25 artiklassa tarkoitetuissa yhteisön ohjeissa.
15 artikla
Pakollisia merkintöjä koskevat yleiset vaatimukset
Rehuainetta tai rehuseosta ei saa saattaa markkinoille, ellei merkinnöissä ole seuraavia tietoja:
a)
rehutyyppi: ”rehuaine”, ”täysrehu” tai ”täydennysrehu” tapauksen mukaan;
-
”täysrehun” osalta voidaan tarvittaessa käyttää nimitystä ”juottorehu”,
-
”täydennysrehun” osalta voidaan tarvittaessa käyttää seuraavia nimityksiä: ”kivennäisrehu” tai ”juottorehu”,
-
muille lemmikkieläimille kuin kissoille ja koirille tarkoitetun ”täysrehun” tai ”täydennysrehun” nimitys voidaan korvata nimityksellä ”rehuseos”;
b)
merkinnöistä vastaavan rehualan toimijan nimi tai toiminimi ja osoite;
c)
asetuksen (EY) N:o 1774/2002 13 artiklan nojalla asetuksen (EY) N:o 1774/2002 23 artiklan 2 kohdan a, b ja c alakohdan mukaisesti hyväksyttyjen laitosten osalta tai asetuksen (EY) N:o 1774/2002 17 artiklan tai asetuksen (EY) N:o 183/2005 10 artiklan mukaisesti myönnetty merkinnöistä vastaavan henkilön laitoksen hyväksyntänumero (jos olemassa). Jos merkinnöistä vastaavalla henkilöllä on useita hyväksyntänumeroita, hänen on käytettävä sitä, joka on myönnetty asetuksen (EY) N:o 183/2005 mukaisesti;
d)
eränumero;
e)
nettomäärä painoyksikköinä kiinteiden tuotteiden osalta ja nestemäisten tuotteiden osalta paino- tai tilavuusyksikköinä;
f)
luettelo rehun lisäaineista sekä otsikko ”lisäaineet” tapauksen mukaan liitteessä VI tai liitteessä VII olevan I luvun mukaisesti, sanotun kuitenkaan rajoittamatta kyseisen lisäaineen käytön hyväksymisestä annetun säädöksen merkintäsäännösten soveltamista; ja
g)
kosteuspitoisuus liitteessä I olevan 6 kohdan mukaisesti.
16 artikla
Rehuaineiden pakollisia merkintöjä koskevat erityisvaatimukset
1. Rehuaineiden merkintöihin on 15 artiklassa vaadittujen tietojen lisäksi sisällyttävä seuraavat:
a)
rehuaineen nimi; nimeä on käytettävä 24 artiklan 5 kohdan mukaisesti; ja
b)
pakollinen ilmoitus liitteessä V olevan luettelon vastaavan luokan mukaan; pakollinen ilmoitus voidaan korvata 24 artiklassa tarkoitetussa yhteisön luettelossa vahvistetuilla tiedoilla jokaisesta vastaavan luokan rehuaineesta.
2. Rehuaineiden merkintöihin on edellä 1 kohdassa vaadittujen tietojen lisäksi sisällyttävä seuraavat tiedot, kun rehuaineisiin on lisätty lisäaineita:
a)
eläinlajit tai -ryhmät, joille rehuaine on tarkoitettu, jos kyseisiä lisäaineita ei ole hyväksytty kaikkien eläinlajien osalta tai niille on vahvistettu enimmäispitoisuus joitakin lajeja varten;
b)
liitteessä II olevan 4 kohdan mukaista oikeaa käyttöä koskevat ohjeet, jos kyseiselle lisäaineelle on vahvistettu enimmäispitoisuus; ja
c)
muiden kuin teknologisten lisäaineiden vähimmäissäilyvyysaika.
17 artikla
Rehuseoksen pakollisia merkintöjä koskevat erityisvaatimukset
1. Rehuseoksen merkintöihin on 15 artiklassa vaadittujen tietojen lisäksi sisällyttävä seuraavat:
a)
eläinlajit tai -ryhmät, joille rehuseos on tarkoitettu;
b)
rehun oikeaa käyttöä koskevat ohjeet, joista ilmenee myös sen käyttötarkoitus; tällaisten ohjeiden on soveltuvin osin oltava liitteessä II olevan 4 kohdan mukaisia;
c)
tapauksissa, joissa valmistaja ei ole merkinnöistä vastaava henkilö, seuraavat tiedot on toimitettava:
-
valmistajan nimi tai toiminimi ja osoite, tai
-
edellä 15 artiklan c alakohdassa tarkoitettu valmistajan hyväksyntänumero tai asetuksen (EY) N:o 183/2005 9, 23 tai 24 artiklan mukainen tunnistenumero; jos kyseistä numeroa ei ole käytettävissä, valmistajan tai maahantuovan rehualan toimijan pyynnöstä osoitettu tunnistenumero, jonka rakenne on asetuksen (EY) N:o 183/2005 liitteessä V olevassa II luvussa vahvistetun mukainen;
d)
vähimmäissäilyvyys, joka ilmoitetaan noudattaen seuraavia vaatimuksia:
-
”käytettävä ennen ...” ja päiväysmerkintä (päivämäärä) helposti pilaantuvan rehun osalta;
-
”parasta ennen ...” ja päiväysmerkintä (kuukausi) muun rehun osalta.
Jos valmistuspäivämäärä merkitään, vähimmäissäilyvyysajan osoittavana päiväyksenä voidaan ilmoittaa myös ”... (ajanjakso päivinä tai kuukausina) valmistuspäivästä”;
e)
luettelo rehuaineista, joista rehu koostuu; luettelon otsikkona on ”koostumus” ja sen alla mainitaan rehuaineiden nimet 16 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaisesti painon mukaan alenevassa järjestyksessä rehuseoksen kosteuspitoisuuden mukaan laskettuna; luettelossa voidaan ilmoittaa myös painoprosentti; ja
f)
tapauksen mukaan liitteessä VI tai VII olevassa II luvussa vahvistetut pakolliset ilmoitukset.
2. Edellä 1 kohdan e alakohdassa tarkoitettuun luetteloon sovelletaan seuraavia vaatimuksia:
a)
rehuaineen nimi ja painoprosentti on ilmoitettava, jos sen esiintymistä korostetaan merkinnöissä sanoin, kuvin tai graafisin merkein;
b)
jos elintarviketuotantoeläimille tarkoitettuun rehuseokseen lisättyjen rehuaineiden painoprosentteja ei ilmoiteta, merkinnöistä vastaavan henkilön on pyynnöstä annettava ostajalle määrällistä koostumusta koskevat tiedot +/-15 prosentin tarkkuudella rehun valmistuskaavan mukaiseen määrään nähden sanotun kuitenkaan rajoittamatta direktiivin 2004/48/EY soveltamista; ja
c)
muille kuin elintarviketuotantoeläimille, turkiseläimiä lukuun ottamatta, tarkoitetuissa rehuseoksissa voidaan rehuaineen erityisnimen sijasta käyttää sen ryhmän nimeä, johon rehuaine kuuluu.
3. Ihmisten ja eläinten terveyteen tai ympäristöön liittyvissä kiireellisissä tapauksissa ja tämän vaikuttamatta direktiivin 2004/48/EY soveltamiseen toimivaltaiset viranomaiset voivat toimittaa ostajalle 5 artiklan 2 kohdan mukaisesti niiden saatavissa olevat tiedot, jos ne katsovat valmistajien ja ostajien perusteltuja etuja harkittuaan, että tietojen toimittaminen on perusteltua. Tarvittaessa toimivaltaiset viranomaiset toimittavat nämä tiedot vasta sen jälkeen, kun ostaja on allekirjoittanut luottamuksellisuuslausekkeen.
4. Edellä olevan 2 kohdan c alakohdan soveltamiseksi komissio laatii luettelon niistä rehuaineiden ryhmistä, joita voidaan käyttää yksittäisten rehuaineiden sijasta muille kuin elintarviketuotantoeläimille, turkiseläimiä lukuun ottamatta, tarkoitetun rehun merkinnöissä.
Nämä toimenpiteet, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä sitä, hyväksytään 28 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
18 artikla
Erityisravinnoksi tarkoitetun rehun merkintöjä koskevat pakolliset lisävaatimukset
Erityisravinnoksi tarkoitetun rehun merkintöihin on tapauksen mukaan 15, 16 ja 17 artiklan mukaisten pakollisten merkintöjen lisäksi sisällyttävä
a)
maininta ”erityisruokavalio”, joka on varattu ainoastaan erityisravinnoksi tarkoitetulle rehulle, 15 artiklan a kohdan mukaisen rehun nimityksen yhteydessä;
b)
edellä 9 artiklassa tarkoitetun käyttötarkoitusluettelon sarakkeissa 1-6 mainittujen käyttötarkoitusten mukaiset tiedot; ja
c)
ilmoitus siitä, että ennen rehun käyttöä tai käyttöajan pidentämistä on pyydettävä ravitsemusasiantuntijan tai eläinlääkärin lausunto.
19 artikla
Lemmikkieläinten ruuan merkintöjä koskevat pakolliset lisävaatimukset
Lemmikkieläinten ruuan etiketissä on ilmoitettava maksuton puhelinnumero tai muu yhteydenottokeino, josta ostaja saa seuraavat pakollisiin merkintöihin kuulumattomat tiedot:
a)
lemmikkieläinten ruokaan lisätyt rehun lisäaineet, ja
b)
ne lisätyt rehuaineet, joista on käytetty 17 artiklan 2 kohdan c alakohdassa tarkoitettua ryhmän nimeä.
20 artikla
Säännösten vastaisen rehun merkintöjä koskevat pakolliset lisävaatimukset
1. Sellaisen rehun, joka ei täytä liitteessä VIII tarkoitettuja yhteisön oikeuden mukaisia vaatimuksia, kuten saastuneiden aineiden, merkintöihin on sisällyttävä 15, 16, 17 ja 18 artiklassa vaadittujen tietojen lisäksi merkintätiedot, jotka vastaavat mainitussa liitteessä säädettyjä vaatimuksia.
2. Komissio voi muuttaa liitettä VIII mukauttaakseen sitä lakisääteisten vaatimusten uusien standardien kehittymiseen.
Nämä toimenpiteet, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä sitä, hyväksytään 28 artiklan 4 kappaleessa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
21 artikla
Poikkeukset
1. Edellä 15 artiklan c, d, e ja g alakohdassa ja 16 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettuja tietoja ei vaadita, jos ostaja on ennen kutakin ostotapahtumaa kirjallisesti ilmoittanut, ettei hän vaadi näitä tietoja. Ostotapahtuma voi käsittää useita lähetyksiä.
2. Edellä 15 artiklan c, d ja e alakohdassa ja 16 artiklan 2 kohdan c alakohdassa tai 17 artiklan 1 kohdan c, d ja e alakohdassa tarkoitetut tiedot voidaan merkitä 14 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun alueen ulkopuolelle. Tällöin on selvästi ilmoitettava, missä nämä tiedot ovat näkyvillä.
3. Tämän asetuksen 15 artiklan c, d, e ja g alakohdassa ja 16 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettujen tietojen ilmoittaminen ei ole pakollista sellaisten rehuaineiden osalta, jotka eivät säilöntäaineita tai säilörehun lisäaineita lukuun ottamatta sisällä rehun lisäaineita ja joita rehualan toimija valmistaa ja toimittaa käyttäjälle käytettäväksi rehun alkutuotannossa tämän omalla tilalla asetuksen (EY) N:o 183/2005 5 artiklan 1 kohdan mukaisesti, sanotun kuitenkaan rajoittamatta asetuksen (EY) N:o 183/2005 liitteen I soveltamista.
4. Kokonaisista kasvin jyvistä, siemenistä tai hedelmistä tehtyjen seosten osalta ei vaadita 17 artiklan 1 kohdan f alakohdassa tarkoitettuja pakollisia tietoja.
5. Jos rehuseos koostuu enintään kolmesta rehuaineesta, 17 artiklan 1 kohdan a ja b alakohdassa tarkoitettuja tietoja ei vaadita, jos rehuaineet on selvästi mainittu rehun kuvauksessa.
6. Loppukäyttäjälle tarkoitetun ja irtotavarana enintään 20 kilogramman erinä myytävän rehuaineen tai rehuseoksen osalta 15, 16 ja 17 artiklassa tarkoitetut tiedot voidaan saattaa ostajan tietoon tarkoitukseen sopivalla ilmoituksella myyntipaikalla. Tällöin tapauksen mukaan 15 artiklan a alakohdassa ja 16 artiklan 1 kohdassa tai 17 artiklan 1 kohdan a ja b alakohdassa tarkoitetut tiedot on toimitettava ostajalle viimeistään laskun yhteydessä.
7. Kun on kyse lemmikkieläinten ruoasta, joka myydään useita säiliöitä käsittävissä pakkauksissa, 15 artiklan b, c, f ja g alakohdassa ja 17 artiklan 1 kohdan b, c, e ja f alakohdassa tarkoitetut tiedot voidaan merkitä jokaisen säiliön sijasta pelkästään uloimpaan pakkaukseen edellyttäen, että pakkauksen yhdistetty kokonaispaino on enintään 10 kilogrammaa.
8. Poiketen siitä, mitä tässä asetuksessa säädetään, jäsenvaltiot voivat soveltaa kansallisia säännöksiä rehuun, joka on tarkoitettu tieteelliseen tai kokeelliseen tarkoitukseen pidettäville eläimille, jos tarkoitus käy selvästi ilmi rehun etiketistä. Jäsenvaltioiden on viipymättä ilmoitettava kyseisistä säännöksistä komissiolle.
22 artikla
Vapaaehtoiset merkinnät
1. Rehuaineiden ja rehuseosten merkintöihin voi sisältyä vaadittujen pakollisten merkintöjen lisäksi myös vapaaehtoisia merkintätietoja edellyttäen, että tässä asetuksessa vahvistettuja yleisiä periaatteita noudatetaan.
2. Vapaaehtoisia merkintöjä koskevia lisäehtoja voidaan esittää 25 artiklassa tarkoitetuissa yhteisön ohjeissa.
23 artikla
Pakkaaminen
1. Rehuaineita ja rehuseosta voi saattaa markkinoille ainoastaan suljetuissa pakkauksissa tai säiliöissä. Pakkaukset ja säiliöt on suljettava siten, että suljin vaurioituu avattaessa eikä sitä voi käyttää uudelleen.
2. Poiketen siitä, mitä 1 kohdassa säädetään, seuraavat rehut voidaan saattaa markkinoille irtotavarana tai sulkemattomissa pakkauksissa tai säiliöissä:
a)
rehuaineet;
b)
rehuseos, joka koostuu pelkästään jyvistä tai kokonaisista hedelmistä;
c)
rehuseos, joka toimitetaan valmistajalta toiselle;
d)
rehuseos, joka toimitetaan suoraan valmistajalta rehun käyttäjälle;
e)
rehuseos, joka toimitetaan valmistajalta pakkaajalle;
f)
enintään 50 kilogramman rehuseoserät, jotka on tarkoitettu loppukäyttäjälle ja otetaan käyttöön suoraan suljetusta pakkauksesta tai säiliöstä; ja
g)
nuolukivet.
5 LUKU
YHTEISÖN REHUAINELUETTELO JA HYVÄÄ MERKITSEMISKÄYTÄNTÖÄ KOSKEVAT YHTEISÖN OHJEET
24 artikla
Yhteisön rehuaineluettelo
1. Laaditaan yhteisön rehuaineluettelo, jäljempänä ’yhteisön luettelo’, jonka avulla voidaan parantaa rehuaineiden ja rehuseosten merkitsemistä. Yhteisön luettelolla helpotetaan tuotteiden ominaisuuksia koskevien tietojen vaihtoa ja se sisältää rehuaineiden luettelon, joka ei ole tyhjentävä. Siihen sisältyvät ainakin seuraavat tiedot jokaisesta luetteloidusta rehuaineesta:
a)
nimi;
b)
tunnistenumero;
c)
rehuaineen kuvaus ja tarvittaessa tiedot valmistusmenetelmästä;
d)
merkintätiedot, jotka korvaavat 16 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetun pakollisen ilmoituksen; ja
e)
sanasto, jossa määritellään mainitut menetelmät ja tekniset ilmaisut.
2. Yhteisön luettelon ensimmäinen versio hyväksytään 28 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulla neuvoa-antavalla menettelyllä viimeistään 21 päivänä maaliskuuta 2010, ja se sisältää direktiivin 96/25/EY liitteessä olevassa B osassa ja direktiivin 82/471/ETY liitteen sarakkeissa 2-4 olevat merkinnät. Sanasto koostuu direktiivin 96/25/EY liitteen A osan kohdasta IV.
3. Yhteisön luetteloa muutetaan 26 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen.
4. Tätä artiklaa sovelletaan rajoittamatta 4 artiklassa vahvistettujen turvallisuusvaatimusten soveltamista.
5. Rehualan toimijat voivat käyttää luetteloa vapaaehtoisesti. Yhteisön luetteloon kuuluvan rehuaineen nimeä voidaan kuitenkin käyttää vain silloin, kun noudatetaan kaikkia yhteisön luettelon asiaa koskevia säännöksiä.
6. Yhteisön luetteloon kuulumattoman rehuaineen ensimmäistä kertaa markkinoille saattavan henkilön on välittömästi ilmoitettava rehuaineen käytöstä 26 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuille eurooppalaisten rehualojen edustajille. Eurooppalaisten rehualojen edustajien on julkistettava nämä ilmoitukset internetissä olevassa rekisterissä ja päivitettävä rekisteriä säännöllisesti.
25 artikla
Hyvää merkitsemiskäytäntöä koskevat yhteisön ohjeet
1. Komissio kannustaa laatimaan kahdet erilliset hyvää merkitsemiskäytäntöä koskevat yhteisön ohjeet, jäljempänä ’ohjeet’: lemmikkieläinten ruokaa koskevat ohjeet ja elintarviketuotantoeläinten rehuseoksia koskevat ohjeet, joista jälkimmäisiin voi sisältyä turkiseläinten rehuseoksia koskeva osio.
2. Ohjeiden tarkoituksena on parantaa merkintöjen asianmukaisuutta. Niihin on erityisesti sisällyttävä säännöksiä 14 artiklassa tarkoitettujen merkintätietojen esitystavasta, 22 artiklassa tarkoitetuista vapaaehtoisista merkinnöistä ja 13 artiklassa tarkoitettujen väittämien käytöstä.
3. Ohjeet laaditaan ja niihin tehdään mahdolliset muutokset 26 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen.
4. Rehualan toimijat voivat käyttää ohjeita vapaaehtoisesti. Ohjeiden käytöstä voi kuitenkin ilmoittaa merkinnöissä vain silloin, kun kaikkia tällaisten ohjeiden asiaankuuluvia säännöksiä noudatetaan.
26 artikla
Yhteisön ohjeiden laatiminen ja muutosten tekeminen yhteisön luetteloon ja ohjeisiin
1. Eurooppalaisten rehualojen kaikki asiaankuuluvat edustajat kehittävät yhteisön luetteloa koskevia muutosehdotuksia ja ehdotuksia ohjeiksi sekä kaikkia niitä koskevia muutosehdotuksia ja tarkistavat niitä
a)
kuullen muita asianomaisia osapuolia kuten rehun käyttäjiä;
b)
yhteistyössä jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten ja tarvittaessa viranomaisen kanssa;
c)
ottaen huomioon asiaan liittyvän kokemuksen viranomaisen antamista lausunnoista ja tieteellisen ja teknisen kehityksen.
2. Komissio hyväksyy tämän artiklan soveltamista varten tarvittavat toimenpiteet 28 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua neuvoa-antavaa menettelyä noudattaen, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 3 kohdan soveltamista.
3. Yhteisön luetteloon tehtävät tarkistukset, joissa määritetään liitteessä I olevassa 1 kohdassa tarkoitettujen kemiallisten epäpuhtauksien enimmäismäärä tai liitteessä I olevassa 2 kohdassa tarkoitettu kasvitieteellinen puhtaus tai liitteessä I olevassa 6 kohdassa tarkoitettu kosteuspitoisuus taikka 16 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetun pakollisen ilmoituksen korvaavat merkintätiedot, on hyväksyttävä. Nämä toimenpiteet, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia, hyväksytään 28 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
4. Tämän artiklan mukaiset toimet voidaan hyväksyä ainoastaan, jos seuraavat edellytykset täyttyvät:
a)
ne on laadittu 1 kohdan mukaisesti;
b)
niiden sisältöä voidaan soveltaa koko yhteisössä aloilla, joita ne koskevat; sekä
c)
ne sopivat tässä asetuksessa asetettujen tavoitteiden täyttämiseen.
5. Luettelo julkaistaan Euroopan unionin virallisen lehden L-sarjassa. Ohjeiden otsikot ja viittaukset julkaistaan Euroopan unionin virallisen lehden C-sarjassa.
6 LUKU
YLEISET JA LOPPUSÄÄNNÖKSET
27 artikla
Täytäntöönpanotoimenpiteet
1. Komissio voi muuttaa liitteitä mukauttaakseen niitä tieteellisen ja teknisen kehityksen huomioon ottamiseksi.
Nämä toimenpiteet, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia, myös täydentämällä sitä, hyväksytään 28 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
2. Muut tämän asetuksen soveltamisen edellyttämät täytäntöönpanotoimenpiteet hyväksytään 28 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen, jollei nimenomaisesti toisin säädetä.
28 artikla
Komiteamenettely
1. Komissiota avustaa asetuksen (EY) N:o 178/2002 58 artiklalla perustettu elintarvikeketjua ja eläinten terveyttä käsittelevä pysyvä komitea, jäljempänä ’komitea’.
2. Jos tähän kohtaan viitataan, sovelletaan päätöksen 1999/468/EY 3 ja 7 artiklaa ottaen huomioon mainitun päätöksen 8 artiklan säännökset.
3. Jos tähän kohtaan viitataan, sovelletaan päätöksen 1999/468/EY 5 ja 7 artiklaa ottaen huomioon mainitun päätöksen 8 artiklan säännökset.
Päätöksen 1999/468/EY 5 artiklan 6 kohdassa säädetyksi määräajaksi vahvistetaan kolme kuukautta.
4. Jos tähän kohtaan viitataan, sovelletaan päätöksen 1999/468/EY 5 a artiklan 1-4 kohtaa ja 7 artiklaa ottaen huomioon mainitun päätöksen 8 artiklan säännökset.
5. Jos tähän kohtaan viitataan, sovelletaan päätöksen 1999/468/EY 5 a artiklan 1, 2, 4 ja 6 kohtaa sekä 7 artiklaa ottaen huomioon mainitun päätöksen 8 artiklan säännökset.
6. Jos tähän kohtaan viitataan, sovelletaan päätöksen 1999/468/EY 5 a artiklan 1-4 kohtaa ja 5 kohdan b alakohtaa sekä 7 artiklaa ottaen huomioon mainitun päätöksen 8 artiklan säännökset.
Päätöksen 1999/468/EY 5 a artiklan 3 kohdan c alakohdassa säädetyksi määräajaksi vahvistetaan kaksi kuukautta, 4 kohdan b alakohdassa säädetyksi määräajaksi yksi kuukausi ja 4 kohdan e alakohdassa säädetyksi määräajaksi kaksi kuukautta.
29 artikla
Asetuksen (EY) N:o 1831/2003 muuttaminen
Muutetaan asetuksen (EY) N:o 1831/2003 16 artikla seuraavasti:
1)
Muutetaan 1 kohta seuraavasti:
a)
Korvataan d alakohta seuraavasti:
”d)
tarvittaessa rehun lisäainetta tai esiseosta valmistavalle tai sitä markkinoille saattavalle laitokselle rehuhygieniaa koskevista vaatimuksista 12 päivänä tammikuuta 2005 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 183/2005 (28) 10 artiklan tai soveltuvilta osin direktiivin 95/69/EY 5 artiklan mukaisesti annetun hyväksynnän numero;
b)
Lisätään 1 kohdan loppuun alakohta seuraavasti:
”Esiseoksiin lisättyihin rehun lisäaineisiin ei sovelleta b, d, e ja g alakohtaa.”
2)
Korvataan 3 kohta seuraavasti:
”3. Edellä 1 kohdassa mainittujen tietojen lisäksi sellaisen lisäaineen, joka kuuluu johonkin liitteessä III mainittuun funktionaaliseen ryhmään, tai sellaisen esiseoksen, joka sisältää johonkin liitteessä III mainittuun funktionaaliseen ryhmään kuuluvaa lisäainetta, pakkaukseen tai säiliöön on merkittävä näkyvästi, selvästi ja pysyvästi mainitun liitteen mukaiset tiedot.”
3)
Korvataan 4 kohta seuraavasti:
”4. Esiseosten merkinnöissä on oltava selvästi näkyvillä sana ”esiseos”. Kun kantaja-aine on rehuaine, se on ilmoitettava 13 päivänä heinäkuuta 2009 rehun markkinoille saattamisesta ja käytöstä annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 767/2009 (29) 17 artiklan 1 kohdan e alakohdan mukaisesti, ja käytettäessä vettä kantaja-aineena on ilmoitettava esiseoksen kosteuspitoisuus. Kunkin esiseoksen osalta voidaan ilmoittaa vain yksi vähimmäissäilyvyysaika; tämä vähimmäissäilyvyysaika määritetään kunkin sen ainesosan vähimmäissäilyvyysajan perusteella.
30 artikla
Kumoaminen
Kumotaan direktiivin 70/524/ETY 16 artikla sekä direktiivit 79/373/ETY, 80/511/ETY, 82/471/ETY, 83/228/ETY, 93/74/ETY, 93/113/EY ja 96/25/EY ja päätös 2004/217/EY 1 päivästä syyskuuta 2010 alkaen.
Viittauksia kumottuihin direktiiveihin ja kumottuun päätökseen pidetään viittauksina tähän asetukseen liitteessä IX olevan vastaavuustaulukon mukaisesti.
31 artikla
Seuraamukset
Jäsenvaltioiden on säädettävä tämän asetuksen säännösten rikkomiseen sovellettavista seuraamuksista ja toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että ne pannaan täytäntöön. Seuraamusten on oltava tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia.
Jäsenvaltioiden on ilmoitettava näistä säännöksistä komissiolle viimeistään 1 päivästä syyskuuta 2010 ja niiden on ilmoitettava viipymättä säännöksiin vaikuttavista myöhemmistä muutoksista.
32 artikla
Siirtymätoimenpiteet
1. Poiketen siitä, mitä 33 artiklan toisessa kohdassa säädetään, ennen 1 päivästä syyskuuta 2010 markkinoille saatettu tai direktiivien 79/373/ETY, 82/471/ETY, 93/74/ETY ja 96/25/EY mukaisesti merkitty rehu voidaan saattaa markkinoille tai pitää markkinoilla varastojen loppumiseen saakka.
2. Poiketen siitä, mitä 8 artiklan 2 kohdassa säädetään, kyseisessä artiklassa tarkoitetut rehutyypit, jotka on jo laillisesti saatettu markkinoille ennen 1 päivästä syyskuuta 2010, voidaan saattaa markkinoille tai pitää markkinoilla siihen saakka, kunnes on tehty päätös 10 artiklassa tarkoitetun käyttötarkoitusluettelon päivittämisestä, edellyttäen, että kyseessä oleva hakemus on tehty ennen 1 päivästä syyskuuta 2010.
3. Poiketen siitä, mitä tämän asetuksen liitteessä I olevassa 1 kohdassa säädetään, rehuaineita voidaan saattaa markkinoille ja käyttää, kunnes niiden valmistusprosessista ja valmistuksen apuaineista johtuvien kemiallisten epäpuhtauksien erityinen enimmäispitoisuus vahvistetaan, edellyttäen, että ne täyttävät vähintään direktiivin 96/25/EY liitteen A osan II luvun 1 kohdan ehdot. Tätä poikkeusta voidaan kuitenkin soveltaa vain 1 päivästä syyskuuta 2012 saakka.
4. Tämän asetuksen soveltamiseen siirtymistä helpottaviin toimiin voidaan ryhtyä. Erityisesti voidaan määritellä ehdot, joiden mukaan rehu voidaan merkitä tämän asetuksen mukaisesti ennen sen soveltamispäivää. Nämä toimenpiteet, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia, myös täydentämällä sitä, on hyväksyttävä 28 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
33 artikla
Voimaantulo
Tämä asetus tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
Sitä sovelletaan 1 päivästä syyskuuta 2010.
Tämän asetuksen 31 ja 32 artiklaa sovelletaan kuitenkin tämän asetuksen voimaantulopäivästä alkaen.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Brysselissä 13 päivänä heinäkuuta 2009.