Kommissionens beslutning
af 20. december 2001
om den spanske stats støtteordning fra 1993 for nyoprettede virksomheder i Vizcaya (Spanien)
(meddelt under nummer K(2001) 4478)
(Kun den spanske udgave er autentisk)
(EØS-relevant tekst)
(2003/86/EF)
KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 88, stk. 2, første afsnit,
under henvisning til aftalen om oprettelse af Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, særlig artikel 62, stk. 1, litra a),
efter at have opfordret interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger i henhold til ovennævnte artikel(1), og under hensyn til disse bemærkninger, og
ud fra følgende betragtninger:
1. SAGSFORLØB
(1) Efter at en række organisationer i den tilstødende selvstyrende region La Rioja havde indgivet klage over de presserende midlertidige skatteforanstaltninger, de regionale myndigheder (diputaciones forales) i de tre baskiske provinser vedtog i 1993, blev Kommissionen opmærksom på, at nyoprettede virksomheder i Vizcaya modtog skattemæssig støtte i form af fritagelse for selskabsbeskatningen. Desuden modtog Kommissionen en anden klage fra en konkurrent over den fritagelse for selskabsskatten i en periode på ti år (skatteforanstaltning svarende til den i Vizcaya), som var indrømmet virksomheden Depósitos Tubos Reunidos Lentz TR Lentz, SA (herefter "Detursa") i Lantarón i provinsen Álava.
(2) Ved brev af 28. november 2000, SG(2000) D/108806 underrettede Kommissionen de spanske myndigheder om, at den ville indlede proceduren efter EF-traktatens artikel 88, stk. 2, over for denne støtte.
(3) Ved brev af 14. december 2000, registreret den 19. december 2000, fra Spaniens Faste Repræsentation anmodede de spanske myndigheder om en forlængelse af fristen for at fremsætte bemærkninger. Ved brev af 5. februar 2001, registreret den 8. februar 2001, fra Spaniens Faste Repræsentation fremsatte de spanske myndigheder deres bemærkninger (formuleret af Diputación Foral de Vizcaya) som led i proceduren.
(4) Kommissionens beslutning om at indlede proceduren blev offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers Tidende(2). Kommissionen opfordrede heri interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger til støtten senest en måned efter offentliggørelsen.
(5) Kommissionen modtog bemærkninger fra lokalregeringen i La Rioja den 1. marts 2001, fra den baskiske arbejdsgiverforening, Confederación Empresarial Vasca - Euskal Entrepresarien Konfederakuntza (herefter "Confebask") den 2. marts 2001, fra fagforeningen Unión General de Trabajadores de la Rioja, den 2. marts 2001 og fra regionalmyndighederne (Juntas Generales) i Vizcaya den 5. marts 2001. Ved brev D/52703 af 2. juli 2001 sendte Kommissionen disse bemærkninger til de spanske myndigheder og gav dem mulighed for at kommentere dem. Ved brev af 26. juli 2001 fra Spaniens Faste Repræsentation anmodede de spanske myndigheder om en forlængelse af fristen for at fremsætte bemærkninger. Ved brev af 17. september 2001 fra Spaniens Faste Repræsentation fremsatte de spanske myndigheder deres kommentarer (formuleret af Diputación Foral de Vizcaya) til tredjemands bemærkninger som led i proceduren.
2. DETALJERET BESKRIVELSE AF STØTTEN
(6) Kommissionen bemærker, at denne støtteordning blev indført ved artikel 14 i regionallov (Norma Foral) nr. 5 af 24. juni 1993 om presserende skatteforanstaltninger til styrkelse af investeringer og de økonomiske aktiviteter(3). Denne artikel har følgende ordlyd(4):
"1. Virksomheder, som er oprettet i perioden mellem denne lovs ikrafttræden og den 31. december 1994, fritages for selskabsbeskatning i en periode på ti skatteår efter deres oprettelse, inklusive oprettelsesåret, hvis de opfylder nedenstående betingelser.
2. For at opnå fritagelse i henhold til denne artikel kræves følgende:
a) Virksomhederne skal have indskudt en startkapital på mindst 20 mio. ESP, som er udbetalt fuldt ud.
[...]
f) De skal foretage investeringer på mindst 80 mio. ESP i perioden mellem virksomhedens oprettelse og den 31. december 1995. Alle investeringerne skal foretages i aktiver, der vedrører driften, og aktiverne må ikke udlejes eller overdrages til tredjemand.
g) Der skal oprettes mindst ti arbejdspladser i de første seks måneder efter starten, og det årlige gennemsnit af arbejdsstyrken må ikke være lavere end dette antal i fritagelsesperioden.
[...]
i) De skal have udarbejdet en forretningsplan, der omfatter en periode på mindst fem år. [...].
[...]
6. Denne artikel er uforenelig med alle andre former for skattelettelse.
7. Der indsendes en ansøgning til den regionale skatteforvaltning i [...] om at få den midlertidige fritagelse. Når skattevæsenet har sikret sig, at ansøgeren opfylder de primære krav, meddeler de vedkommende, at ansøgningen er foreløbigt godkendt, denne godkendelse skal stadfæstes af de regionale myndigheder (Consejo de Diputados)."
(7) Kommissionen bemærker, at i henhold til præamblen til den nævnte regionallov er formålet med den pågældende støtte at styrke de økonomiske aktiviteter gennem incitamenter til nye initiativer og investeringer.
(8) Kommissionen bemærker endvidere, at udgangspunktet for denne lempelse af virksomhedsbeskatningen er det positive resultat af virksomhedens økonomiske aktiviteter inden kompensationen for negative resultater i de foregående regnskabsår. I dette tilfælde er støttemodtagerne virksomheder, som er startet efter de nævnte regionalloves ikrafttræden, og som har investeret mindst 80 mio. ESP (480810 EUR) i materielle anlægsaktiver og skabt mindst ti arbejdspladser. Desuden bemærker Kommissionen, at støttemodtagerne skal have udarbejdet en forretningsplan, der omfatter mindst fem år og indskudt en startkapital på mindst 20 mio. ESP (120202 EUR).
(9) Kommissionen understreger, at støtte består i en fritagelse for selskabsbeskatning i en periode på ti skatteår efter virksomhedernes oprettelse, inklusive oprettelsesåret.
(10) Kommissionen konstaterer, at skattelettelsen ikke er rettet mod virksomheder, der beskæftiger sig med bestemte aktiviteter, eller som tilhører bestemte sektorer, men at støtten kan gives til en hvilken som helst aktivitet eller sektor. Den er heller ikke beregnet for bestemte kategorier af virksomheder, f.eks. små og mellemstore, da alle virksomheder kan få den, hvis de opfylder de nævnte betingelser.
(11) Hvad angår kumulering med anden støtte, bemærker Kommissionen, at det tydeligt fremgår, at denne skattelettelse ikke kan kumuleres med andre lempelser, der kan indrømmes for minimumsinvesteringer eller oprettelse af et vist antal arbejdspladser. Man kan imidlertid ikke udelukke, at denne støtte kan kumuleres med andre former for skattelettelser, f.eks. tilskud, rentetilskud, garantier, overtagelse af andele m.m., der indrømmes for de samme investeringer. Man kan heller ikke udelukke, at den kan kumuleres med andre former for skattelettelser, der er udløst af anden årsag, dvs. med andre bevæggrunde for at yde støtte. Det ville f.eks. være tilfældet med skattelettelser i form af skattenedslag(5).
(12) I sin beslutning om at indlede proceduren mindede Kommissionen om, at anvendelsen af EU-reglerne for statsstøtte ikke berører den skattemæssige karakter af de foreliggende foranstaltninger, eftersom traktatens artikel 87 gælder støtteforanstaltninger "under enhver tænkelig form". Ikke desto mindre understregede Kommissionen på daværende tidspunkt, at de pågældende foranstaltninger for at kunne betragtes som statsstøtte skal opfylde alle de fire kriterier, der er opstillet i artikel 87, og som gennemgås nedenfor.
(13) Den bemærkede dengang for det første, at fritagelsen for selskabsskatten skulle give modtagerne en fordel, som mindskede de byrder, der normalt tyngede deres budget.
(14) For det andet fandt Kommissionen, at fradraget indebar et tab af skatteprovenu og derfor svarede til brug af offentlige midler i form af udgifter.
(15) For det tredje mente Kommissionen, at fritagelsen for selskabsskatten påvirkede konkurrencevilkårene og samhandelen mellem medlemsstaterne. Eftersom modtagerne udøver økonomiske aktiviteter, der kan være genstand for kommerciel samhandel mellem medlemsstaterne, styrker støtten faktisk deres position i forhold til andre konkurrerende virksomheder i denne samhandel. Det står dermed klart, at støtten påvirker samhandelen. Endvidere forbedres virksomhedernes rentabilitet, idet deres nettoresultat forbedres (fortjeneste efter skat). De er således bedre i stand til at konkurrere med virksomheder, der ikke har adgang til støtte.
(16) Endelig fandt Kommissionen, at fritagelsen for selskabsskatten var specifik eller selektiv, da den favoriserede bestemte virksomheder. Betingelserne for tildeling af støtten udelukker eksplicit virksomheder, der er oprettet inden den nævnte regionallovs ikrafttrædelsesdato (dvs. i midten af 1993), virksomheder, der opretter mindre end ti arbejdspladser, virksomheder, hvis investeringer ikke beløber sig til 80 mio. ESP (480810 EUR), og dem, der har en startkapital på under 20 mio. ESP (120202 EUR). Endvidere fandt Kommissionen, at denne skattelettelse ikke var begrundet i systemets karakter eller forvaltning.
(17) Det kan konkluderes, at Kommissionen på daværende tidspunkt fandt, at fritagelsen for selskabsskatten udgjorde statsstøtte i henhold til EF-traktatens artikel 87, stk. 1, idet den gav en konkurrencemæssig fordel, blev ydet af en medlemsstat ved hjælp af statsmidler, påvirkede samhandelen mellem medlemsstaterne og fordrejede konkurrencen til fordel for bestemte virksomheder.
(18) Eftersom skattelettelserne ikke er underlagt kravet om ikke at måtte overstige det maksimumsbeløb, der er fastsat i de minimis-reglerne(6), fandt Kommissionen på daværende tidspunkt, at støtten ikke kunne betragtes som de minimis-støtte(7).
(19) Kommissionen gjorde opmærksom på, at statsstøtte, der ikke er omfattet af de minimis-reglen, skal anmeldes på forhånd, som det fremgår af EF-traktatens artikel 88, stk. 3. De spanske myndigheder overholdt imidlertid ikke denne forpligtelse. Derfor fandt Kommissionen foreløbig, at støtten måtte betragtes som ulovlig.
(20) Kommissionen påpegede desuden, at selv om støtten blev givet på betingelse af, at der blev foretaget en mindsteinvestering eller oprettet et vist antal arbejdspladser, garanterede de pågældende skatteordninger ikke, at retningslinjerne for statsstøtte med regionalt sigte blev overholdt. Derfor fandt Kommissionen på daværende tidspunkt, at støtten ikke havde karakter af investerings- eller beskæftigelsesstøtte.
(21) Tværtimod fandt Kommissionen, at støtten havde karakter af driftsstøtte, idet dens formål var at fritage en virksomhed for omkostninger i forbindelse med dens normale aktiviteter eller løbende drift.
(22) Kommissionen mindede om, at driftsstøtte med regionalt sigte i princippet er forbudt. Den kan dog i exceptionelle tilfælde accepteres i områder, der opfylder visse betingelser. Det er imidlertid ikke tilfældet for denne støttes vedkommende. Derfor fandt Kommissionen på daværende tidspunkt, at det var tvivlsomt, om skattelettelserne var forenelige med retningslinjerne for statsstøtte med regionalt sigte.
(23) Nedsættelsen af beskatningsgrundlaget, der ikke er begrænset til bestemte sektorer, kan gives til virksomheder, der er omfattet af sektorale fællesskabsbestemmelser. Derfor stillede Kommissionen spørgsmålstegn ved, om støtten var forenelig, når modtageren tilhørte en sektor, der var underlagt særlige fællesskabsbestemmelser.
(24) Endvidere stillede Kommissionen på daværende tidspunkt spørgsmålstegn ved, om støtten var forenelig med fællesmarkedet i medfør af undtagelserne i EF-traktatens artikel 87, stk. 2 og 3. Støtten kan ikke betragtes som støtte af social karakter i henhold til artikel 87, stk. 2, litra a), dens formål er ikke at råde bod på skader, der er forårsaget af naturkatastrofer eller af andre usædvanlige begivenheder i henhold til artikel 87, stk. 2, litra b), og den er ikke omfattet af artikel 87, stk. 2, litra c), der omhandler visse af Forbundsrepublikken Tysklands områder. Hvad angår de øvrige undtagelser i artikel 87, stk. 3, ud over litra a) og c), fandt Kommissionen, at der ikke var tale om støtte, der kunne fremme virkeliggørelsen af et vigtigt projekt af fælleseuropæisk interesse eller afhjælpe en alvorlig forstyrrelse af en medlemsstats økonomi, jf. artikel 87, stk. 3, litra b). Støtten kan ikke falde ind under artikel 87, stk. 3, litra c), der handler om støtte til "fremme af udviklingen af visse erhvervsgrene", da det ikke er specificeret, hvilke aktiviteter støttemodtagerne skal udføre. Endelig er der heller ikke tale om støtte til fremme af kulturen og bevarelse af kulturarven, som omhandlet i artikel 87, stk. 3, litra d).
(25) Ud over opfordringen til at fremsætte bemærkninger som led i proceduren efter traktatens artikel 88, stk. 2, bad Kommissionen de spanske myndigheder om at skaffe alle de oplysninger, der var nødvendige for at vurdere støtten i form af en fritagelse for selskabsbeskatningen for nyoprettede virksomheder i Vizcaya.
3. DE SPANSKE MYNDIGHEDERS BEMÆRKNINGER
(26) Ved brev af 5. februar 2001 fra Spaniens Faste Repræsentation fremsatte de spanske myndigheder deres bemærkninger (formuleret af Diputación Foral de Vizcaya). De spanske myndigheder finder derfor, at beslutningen om at indlede proceduren efter EF-traktatens artikel 88, stk. 2, over for fritagelsen fra selskabsskatten er uden retsvirkning, fordi den tog udgangspunkt i en fejlagtig klassificering af regionallov nr. 18/1993 som ny støtte i stedet for allerede eksisterende og dermed blev vedtaget i strid med den procedure, der er fastlagt i traktaten herfor.
(27) For det første understreger de spanske myndigheder, at skatteforanstaltningen ikke udgjorde støtte på ikrafttrædelsestidspunktet. Til underbygning af denne påstand fremfører de, at Kommissionen i flere år har kendt til den pågældende regionallov, idet den ved brev af 25. maj 1994 underrettede Spaniens Faste Repræsentation om indholdet af en klage over denne lov. De hævder, at det tydeligt fremgår af dette brev, at Kommissionen absolut ikke betragtede denne foranstaltning som statsstøtte og heller ikke mente, at man burde indlede proceduren efter traktatens artikel 93, stk. 2 (nu artikel 88, stk. 2). Ved brev af 30. september 1994 til Spaniens Faste Repræsentation underrettede de spanske myndigheder Kommissionen om, at de foreliggende skatteforanstaltninger efter deres opfattelse ikke udgjorde statsstøtte, der er forbudt i henhold til traktatens artikel 92, fordi der var tale om generelle foranstaltninger. Ved brev af 19. januar 1996 til Spaniens Faste Repræsentation udbad Kommissionen sig detaljerede oplysninger om, hvem foranstaltningerne eventuelt kunne gavne. Senere gentog órgano de coordinación fiscal (det fiskale koordineringsorgan)(8) i brev af 6. februar 1996 over for Kommissionen, at "de baskiske skatteforanstaltninger har generel karakter og udgør ikke statsstøtte". De spanske myndigheder oplyser endvidere, at hvis Kommissionen havde næret den mindste mistanke om, at den pågældende regionallov udgjorde statsstøtte i henhold til traktatens artikel 87, ville den have været nødsaget til straks at indlede proceduren efter traktatens artikel 88, stk. 2 (i overensstemmelse med Domstolens retspraksis(9).
(28) For det andet mener de spanske myndigheder, at når Kommissionen i november 2000 betegnede regionallov nr. 18/1993 som statsstøtte, skyldes det en ændring af EU's holdning til statsstøttepolitikken (hvilket også fremgår af beslutningen om at indlede procedure med udgangspunkt i meddelelsen). Da Rådet den 1. december 1997 vedtog en resolution om en adfærdskodeks for erhvervsbeskatning(10) (herefter "skattekodeksen"), vedgik det, at der senere kunne blive tale om en ændring af de kriterier, Kommissionen anvender ved undersøgelsen af gældende skatteordninger - og ikke blot de eksisterende - i forbindelse med anvendelsen af fællesskabsreglerne for statsstøtte. I sin første årlige rapport om gennemførelsen af adfærdskodeksen for erhvervsbeskatning og statsstøtte af skattemæssig karakter(11) erkender Kommissionen udtrykkeligt, at målet med dens aktion er at "afklare anvendelsen af statsstøttereglerne på foranstaltninger vedrørende direkte erhvervsbeskatning"(12). Senere vedtog Kommissionen sin meddelelse om anvendelsen af statsstøttereglerne på foranstaltninger vedrørende direkte beskatning af virksomhederne(13). I henhold til beslutningen om at indlede proceduren undersøger Kommissionen ordningerne for skattemæssig støtte, herunder regionallov nr. 18/1993, på grundlag af de retningslinjer, der er opstillet i meddelelsens punkt 37. Desuden hedder det i meddelelsens punkt 36: "I henhold til artikel 93, stk. 1, foretager Kommissionen sammen med medlemsstaterne en løbende undersøgelse af de støtteordninger, som findes i disse stater". Det fremgår af meddelelsen, at alle de gældende skatteordninger i medlemsstaterne og i det mindste alle ordninger, som er iværksat inden datoen for meddelelsen, kun kan undersøges af Kommissionen efter proceduren i traktatens artikel 88, stk. 1 (løbende undersøgelse), hvilket i øvrigt udelukker, at man betragter "støtten" som ulovlig. Det drejer sig altså om de skatteforanstaltninger, der blev anvendt i medlemsstaterne - deraf udtrykket "gældende" - og som indtil dette tidspunkt (december 1997) ikke var blevet betragtet som statsstøtte.
(29) For det tredje fremfører de spanske myndigheder, at regionallov nr. 18/1993 aldrig blev ændret. Dermed opfylder den betingelsen om, at en foranstaltning ikke må ændres, hvis den skal betragtes som eksisterende støtte, jf. Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22. marts 1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93(14).
(30) De spanske myndigheder mener altså, at selv om regionallov nr. 18/1993 ifølge Kommissionen skal kategoriseres som statsstøtte, er der tale om en eksisterende støtteordning. Følgende er påvist: at Kommissionen senest i 1994 havde kendskab til anvendelsen af regionallov nr. 18/1993, og at den ikke betragtede den som statsstøtte, at der er sket en ændring af statsstøttepolitikken med hensyn til gældende skatteforanstaltninger i medlemsstaterne, og at denne regionallov ikke er ændret, siden den trådte i kraft. Traktatens artikel 88, stk. 1, fastslår klart, hvilken procedure der skal følges i forbindelse med eksisterende støtte, nemlig løbende undersøgelser sammen med medlemsstaterne og ikke proceduren i samme artikels stk. 2. I forordningen er det ligeledes fastslået, hvilken procedure der skal følges i forbindelse med eksisterende støtteordninger, nemlig samarbejde i henhold til traktatens artikel 93, stk. 1 (nu artikel 88, stk. 1) og forslag om passende foranstaltninger. Derfor bør Kommissionen ophæve sin beslutning om at indlede proceduren, og hvis den efter en foreløbig undersøgelse finder, at regionalloven udgør statsstøtte i henhold til traktatens artikel 87, bør den foreslå den pågældende medlemsstat sådanne foranstaltninger, som fællesmarkedets funktion eller gradvise udvikling kræver.
(31) Hvad angår karakteren af de pågældende foranstaltninger, mener de spanske myndigheder, at da foranstaltningerne ikke opfylder kravet om selektivitet i artikel 87, stk. 1, kan de ikke betragtes som statsstøtte. De er ikke selektive, især fordi de gælder uafhængigt af, hvilken økonomisk sektor virksomhederne er aktive i, og da deres formål er at styrke den samlede økonomi, mangler de den selektive karakter, som Kommissionen tillægger dem, idet de objektive og ikke-diskriminerende anvendelseskriterier betyder, at de virksomheder, der opfylder kriterierne, ikke er "visse virksomheder", som det hedder i traktatens artikel 87. Til underbygning for deres konklusion peger de spanske myndigheder især på, at da de pågældende foranstaltninger, som betegnelsen antyder, har til formål at styrke de økonomiske aktiviteter, medvirker de kun til at opfylde en legitim målsætning for den økonomiske politik ved hjælp af alle de instrumenter, en stat råder over. De mener desuden, at den kendsgerning, at skattelettelserne ikke gælder for hverken eksisterende virksomheder eller for virksomheder oprettet efter den 31. december 1994, ikke er udtryk for selektivitet, idet målet dels er at skabe nye aktiviteter, dels at sørge for, at virksomheder oprettet efter denne dato ikke stilles dårligere end de virksomheder, der har modtaget støtte. De spanske myndigheder mener, at de kvantitative betingelser for investeringer, oprettelse af arbejdspladser og egenkapital ikke indebærer, at foranstaltningerne er selektive, idet betingelserne er horisontale og objektive og dermed ikke diskriminerende. Da betingelsen om selektivitet ikke er opfyldt, konkluderer de spanske myndigheder, at foranstaltningerne ikke kan betragtes som statsstøtte, men som generelle foranstaltninger.
(32) I øvrigt mener de spanske myndigheder, at da foranstaltningerne ikke fordrejer konkurrencevilkårene og ikke påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne, kan de ikke betragtes som statsstøtte. I denne forbindelse minder de spanske myndigheder om, at regionallov nr. 18/1993 er undersøgt på baggrund af ovennævnte adfærdskodeks(15), og man konkluderede, at den absolut ingen betydning havde for placeringen af økonomiske aktiviteter i EU. Endvidere styrker regionallov nr. 18/1993 ikke nogen virksomheds position og vil heller ikke kunne gøre det. Da nyoprettede virksomheder end ikke indtager en særlig veldefineret position på markedet, kan den dårligt styrkes.
(33) Ydermere anfægter de spanske myndigheder, at de skatteforanstaltninger, der blev indført ved regionallov nr. 18/1993, skulle have karakter af driftsstøtte, eftersom driftsstøtte pr. definition gives til allerede eksisterende virksomheder, men aldrig til nye. De mener derimod, at foranstaltningerne på grund af kravene om mindsteinvesteringer og oprettelse af et vist antal arbejdspladser har karakter af foranstaltninger til fremme af nyinvesteringer, som defineret i Kommissionens meddelelse om ordninger for statsstøtte med regionalt sigte(16). I denne forbindelse fremfører de, at det i retningslinjerne for statsstøtte med regionalt sigte(17) hedder, at den skattemæssige støtte "kan" betragtes som støtte i forbindelse med investeringen, når støtten har investeringen som beregningsgrundlag, men at det ikke betyder, at den kun i dette tilfælde "bør" betragtes som investeringsstøtte.
4. ANDRE BEMÆRKNINGER INDGIVET TIL KOMMISSIONEN
(34) Kommissionen understreger, at nedenstående bemærkninger ikke berører spørgsmålet om, hvorvidt afsenderne kan betragtes som interesserede parter i henhold til traktatens artikel 88, stk. 2.
4.1. Bemærkninger fra provinsregeringen i La Rioja
(35) Provinsregeringen i La Rioja påpeger, at skatteforanstaltningerne udgør statsstøtte, idet de opfylder alle fire betingelser i traktatens artikel 87. Som begrundelse for denne påstand, fremfører de, at ordet "stats-" i traktatens artikel 87 omfatter alle offentlige organer, der har bemyndigelse over hele deres territorium, og dermed blandt andet omfatter provinsregeringerne. De påpeger desuden, at betegnelsen som støtte er uafhængig af den pågældende foranstaltnings form. I denne forbindelse påpeger de, at statsstøttebegrebet i artikel 87 dækker over mere end blot tilskud og dermed kan omfatte skatteforanstaltninger. Endvidere påpeger de, at de pågældende skatteforanstaltninger giver støttemodtagerne en fordel, idet fritagelsen for selskabsbeskatning i ti år i træk har som formål og virkning at fritage støttemodtagerne fra en del af den skattebyrde, de ellers skulle have båret. I det omfang støttemodtagerne udøver økonomiske aktiviteter, der kan indgå i samhandelen mellem medlemsstaterne, fordrejer skatteforanstaltningerne i øvrigt konkurrencevilkårene og påvirker samhandelen. Ud over indholdets specifikke karakter i kraft af en indskudt kapital på mindst 20 mio. ESP (120202 EUR), investeringen på mindst 80 mio. ESP (480810 EUR) og kravet om oprettelse af mindst ti arbejdspladser påpeger provinsregeringen i La Rioja, at skatteforanstaltningen har karakter af en specifik foranstaltning, fordi allerede eksisterende virksomheder er udelukket, og foranstaltningen kun omfatter bestemte regioner i den pågældende medlemsstat.
(36) Endvidere minder provinsregeringen i La Rioja om, at i henhold til traktatens artikel 88, stk. 3, skal statsstøtte anmeldes til Kommissionen. Desuden kan støtte ikke gennemføres, før Kommissionen har afgjort, om den er forenelig med fællesmarkedet.
(37) Endvidere mener lokalregeringen i La Rioja, at skatteforanstaltningerne ikke kan betragtes som investeringsstøtte, når de ikke opfylder betingelserne i retningslinjerne for statsstøtte med regionalt sigte(18). Imidlertid bemærker de, at den pågældende skatteforanstaltning på trods af kravet om mindsteinvestering og oprettelse af et vist antal arbejdspladser ikke afhænger af, hvor mange arbejdspladser der oprettes. Tværtimod finder provinsregeringen i La Rioja, at støtteforanstaltningen har karakter af driftsstøtte, idet den fritager en virksomhed for omkostninger i forbindelse med dens løbende drift. Desuden kan støtten ikke komme i betragtning til nogen af undtagelserne i traktatens artikel 87, stk. 2 eller 3.
(38) Provinsregeringen i La Rioja mener, at skatteforanstaltningerne ikke kan være begrundet af, at der findes fem skattesystemer i Spanien. I denne forbindelse minder man om, at generaladvokat Saggio har fastslået(19), at karakteren af de myndigheder, der har skattemæssig kompetence i et område, ikke berettiger diskrimination til fordel for virksomheder etableret i dette område. Ydermere er foranstaltningerne ikke begrundet af Vizcayas skattesystems karakter eller forvaltning, idet de tager sigte på at forbedre støttemodtagernes konkurrenceevne. Endelig minder provinsregeringen i La Rioja om, at den spanske højesteret har fastslået(20), at andre skatteforanstaltninger, der svarer til de foreliggende, fordrejer konkurrencevilkårene og påvirker den frie bevægelighed for kapital og arbejdskraft. Den baskiske højesteret har fulgt samme linje(21).
(39) Derfor mener provinsregeringen i La Rioja, at skatteforanstaltningen må betragtes som statsstøtte, der er ulovlig og uforenelig med fællesmarkedet, fordi kravet om anmeldelse i artikel 88, stk. 3, ikke er overholdt.
4.2. Bemærkninger fra den baskiske arbejdsgiverforening (Confederación Empresarial Vasca - Euskal Entrepresarien Konfederakuntza) (herefter "Confebask")
(40) Indledningsvis fremhæver Confebask den historiske baggrund for Vizcayas nuværende beføjelser på skatteområdet.
(41) Hvad angår den formodede nedsættelse af skattegælden, mener Confebask, at Kommissionen tager fejl, når den tror, at der er tale om en skattegæld, som man nedsætter, hvilket fører til tab af skatteprovenu. Hvis dette ræsonnement var korrekt, ville enhver skattelettelse indebære et tab af skatteprovenu i forhold til det beløb, der normalt skulle betales. Confebask anmoder derfor Kommissionen om at tage sin holdning op til fornyet overvejelse, da der ellers kunne blive tale om ulovlig harmonisering af skatterne ved at fastsætte et referencebeløb som udgangspunkt for beregning af eventuelle tab af skatteprovenu.
(42) Hvad angår påvirkning af samhandelen, påpeger Confebask, at Kommissionen mener, at når støttemodtagerne deltager i samhandelen, indebærer skatteforanstaltningerne en fordrejning heraf. Imidlertid påvirker forskellene mellem skattesystemerne altid samhandelen. For at efterprøve, om skatteforanstaltningerne har virkninger for samhandelen, burde Kommissionen derfor analysere hele skattesystemet og ikke konkrete bestemmelser. I denne forbindelse understreger Confebask, at skattetrykket ifølge en undersøgelse er hårdere i Baskerlandet end i resten af Spanien. Kommissionen bør forklare, hvorfor disse konkrete foranstaltninger og ikke andre påvirker samhandelen. Selv hvis der var tale om påvirkning af samhandelen, ville den under alle omstændigheder skulle fjernes gennem harmonisering og ikke gennem statsstøtte.
(43) Hvad angår skatteforanstaltningens selektive karakter, påpeger Confebask, at der efter Kommissionens opfattelse er tale om regler for direkte tildeling af støtten. I denne forbindelse minder Confebask om, at i henhold til punkt 17, 19 og 20 i ovennævnte meddelelse om anvendelsen af statsstøttereglerne på foranstaltninger vedrørende direkte beskatning af virksomhederne kan en skatteforanstaltning være specifik og dermed udgøre statsstøtte, når den udelukkende begunstiger offentlige virksomheder, visse former for virksomheder samt virksomheder i en bestemt region. De foreliggende foranstaltninger har imidlertid ingen af disse karakteristika, end ikke den områdemæssige specificitet, da de gælder i hele det område, hvor de regionale myndigheder, som har indført dem, har kompetence. Hvad angår specificiteten af tærskelværdierne på 20 mio. ESP i startkapital, 80 mio. ESP i investeringer og ti oprettede arbejdspladser, mener Confebask, at brug af tærskelværdier er almindelig praksis ved anvendelsen af nationale skatteregler og EU-regler. Endvidere påpeger Confebask under henvisning til forskellige domme afsagt af Domstolen og til Kommissionens beslutninger, at man hidtil aldrig har fundet, at brugen af tærskelværdier var lig med specificitet. Tillige erkender Kommissionen selv i punkt 14 i ovennævnte meddelelse, at begunstigelse af bestemte sektorer ikke nødvendigvis er ensbetydende med specificitet.
(44) Hvad angår den specificitet, der ifølge Kommissionen ligger i, at skatteforanstaltningerne kun gælder en del af en medlemsstats område, minder Confebask om, at der med budgetloven fra 1994(22) blev indført tilsvarende foranstaltninger i resten af Spanien. Foranstaltningerne bestod i en nedsættelse af beskatningsgrundlaget for nyoprettede virksomheder med 95 % i regnskabsårene 1994-1996, hvis de investerede mindst 15 mio. ESP (90152 EUR) og oprettede mellem tre og 20 arbejdspladser. Samtidig skulle disse foranstaltninger fremme oprettelsen af nye virksomheder. Dermed ophæves virkningen af fritagelsen for selskabsbeskatningen i Vizcaya, idet alle de områder, der grænser op til de baskiske provinser, også tilbyder skattelettelser for nye virksomheder. Hvis konkurrencen påvirkes af skatteforanstaltninger, må det skyldes de centrale spanske myndigheders foranstaltninger, eftersom de kan anvendes på et større antal støttemodtagere.
(45) Desuden understreger Confebask, at der findes tilsvarende foranstaltninger i andre medlemsstater, som Kommissionen ikke har indledt procedure over for, og som end ikke er blevet klassificeret som skadelige foranstaltninger af Primarolo-gruppen. I denne forbindelse påpeger Confebask, at der i Frankrig siden 1994 er indrømmet fritagelser og nedsættelser af selskabsskatten for nye virksomheder i en periode på fem år, eller ti år i nogle områder. På Korsika har man en endnu mere fordelagtig ordning. I Luxembourg er selskabsskatten nedsat med 25 % i en periode på otte år. I Syditalien gives fritagelse fra skatterne IRPEG og ILOR i ti år. Endelig gives der i Portugal en nedsættelse på 25 % af selskabsskatten i en periode på syv-ti år. Derfor tyder alt på, at fritagelsen for selskabsbeskatningen i Vizcaya ikke er en exceptionel ordning og ikke er kendetegnet ved nogen form for specificitet. Der er tværtimod tale om et system, som er udbredt i medlemsstaterne. På baggrund af alle disse betragtninger konkluderer Confebask, at foranstaltningerne ikke kan betragtes som statsstøtte, men som generelle foranstaltninger.
(46) Confebask fremfører, at Kommissionens klassifikation af skattelettelsen som ulovlig støtte stiller spørgsmålstegn ved principperne om berettiget forventning, forbud mod arbitrære beslutninger truffet af institutionerne, retssikkerhed og proportionalitet. Kommissionen fastslog allerede i sin beslutning 93/337/EØF(23), at den baskiske ordning var forenelig med fællesskabsretten. Under alle omstændigheder kan Kommissionen ændre sin holdning til kommende sager i forbindelse med sin "løbende undersøgelse", men ikke til tidligere.
(47) Der kan ifølge Confebask ikke blive tale om tilbagebetaling, da skatteforanstaltningerne var omfattet af berettigede forventninger, især på grund af brev nr. 4555 af 22. maj 1994, som Kommissionen sendte til Spaniens Faste Repræsentation for at indsamle oplysninger. Dette brev viser for det første, at Kommissionen kendte til foranstaltningerne allerede i 1994, og for det andet, at klageren betegnede dem som statsstøtte. Imidlertid indledte Kommissionen ikke procedure i sagen, idet den tilsyneladende affandt sig med de spanske myndigheders svar, hvori man afviste, at foranstaltningerne havde karakter af statsstøtte. Denne situation minder om den, Domstolen behandlede i RSV-sagen(24). I denne sag fandt Domstolen, at det tidsrum på 26 måneder, der gik mellem beslutningen om at indlede proceduren og den endelige beslutning, havde givet støttemodtageren en berettiget forventning, der var til hinder for, at Kommissionen pålagde de nederlandske myndigheder at kræve støtten tilbagebetalt. Confebask mener, at hvis et tidsrum på 26 måneder mellem indledningen og afslutningen af proceduren skaber en berettiget forventning, der er til hinder for at kræve støtten tilbagebetalt, er en situation, hvor Kommissionen end ikke har indledt procedure efter seks et halvt år, langt mere ligetil, idet den overhovedet ikke har taget stilling til, om der er tale om støtte, som er uforenelig med fællesmarkedet. De virksomheder og myndigheder, som havde kendskab til Kommissionens spørgsmål, havde afgjort en berettiget forventning om, at nedsættelsen af beskatningsgrundlaget ikke var i strid med statsstøttereglerne, da Kommissionen ikke reagerede på svaret fra de spanske myndigheder. Endvidere henviser Confebask også til andre faktorer, som forhindrede en erfaren økonomisk aktør i at se nogen form for problemer i at få de pågældende skattelettelser. I denne forbindelse mindes der om, at den fælles skattelovgivning (lovgivningen i resten af Spanien) i hvert fald siden 1993 har indeholdt bestemmelser om nedsættelse af beskatningsgrundlaget for nyoprettede virksomheder. Indholdet af disse ordninger adskiller sig ikke væsentligt fra de dele af den baskiske lovgivning, som de foreliggende anbringender omhandler. Under sådanne omstændigheder kunne ingen støttemodtager forudse, at Kommissionen flere år efter at have stiftet bekendtskab med reglerne, som svarer til dem, der gælder i resten af landet, ville kræve støtten tilbagebetalt under henvisning til fællesskabsretten. Som nævnt ville en sådan tilbagebetaling indebære beregning af skattegæld for regnskabsår, der er afsluttet for år tilbage, hvilket ville være et alvorligt angreb på retssikkerheden.
(48) Hvad angår vurderingen af foreneligheden med fællesmarkedet, minder Confebask om, at i henhold til Domstolens retspraksis(25) skal Kommissionen ved indledningen af proceduren nære alvorlig tvivl om støttens forenelighed. Da Kommissionen ikke reagerede gennem flere år, må man antage, at den ikke nærede tvivl.
(49) Hvis man betragter skatteforanstaltningerne som en bestemmelse, der tildeler støtten direkte, finder Confebask, at Kommissionens og Domstolens praksis kræver, at foranstaltningerne skal være specifikke for en sektor, for at man kan vurdere foreneligheden. Det vil desuden være nødvendigt at fastslå, hvor stort det samlede skattetryk for virksomhederne er, og hvad referenceskattetrykket er. Endelig vil denne problemstilling føre til den absurde konklusion, at ethvert skattetryk, der er lavere end det højeste i samtlige medlemsstater, vil udgøre statsstøtte. Confebask anfægter desuden Kommissionens argument om, at skatteforanstaltningerne er uforenelige, fordi de ikke indeholder bestemmelser, der er specifikke for sektorstøtte, regionalstøtte, støtte til større investeringer m.m., idet skattereglerne ikke kan og ikke bør indeholde denne form for detaljer. Ifølge Domstolen(26) bør Kommissionen i sine beslutninger konkretisere de negative virkninger for konkurrencen og fastslå den egentlig virkning af de undersøgte foranstaltninger. Man kan ikke fastslå, at foranstaltninger er uforenelige i abstrakte situationer, der skyldes et skattesystem, idet forskellene mellem skattesystemerne i så fald nødvendigvis ville være ensbetydende med støtte. Derfor gentager Confebask, at der ikke er tale om almindelig skattegæld, der er nedbragt på grund af skatteforanstaltningerne.
(50) Confebask anmoder derfor Kommissionen om at afslutte proceduren endeligt og erklære de omhandlede skatteforanstaltninger for forenelige med fællesskabsretten.
4.3. Bemærkninger fra fagforeningen UGT i La Rioja (Unión General de Trabajadores de la Rioja)
(51) Indledningsvis fremfører UGT, at arbejdstagerne i La Rioja lider under virkningerne af skatteforanstaltningerne, fordi de betyder, at virksomheder flytter. Denne virkning er stærkere for de arbejdsstagende i dette område, fordi La Rioja grænser op til Baskerlandet.
(52) Foranstaltningen i Vizcaya, der svarer til foranstaltningerne i de øvrige baskiske provinser, tilsigter at omdanne Baskerlandet til et skatteparadis, der kan tiltrække økonomiske aktiviteter fra hele EU og mere konkret fra grænseregionen La Rioja. På denne måde fordrejer foranstaltningerne konkurrencen, idet beslutningen om placeringen af en virksomhed ikke er resultatet af markedskræfternes frie spil, men skyldes de skattefordele, der opstår som følge af en skattepolitik med andre mål for øje end de skattemæssige. Desuden er der tale om en hindring for den ønskværdige skattemæssige harmonisering i EU.
(53) Endvidere finder UGT, at skatteforanstaltningerne har karakter af statsstøtte. I denne forbindelse minder UGT om, at Kommissionen har betegnet andre baskiske skatteforanstaltninger som statsstøtte, der er uforenelig med fællesmarkedet(27). I øvrigt minder man om, at generaladvokat Saggio i sine konklusioner af 1. juli 1999 i forbindelse med præjudicielle spørgsmål vedrørende skatteforanstaltninger, der lignede de baskiske, fastslog, at disse foranstaltninger indeholdt statsstøtte og var i strid med traktaten.
(54) Desuden tilslutter UGT sig Kommissionens konsekvente vurdering af sådanne foranstaltninger som statsstøtte, der er ulovlig og uforenelig. Derfor mener UGT, at skatteforanstaltningerne må betragtes som ulovlig statsstøtte, fordi kravet om anmeldelse i artikel 88, stk. 3, ikke er overholdt, og at de er uforenelige med fællesmarkedet. Endvidere bør Kommissionen kræve, at støttemodtagerne tilbagebetaler den ulovlige statsstøtte, de har fået.
4.4. Bemærkninger fra de regionale myndigheder (Juntas Generales de Vizcaya)
(55) Som udgangspunkt mener de regionale myndigheder (Juntas Generales de Vizcaya), at beslutningen om at indlede proceduren er ugyldig, fordi den kun vedrører ny støtte, mens der er i den foreliggende sag er tale om eksisterende støtte. Desuden fremfører de, at foranstaltningerne ikke indeholder elementer af statsstøtte. Skatteforanstaltninger må være forenelige med fællesmarkedet, fordi der ikke er tale om driftsstøtte, men om investeringsstøtte, der er forenelig på grund af skattesystemets karakter eller forvaltning. Til støtte for disse konklusioner gentager Juntas Generales de Vizcaya de samme argumenter, som Diputación Foral de Vizcaya fremførte i afsnittet "De spanske myndigheders bemærkninger".
(56) Hvad angår argumentet om, at foranstaltningerne skulle være forenelige på grund af skattesystemets karakter eller forvaltning, stiller Juntas Generales de Vizcaya for det første spørgsmålstegn ved Kommissionens opfattelse af, at målet om at styrke oprettelsen af nye virksomheder er skattesystemet uvedkommende. I denne forbindelse påpeger de, at tilskyndelse til oprettelse af nye virksomheder ikke blot er et mål, som anerkendes i traktaten, men også skaffer nye skatteydere. Forøgelsen af antallet af skatteydere er imidlertid et mål af afgørende betydning for skattesystemet. F.eks. er formålet med og følgen af en sænkelse af indirekte afgifter, som momsen, at afsløre den skjulte økonomi og inddrage den i skattesystemet. Hvad angår direkte beskatning, er formålet med at sænke høje marginale skattesatser, f.eks. for personskatten, at mindske skattens afskrækkende virkning, fremme de økonomiske aktiviteter og dermed øge skatteprovenuet. I denne sag påpeger Juntas Generales de Vizcaya dernæst, at da skattefritagelsen skal føre til oprettelse af nye arbejdspladser, fremmer den fremskaffelsen af nye skatteydere. I det omfang foranstaltningerne fører til oprettelse af nye arbejdspladser, vil skatteprovenuet derfor stige, hvorved det basale formål med ethvert skattesystem er opfyldt.
5. DE SPANSKE MYNDIGHEDERS KOMMENTARER TIL DE ØVRIGE INTERESSEREDE PARTERS BEMÆRKNINGER
(57) Ved brev af 17. september 2001 fra Spaniens Faste Repræsentation fremsatte de spanske myndigheder deres kommentarer (formuleret af de regionale myndigheder i Vizcaya) til tredjemands bemærkninger, som var afgivet i henhold til artikel 6, stk. 2, i forordning (EF) nr. 659/1999. Kort sagt mener de regionale myndigheder i Vizcaya, at ingen af bemærkningerne rokker ved de bemærkninger, de selv har fremsat(28). De regionale myndigheder i Vizcaya påpeger, at Kommissionen ikke vil finde noget element i disse bemærkninger, som kan hjælpe den med at afgøre, om den pågældende foranstaltning udgør eksisterende eller ny støtte.
(58) De regionale myndigheder i Vizcaya benyttede i øvrigt svaret på bemærkningerne fra andre interesserede parter til at fremsætte supplerende bemærkninger til dem, de fremsatte den 5. februar 2001 i ovennævnte brev fra Spaniens Faste Repræsentation i henhold til artikel 6, stk. 1, i forordning (EF) nr. 659/1999. Den frist på en måned fra og med den 28. november 2000, da Kommissionen afsendte det brev, hvori den dels meddelte de spanske myndigheder, at den havde besluttet at indlede proceduren, dels opfordrede dem til at fremsætte deres bemærkninger i henhold til ovennævnte artikel, udløb den 29. december 2001. De supplerende kommentarer vil der derfor ikke blive taget hensyn til. I denne forbindelse oplyser Kommissionen, at den mulighed, den pågældende medlemsstats myndigheder har for at afgive kommentarer til tredjemands bemærkninger i henhold til artikel 6, stk. 2, absolut ikke betyder, at de får en forlængelse af fristen til at fremsætte bemærkninger i henhold til artikel 6, stk. 1.
6. VURDERING AF STØTTE
6.1. Karakteren af statsstøtte
(59) Kommissionen minder om, at anvendelsen af EU-reglerne for statsstøtte ikke berører den skattemæssige karakter af de foreliggende foranstaltninger, eftersom traktatens artikel 87 gælder støtteforanstaltninger "under enhver tænkelig form". Imidlertid understreger Kommissionen, at for at kunne betegnes som statsstøtte skal foranstaltningerne opfylde alle fire kriterier i artikel 87, som er beskrevet nedenfor.
(60) For det første skal foranstaltningen give modtagerne en fordel, som mindsker de byrder, der normalt tynger deres budget. Denne fordel kan opnås ved på forskellig måde at lette virksomhedens skattebyrde. Fritagelsen for selskabsbeskatningen opfylder dette kriterium, da den letter de begunstigede virksomheders skattebyrde. Uden denne fritagelse skulle støttemodtageren betale den fulde selskabsskat i ti år. Fritagelsen for selskabsskatten indebærer således en undtagelse fra det almindeligt gældende skattesystem.
(61) For det andet mener Kommissionen, at fritagelsen for selskabsskatten indebærer et tab af skatteprovenu og derfor svarer til brug af offentlige midler i form af udgifter. Dette kriterium gælder ligeledes støtte tildelt af regionale eller lokale myndigheder i medlemsstaterne(29). Endvidere kan den statslige indgriben foretages såvel gennem skattemæssige dispositioner i form af love eller administrative bestemmelser som gennem skattevæsenets administrative praksis. I denne konkrete sag foretages det statslige indgreb af de regionale myndigheder i Vizcaya gennem en lovbestemmelse.
(62) I henhold til ovenstående argument fra tredjemand tager Kommissionen fejl, når den antager, at fritagelsen for selskabsskatten fører til tab af skatteprovenu. I henhold til dette argument må Kommissionen fastsætte en normal skattesats eller et normalt skattebeløb for at kunne beregne, hvor stort tabet af skatteprovenu har været. Det skal understreges, at normalbeløbet stammer fra det pågældende skattesystem og ikke fra en kommissionsbeslutning. Endvidere skal der mindes om, at i henhold til punkt 9, første afsnit, andet led i ovennævnte meddelelse om anvendelsen af statsstøttereglerne på foranstaltninger vedrørende direkte beskatning af virksomhederne skal en foranstaltning for at kunne betragtes som statsstøtte: "for det første ... give modtagerne en fordel, som mindsker de byrder, der normalt belaster deres budget. Denne fordel kan opnås ved på forskellig måde at lette virksomhedens skattebyrde, konkret (...) ved en fuldstændig eller delvis reducering af skattebeløbet (fritagelse, skattenedslag)". I denne forbindelse sker der erindres om, at Domstolens retspraksis(30) siger: "at en foranstaltning, hvorved offentlige myndigheder indrømmer visse virksomheder en afgiftsfritagelse, der, selv om den ikke indebærer en overførsel af statslige midler, giver de fritagne virksomheder en gunstigere økonomisk stilling end andre afgiftspligtige, udgør en statsstøtte som omhandlet i traktatens artikel 92, stk. 1". Det er tilfældet for en skattelettelse i form af en fritagelse for selskabsbeskatningen. Derfor kan denne bemærkning afvises.
(63) Foranstaltningen skal for det tredje påvirke konkurrencevilkårene og samhandelen mellem medlemsstaterne. I denne forbindelse skal det påpeges, at i henhold til en rapport(31) om den baskiske økonomis eksterne afhængighed i perioden 1990-1995 steg eksporten til andre lande(32) ikke blot i absolutte tal, men også forholdsmæssigt, i modsætning til eksporten til resten af Spanien. Det udenlandske marked har dermed delvis erstattet markedet i resten af Spanien. Ifølge en anden statistisk rapport om Baskerlandets udenrigshandel(33) overstiger eksportkvoten (forholdet mellem eksporten og bruttonationalproduktet) for den baskiske økonomi med sine 28,9 % eksportkvoten for Tyskland og de øvrige europæiske lande, der ligger omkring 20 %. Ifølge denne rapport var der et stort overskud på den baskiske handelsbalance i perioden 1993-1998. I 1998 blev der, hver gang man importerede for 100 ESP, eksporteret for 144. Den baskiske økonomi er altså meget udadrettet med en meget stor eksportkvote. Disse kendetegn ved den baskiske økonomi viser, at virksomhederne udøver økonomiske aktiviteter, der kan indgå i samhandelen mellem medlemsstaterne. Derfor styrker støtten modtagernes stilling i forhold til konkurrenter i samhandelen med andre medlemsstater. Det står dermed klart, at støtten påvirker samhandelen. Endvidere forbedres virksomhedernes rentabilitet, idet deres nettoresultat forbedres (fortjeneste efter skat). Dermed kan de konkurrere med virksomheder, der ikke har adgang til skattelettelserne.
(64) Eftersom de undersøgte skatteforanstaltninger har generel og abstrakt karakter, påpeger Kommissionen, at undersøgelsen af tildelingen kun kan foretages på dette generelle og abstrakte plan. Det er ikke muligt at konkretisere virkningerne for et konkret marked, en sektor eller et produkt, som det fremgår af bemærkningerne fra tredjemand. Denne holdning er stadfæstet af Domstolens retspraksis ved flere lejligheder(34). Endvidere understreger Kommissionen, at den i sin beslutning om at indlede proceduren anmodede om alle relevante oplysninger for at kunne vurdere den pågældende skattelettelse. Formålet med denne anmodning var naturligvis at give Kommissionen mulighed for at danne sig et generelt overblik over ordningens egentlige virkninger, og man ønskede ikke at indsamle oplysninger nok til at foretage individuelle undersøgelser. Imidlertid afgav de spanske myndigheder ingen oplysninger(35) om anvendelsen af de pågældende skattelettelser. Derfor virker det selvmodsigende at bebrejde Kommissionen, at dens vurdering ikke er tilstrækkeligt detaljeret, som nogle iagttagere gør, når de samtidig selv undlader at udlevere de ønskede oplysninger.
(65) Hvad angår de spanske myndigheders argument om, at skatteforanstaltningerne ikke fordrejer konkurrencevilkårene eller påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne, eftersom man i rapporten fra "adfærdskodeksgruppen" konkluderede, at de ikke havde betydning for placeringen af økonomiske aktiviteter i EU, finder Kommissionen, at analysen på grundlag af adfærdskodeksen ikke kan erstatte en vurdering på baggrund af statsstøttereglerne. De kriterier, der fastsættes i adfærdskodeksens litra B(36) for, hvornår en skatteforanstaltning er skadelig, er forskellige fra de kriterier, der bruges til at afgøre, om en foranstaltning fordrejer konkurrencen eller påvirker samhandelen. Derfor er det muligt, at en foranstaltning ikke betragtes som skadelig, fordi den ikke opfylder kriterierne i litra B, selv om den fordrejer og påvirker samhandelen. I den foreliggende sag opfylder skattelettelsen ikke kriterierne i litra B, blandt andet fordi den ikke kun indrømmes ikke-bosiddende eller med hensyn til transaktioner, der foretages med ikke-bosiddende, den er ikke fuldstændig adskilt fra medlemsstatens økonomi, den indrømmes ikke uden nogen realøkonomisk aktivitet eller egentlig økonomisk tilstedeværelse i den pågældende medlemsstat, den gælder ikke overskudsbestemmelsen med hensyn til aktiviteter inden for en multinational gruppe af selskaber uden at overholde internationalt godkendte principper, og den mangler ikke gennemsigtighed. Som det allerede er påvist, fordrejer den derimod konkurrencevilkårene og påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne.
(66) Hvad angår bemærkningen fra tredjemand om, at Kommissionen burde vurdere virkningerne for samhandelen på baggrund af alle skattesystemerne, minder Kommissionen om, at den konkurrencefordrejning, denne procedure efter EF-traktatens artikel 87 og 88 omhandler, skyldes en fritagelsesbestemmelse, der favoriserer bestemte virksomheder (i dette tilfælde nyoprettede) i forhold til andre virksomheder i medlemsstaten, og ikke den mulige konkurrencefordrejning, der skyldes forskelle mellem medlemsstaternes skattesystemer, som ville falde ind under traktatens artikel 93-97.
(67) Hvad angår støttens specifikke karakter, mener Kommissionen, at fritagelsen for selskabsskatten er specifik eller selektiv, da den favoriserer bestemte virksomheder. Betingelserne for tildeling af støtten udelukker konkret virksomheder, der er oprettet inden den nævnte regionallovs ikrafttrædelsesdato, dvs. i midten af 1996, virksomheder, der opretter færre end ti arbejdspladser, virksomheder, hvis investeringer ikke beløber sig til 80 mio. ESP (480810 EUR), og dem, der har en startkapital på under 20 mio. ESP (120202 EUR). Kommissionen minder om, at i henhold til den fjerde rapport om virksomheder i Europa(37) var der i 1992 i EU 14629000 virksomheder med under ti ansatte eller helt uden ansatte, hvilket udgør 92,72 % af det samlede antal(38). I Spaniens tilfælde var procentsatsen endnu højere i 1991, nemlig ca. 95,11 %(39). Kommissionen minder om, at i henhold til den femte rapport om virksomheder i Europa(40) var der i 1995 i Den Europæiske Union 16767000000 virksomheder med under ti ansatte eller helt uden ansatte, hvilket udgør 92,89 % af det samlede antal(41). I Spaniens tilfælde var procentsatsen endnu højere, nemlig ca. 95 %(42). Det er sandsynligt, at disse procentsatser er endnu højere for nye virksomheders vedkommende, eftersom en virksomhed ofte begynder med et begrænset personale, der udvides i takt med, at virksomheden konsolideres og kommer rigtigt i gang. Det er tilfældet i Spaniens, hvor procentsatsen i 1995 var endnu højere, nemlig ca. 98 %(43). Alt tyder således på, at en af betingelserne for at opnå støtten i sig selv udelukker flertallet af virksomheder.
(68) Endvidere påpeger Kommissionen, at selve skattelettelsens specifikke karakter ikke udelukker, at der er andre karakteristika ved skatteforanstaltningerne, der gør, at de må betragtes som specifikke. Der kan f.eks. være tale om regional specificitet. Når det er påvist, at skattefritagelsen begunstiger bestemte virksomheder som følge af sin indholdsmæssige specificitet, finder Kommissionen, at det ikke er påkrævet at foretage en tilbundsgående analyse af alle de øvrige karakteristika ved de pågældende foranstaltninger. Derfor vil den i den foreliggende sag ikke foretage en undersøgelse af, om der er tale om regional specificitet.
(69) Endvidere forhindrer den objektive karakter af ovennævnte tærskelværdier ikke, at de er selektive og udelukker virksomheder, der ikke opfylder kriterierne, hvilket hævdes i nogle af bemærkningerne. I denne forbindelse mindes der om, at retspraksis siger følgende(44): "Den omstændighed, at støtteforanstaltningen ikke er rettet mod en eller flere bestemte støttemodtagere, som er afgrænset på forhånd, men at den er betinget af en række objektive kriterier [...] giver ikke i sig selv grundlag for at afvise, at foranstaltningen er selektiv og derved udgør statsstøtte efter traktatens artikel 92, stk. 1. (...) men [dette] udelukker ikke, at den offentlige intervention må anses for en støtteforanstaltning med en selektiv karakter, der som følge heraf er specifik, hvis den, som følge af kriterierne for sin anvendelse, indebærer fordele for visse virksomheder eller produktioner og ikke for andre."
(70) Hvad angår berettigelsen af fritagelsen for selskabsskatten under henvisning til skattesystemets karakter eller forvaltning understreger Kommissionen, at det drejer sig om at afgøre, om de pågældende skatteforanstaltninger stemmer overens med målsætningerne for selve skattesystemet, eller om de tværtimod skal opfylde andre målsætninger, herunder målsætninger, som er legitime, men skattesystemet uvedkommende. Det er op til den pågældende medlemsstat at fastslå, hvilken intern logik i skattesystemet de pågældende skatteforanstaltninger følger(45). I denne sag påpeger Juntas Generales de Vizcaya som udgangspunkt, at da skattefritagelsen skal føre til oprettelse af nye arbejdspladser, fremmer den fremskaffelsen af nye skatteydere og bidrager dermed til at øge skatteprovenuet. Imidlertid underbygger de blot denne påstand med en række abstrakte og generelle påstande og foretager ikke en detaljeret undersøgelse i den foreliggende sag af forholdet mellem tabet af skatteprovenu som følge af den tiårige fritagelse og den eventuelle senere stigning i indtægterne. Uden en sådan detaljeret analyse er det risikabelt at antage, at resultatet altid vil være positivt. Endvidere forklarer Juntas Generales de Vizcaya ikke, hvorfor støtten kun gives til et forsvindende lille antal virksomheder, måske under 5 %, selv om formålet var at øge antallet af skatteydere. Endvidere understreger foranstaltningernes midlertidige karakter, at formålet med dem snarere er konjunkturbetinget og skattesystemet uvedkommende end et internt mål for skattesystemet, der af karakter har noget permanent over sig. På denne baggrund bør Kommissionen ikke tage hensyn til denne bemærkning fra Juntas Generales de Vizcaya, da de ikke har påvist, at formålet med skattefritagelsen er et internt mål for skattesystemet, nemlig at øge skatteprovenuet. Kommissionen bemærker derimod, at ifølge den regionallov, hvorved skattefritagelserne indførtes, er det udtrykkelige formål at genaktivere økonomien i Vizcaya, der på dette tidspunkt gennemgik en alvorlig økonomisk krise. Formålet skyldes altså ikke primære skattemæssige krav, men den økonomiske politik, der ikke er direkte forbundet med det pågældende skattesystem. Denne karakter af noget, der ligger uden for skattesystemet, understreges af skatteforanstaltningernes midlertidige karakter. Kommissionen drager ikke legitimiteten af de mål, man søger at nå, i tvivl, men gør opmærksom på, at den ikke er tilstrækkelig til, at en foranstaltning kan slippe uden om statsstøttekontrollen, da retspraksis siger følgende(46): "Såfremt man fulgte denne opfattelse, kunne de offentlige myndigheder nøjes med at påberåbe sig lovligheden af de formål, som tilstræbes med vedtagelse af en støtteforanstaltning, for at dette kunne anses for en generel foranstaltning, der falder uden for traktatens artikel 92, stk. 1. Denne traktatbestemmelse sondrer imidlertid ikke mellem grundene til eller hensigten med de statslige interventioner, men definerer dem i kraft af deres virkning".
(71) Hvad angår skatteforanstaltninger i andre medlemsstater i form af fritagelse for selskabsskatten, som Kommissionen ikke har betragtet som specifikke, fordi de er rettet mod nye virksomheder, hvilket ifølge nogle af bemærkningerne fra tredjemand skulle ligge til grund for en berettiget forventning om, at skattelettelser for nye virksomheder kan opfattes som legitime, bemærker Kommissionen, at de foreløbige resultater af undersøgelsen rejser tvivl om disse bemærkninger. Faktisk betragtes de pågældende medlemsstaters skattelettelser som statsstøtteordninger(47), som er anmeldt i henhold til traktatens artikel 88, stk. 3, og forenelige med fællesmarkedet. Selv hvis Kommissionen ikke havde reageret, ville det desuden ikke have været begrundet at påberåbe sig en fejlagtig fremgangsmåde i den foreliggende sag. I denne forbindelse mindes der om, at ifølge Domstolens retspraksis er en medlemsstats manglende overholdelse af en forpligtelse i forbindelse med forbuddet i artikel 92, der i henhold til traktaten hører under dens kompetence, ikke berettiget af, at andre medlemsstater heller ikke overholder forpligtelsen. Virkningerne af forskellige fordrejninger af konkurrencen for samhandelen mellem medlemsstaterne udligner ikke hinanden, men virker derimod kumulativt og skærper de skadelige virkninger for fællesmarkedet(48).
(72) Hvad angår tredjemands bemærkninger om, at der i Spanien findes andre skatteforanstaltninger, som Kommissionen ikke har betegnet som statsstøtte, fordi de er rettet mod nye virksomheder, skal det understreges, at de pågældende foranstaltninger er meget forskellige fra de foreliggende skattelettelser. Man kan ikke sammenligne det at være nødt til at oprette tre arbejdspladser for at få støtten med det at skulle oprette ti, eller en støtte bestående i en nedsættelse af beskatningsgrundlaget med 95 % i tre år med en fritagelse, der gælder i ti år. Endvidere mener Kommissionen, at de beslutninger, der er vedtaget vedrørende disse skattelettelser, ikke berører de beslutninger, den eventuelt skal vedtage i forbindelse med andre skatteforanstaltninger.
(73) Hvad angår det argument, der er fremført i nogle bemærkninger fra tredjemand om et højere skattetryk i Baskerlandet, gentager Kommissionen, at det ikke er relevant for den konkrete sag, eftersom proceduren blev indledt over for en specifik foranstaltning og ikke over for hele skattesystemet i hver af de tre baskiske provinser.
(74) Det kan konkluderes, at Kommissionen finder, at fritagelsen for selskabsskatten har karakter af statsstøtte i henhold til EF-traktatens artikel 87, stk. 1, idet den giver en konkurrencemæssig fordel, ydes af en medlemsstat ved hjælp af statsmidler, påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne og fordrejer konkurrencen til fordel for bestemte virksomheder.
6.2. Skattefritagelsens karakter af ny støtte
(75) Kommissionen finder, at støtten heller ikke har karakter af eksisterende støtte, da den ikke opfylder kriterierne i artikel 1, litra b), i forordning (EF) nr. 659/1999. Den opfylder ikke kriterierne nr. i) til iv)(49), fordi den ikke var indført inden Spaniens tiltrædelse den 1. januar 1986, den er ikke godkendt af Kommissionen eller Rådet, den kan ikke betragtes som godkendt, da den aldrig er anmeldt, og den blev tildelt for mindre end ti år siden.
(76) Kommissionen finder, at skattefritagelsen ikke opfylder betingelserne i nr. v) i artikel 1, litra b)(50). Kommissionen minder om, at den aldrig, hverken i sin korrespondance eller i noget andet dokument, direkte eller indirekte har antydet, at de pågældende skattelettelser ikke skulle udgøre statsstøtte. Tværtimod fastslog den i sin beslutning 98/C 103/03 af 18. november 1997(51), at de nye skattelettelser, som provinsen Álava indførte i 1996 til fordel for blandt andre virksomheden Demesa, kunne indeholde elementer af statsstøtte og muligvis var uforenelige. Senere fastslog Kommissionen i sin beslutning 1999/718/EØF, der afsluttede proceduren, at skattelettelserne fra 1996 udgjorde statsstøtte og var uforenelige med fællesmarkedet. Kommissionen har fulgt samme fremgangsmåde og betegnet skattelettelser i forbindelse med andre foranstaltninger i andre medlemsstater som statsstøtte, f.eks. i Frankrig (beslutning af 21. januar 1987 om ordning N 155/86 og af 29. november 1995 om ordning N 493/95), Italien (beslutning af 2. marts 1988) og Luxembourg (beslutning af 9. december 1992 om ordning N 607/92 og af 20. september 1996 om ordning N 72/96). Eftersom alle disse beslutninger med undtagelse af 1999/718/EØF blev vedtaget ikke blot inden den 10. december 1998, da meddelelsen om anvendelsen af statsstøttereglerne på foranstaltninger vedrørende direkte beskatning af virksomhederne blev offentliggjort, men også inden den 1. december 1997, da resolutionen om en adfærdskodeks for erhvervsbeskatning blev vedtaget, ønsker Kommissionen at understrege, at beslutningen om at betragte de skattelettelser, der blev indført i 1993, som statsstøtte ikke skyldes, at Kommissionen har ændret sine kriterier for behandling af gældende skatteordninger som følge af meddelelsen eller adfærdskodeksen, hvilket de regionale myndigheder i Vizcaya hævder i deres bemærkninger.
(77) Hvad angår de spanske myndigheders argument om, at hvis Kommissionen mente, at skattelettelserne indeholdt statsstøtte, skulle den straks have indledt procedure, jf. præmis 12 i Domstolens dom i sag C-84/82, der er nævnt i fodnote 9, minder Kommissionen om, at denne retspraksis ikke er relevant, fordi den kun gælder anmeldt støtte. I denne forbindelse minder Kommissionen endvidere om, at i henhold til artikel 13, stk. 2, i forordning (EF) nr. 659/1999, er ulovlig støtte ikke bundet af de frister, der gælder for anmeldt støtte. Endvidere udbad Kommissionen sig ved brev af 19. januar 1996 til Spaniens Faste Repræsentation detaljerede oplysninger om, hvem foranstaltningerne eventuelt kunne gavne. Ved telefax af 16. februar 1996, bekræftet ved brev af 19. februar 1996, anmodede Spaniens Faste Repræsentation om en forlængelse af fristen på to uger. Ved brev af 21. marts 1996 anmodede Spaniens Faste Repræsentation om en ny forlængelse af fristen på 30 dage. Selv om de spanske myndigheder havde anmodet om disse forlængelser, hvilket gav anledning til at formode, at de havde tænkt sig at svare, modtog Kommissionen aldrig svar på sin anmodning fra de spanske myndigheder. Kommissionen minder i øvrigt om, at den indledte procedure over for nogle lignende skatteforanstaltninger i form af en nedsættelse af beskatningsgrundlaget for visse nye virksomheder i Vizcaya den 29. september 1999 (C 52/99). I sin endelige beslutning af 12. juli 2001 fastslog den, at denne støtte var uforenelig.
(78) Eftersom skatteforanstaltningerne ikke opfylder kriterierne i artikel 1, litra b), i forordning (EF) nr. 659/1999, kan de ikke betragtes som eksisterende støtte. Kommissionen mener derimod, at støtten kan betragtes som ny støtte i henhold til artikel 1, litra c), i forordning (EF) nr. 659/1999(52)(53).
6.3. Den ulovlige karakter af skattefritagelsen
(79) Da ordningen ikke omfatter et tilsagn fra de spanske myndigheders side om at tildele støtten under overholdelse af betingelserne for de minimis-støtte(54), finder Kommissionen, at støtten ikke kan betragtes som sådan. I denne forbindelse skal det understreges, at de spanske myndigheder på intet tidspunkt under proceduren har hævdet, at støtten helt eller delvis havde karakter af de minimis-støtte. Desuden overholder støtten ikke kravene til de minimis-støtte, fordi der ikke er nogen garanti for, at den ikke vil overskride de minimis-loftet.
(80) Kommissionen gør opmærksom på, at statsstøtte, der ikke er omfattet af de minimis-reglen, skal anmeldes på forhånd, som det fremgår af EF-traktatens artikel 88, stk. 3. De spanske myndigheder har imidlertid ikke overholdt denne forpligtelse. Derfor finder Kommissionen, at støtten må betragtes som ulovlig.
(81) Det argument, der er anført i nogle bemærkninger fra tredjemand, om, at skatteforanstaltningerne ikke kan betegnes som ulovlige, fordi der skulle være tale om berettiget forventning som følge af Kommissionens godkendelse af det baskiske skattesystem, må Kommissionen klart afvise, eftersom støtte for det første i henhold til artikel 1, litra f), i forordning (EF) nr. 659/1999 er ulovlig, når den - som i den foreliggende sag - ikke er anmeldt i henhold til traktatens artikel 88, stk. 3. Da den ikke er anmeldt, har Kommissionen desuden ikke kunnet afgøre, om den er forenelig med fællesmarkedet(55). Hvad angår Kommissionens påståede godkendelse af "det baskiske skattesystem", som ifølge bemærkningerne fra tredjemand følger af beslutning 93/337/EØF, minder Kommissionen for det første om, at denne beslutning ikke henviste til noget "baskisk skattesystem", men derimod en række konkrete skatteforanstaltninger, som blev indført af(56) Álava, Guipúzcoa og Vizcaya i 1988, og for det andet at man i denne beslutning betegnede foranstaltningerne som statsstøtte. I artikel 1, stk. 4, i sin beslutning(57) fastslog Kommissionen endvidere, at støtten skulle tildeles på en række betingelser, som f.eks. overholdelse af lofterne for regionalstøtte, reglerne for SMV, for følsomme sektorer og bestemmelserne om kumulering af støtte. Der var således ikke tale om en godkendelse af det baskiske skattesystem, men om at fastslå, at visse skatteforanstaltninger indeholdt statsstøtte, og at stille betingelser for tildeling af støtten. Derfor berørte beslutningen på ingen måde Kommissionens muligheder for at vedtage en positiv beslutning om en hvilken som helst anden ny skatteforanstaltning, der indføres i Baskerlandet. I modsætning til, hvad tredjemand hævder i sine bemærkninger, har Kommissionen således aldrig vedtaget nogen beslutning om en generel godkendelse af "det baskiske skattesystem", og dermed af enhver ny skatteforanstaltning som den foreliggende skattefritagelse eller blot en beslutning om at gøre den lovlig(58).
6.4. Vurdering af foreneligheden med fællesmarkedet
(82) Kommissionen gentager indledningsvis, at fritagelsen for selskabsskatten har karakter af en støtteordning. Da en støtteordning er kendetegnet ved at være generel og abstrakt, er Kommissionen ikke forpligtet til at foretage en individuel analyse af situationen for hver enkelt potentiel støttemodtager. Under alle omstændigheder ved Kommissionen ikke, hvilke typer virksomheder der har været eller vil blive støttemodtagere, og den kan derfor i princippet ikke undersøge konkurrencevirkningerne for bestemte virksomheder. Det er tilstrækkeligt at konstatere, at potentielle støttemodtagere kan modtage støtte, der ikke er forenelig med de fællesskabsdirektiver, -retningslinjer og -rammebestemmelser, der gælder på dette område. Endvidere gentager Kommissionen, at den i sin beslutning om at indlede proceduren anmodede om alle relevante oplysninger for at kunne vurdere den pågældende skattelettelse. Formålet med denne anmodning var naturligvis at give Kommissionen mulighed for at danne sig et generelt overblik over ordningens egentlige virkninger, og man ønskede ikke at indsamle oplysninger nok til at foretage individuelle undersøgelser. Imidlertid afgav de spanske myndigheder ingen oplysninger om anvendelsen af de pågældende skattelettelser. Derfor virker det selvmodsigende at bebrejde Kommissionen, at dens vurdering ikke er tilstrækkeligt detaljeret, som nogle iagttagere gør, når de samtidig selv undlader at udlevere de ønskede oplysninger.
(83) Da den pågældende ordning kun gælder NUTS(59) III-området Vizcaya, skal det undersøges, om støtte til dette område kan komme i betragtning til de regionale undtagelser i artikel 87, stk. 3, litra a) eller c). I denne forbindelse minder Kommissionen om, Vizcaya aldrig har været berettiget til undtagelsen i artikel 87, stk. 3, litra a), idet BNP pr. indbygger(60) i NUTS II-området Baskerlandet, som provinsen er en del af, altid har ligget over 75 % af EU-gennemsnittet. I henhold til de regionale retningslinjer(61)(62) er vilkårene for anvendelse af undtagelsen i traktatens artikel 87, stk. 3, litra a), kun opfyldt, når NUTS II-regionen har et BNP pr. indbygger, der ikke overstiger 75 % af EU-gennemsnittet. Derimod minder Kommissionen om, at ifølge det regionale støttekort(63) var Vizcaya indtil den 26. september 1995(64) et af de områder, hvor støtte til den regionale udvikling kunne betragtes som delvis forenelig(65) med fællesmarkedet i medfør af undtagelsen i traktatens artikel 87, stk. 3, litra c)(66), og efter denne dato var støtte fuldstændig forenelig.
(84) Statsstøtten i form af fritagelsen for selskabsskatten skal styrke oprettelsen af nye virksomheder i Vizcaya med bestemte krav til initialinvesteringer og antal ansatte. Imidlertid har skatteforanstaltningerne på trods af opfyldelsen af kravet om denne mindsteinvestering og oprettelse af et vist antal arbejdspladser ikke karakter af investerings- eller beskæftigelsesstøtte. Udgangspunktet for støtten er faktisk hverken investeringsbeløbet, antallet af arbejdspladser eller de dertil hørende lønomkostninger, men beskatningsgrundlaget. Støttebeløbet afhænger desuden hverken af størrelsen af investeringen, antallet af arbejdspladser eller de dertil hørende lønomkostninger, men af beskatningsgrundlaget. I denne forbindelse minder Kommissionen om, at det i bilag I til retningslinjerne for statsstøtte med regionalt sigte hedder, at "den skattemæssige støtte kan betragtes som støtte i forbindelse med investeringen, når støtten har investeringen som beregningsgrundlag. Enhver skattemæssig støtte kan desuden indgå i denne kategori, hvis den betales op til et loft udtrykt i procent af investeringen". Derfor kan støtte, der som i det foreliggende tilfælde ikke opfylder disse kriterier, ikke betragtes som investeringsstøtte.
(85) Da støtten derimod delvis fjerner støttemodtagernes skat af deres overskud, har den karakter af driftsstøtte. Selskabsskatten er en udgift, som de pågældende virksomheder er forpligtet til at betale regelmæssigt som led i deres løbende drift. Den skattemæssige støtte skal derfor undersøges i lyset af de undtagelser, der måtte gælde for driftsstøtte.
(86) Kommissionen minder i denne forbindelse om, at i henhold til ovennævnte retningslinjer for statsstøtte med regionalt sigte er regionalstøtte, der har karakter af driftsstøtte, i princippet forbudt. Den kan dog tillades i exceptionelle tilfælde i områder, der er omfattet af artikel 87, stk. 3, litra a), når visse betingelser, der er anført i punkt 4.15 til 4.17 i ovennævnte retningslinjer, er opfyldt, eller i regioner i EU's yderste periferi eller områder med lav befolkningstæthed, når der er tale om at kompensere for supplerende transportomkostninger. NUTS III-området Vizcaya er ikke støtteberettiget efter artikel 87, stk. 3, litra a), og desuden opfylder tildelingen af driftsstøtte ikke ovennævnte betingelser. Endvidere er NUTS III-området Vizcaya ikke nogen region i den yderste periferi(67) eller en tyndtbefolket region(68). Derfor er de elementer af driftsstøtte, der indgår i fritagelsen for selskabsskatten, forbudt, især fordi de ikke gives til en region, der er omfattet af undtagelsen i traktatens artikel 87, stk. 3, litra a), eller en region i den yderste periferi eller en tyndtbefolket region. I den foreliggende sag er støtten dermed uforenelig.
(87) Kommissionen finder således, den skattemæssige støtteordning ikke kan betragtes som forenelig med fællesmarkedet i medfør af de regionale undtagelser i artikel 87, stk. 3, litra a) og c), idet den ikke er i overensstemmelse med retningslinjerne for statsstøtte med regionalt sigte.
(88) Ud over anvendelsen af undtagelsen af hensyn til udviklingen af visse erhvervsgrene i henhold til traktatens artikel 87, stk. 3, litra c), skal det undersøges, om undtagelsen kan anvendes til andre formål. Det skal bemærkes, at fritagelsen for selskabsskatten ikke har til formål at fremme udviklingen af en erhvervsgren i henhold til artikel 87, stk. 3, litra c), eller foranstaltninger for små og mellemstore virksomheder, forskning og udvikling, miljøbeskyttelse, beskæftigelsesfremme eller uddannelse i overensstemmelse med EU-reglerne. Derfor kan støtten ikke komme i betragtning til en undtagelse med henblik på at fremme udviklingen af visse erhvervsgrene i henhold til artikel 87, stk. 3, litra c), under påberåbelse af de nævnte målsætninger.
(89) Da der ikke er tale om sektorale begrænsninger, kan fritagelsen for selskabsskatten uden begrænsninger indrømmes enhver virksomhed i en følsom sektor, der er underlagt specifikke EU-regler, som dem, der gælder for aktiviteter i forbindelse med produktion, forarbejdning og markedsføring af landbrugsprodukter i bilag I til traktaten, samt for fiskeriet, kulindustrien, stålindustrien, transportsektoren, skibsbygningsindustrien, kunstfiberindustrien og automobilindustrien(69). Derfor finder Kommissionen, at den skattemæssige støtte i form af en fritagelse for selskabsskatten ikke overholder disse sektorale regler. I den konkrete sag opfylder fritagelsen for selskabsskatten ikke betingelsen om ikke at fremme ny produktionskapacitet for ikke at forværre de problemer med overkapacitet, der traditionelt plager disse sektorer. Når støttemodtageren tilhører en af ovennævnte sektorer, finder Kommissionen derfor, at støtten er uforenelig med fællesmarkedet og ikke kan opnå en undtagelse i medfør af artikel 87, stk. 3, litra c), med henblik på at fremme visse erhvervsgrene, da den ikke er omfattet af ovennævnte sektorale regler.
(90) Den undersøgte støtte, der ikke kan komme i betragtning til en undtagelse efter traktatens artikel 87, stk. 3, litra a) eller c), kan heller ikke falde ind under de øvrige undtagelser i artikel 87, stk. 2 og 3, da den ikke kan betragtes som støtte af social karakter i henhold til artikel 87, stk. 2, litra a), og dens formål er ikke at råde bod på skader, der er forårsaget af naturkatastrofer eller af andre usædvanlige begivenheder i henhold til artikel 87, stk. 2, litra b). Støtten skal heller ikke fremme virkeliggørelsen af et vigtigt projekt af fælleseuropæisk interesse eller afhjælpe en alvorlig forstyrrelse i en medlemsstats økonomi, som omtales i traktatens artikel 87, stk. 3, litra b). Endelig kan den ikke falde ind under undtagelsen i stk. 3, litra d), da den ikke skal fremme kulturen eller bevarelsen af kulturarven. Støtten er derfor uforenelig med fællesmarkedet.
(91) Da fritagelsen for selskabsskatten omfatter flere regnskabsår, kan der stadig være en del af skattelettelsen, som endnu ikke er udbetalt. Da dette beløb udgør ulovlig og uforenelig statsstøtte, bør de spanske myndigheder standse udbetalingen af en eventuel saldo som følge af fritagelsen for selskabsskatten.
6.5. Tilbagebetaling af udbetalt støtte
(92) Ifølge nogle af bemærkningerne fra Confebask bør støtten ikke tilbagebetales, idet der er tale om en berettiget forventning, der dels skyldes, at Kommissionen i en periode på flere år ikke har betragtet foranstaltningerne som statsstøtte, og dels at der findes andre former for skattelettelser i resten af Spanien, som Kommissionen ikke har stillet spørgsmålstegn ved.
(93) For det første skal det bemærkes, at Confebask ikke hævder, at de baskiske virksomheder, sammenslutningen repræsenterer, ikke har været opmærksomme på, at den fritagelse for selskabsskatten, der indrømmes nyoprettede virksomheder på visse betingelser, ikke vil indebære en fordel. Man må derfor antage, at disse virksomheder har kendskab til den fordel, fritagelsen indebærer.
(94) Desuden mindes der om, at skattefritagelsen ikke blev indført under overholdelse af den procedure, der er beskrevet i traktatens artikel 88, stk. 3. Det er fast retspraksis(70), at støttemodtagere i princippet kun kan have en berettiget forventning til gyldigheden af den støtte, de har modtaget, når den tildeles under overholdelse af den procedure, der er beskrevet i denne artikel. En omhyggelig økonomisk aktør bør normalt kunne sikre sig, at denne procedure er fulgt. I den foreliggende sag kan Confebask, som vedlagde sine bemærkninger kopier af korrespondancen mellem Kommissionen og de spanske myndigheder, ikke foregive, at man ikke var klar over, at foranstaltningerne var ulovlige.
(95) Retspraksis(71) udelukker bestemt ikke muligheden for, at modtagere af ulovlig støtte påberåber sig exceptionelle omstændigheder, som legitimt kan have givet dem en berettiget forventning om, at støtten var gyldig, som argument mod tilbagebetalingen, men i den foreliggende sag er der ingen af de omstændigheder, der er påpeget i bemærkningerne fra tredjemand, som kan komme i betragtning. Hvad angår spørgsmålet om en berettiget forventning, fordi Kommissionen i et meget langt tidsrum ikke betegnede de pågældende foranstaltninger som statsstøtte, minder Kommissionen i denne forbindelse indledningsvis om, at i henhold til artikel 13, stk. 2, i forordning (EF) nr. 659/1999 er ulovlig støtte ikke bundet af de frister, der gælder for anmeldt støtte. Derfor er Kommissionen ikke forpligtet til at vedtage beslutninger om ulovlig støtte som i det foreliggende tilfælde inden for en frist på to måneder(72) (jf. artikel 4, stk. 5), eller inden for en frist på 18 måneder(73) (jf. artikel 7, stk. 6). Det skal desuden erindres, at Kommissionen den 25. maj 1994 i et brev til Spaniens Faste Repræsentation, der indeholdt bemærkningerne fra Confebask, gjorde de spanske myndigheder opmærksom på det brev, der blev sendt til samtlige medlemsstater den 3. november 1983, og som omhandler deres forpligtelser i henhold til traktatens artikel 93, stk. 3, og på den meddelelse, der blev offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers Tidende C 318 af 24. november 1983, hvori man gentog, at al ulovligt tildelt støtte kunne kræves tilbagebetalt. Derfor oplyste Kommissionen i det første brev, den sendte til Spaniens Faste Repræsentation efter i 1994 at have modtaget klagen, ikke blot de spanske myndigheder om, at skattefritagelsen muligvis indeholdt statsstøtte, men også at der kunne være tale om ulovlig støtte, som i givet fald skulle tilbagebetales. Endvidere betegnede Kommissionen aldrig i sin korrespondance med de spanske myndigheder direkte eller indirekte skattefritagelsen som forenelig med fællesmarkedet.
(96) Hvad angår den berettigede forventning, fordi der fandtes andre skattelettelser i andre dele af Spanien, skal det gentages, at de adskiller sig tydeligt fra de foreliggende foranstaltninger, som allerede beskrevet. Under disse betingelser er det vanskeligt at begrunde, at så forskellige foranstaltninger skal behandles ens. Der skal i øvrigt erindres om, at Kommissionen på grund af manglende anmeldelse eller klage ikke har kunnet udtale sig om de øvrige skattelettelsers forenelighed. Den har heller ikke udtalt sig hverken direkte eller indirekte om disse foranstaltninger.
(97) Hvad angår RSV-dommens præcedens(74), som tredjemand henviser til som grundlag for en berettiget forventning som følge af det lange tidsrum mellem Kommissionens første brev af 25. maj 1994 og beslutningen om at indlede proceduren over for skattefritagelsen, er det vigtigt at holde sig denne sags særlige omstændigheder for øje. I RSV-sagen blev støtten anmeldt formelt til Kommissionen, dog med en vis forsinkelse. Desuden vedrørte den en række supplerende omkostninger i forbindelse med en transaktion, som allerede havde modtaget støtte godkendt af Kommissionen. Der var tale om en sektor, der i en årrække havde modtaget støtte, som Kommissionen havde godkendt. Derfor var der ikke behov for en tilbundsgående undersøgelse for at afgøre, om støtten var forenelig. I den foreliggende sag er støtten derimod ikke blevet anmeldt, der er ikke forbindelse til støtte godkendt af Kommissionen, og der er ikke tale om en sektor, der allerede har modtaget støtte. Derfor finder Kommissionen, at RSV-dommen ikke kan danne præcedens for denne sag.
(98) Endvidere oplyses det, at grunden til, at der er gået så lang tid, i vid udstrækning er, at de spanske myndigheder ikke har samarbejdet. Ved brev af 19. januar 1996 til Spaniens Faste Repræsentation udbad Kommissionen sig detaljerede oplysninger om, hvem foranstaltningerne eventuelt kunne gavne. Ved telefax af 16. februar 1996, bekræftet ved brev af 19. februar 1996, anmodede Spaniens Faste Repræsentation om en forlængelse af fristen på to uger. Ved brev af 21. marts 1996 anmodede Spaniens Faste Repræsentation om en ny forlængelse af fristen på 30 dage. Selv om de spanske myndigheder havde anmodet om disse forlængelser, hvilket gav anledning til at formode, at de havde tænkt sig at svare, modtog Kommissionen aldrig svar på sin anmodning fra de spanske myndigheder. Endvidere oplyser Kommissionen, at de spanske myndigheder i denne periode blev informeret om de procedurer, den havde indledt som følge af de klager, der blev indgivet i 1996 over støtte til Demesa(75), og i 1997 over støtte til Ramondín SA(76) i forbindelse med de skattelettelser(77), der blev indført i Álava i 1996, og som disse virksomheder blandt andet nød godt af. Da begge sager blev afsluttet med, at skattelettelserne fra 1996 blev erklæret for ulovlige og uforenelige, gav de oplysninger, som de spanske myndigheder modtog, ikke anledning til en berettiget forventning om, at skattefritagelsen skulle være forenelig, men lod snarere ane, at den kunne være uforenelig.
(99) Under disse omstændigheder finder Kommissionen, at den ikke har givet nogen berettiget forventning om, at skattefritagelsen kunne blive betragtet som forenelig. Derfor kan støttemodtagerne ikke påberåbe sig tilsidesættelse af berettiget forventning eller retssikkerheden i forbindelse med skattefritagelsen. I denne forbindelse skal der erindres om, at "efter fast praksis står adgangen til at påberåbe sig princippet om beskyttelse af den berettigede forventning åben for enhver i forbindelse med begrundede forventninger, som en fællesskabsinstitution har givet anledning til [...]. Omvendt kan ingen påberåbe sig tilsidesættelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, såfremt administrationen ikke har afgivet præcise løfter"(78).
(100) På baggrund af de fremførte argumenter finder Kommissionen, at støttemodtagerne ikke kan påberåbe sig generelle fællesskabsretlige principper som princippet om berettiget forventning eller retssikkerhed i forbindelse med den uforenelige støtte, der allerede er tildelt. Derfor er der intet i vejen for at anvende artikel 14, stk. 1, i forordning (EF) nr. 659/1999, hvori det hedder: "i negative beslutninger om ulovlig støtte bestemmer Kommissionen, at den pågældende medlemsstat skal træffe alle nødvendige foranstaltninger til at kræve støtten tilbagebetalt fra støttemodtageren". Derfor bør de spanske myndigheder i denne sag træffe alle de nødvendige foranstaltninger for at geninddrive den støtte, der allerede er udbetalt, med henblik på at genoprette den økonomiske situation, støttemodtagerne ville have befundet sig i uden den ulovlige tildeling af støtten. Tilbagebetalingen af støtten skal ske efter de procedurer og bestemmelser, der er fastsat i spansk lov, og omfatte alle forfaldne renter beregnet fra den dato, hvor støtten blev tildelt, til den faktiske tilbagebetalingsdato på grundlag af den referencerentesats, der blev brugt på denne dato til at beregne nettosubventionsækvivalenten for regionalstøtte i Spanien(79).
(101) Denne beslutning omhandler ordningen og skal efterkommes øjeblikkeligt, blandt andet skal enhver individuel støtte, der er tildelt under ordningen, tilbagebetales. Kommissionen minder ligeledes om, at denne beslutning ikke udelukker, at individuelle støttetildelinger kan betragtes helt eller delvis som forenelige med fællesmarkedet i kraft af deres egne karakteristika, enten i kraft af en tidligere kommissionsbeslutning eller en gruppefritagelsesforordning.
7. KONKLUSIONER
(102) På baggrund af ovenstående konkluderer Kommissionen:
a) at Spanien ulovligt har indrømmet visse nyoprettede virksomheder i Vizcaya en fritagelse for selskabsskatten i strid med traktatens artikel 88, stk. 3
b) at denne fritagelse for selskabsskatten er uforenelig med fællesmarkedet
c) at de spanske myndigheder skal indstille udbetalingen af en eventuel støttesaldo, som nogle støttemodtagere kan have til gode; at de spanske myndigheder skal træffe alle nødvendige forholdsregler for, at den uforenelige støtte, der allerede er udbetalt, tilbagebetales for at genoprette den økonomiske situation, støttemodtageren ville have befundet sig i uden den ulovlige støtte -
VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:
Artikel 1
Den statsstøtte i form af en nedsættelse af beskatningsgrundlaget, som Spanien ulovligt tildelte provinsen Territorio Histórico de Vizcaya i strid med traktatens artikel 88, stk. 3, ved artikel 14 i Norma Foral (regionallov) nr. 18 af 5. juli 1993, er uforenelig med fællesmarkedet.
Artikel 2
Spanien afskaffer den støtteordning, der er omhandlet i artikel 1, hvis den fortsat har virkninger.
Artikel 3
1. Spanien træffer alle nødvendige forholdsregler for, at støttemodtagerne tilbagebetaler den støtte, der er omhandlet i artikel 1, og som er tildelt ulovligt. Spanien indstiller al udbetaling af udestående støtte.
2. Tilbagesøgningen skal ske uophørligt og i overensstemmelse med national lovgivning, hvis denne giver mulighed for at efterkomme beslutningen hurtigt og effektivt. Den støtte, der skal tilbagebetales, pålægges renter fra det tidspunkt, den blev stillet til rådighed for støttemodtagerne, og indtil den er blevet tilbagebetalt. Renterne beregnes på basis af den referencesats, der anvendes til at beregne subventionsækvivalenten for regionalstøtte.
Artikel 4
Spanien underretter senest to måneder efter meddelelsen af denne beslutning Kommissionen om, hvilke foranstaltninger der er truffet for at efterkomme beslutningen.
Artikel 5
Denne beslutning er rettet til Kongeriget Spanien.
Udfærdiget i Bruxelles, den 20. december 2001.
Komission päätös,
tehty 20 päivänä joulukuuta 2001,
valtiontukiohjelmasta, jonka Espanja toteutti vuonna 1993 uusien yritysten hyväksi Biskajassa (Espanjassa)
(tiedoksiannettu numerolla K(2001) 4478)
(Ainoastaan espanjankielinen teksti on todistusvoimainen)
(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
(2003/86/EY)
EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 88 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan,
ottaa huomioon Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 62 artiklan 1 kohdan a) alakohdan,
on mainittujen artikloiden mukaisesti kehottanut asianomaisia esittämään huomautuksensa(1) ja ottanut huomioon nämä huomautukset,
sekä katsoo seuraavaa:
1 MENETTELY
(1) Komissio sai kahden kantelun seurauksena vahvistuksen epäilykselle, jonka mukaan Biskajassa on käytössä uusille yrityksille yhtiöverosta myönnettävistä vapautuksista muodostuva verotukiohjelma. Kanteluista ensimmäiset tekivät eräät La Riojan autonomisen alueen rajaseudulla toimivat yhteisöt Baskimaan kolmen alueellisen Diputación Foralin vuonna 1993 vahvistamista kiireellisistä ja väliaikaisista verotoimenpiteistä. Toisen kantelun teki kilpaileva yritys, ja se koski yhtiöverosta 10 vuoden ajaksi myönnettyä vapautusta (joka vastaa Biskajan verotoimenpidettä). Tätä tukea myönnettiin Lantarónissa (Álavassa) toimivalle yritykselle Depósitos Tubos Reunidos Lentz TR Lentz, SA (jäljempänä "Detursa").
(2) Komissio ilmoitti Espanjalle 28 päivänä marraskuuta 2000 päivätyllä kirjeellä (SG(2000) D/108806) päätöksestään aloittaa kyseistä tukea koskeva EY:n perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdan mukainen menettely.
(3) Espanjan viranomaiset pyysivät pysyvän edustustonsa 14 päivänä joulukuuta 2000 päivätyllä kirjeellä, joka kirjattiin saapuneeksi 19 päivänä joulukuuta 2000, lisäaikaa huomautusten esittämiseen. Espanjan viranomaiset esittivät pysyvän edustustonsa 5 päivänä helmikuuta 2001 päivätyllä ja 8 päivänä helmikuuta 2001 saapuneeksi kirjatulla kirjeellä (Biskajan Diputación Foralin laatimia) huomautuksia kyseisen menettelyn mukaisesti.
(4) Komission päätös menettelyn aloittamisesta julkaistiin Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä(2). Komissio kehotti asianomaisia esittämään tukea koskevat huomautuksensa kuukauden kuluessa mainitun päätöksen julkaisupäivästä.
(5) Komissio sai huomautuksia seuraavilta osapuolilta: La Riojan hallitukselta 1 päivänä maaliskuuta 2001; Confederación Empresarial Vasca - Euskal Entrepresarien Konfederakuntzalta (jäljempänä "Confebask") 2 päivänä maaliskuuta 2001; La Riojan ammattiliittojen kattojärjestöltä Unión General de Trabajadores de la Riojalta 2 päivänä maaliskuuta 2001 ja Biskajan Juntas Generales -hallintoelimeltä 5 päivänä maaliskuuta 2001. Komissio toimitti nämä huomautukset 2 päivänä heinäkuuta 2001 päivätyllä kirjeellä (D/52703) Espanjan viranomaisille ja antoi niille mahdollisuuden esittää huomautuksia. Espanjan viranomaiset pyysivät pysyvän edustustonsa 26 päivänä heinäkuuta 2001 päivätyllä kirjeellä lisäaikaa huomautusten esittämiseen. Espanjan viranomaiset esittivät pysyvän edustustonsa 17 päivänä syyskuuta 2001 päivätyllä kirjeellä (Biskajan Diputación Foralin laatimat) näkemyksensä kolmansien esittämistä huomautuksista.
2 YKSITYISKOHTAINEN KUVAUS TUESTA
(6) Komissio toteaa, että kyseinen verotukiohjelma perustettiin 24 päivänä kesäkuuta annetun alueellisen säädöksen 5/1993 (Norma Foral n° 5/1993 de Medidas Fiscales Urgentes de Apoyo a la Inversión e Impulso de la Actividad Económica) 14 §:ssä(3). Kyseisen 14 §:n sisältö on seuraava(4):
"1. Yritykset, jotka perustetaan tämän Norma Foralin voimaantulopäivän ja 31 päivän joulukuuta 1994 välisenä aikana, vapautetaan yhtiöverosta kymmenen verovuoden ajaksi niiden perustamisvuodesta alkaen, jos seuraavassa kohdassa säädetyt edellytykset täyttyvät.
2. Tässä pykälässä säädetyn verovapautuksen myöntämisedellytykset ovat seuraavat:
a) Yritysten maksetun osakepääoman on oltava vähintään 20 miljoonaa pesetaa.
[...]
f) Yrityksen on investoitava perustamisajankohtansa ja 31 päivän joulukuuta 1995 välisenä aikana vähintään 80 miljoonaa pesetaa; tätä omaisuutta on käytettävä yrityksen toimintaan, eikä sitä saa vuokrata eikä luovuttaa kolmansien käyttöön.
g) Yritysten on luotava vähintään 10 työpaikkaa perustamisensa jälkeisten kuuden kuukauden aikana ja pidettävä työvoima vuosittain keskimäärin samalla tasolla siihen vuoteen asti, jona sen oikeus verovapautukseen päättyy.
[...]
i) Yrityksellä on oltava liiketoimintasuunnitelma, joka kattaa vähintään viisi vuotta. [...].
[...]
6. Tässä pykälässä säädetty vapautus ei ole yhteensopiva muiden veroetujen kanssa.
7. Määräaikaista verovapautusta haetaan Diputación Foralin talousosastolta [...], joka tarkastaa perusvaatimusten täyttymisen ja ilmoittaa sitten hakijayritykselle tilapäisestä luvasta, joka on virallisesti annettava Consejo de Diputadosin päätöksellä."
(7) Komissio toteaa, että kyseisen Norma Foralin mukaan tuen tarkoituksena on taloudellisen toiminnan edistäminen yritysten aloitteita ja investointeja kannustamalla.
(8) Komissio katsoo myös, että kyseisten verotukien kohteena on liiketoiminnan tuloksesta laskettava yhtiöveron perusta, josta on vähennetty veroperustan tasaaminen aiempien tilikausien tappioilla. Tarkasteltavana olevassa tapauksessa tuensaajat ovat yrityksiä, jotka ovat aloittaneet toimintansa mainittujen Norma Foralien voimaantulopäivämäärän jälkeen, investoineet aineelliseen käyttöomaisuuteen vähintään 80 miljoonaa Espanjan pesetaa (480810 euroa) ja luoneet vähintään 10 uutta työpaikkaa. Lisäksi komissio toteaa, että tuensaajayrityksillä on oltava vähintään viiden vuoden liiketoimintasuunnitelma ja niiden maksetun alkupääoman on oltava vähintään 20 miljoonaa pesetaa (120202 euroa).
(9) Komissio painottaa, että tuki koostuu yhtiöverovapautuksesta, jota myönnetään yrityksen ensimmäisen 10 peräkkäisen verovuoden ajan.
(10) Komissio toteaa, että verotukea ei ole suunnattu tietynlaista toimintaa harjoittaville eikä tietyillä aloilla toimiville yrityksille, vaan kyseistä tukea voidaan myöntää kaikille yrityksille kaikilla aloilla. Tukea ei ole suunnattu määrätylle yritysryhmälle kuten pk-yrityksille, sillä jokainen edellä mainitut ehdot täyttävä yritys on tukikelpoinen.
(11) Tuen kasautumisesta muiden tukien kanssa komissio toteaa olevan selkää, että kyseiset verotuet eivät voi kasautua muiden veroetujen kanssa, jotka on sidottu vähimmäisinvestointiin tai luotujen työpaikkojen vähimmäismäärään. Kyseisen verotuen yhdistämistä muihin kuin verotukiin ei kuitenkaan ole estetty. Tällaisia muuntyyppisiä tukia ovat muun muassa samoihin investointeihin kohdistuvat avustukset, tuetut lainat, takaukset ja pääomasijoitukset. Verotuki voidaan yhdistää myös muihin verotukiin, joilla on erilainen määräytymisperuste (eli olosuhde, joka johtaa etujen myöntämiseen). Nämä ehdot täyttäviä verotukia ovat esimerkiksi verohyvitykset(5).
(12) Menettelyn aloittamista koskevassa komission päätöksessä muistutetaan, että toimenpiteiden verotuksellisella luonteella ei ole vaikutusta yhteisön valtiontukisääntöjen soveltamiseen, sillä EY:n perustamissopimuksen 87 artiklaa sovelletaan "muodossa tai toisessa" myönnettyyn tukeen. Komissio korostaa kuitenkin, että jotta toimenpide luokiteltaisiin tueksi, sen on täytettävä kaikki 87 artiklassa määritellyt neljä perustetta, joita kuvaillaan jäljempänä.
(13) Ensiksi komissio toteaa, että mainittu yhtiöverovapautus antaa tuensaajille edun, joka keventää niiden talousarviota normaalisti rasittavia menoja.
(14) Komissio katsoo myös, että koska verohyvitys aiheuttaa verotulojen menetyksen, siinä on kyse valtion varojen käyttämisestä veromenoina.
(15) Kolmanneksi komissio katsoo, että verovapautus vaikuttaa kilpailuun ja jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. Koska tuensaajat harjoittavat taloudellista toimintaa, joka voi johtaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, tuki parantaa tuensaajayritysten asemaa verrattuna niiden kilpailijoihin yhteisön sisäisessä kaupassa. Kyseiset tuet voivat selvästikin vaikuttaa yhteisön sisäiseen kauppaan. Lisäksi tuensaajayritysten kannattavuus paranee niiden nettotuloksen (voitto verojen jälkeen) parantuessa. Tämän ansiosta ne pystyvät paremmin kilpailemaan tukiohjelman ulkopuolelle jääneiden yritysten kanssa.
(16) Komissio katsoo myös, että kyseinen yhtiöverovapautus on erityinen tai valikoiva, sillä se suosii tiettyjä yrityksiä. Tuen myöntämisehdot sulkevat tuen piiristä kaikki yritykset, jotka on perustettu ennen kyseisen Norma Foralin voimaantuloa (puolessavälissä vuotta 1993), jotka ovat luoneet alle 10 työpaikkaa, joiden investoinnit ovat alle 80 miljoonaa pesetaa (480810 euroa) ja joiden maksettu pääoma on alle 20 miljoonaa pesetaa (120202 euroa). Komissio katsoo tässä vaiheessa myös, että tätä verotukea ei näin ollen voida perustella järjestelmän luonteella tai taloudellisella rakenteella.
(17) Komissio päättelee, että kyseinen yhtiöverovapautus on perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea, koska se täyttää kaikki merkitykselliset arviointiperusteet: tuo suhteellista etua, on jäsenvaltion myöntämää tai valtion varoista myönnettyä, se vaikuttaa yhteisön sisäiseen kauppaan ja vääristää kilpailua suosimalla vain tiettyjä yrityksiä.
(18) Kun otetaan huomioon, että kyseisten verotukien enimmäismäärän ei edellytetä noudattavan vähämerkityksistä tukea koskevissa säännöissä (de minimis -säännöt)(6) vahvistettua ylärajaa, komissio katsoo, ettei kyseisiä tukia voida pitää vähämerkityksisinä(7).
(19) Komissio toteaa tässä vaiheessa, että valtiontuet, joihin ei sovelleta de minimis -sääntöä, kuuluvat perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdassa määrätyn ennakkoilmoitusvelvollisuuden soveltamisalaan. Espanjan viranomaiset eivät kuitenkaan ole noudattaneet tätä velvollisuutta. Tästä syystä komissio arvioi tässä vaiheessa, että tuet voidaan katsoa sääntöjenvastaisiksi.
(20) Komissio toteaa myös, että vaikka kyseisten tukien myöntäminen edellyttää vähimmäisinvestointien tekemistä ja työpaikkojen vähimmäismäärän luomista, kyseiset verotukiohjelmat eivät takaa alueellisia valtiontukia koskevien yhteisön sääntöjen noudattamista. Tästä syystä komissio katsoo, että kyseiset tuet eivät ole investointi- eivätkä työllisyystukia.
(21) Sen sijaan komissio katsoo, että verotuet ovat toimintatukea, sillä niillä pyritään vapauttamaan yritys tavanomaisen tai päivittäisen liiketoimintansa kustannuksista.
(22) Komissio muistuttaa, että alueelliset toimintatuet ovat periaatteessa kiellettyjä. Tällaisia tukia voidaan kuitenkin poikkeuksellisesti myöntää tietyt edellytykset täyttävillä alueilla. Nämä tuet eivät kuitenkaan täytä kyseisiä edellytyksiä. Tämän vuoksi komissio epäilee, että kyseiset verotuet eivät sovellu yhteismarkkinoille aluetuen suuntaviivoissa asetettujen sääntöjen nojalla.
(23) Kyseinen veroperustan alennus, jota ei ole rajattu tiettyihin aloihin, voidaan myöntää yrityksille, jotka kuuluvat yhteisön alakohtaisten sääntöjen soveltamisalaan. Näistä syistä komissio epäilee tuen soveltuvuutta yhteismarkkinoille, kun tuensaaja toimii alalla, johon sovelletaan yhteisön erityissääntöjä.
(24) Tässä vaiheessa komissio epäilee lisäksi kyseisten verotukien soveltuvuutta yhteismarkkinoille EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 2 ja 3 kohdan poikkeuksien nojalla. Tätä tukea ei voida pitää 87 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettuna sosiaalisena tukena, se ei ole 87 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettua tukea luonnonmullistusten tai muiden poikkeuksellisten tapahtumien aiheuttaman vahingon korvaamiseksi, eikä se kuulu määrättyjä Saksan liittotasavallan alueita koskevien 87 artiklan 2 kohdan c alakohdan määräysten soveltamisalaan. Kun tarkastellaan muita 87 artiklan 3 kohdan kuin a ja c alakohdan poikkeuksia, komissio katsoo, että tuen tarkoituksena ei ole Euroopan yhteistä etua koskevan tärkeän hankkeen edistäminen eikä jäsenvaltion taloudessa olevan vakavan häiriön poistaminen 87 artiklan 3 kohdan b alakohdassa tarkoitetulla tavalla. Tuki ei kuulu 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan soveltamisalaan, joka kattaa tuen tietyn taloudellisen toiminnan edistämiseen, sillä tuensaajayritysten toimialaa ei ole rajattu millään tavoin. Kyse ei ole myöskään 87 artiklan 3 kohdan d alakohdassa tarkoitetusta tuesta kulttuurin ja kulttuuriperinnön edistämiseen.
(25) Komissio on kehottanut Espanjan viranomaisia esittämään huomautuksia perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdan mukaisessa menettelyssä. Lisäksi se on kehottanut viranomaisia toimittamaan kaikki tiedot, jotka ovat välttämättömiä arvioitaessa tietyille uusille yrityksille Biskajassa annettuina verovapautuksina myönnettyjä tukia.
3 ESPANJAN VIRANOMAISTEN HUOMAUTUKSET
(26) Espanjan viranomaiset esittivät pysyvän edustustonsa 5 päivänä helmikuuta 2001 päivätyllä kirjeellä huomautuksia (jotka oli laatinut Biskajan Diputación Foral). Espanjan viranomaiset katsovat huomautuksissaan, että päätös perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdan mukaisen menettelyn aloittamisesta tämän yhtiöverovapautuksen osalta on mitätön, sillä päätös on tehty vastoin perustamissopimuksen mukaista menettelyä. Tämä johtuu siitä, että komissio on määritellyt Norma Foralin 18/1993 virheellisesti uudeksi tueksi eikä voimassa olevaksi tueksi.
(27) Espanjan viranomaiset korostavat, että kyseistä verotoimenpidettä ei katsottu tueksi voimaantuloajankohtana. Viranomaiset perustelevat käsitystään siten, että komissio on ollut vuosia tietoinen mainitusta Norma Foralista, sillä komissio ilmoitti Espanjan pysyvälle edustustolle 25 päivänä toukokuuta 1994 päivätyllä kirjeellään kyseistä säädöstä koskevasta kantelusta. Viranomaisten mukaan kyseinen kirje osoittaa selvästi, että komissio ei pitänyt sovellettua toimenpidettä valtiontukena eikä katsonut tarpeelliseksi aloittaa perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdan (nyk. 88 artiklan 2 kohdan) mukaista menettelyä. Espanjan viranomaiset ilmoittivat 30 päivänä syyskuuta 1994 päivätyllä pysyvän edustustonsa kirjeellä komissiolle, että niiden mielestä kyseiset verotoimenpiteet eivät olleet perustamissopimuksen 92 artiklassa kiellettyä valtiontukea vaan yleisiä toimenpiteitä. Komissio pyysi 19 päivänä tammikuuta 1996 päivätyllä, pysyvälle edustustolle lähetetyllä kirjeellä yksityiskohtaisia tietoja toimenpiteen mahdollisista tuensaajista. Órgano de coordinación fiscal (verotuksen koordinointielin) lähetti 6 päivänä helmikuuta 1996(8) komissiolle kirjeen, jossa todettiin, että Baskimaan verotoimenpiteet ovat luonteeltaan yleisiä eikä kyse ole valtiontuesta. Espanjan viranomaiset toteavat lisäksi, että jos komissiolla oli pienintäkään epäilystä siitä, että kyseinen Norma Foral on perustamissopimuksen 87 artiklassa tarkoitettua valtiontukea, sen olisi pitänyt (Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön nojalla(9) aloittaa välittömästi perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdan mukainen menettely.
(28) Espanjan viranomaisten mukaan se, että komissio luokitteli marraskuussa 2000 Norma Foralin nro 18/1993 valtiontueksi, johtuu yhteisössä valtiontukipolitiikan alalla tapahtuneesta kehityksestä (kuten myös tiedonantoon perustuvassa päätöksessä menettelyn aloittamisesta todetaan). Yritysverotuksen sovellettavista menettelysäännöistä 1 päivänä joulukuuta 1997 annetussa neuvoston päätöslauselmassa(10) myönnetään, että perusteet, joita komissio soveltaa tarkastellessaan yhteisön valtiontukisääntöjen perusteella voimassa olevia verojärjestelmiä - eikä vain olemassa olevia verojärjestelmiä - voivat muuttua jälkikäteen. "Ensimmäisessä vuosittaisessa kertomuksessa yritysverotusta ja verotuksellisia valtiontukia koskevien menettelysääntöjen täytäntöönpanosta"(11) komissio toteaa, että sen tavoitteena on selventää valtiontukisääntöjen soveltamista välittömään yritysverotukseen liittyvissä tapauksissa(12). Komissio on tämän jälkeen antanut tiedonannon valtiontukisääntöjen soveltamisesta yritysten välittömään verotukseen(13). Kuten komissio esitti menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessään, se tutkii Norma Foralin nro 18/1993 kaltaisia verotukiohjelmia kyseisen tiedonannon 37 kohdassa vahvistettujen suuntaviivojen mukaan. Kyseisen tiedonannon 36 kohdassa todetaan, että "perustamissopimuksen 93 artiklan 1 kohdan nojalla komissio seuraa jatkuvasti jäsenvaltioiden kanssa niiden voimassa olevia tukijärjestelmiä". Tiedonannosta ilmeneekin, että komissio voi harjoittaa jäsenvaltioissa voimassa olevien ja tiedonannon voimaantuloa edeltävien tukiohjelmien seurantaa ("jatkuva seuranta") vain perustamissopimuksen 88 artiklan 1 kohdan menettelyn mukaisesti. Kyseinen menettely estää toisaalta "tukien" katsomisen sääntöjenvastaisiksi. Kyse on siis jäsenvaltioissa sovellettavista verotoimenpiteistä (mistä syystä käytetään ilmausta "voimassa olevat"), joita ei joulukuuhun 1997 mennessä ollut katsottu valtiontuiksi.
(29) Lisäksi Espanjan viranomaiset korostavat, että Norma Foralia nro 18/1993 ei ole muutettu. Näin ollen se täyttää säädöksen muuttamattomuutta koskevan vaatimuksen, joka asetetaan voimassa olevan tuen edellytykseksi Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 93 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 22 päivänä maaliskuuta 1999 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 659/1999(14).
(30) Espanjan viranomaiset katsovat tämän mukaisesti, että vaikka Norma Foral nro 18/1993 olisi komission mielestä luokiteltava valtiontueksi, kyse on silti voimassa olevasta tukiohjelmasta. On todettu, että komissio sai vuonna 1994 tai jopa aikaisemmin tietoa Norma Foralin nro 18/1993 soveltamisesta, eikä se silloin katsonut, että kyseessä on valtiontuki. Valtiontukipolitiikassa on tapahtunut kehitystä jäsenvaltioissa voimassa olevien verotoimenpiteiden seurannan osalta. Kyseistä Norma Foralia ei ole muutettu kertaakaan sen voimaantulon jälkeen. Perustamissopimuksen 88 artiklan 1 kohdassa määrätään menettelystä, jota on sovellettava voimassa oleviin tukiin ja jonka mukaan tukia seurataan jatkuvasti jäsenvaltioiden kanssa. Seuranta ei näin ollen tapahdu kyseisen artiklan 2 kohdan mukaista menettelyä noudattaen. Asetuksessa säädetään vastaavasti menettelystä, jota on sovellettava voimassa oleviin tukiohjelmiin. Tällöin toimitaan 93 artiklan 1 kohdan (nyk. 88 artiklan 1 kohdan) mukaisesti yhteistyössä ja ehdotetaan aiheellisia toimenpiteitä. Tästä syystä komissio ei voi panna täytäntöön päätöstään menettelyn aloittamisesta. Jos komissio katsoo alustavan tutkinnan jälkeen, että Norma Foral on perustamissopimuksen 87 artiklassa tarkoitettua valtiontukea, sen on ehdotettava kyseiselle jäsenvaltiolle yhteismarkkinoiden asteittaisen kehittämisen tai toiminnan kannalta aiheellisia toimenpiteitä.
(31) Espanjan viranomaiset katsovat kyseessä olevien toimenpiteiden luonteesta, että toimenpiteitä ei voida katsoa valtiontuiksi, koska ne eivät täytä 87 artiklan 1 kohdassa vahvistettua valikoivuuden perustetta. Toimenpiteet eivät ole valikoivia, koska niitä sovelletaan yrityksiin kaikilla talouden aloilla ja koska niiden tavoitteena on koko talouden edistäminen. Ne eivät ole komission esittämällä tavalla valikoivia, sillä objektiiviset ja syrjimättömät soveltamisperusteet eivät merkitse sitä, että edellytykset täyttävät yritykset olisivat perustamissopimuksen 87 artiklassa tarkoitettuja "tiettyjä yrityksiä". Päätelmänsä tueksi Espanjan viranomaiset korostavat erityisesti, että kyseisten toimenpiteiden tarkoituksena on nimensä mukaisesti taloudellisen toiminnan elvyttäminen, ja niillä tavoitellaan oikeutettua talouspoliittista tavoitetta hyödyntämällä kaikkia valtion käytettävissä olevia välineitä. Lisäksi viranomaiset katsovat, että kyseisten veroetujen soveltaminen sekä olemassa oleviin yrityksiin että 31 päivän joulukuuta 1994 jälkeen perustettuihin uusiin yrityksiin ei merkitse etujen olevan valikoivia, koska tavoitteena on edistää uutta yritystoimintaa eivätkä tämän ajankohdan jälkeen perustetut yritykset joudu tuensaajayrityksiä heikompaan asemaan. Kun tarkastellaan investointien, työpaikkojen ja omien varojen määrälle asetettuja vähimmäisvaatimuksia, Espanjan viranomaiset katsovat, etteivät vaatimukset merkitse toimenpiteiden olevan valikoivia, sillä edellytykset ovat horisontaalisia ja objektiivisia eivätkä syrjiviä. Koska valikoivuuden edellytys ei täyty, Espanjan viranomaiset päättelevät, että kyseisiä toimenpiteitä ei voida katsoa valtiontuiksi vaan yleisiksi toimenpiteiksi.
(32) Espanjan viranomaisten mukaan kyseisiä verotoimenpiteitä ei voida katsoa valtiontuiksi myöskään siksi, että ne eivät vääristä kilpailua eivätkä vaikuta jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. Espanjan viranomaiset muistuttavat tästä, että mainittujen menettelysääntöjen mukaisesti Norma Foral nro 18/1993 on jo ollut tarkastelun kohteena(15). Tutkinnassa todettiin, ettei säädöksellä ole vaikutusta taloudellisen toiminnan sijoittautumiseen yhteisössä. Norma Foral nro 18/1993 ei vahvista eikä edes voisi vahvistaa minkään yrityksen asemaa. Koska vasta perustetuilla yrityksillä ei ole vielä täsmällistä asemaa markkinoilla, niiden asemaa ei tällöin myöskään voida vahvistaa.
(33) Espanjan viranomaisten kiistävät Norma Foralilla nro 18/1993 käyttöön otettujen verotoimenpiteiden luokittelemisen toimintatuiksi väittämällä, että toimintatueksi voidaan luokitella vain jo toimiville yrityksille myönnetty tuki, mutta ei uusille yrityksille myönnettyä tukea. Sen sijaan viranomaiset katsovat, että kun otetaan huomioon tuen saamisen edellyttämät vähimmäisinvestoinnit ja luodut työpaikat, toimenpiteet vastaavat luonteeltaan aluetukiohjelmia koskevassa komission tiedonannossa määriteltyjä alkuinvestointien edistämistoimenpiteitä.(16) Viranomaiset täsmentävät, että kun alueellisia valtiontukia koskevissa suuntaviivoissa(17) todetaan, että verotuki "voidaan" katsoa investointitueksi, kun tuen määräytymisperusteena on investointi, tämä ei tarkoita sitä, että ne "on katsottava" investointituiksi vain tällöin.
4 MUUT KOMISSION SAAMAT HUOMAUTUKSET
(34) Komissio korostaa, että jäljempänä käsitellyt huomautukset eivät vaikuta siihen, voidaanko niiden tekijät katsoa perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdassa tarkoitetuiksi asianomaisiksi osapuoliksi.
4.1 La Riojan aluehallituksen esittämät huomautukset
(35) La Riojan aluehallitus väittää, että kyseisissä verotoimenpiteissä on kyse valtiontuista, koska ne täyttävät kaikilta osin perustamissopimuksen 87 artiklassa määrätyt neljä edellytystä. Näkemyksensä tueksi aluehallitus toteaa, että perustamissopimuksen 87 artiklassa mainitulla "valtiolla" tarkoitetaan kaikkia julkishallinnon viranomaisia riippumatta niiden toimivallan alueellisesta laajuudesta. Näin ollen sen piiriin kuuluvat myös maakuntien hallitukset. Lisäksi aluehallitus toteaa, että kyseessä olevan toimenpiteen muoto ei vaikuta tueksi luokittelemiseen. Tältä osin aluehallitus täsmentää, että 87 artiklassa tarkoitettu tuen käsite on avustuksen käsitettä laajempi ja näin ollen se voi sisältää myös verotoimenpiteet. Aluehallitus toteaa, että kyseiset verotoimenpiteet antavat tuensaajille edun, sillä kun yritys vapautetaan yhtiöverosta 10 peräkkäiseksi verovuodeksi, tavoitteena ja vaikutuksena on vapauttaa tuensaaja osasta verorasitusta, joka olisi maksettuna heikentänyt sen tuottavuutta. Jos tuensaajayritykset harjoittavat toimintaa, joka voi olla jäsenvaltioiden välisen kaupan kohteena, verotoimenpiteet vääristävät kilpailua ja vaikuttavat tähän kauppaan. La Riojan aluehallitus toteaa, että 20 miljoonan pesetan (120202 euron) vähimmäisosakepääomaa, 80 miljoonan pesetan (480810 euron) vähimmäisinvestointia ja vähintään kymmenen työpaikan luomista koskevien käytännön erityisvaatimusten lisäksi kyseisen verotoimenpiteen erityisyys johtuu siitä, että tuen ulkopuolelle on jätetty jo toimivat yritykset ja edut on rajattu jäsenvaltion tietyllä alueella sijaitseviin yrityksiin.
(36) La Riojan aluehallitus muistuttaa myös, että perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdan mukaan valtiontuista on ilmoitettava komissiolle. Tukia ei saa myöntää ennen kuin komissio on vahvistanut niiden soveltuvan yhteismarkkinoille.
(37) Lisäksi La Riojan aluehallitus katsoo, että kyseisiä verotoimenpiteitä ei voida pitää investointitukina, koska ne eivät täytä alueellisia valtiontukia koskevien suuntaviivojen(18) mukaisia edellytyksiä. Se täsmentää tältä osin, että huolimatta investointia ja työpaikkojen luomista koskevia vähimmäisvaatimuksista kyseiset tuet eivät määräydy investoinnin tai luotujen työpaikkojen määrän mukaan. Sen sijaan La Riojan aluehallitus katsoo, että nämä verotoimenpiteet ovat toimintatukea, koska ne vapauttavat tuensaajat osasta kustannuksia, joista yritysten on vastattava osana tavanomaista liiketoimintaansa. Näihin toimintatukiin ei myöskään voida soveltaa mitään perustamissopimuksen 87 artiklan 2 ja 3 kohdassa tarkoitettua poikkeusta.
(38) La Riojan aluehallitus katsoo, että kyseistä verotoimenpidettä ei voida perustella sillä, että Espanjassa on viisi verojärjestelmää. Aluehallitus muistuttaa tältä osin, että julkisasiamies Saggio(19) on todennut, että asema jonkin alueen veroviranomaisena ei oikeuta kyseiselle alueelle sijoittautuneita yrityksiä suosivaan syrjivään kohteluun. Toimenpiteitä ei voida perustella myöskään Biskajan verojärjestelmän luonteella tai taloudellisella rakenteella, sillä niiden tavoitteena on tuensaajayritysten kilpailukyvyn parantaminen. La Riojan aluehallitus muistuttaa, että Espanjan korkein oikeus(20) on katsonut, että tässä kyseessä olevien toimenpiteiden kaltaiset verotoimenpiteet vääristävät kilpailua ja vaikuttavat pääomien ja työvoiman vapaaseen liikkuvuuteen. Myös Baskimaan korkein oikeus(21) on noudattanut tätä periaatetta.
(39) Aluehallitus onkin sitä mieltä, että kyseisten verotoimenpiteiden on katsottava olevan 88 artiklan 3 kohdan ilmoitusmenettelyn laiminlyönnin takia sääntöjenvastaisia ja yhteismarkkinoille soveltumattomia valtiontukia.
4.2 Confederación Empresarial Vascan - Euskal Entrepresarien Konfederakuntzan ("Confebask") esittämät huomautukset
(40) Confebask korostaa, että Biskajan nykyisellä verotuksellisella autonomialla on pitkät perinteet.
(41) Confebask toteaa väitetystä verovelvollisuuden keventämisestä, että komissio on väärässä katsoessaan, että verorasitusta olisi kevennetty siten, että valtio olisi menettänyt verotuloja. Jos tämä päätelmä pitäisi paikkansa, kaikki verovähennykset aiheuttaisivat aina verotulojen menetyksen suhteessa määrään, joka verovelvollisen olisi pitänyt normaalisti maksaa. Confebask pyytääkin komissiota tarkistamaan kantaansa, sillä muussa tapauksessa seurauksena olisi verorasituksen aiheeton yhdenmukaistaminen, joka merkitsisi mahdollisten verotulojen menetysten määritysperusteena käytettävän viitemäärän vahvistamista.
(42) Kauppaan aiheutuvista vaikutuksista Confebask toteaa, että komission mielestä kyseiset verotoimenpiteet vääristävät jäsenvaltioiden välistä kauppaa, jos tuensaajat osallistuvat siihen. Erilaisten verojärjestelmien olemassaolo vaikuttaa kuitenkin aina kauppaan. Tutkiakseen, vaikuttavatko kyseiset verotoimenpiteet jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, komission pitäisi siis analysoida koko verojärjestelmää eikä vain sen yksittäisiä säännöksiä. Confebask korostaa, että erään tutkimuksen mukaan Baskimaan verotus on muita Espanjan alueita kireämpi. Komission pitäisi selittää, miksi juuri nämä toimenpiteet vaikuttavat jäsenvaltioiden väliseen kauppaan mutta muut eivät. Vaikka vaikutusta aiheutuisikin, keinona sen poistamiseen on verotuksen yhdenmukaistaminen eivätkä valtiontuet.
(43) Kyseisten verotoimenpiteiden valikoivuudesta Confebask toteaa, että komission mielestä kyseessä ovat tuen suoraa myöntämistä koskevat säännökset. Confebask muistuttaa, että mainitun valtiontukisääntöjen soveltamisesta yritysten välittömään verotukseen annetun komission tiedonannon 17, 19 ja 20 kohdan mukaan verotoimenpide voi olla erityistoimenpide ja näin ollen valtiontukea, kun se on suunnattu vain julkisille yrityksille, tietyille yritysmuodoille tai tietyn alueen yrityksille. Kyseisiin verotoimenpiteisiin ei kuitenkaan liity näitä erityispiirteitä, esimerkiksi alueellisuutta, koska toimenpiteitä sovelletaan koko sillä alueella, joka kuuluu tuet myöntävien alueviranomaisten toimivallan piiriin. Vähintään 20 miljoonan pesetan pääomaa, 80 miljoonan pesetan investointia ja 10 työpaikan luomista koskevien vaatimusten erityisyydestä Confebask toteaa, että raja-arvojen soveltaminen on kaikkiin kansallisiin ja yhteisön verosääntöihin liittyvä yleinen käytäntö. Lisäksi Confebask korostaa, että yhteisöjen tuomioistuimen tuomioiden ja komission päätösten nojalla ei ole toistaiseksi koskaan katsottu, että raja-arvon asettaminen tekisi toimenpiteestä erityisen. Komissio myöntää lisäksi itsekin mainitun tiedonannon 14 kohdassa, että toimenpidettä ei välttämättä pidetä erityisenä, jos se hyödyttää tiettyjä aloja.
(44) Toimenpiteen erityisyys perustuu komission mukaan siihen, että kyseisiä verotoimenpiteitä sovelletaan vain osassa jäsenvaltion aluetta. Confebask muistuttaa, että muualla maassa on säädetty vastaavista toimenpiteistä vuoden 1994 Ley de acompañamiento del Presupuesto -lailla(22). Nämä toimenpiteet ovat maksettavan yhtiöveron määrästä verovuosina 1994, 1995 ja 1996 myönnetty 95 prosentin alennus. Toimenpiteiden edellytyksinä olivat vähintään 15 miljoonan pesetan (90152 euron) investoinnin ja 3-20 henkilön työllistäminen. Myös näiden toimenpiteiden tarkoituksena on edistää uusien yritysten perustamista. Näin ollen Biskajan myöntämän yhtiöverovapautuksen vaikutus kilpailuun kumoutuu, sillä myös Baskimaan lähialueilla uusille yrityksille tarjotaan veroetuja. Jos verotoimenpiteet vaikuttaisivat kilpailuun, vaikutusta aiheuttaisivat mainitut Espanjan keskushallinnon toimenpiteet, sillä niistä hyötyvien tuensaajien määrä on todennäköisesti suurempi.
(45) Confebask huomauttaa myös, että muissa jäsenvaltioissa on voimassa samantyyppisiä toimenpiteitä, joiden tutkimiseksi komissio ei ole aloittanut menettelyitä ja joita Primarolo-ryhmä ei ole luokitellut haitallisiksi. Confebaskin mukaan Ranskassa on myönnetty vuodesta 1994 uusille yrityksille viideksi vuodeksi ja joillakin alueilla jopa kymmeneksi vuodeksi vapautuksia ja alennuksia yhtiöverosta. Lisäksi Korsikan verojärjestelmä on vieläkin suotuisampi. Luxemburgissa myönnetään 25 prosentin alennus yhtiöverosta kahdeksan vuoden ajaksi. Etelä-Italiassa myönnetään kymmeneksi vuodeksi vapautuksia IRPEG- (oikeushenkilöiltä kannettava tulovero) ja ILOR-veroista (kunnallisvero). Portugalissa puolestaan on käytössä 7-10 vuodeksi myönnettävä 25 prosentin alennus yhtiöverosta. Näin ollen vaikuttaa siltä, että Biskajassa myönnetty yhtiöverovapautus ei ole poikkeuksellinen järjestelmä, jota voitaisiin pitää erityisenä. Kyse on jäsenvaltioissa laajasti käytössä olevasta järjestelmästä. Confebask päättelee kaikkien näiden syiden perusteella, että kyseiset verotoimenpiteet eivät ole valtiontukea, vaan kyse on yleisistä toimenpiteistä.
(46) Confebask esittää, että se, että komissio luokittelee veronalennuksen sääntöjenvastaiseksi tueksi, kyseenalaistaa luottamuksensuojan, toimielinten mielivaltaisten päätösten kieltämisen, oikeusvarmuuden ja suhteellisuuden periaatteet. Komissio katsoi jo päätöksessään 93/337/ETY(23) Baskimaan verojärjestelmän sääntöjenmukaiseksi. Komissio voi muuttaa kantaansa tulevissa tapauksissa "jatkuvan seurannan" periaatteen mukaisesti, muttei aiempien tapausten osalta.
(47) Confebaskin mukaan toimenpiteisiin liittyvät oikeutetut odotukset perustuvat erityisesti 22 päivänä toukokuuta 1994 päivättyyn kirjeeseen nro 4555, jonka komissio lähetti Espanjan pysyvälle edustustolle pyytääkseen tietoja. Tästä syystä kyseisiä verotoimenpiteitä ei voida vaatia maksettaviksi takaisin. Kyseinen kirje osoittaa, että komissio on ollut tietoinen toimenpiteistä vuodesta 1994 alkaen ja kantelija luokitteli toimenpiteet valtiontueksi. Komissio ei kuitenkaan aloittanut menettelyä, joten se tyytyi ilmeisesti Espanjan viranomaisten vastaukseen, jossa kiistettiin toimenpiteiden olevan valtiontukea. Tarkasteltava tilanne muistuttaa ennakkoratkaisupyyntöä, johon yhteisöjen tuomioistuimen vastasi RSV-asiassa antamassaan tuomiossa(24). Kyseisessä tapauksessa tuomioistuin katsoi, että koska menettelyn aloittamista koskevan päätöksen jälkeen kului 26 kuukautta ennen komission lopullista päätöstä, tuensaajalla voidaan katsoa olevan riittäviä oikeutettuja odotuksia, joiden vuoksi komissio ei voinut vaatia alankomaiden viranomaisia määräämään tukea perittäväksi takaisin. Confebask katsoo, että jos 26 kuukauden kuluminen menettelyn aloittamisesta sen päättämiseen riittää sellaisten oikeutettujen odotusten syntymiseen, jotka estävät tuen takaisinperintävaatimukset, vielä selvempänä voidaan pitää tilannetta, jossa komissio ei edes aloita menettelyä kuuden vuoden ja kuuden kuukauden kuluttua toimenpiteiden toteuttamisesta, sillä komissio ei ole ilmaissut millään tavoin epäilevänsä, että Espanjassa on myönnetty yhteismarkkinoille soveltumattomia valtiontukia. Näin ollen komission kysymyksistä tietoiset yritykset ja viranomaiset ovat voineet perustellusti katsoa - koska komissio ei reagoinut millään tavoin viranomaisten vastaukseen - ettei veroperustan alentamiseen liittynyt mitään valtiontukisääntöihin perustuvaa kantelua. Confebask muistuttaa myös muista seikoista, joiden perusteella kokenutkin talouden toimija uskoi, että kyseisten veroetujen vastaanottaminen on täysin sääntöjenmukaista. Tältä osin on muistettava, että yhteisessä verolainsäädännössä (muualla Espanjassa sovellettavassa verolainsäädännössä) oli jo vähintään vuodesta 1993 säädetty uusille yrityksille myönnettävästä veroperustan alennuksesta. Nämä järjestelmät eivät eroa ominaisuuksiltaan olennaisesti siitä Baskimaan järjestelmästä, jota nämä väitteet koskevat. Näin ollen yksikään tuensaajayritys ei olisi voinut ennakoida, että komissio voisi vaatia yhteisön oikeuden nojalla tukien palauttamista monien vuosien näiden toimenpiteiden ilmoittamisesta, varsinkin kun vastaavia on voimassa muuallakin. Kuten on esitetty, tukien takaisinmaksu edellyttäisi vuosia sitten päättyneiltä verovuosilta kertyneiden verovelkojen laskemista. Tämä olisi selkeästi oikeusvarmuuden periaatteen vastaista.
(48) Kun tarkastellaan soveltuvuutta yhteismarkkinoille, Confebask muistuttaa, että yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan(25) komissiolla on menettelyä aloittaessaan oltava vakavia epäilyjä tuen soveltuvuudesta yhteismarkkinoille. Koska komissio ei ollut vuosiin reagoinut asiaan, oli päätelty, ettei komissiolla ollut epäilyjä.
(49) Jos verotoimenpiteitä taas pidetään sääntöinä, joilla tukia myönnetään suoraan edunsaajille, Confebask katsoo, että komission ja yhteisöjen tuomioistuimen soveltamat käytännöt edellyttävät tukitoimenpiteiden olevan alakohtaisia, jotta voitaisiin arvioida, soveltuvatko ne yhteismarkkinoille. Lisäksi olisi määritettävä yritysten kokonaisverotuksen kireys ja vertailukohtana olevan verotuksen kireys. Tämä lähestymistapa johtaisi absurdiin päätelmään, jonka mukaan kireimmän verotuksen jäsenvaltiota alhaisempi verotus olisi katsottava aina valtiontueksi. Confebask kyseenalaistaa myös komission näkemyksen, jonka mukaan kyseiset verotoimenpiteet eivät sovellu yhteismarkkinoille siksi, etteivät ne sisällä ala- tai aluekohtaisia tukia, suuriin investointihankkeisiin myönnettävää tukea jne. koskevia erityismääräyksiä, sillä verosäännöt eivät voi eivätkä saa sisältää tällaisia tarkentavia määräyksiä. Yhteisöjen tuomioistuimen mukaan(26) komission on eriteltävä päätöksissään tuen kielteiset kilpailuvaikutukset määrittelemällä tarkastelemiensa toimenpiteiden todelliset vaikutukset. Jollekin verojärjestelmälle ominaisia abstrakteja tilanteita ei voida luokitella yhteismarkkinoille soveltumattomiksi, sillä siinä tapauksessa kaikki verojärjestelmien väliset erot olisi katsottava valtiontuiksi. Confebask toistaa tämän perusteella jälleen näkemyksensä, että kyseiset verotoimenpiteet eivät kevennä tavanomaista verorasitusta.
(50) Confebask kehottaa komissiota päättämään menettelyn lopullisesti ja ilmoittamaan tarkasteltavana olevien verotoimenpiteiden olevan yhteisön oikeuden mukaisia.
4.3 Unión General de Trabajadores de la Riojan esittämät huomautukset (jäljempänä "UGT")
(51) Riojan ammattiliittojen kattojärjestö Unión General de Trabajadores de la Rioja korostaa, että La Riojan työntekijät kärsivät kyseisten verotoimenpiteiden haitallisista seurauksista, sillä toimenpiteet kannustivat yrityksiä siirtymään muille alueille. Vaikutusta alueen työntekijöihin vahvistaa se, että La Rioja on Baskimaan naapurialue.
(52) Biskajan toimenpide vastaa kahdessa muussa Baskimaan historiallisessa maakunnassa sovellettuja toimenpiteitä, joiden tarkoituksena on tehdä Baskimaasta veroparatiisi, jotta edistettäisiin yritysten siirtymistä sinne koko yhteisön alueelta ja etenkin naapuriseudulta La Riojasta. Tällä tavoin kyseiset toimenpiteet vääristävät kilpailua, sillä yritysten sijoittautumispäätöksiä ei tehdä vapaan kilpailun vaan sellaisten veroetujen perusteella, jotka luodaan verojärjestelmän ulkoisiin tavoitteisiin keskitetyn veropolitiikan avulla. Lisäksi toimenpiteet estävät toivottavaa verotuksen yhdenmukaistamista yhteisössä.
(53) Lisäksi UGT katsoo näiden verotoimenpiteiden olevan valtiontukea. Se muistuttaa komission(27) katsoneen jo aikaisemmin yhteismarkkinoille soveltumattomiksi valtiontuiksi myös muita Baskimaan toteuttamia verotoimenpiteitä. Se muistuttaa, että julkisasiamies Saggio totesi Baskimaan toteuttamia toimenpiteitä vastaavia verotoimenpiteitä koskevaan ennakkoratkaisupyyntöön 1 päivänä heinäkuuta 1999 antamissaan ratkaisuehdotuksissa, että kyseiset toimenpiteet ovat perustamissopimuksen vastaista valtiontukea.
(54) Lisäksi UGT korostaa komission arvioineen, että kyseiset toimenpiteet ovat sääntöjenvastaisia ja yhteismarkkinoille soveltumattomia valtiontukia. UGT onkin sitä mieltä, että kyseisten verotoimenpiteiden on katsottava olevan 88 artiklan 3 kohdan ilmoitusmenettelyn laiminlyönnin takia sääntöjenvastaisia ja yhteismarkkinoille soveltumattomia valtiontukia. Komission on myös sen mielestä vaadittava tuensaajia maksamaan takaisin aiheettomasti maksettu tuki.
4.4 Juntas Generales de Bizkaian esittämät huomautukset
(55) Juntas Generales de Bizkaian mielestä menettelyn aloittamista koskeva päätös ei ole lainvoimainen, koska se käsittelee vain uusia tukia, vaikka käsiteltävänä olevassa asiassa kyse on voimassa olevista tuista. Juntas Generales esittää, että toimenpiteet eivät ole valtiontukea. Toimenpiteet soveltuvat yhteismarkkinoille, koska kyse ei ole toimintatuista vaan investointituista, joiden soveltuvuus on perusteltavissa verojärjestelmän luonteella ja taloudellisella rakenteella. Näiden päätelmien tueksi Juntas Generales de Bizkaia esittää samat perustelut kuin Diputación Foral de Bizkaia. Perusteluja on kuvailtu jaksossa "Espanjan viranomaisten esittämät huomautukset".
(56) Kun toimenpiteiden soveltuvuutta yhteismarkkinoille perusteellaan verojärjestelmän luonteella tai taloudellisella rakenteella, Juntas Generales kiistää komission näkemyksen, jonka mukaan uusien yritysten perustamista koskeva tavoite ei olisi verojärjestelmälle ominainen. Juntas Generales toteaa, että uusien elinkelpoisten yritysten perustamisen edistäminen ei ole yksinomaan perustamissopimuksen mukainen tavoite, vaan se mahdollistaa myös uusien verovelvollisten syntymisen. Verovelvollisten määrän lisääminen on verojärjestelmille ominainen tärkeä tavoite. Esimerkiksi välillisten verojen kuten ALV:n alentamisen tavoitteena ja seurauksena on edistää harmaan talouden siirtymistä verojärjestelmän piiriin. Välittömän verotuksen osalta korkeiden marginaaliverojen kuten yhtiöveron alentamisella pyritään vähentämään verotuksen lannistavaa vaikutusta sekä lisäämään taloudellista toimintaa ja verotuloja. Biskajan Juntas Generales toteaa edelleen, että kyseinen verovapautus edistää uusien verovelvollisten syntymistä, koska sen kohteena ovat uudet yritykset. Koska toimenpiteet mahdollistavat uusien yritysten perustamisen, verotulot kasvavat, mikä on jokaisen verojärjestelmän perustavoite.
5 ESPANJAN NÄKEMYKSET MUIDEN ASIANOMAISTEN OSAPUOLTEN ESITTÄMISTÄ HUOMAUTUKSISTA
(57) Espanjan viranomaiset esittivät 17 päivänä syyskuuta 2001 päivätyllä pysyvän edustustonsa kirjeellä vastauksensa (jotka oli laatinut Biskajan Diputación Foral) muiden asianomaisten osapuolten esittämiin huomautuksiin, jotka oli toimitettu viranomaisille asetuksen (EY) N:o 659/1999 6 artiklan 2 kohdan mukaisesti. Diputación Foral katsoi, että esitetyt huomautukset eivät voi kyseenalaistaa sen esittämiä huomautuksia(28). Diputación Foralin mukaan komissio huomautuksissa ei ole mitään seikkoja, joiden avulla komissio voisi määrittää, ovatko kyseiset toimenpiteet voimassaolevaa vai uutta tukea.
(58) Diputación Foral käyttää tilaisuutta hyväkseen ja vastaa asianomaisten osapuolten esittämiin huomautuksiin täydentämällä huomautuksia, jotka esitettiin Espanjan pysyvän edustuston 5 päivänä helmikuuta 2001 päivätyllä kirjeellä asetuksen (EY) N:o 659/1999 6 artiklan 1 kohdan mukaisesti. Kuukauden määräaika 28 päivänä marraskuuta 2000 päivätystä kirjeestä, jolla komissio oli ilmoittanut Espanjan viranomaisille päätöksestään aloittaa menettely ja kehottanut viranomaisia esittämään huomautuksensa mainitun artiklan nojalla, oli päättynyt 29 päivänä joulukuuta 2001. Tästä syystä komissio ei ota huomioon täydentäviä huomautuksia. Komissio huomauttaa tältä osin, että kyseisen jäsenvaltion viranomaisille annettu mahdollisuus vastata asianomaisten osapuolten esittämisiin huomautuksiin 6 artiklan 2 kohdan nojalla ei merkitse automaattisesti sitä, että viranomaiset saisivat lisää aikaa huomautusten esittämiseen 6 artiklan 1 kohdan mukaisesti.
6 ARVIOINTI TUESTA
6.1 Tuen luonne
(59) Komissio muistuttaa, että toimenpiteiden verotuksellisella luonteella ei ole vaikutusta yhteisön valtiontukisääntöjen soveltamiseen, sillä perustamissopimuksen 87 artiklaa sovelletaan "muodossa tai toisessa" myönnettyyn tukeen. Komissio korostaa kuitenkin, että jotta toimenpide luokiteltaisiin tueksi, sen on täytettävä 87 artiklassa määritellyt neljä perustetta, joita käsitellään jäljempänä.
(60) Ensinnäkin toimenpiteen on muodostettava tuensaajille etu, joka alentaa liiketoiminnan harjoittamisen tavallisesti aiheuttamia kustannuksia. Tällaisen edun voi saada yrityksiltä kannettavien verojen erimuotoisina huojennuksina. Yhtiöverovapautus täyttää tämän edellytyksen, sillä se vapauttaa tuensaajayritykset kyseisestä verorasituksesta. Jollei vapautusta myönnettäisi, tuensaajayrityksen olisi maksettava yhtiövero täysimääräisesti 10 vuoden ajan. Näin ollen yhtiöverovapautus on poikkeus yleisesti sovellettavasta verojärjestelmästä.
(61) Komissio katsoo myös, että koska kyseinen verovapautus aiheuttaa verotulojen menetyksen, siinä on kyse valtion varojen käyttämisestä veromenojen kattamiseen. Tätä perustetta sovelletaan myös jäsenvaltioiden alue- tai paikallishallinnon myöntämiin tukiin(29). Valtiontuki voidaan myöntää myös verotoimenpiteinä, joista on säädetty lailla tai asetuksella tai hallinnollisella määräyksellä tai jotka voivat perustua verohallinnon käytäntöön. Käsiteltävänä olevassa tapauksessa Biskajan alueviranomaiset toteuttavat valtion toimenpiteen lainsäädännöllisellä määräyksellä.
(62) Eräiden kolmansien esittämien edellä mainittujen huomautusten mukaan komissio on väärässä katsoessaan, että yhtiöverovapautus merkitsisi verotulojen menettämistä. Tämän väitteen mukaan menetettyjen verotulojen määrän arvioiminen edellyttäisi, että komissio määrittelee normaalin veron määrän. On kuitenkin huomautettava, että normaali veron määrä perustuu kyseessä olevaan verojärjestelmään eikä komission päätökseen. Lisäksi on muistettava, että valtiontukisääntöjen soveltamisesta yritysten välittömään verotukseen annetun komission tiedonannon 9 kohdan ensimmäisen alakohdan toisessa luetelmakohdassa todetaan, että jotta toimenpide voidaan katsoa valtiontueksi "tuensaajien on ensinnäkin saatava toimenpiteestä etua, joka keventää niiden taloutta yleensä rasittavia kustannuksia. Etu voi koostua yrityksen verotuksen keventämisestä esimerkiksi [...] veron määrän täydellisen tai osittaisen alentaminen kautta (verovapautus, verohyvitys jne.)". Tältä osin on syytä muistaa, että tuomioistuimen oikeuskäytännön(30) mukaan toimenpide, jolla viranomaiset myöntävät määrätylle yritykselle verovapautuksen, joka saattaa edunsaajan muita verovelvollisia edullisempaan taloudelliseen asemaan, on perustamissopimuksen 92 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea, vaikka toimenpide ei sisälläkään valtion varojen siirtoa. Vastaavanlaisesta tilanteesta on kyse veroedussa, jolla vapautetaan yhtiöverosta. Näin ollen huomautus ei ole perusteltu.
(63) Kolmanneksi toimenpiteen on vaikutettava kilpailuun ja jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. Tältä osin on todettava, että Baskimaan talouden ulkoisesta riippuvuudesta vuosina 1990-1995 laaditun raportin(31) mukaan Baskimaan vienti Espanjan ulkopuolelle on kasvanut(32) paitsi rahamääräisenä myös suhteellisesti tarkasteltuna muualle Espanjaan suuntautuvan viennin kustannuksella. Näin ollen vienti ulkomaille on korvannut osittain viennin Espanjan markkinoille. Toisen Baskimaan ulkomaankauppaa käsittelevän tilastoraportin(33) mukaan viennin osuus Baskimaan taloudesta (vienti suhteessa bruttokansantuotteeseen), joka on noin 28,9 prosenttia, ylittää viennin osuuden Saksan ja muiden Euroopan maiden taloudesta (noin 20 prosenttia). Tämän raportin mukaan Baskimaan kauppatase oli selkeästi ylijäämäinen vuosina 1993-1998. Käytännössä vuonna 1998 jokaista 100 pesetan tuontia kohden vientiin 144 pesetan arvosta. Baskimaan talouden suhteet ulkomaihin ovat erittäin avoimet, ja sen tuotannosta suuri osa menee vientiin. Nämä Baskimaan talouden ominaispiirteet aiheuttavat sen, että tuensaajayritykset harjoittavat taloudellista toimintaa, joka voi olla jäsenvaltioiden välisen kaupan kohteena. Tästä syystä tuki vahvistaa tuensaajayritysten asemaa suhteessa muihin yhteisön markkinoilla niiden kanssa kilpaileviin yrityksiin. Kyseiset tuet voivat selvästikin vaikuttaa yhteisön sisäiseen kauppaan. Lisäksi tuensaajayritysten kannattavuus paranee niiden nettotuloksen (voitto verojen jälkeen) parantuessa. Tämän ansiosta ne pystyvät kilpailemaan tukiohjelman ulkopuolelle jääneiden yritysten kanssa.
(64) Koska tarkasteltavana olevat verosäännöt ovat luonteeltaan yleisiä ja abstrakteja, komissio huomauttaa, että niiden vaikutuksia voidaan tarkastella vain yleisellä ja abstraktilla tasolla. Niiden vaikutusta yksittäisiin markkinoihin, aloihin tai tuotteisiin ei voida määritellä, vaikka eräät kolmannet niin väittävät huomautuksissaan. Tämä näkemys on vahvistettu yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneessa oikeuskäytännössä(34). Lisäksi komissio korostaa, että päätöksessään menettelyn aloittamisesta se pyysi Espanjan viranomaisilta kaikkia kyseisten verotukien arvioinnin kannalta tarpeellisia tietoja. Pyynnön tarkoituksena oli luonnollisesti, että komissio saisi yleiskuvan järjestelmän todellisista vaikutuksista, eikä se edellyttänyt saavansa riittäviä tietoja yksittäisten analyysien tekemiseen. Espanjan viranomaiset eivät ole toimittaneet tietoja(35) kyseisten veronhuojennusten käytännön soveltamistapauksista. Tästä syystä on ristiriitaista huomauttaa komissiolle siitä, että se ei ole esittänyt tarpeeksi yksityiskohtaista arvioita, kuten jotkut kolmannet väittävät, ja samalla kieltäytyä toimittamasta edes vaadittuja tietoja.
(65) Espanjan viranomaiset esittivät, että kyseiset verotoimenpiteet eivät vääristä kilpailua eivätkä vaikuta jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, koska yritysverotuksen menettelysääntötyöryhmän raportissa päätellään, etteivät toimenpiteet vaikuta yritystoiminnan sijoittautumiseen yhteisössä. Komissio toteaa tästä, että menettelysääntöihin perustuvalla analyysillä ei voida korvata valtiontukisääntöjen perusteella tehtyä analyysia. Menettelysääntöjen B kohdan(36) mukaan verotoimenpiteen "haitallisuuden" arvioimisperusteet poikkeavat perusteista, joiden nojalla määritetään, vääristääkö toimenpide kilpailua tai vaikuttaako se jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. On siis mahdollista, että vaikka toimenpidettä ei katsota haitalliseksi, koska se ei täytä kyseisen B kohdan mukaisia perusteita, se vääristää kilpailua ja vaikuttaa kauppaan. Käsiteltävänä olevassa tapauksessa veronhuojennukset eivät täytä B kohdan edellytyksiä, sillä etuja ei myönnetä yksinomaan niille, jotka eivät asu kyseisessä jäsenvaltiossa, eikä vain muiden kuin kyseisessä jäsenvaltiossa asuvien kanssa tehdyille liiketoimille; edut eivät ole täysin erillään jäsenvaltion taloudesta; niitä ei myönnetä ilman minkäänlaista todellista taloudellista toimintaa tai merkittävää taloudellista läsnäoloa kyseiset veroedut tarjoavassa jäsenvaltiossa; niitä ei sovelleta monikansallisen yritysryhmän sisäisten toimien tuottamaan voittoon, jonka määrittelemisessä ei ole sovellettu kansainvälisesti yleisesti hyväksyttyjä periaatteita, eikä toimenpiteistä puutu avoimuutta. Sen sijaan toimenpiteet vääristävät kilpailua ja vaikuttavat jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, kuten edellä on todettu.
(66) Kolmansien huomautuksesta, jonka mukaan komission olisi arvioitava kauppaan kohdistuvaa vaikutusta vertailemalla kaikkia verojärjestelmiä toisiinsa, komissio muistuttaa, että tämän perustamissopimuksen 87 ja 88 artiklan mukaisen menettelyn kohteena olevat kilpailunvääristymät perustuvat poikkeussääntöön, joka suosii vain joitakin jäsenvaltion yrityksiä (tässä tapauksessa uusia yrityksiä). Menettelyn tarkoituksena ei ole tutkia sellaisia mahdollisia kilpailunvääristymiä, jotka aiheutuvat jäsenvaltioiden verojärjestelmien välisistä eroista, jotka kuuluvat perustamissopimuksen 93-97 artiklan soveltamisalaan.
(67) Kun tarkastellaan valtiontukien erityisyyttä, komissio katsoo, että verovapautus on erityinen ja valikoiva toimenpide tiettyjä yrityksiä suosivalla tavalla. Tuen myöntämisehdot sulkevat tuen piiristä kaikki yritykset, jotka on perustettu ennen kyseisen Norma Foralin voimaantuloa (puolessavälissä vuotta 1996), jotka ovat luoneet alle 10 työpaikkaa, joiden investoinnit ovat alle 80 miljoonaa pesetaa (480810 euroa) ja joiden maksettu pääoma on alle 20 miljoonaa pesetaa (120202 euroa). Komissio muistuttaa tässä yhteydessä, että eurooppalaisia yrityksiä koskevan neljännen raportin(37) mukaan vuonna 1992 Euroopan yhteisössä oli 14,629 miljoonaa yritystä, joissa oli alle kymmenen palkattua työntekijää tai ei lainkaan palkattuja työntekijöitä. Tämä on 92,72 prosenttia yritysten kokonaismäärästä(38). Espanjan osalta tämä osuus oli vuonna 1991 vieläkin korkeampi eli noin 95,11 prosenttia(39). Eurooppalaisia yrityksiä koskevan viidennen raportin(40) mukaan vuonna 1995 Euroopan yhteisössä oli 16,767 miljoonaa yritystä, joissa oli alle kymmenen palkattua työntekijää tai ei lainkaan palkattuja työntekijöitä. Tämä on 92,89 prosenttia(41) yritysten kokonaismäärästä. Espanjan osalta tämä osuus oli vielä korkeampi eli noin 95 prosenttia(42). Nämä prosenttiluvut ovat todennäköisesti vieläkin korkeammat uusien yritysten osalta, sillä yritysten henkilöstömäärä kasvaa yleensä niiden aseman vahvistumisen ja kasvun käynnistymisen myötä. Espanjassa näiden yritysten osuus oli vuonna 1995 vielä korkeampi eli noin 98 prosenttia(43). Tämän perusteella näyttää siltä, että yksi tuen saamisen edellytyksistä riittää jo sulkemaan tuen piiristä suurimman osan yrityksistä.
(68) Toisaalta komissio toteaa, että havainto, jonka mukaan kyseisissä verovapautuksissa on kyse erityistoimenpiteestä, ei estä sitä, että vapautukseen voi liittyä muita ominaisuuksia, jotka voivat tehdä toimenpiteestä erityisen (esim. alueellisuus). Osoitettuaan, että verovapautus suosii tiettyjä yrityksiä toimenpiteen valikoivuuden perusteella, komissio katsoo, ettei ole tarpeen analysoida perusteellisesti muita toimenpiteen erityispiirteitä. Tästä syystä komissio ei arvioi toimenpiteen mahdollista alueellista erityisyyttä.
(69) Edellytettyjen raja-arvojen objektiivisuus ei estä tukien valikoivuutta ja sellaisten yritysten jäämistä tuen ulkopuolelle, jotka eivät täytä asetettuja edellytyksiä, vaikka joidenkin kolmansien huomautuksissa niin väitetäänkin. Tältä osin on syytä muistaa, että oikeuskäytännön(44) mukaan "se, ettei tuki koske yhtä tai useaa etukäteen määriteltyä yksittäistä tuensaajaa vaan että sen saamiselle on asetettu useita objektiivisia edellytyksiä, joiden täyttyessä se voidaan myöntää [...], ei riitä kyseenalaistamaan tuen valikoivuutta ja siten sen katsomista perustamissopimuksen 92 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuksi valtiontueksi. [...] Se ei sitä vastoin sulje pois mahdollisuutta, että tätä julkista toimenpidettä olisi tutkittava valikoivaa toimenpidettä merkitsevänä tukijärjestelmänä ja siten erityisenä järjestelmänä, jos se soveltamisedellytystensä vuoksi hyödyttää tiettyjä yrityksiä tai toimialoja muiden kustannuksella".
(70) Tarkasteltaessa yhtiöverovapautuksen perustelemista verojärjestelmän luonteella tai taloudellisella rakenteella komissio korostaa, että tällöin on tutkittava, liittyvätkö verotoimenpiteet verojärjestelmälle ominaisiin tavoitteisiin vai muihin tavoitteisiin, jotka voivat olla oikeutettuja, mutta eivät liity kyseiseen verojärjestelmään. Asianomaisen jäsenvaltion tehtävänä on määrittää, mitä verojärjestelmän sisäistä logiikkaa verotoimenpiteet noudattavat(45). Biskajan Juntas Generales toteaa, että edistämällä uusien yritysten perustamista kyseinen verovapautus lisää verovelvollisten määrää ja näin verotuloja. Tämän väitteensä tueksi Juntas Generales on kuitenkin esittänyt vain joitakin abstrakteja ja yleisluonteisia huomautuksia eikä ole toimittanut perusteellisia laskelmia 10 vuoden ajan myönnettävän verovapautuksen vuoksi menetettävien verotulojen ja myöhemmin mahdollisesti kasvavien verotulojen välisestä suhteesta. Koska tällainen yksityiskohtainen analyysi puuttuu, on vaarallista olettaa erotuksen olevan verotulojen kannalta aina positiivinen. Biskajan Juntas Generales ei ole myöskään selittänyt, miksi tukea myönnetään vain erittäin harvoille uusille yrityksille eli vain noin 5 prosentille yrityksistä, jos tavoitteena on verovelvollisten määrän lisääminen. Lisäksi kyseessä olevien verotoimenpiteiden määräaikaisuus osoittaa, että niillä pyritään pikemminkin suhdannevaikutteisiin ja verojärjestelmän ulkoisiin tavoitteisiin kuin verojärjestelmälle ominaisiin tavoitteisiin, joilta edellytetään tiettyä pysyvyyttä. Näin ollen komission on hylättävä tämä Juntas Generales de Bizkaian huomautus, sillä Juntas Generales ei ole voinut osoittaa, että kyseisellä verovapautuksella pyrittäisiin verojärjestelmälle ominaiseen tavoitteeseen eli lisäämään verotuloja. Komissio toteaa sitä vastoin, että kyseiset veronhuojennukset vahvistavan Norma Foralin mukaan tavoitteena on elvyttää Biskajan taloutta, joka kärsi kyseisenä aikana vakavasta taloudellista taantumasta. Tavoite ei siis perustu ensisijaisiin veropoliittisiin tavoitteisiin, vaan kyseisen verojärjestelmän ulkoisiin talouspolitiikan päämääriin. Tätä verojärjestelmän ulkoista tavoitetta korostaa verotoimenpiteiden määräaikaisuus. Komissio ei kiistä sitä, että nämä tavoitteet voisivat olla perusteltuja. Komissio toteaa kuitenkin, ettei tämä merkitse sitä, etteivät toimenpiteet kuuluisi valtiontukien valvonnan piiriin. Oikeuskäytännön perusteella(46) tämän väitteen mukaan riittäisi, että viranomaiset vetoaisivat tukitoimenpiteen toteuttamisella tavoiteltujen päämäärien oikeutukseen, jotta tukea voitaisiin pitää perustamissopimuksen 92 artiklan 1 kohdan soveltamisalan ulkopuolelle jäävänä yleisenä toimenpiteenä. Tässä määräyksessä ei kuitenkaan tehdä eroa valtioiden toimenpiteiden syiden tai tavoitteiden perusteella vaan niiden vaikutusten perusteella.
(71) Eräiden huomautusten mukaan muissa jäsenvaltioissa on voimassa yhtiöverovapautuksena myönnettäviä tukitoimenpiteitä, joita komissio ei ole katsonut valtiontuiksi, koska ne on suunnattu uusille yritykselle. Tämä on kolmansien mukaan johtanut oikeutettujen odotusten syntymiseen uusien yritysten hyväksi myönnettyjen verotukien osalta. Komissio toteaa alustavien tutkimusten perusteella, että väitteitä on aiheellista epäillä. Vaikuttaa siltä, että kyseisten jäsenvaltioiden myöntämät veronhuojennukset on katsottu valtiontukiohjelmiksi(47), joista on ilmoitettu perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdan mukaisesti ja jotka on todettu yhteismarkkinoille soveltuviksi. Vaikka komissio ei olisikaan toiminut näin, tässä asiassa ei olisi perusteltua noudattaa tätä virheellistä toimintatapaa. Tältä osin on muistettava, että yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan jäsenvaltion sille perustamissopimuksen nojalla kuuluvien, 92 artiklan sisältämään kieltoon liittyvien velvollisuuksien mahdollista noudattamatta jättämistä ei voida perustella sillä, että muutkaan jäsenvaltiot eivät noudata niille kuuluvaa kyseistä velvollisuutta. Monien kilpailunvääristymien vaikutus jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ei tasaannu, vaan päinvastoin kasautuu keskinäisessä vuorovaikutuksessa, mikä lisää yhteismarkkinoihin kohdistuvia haitallisia vaikutuksia(48).
(72) Kolmansien huomautusten mukaan Espanjassa on voimassa muita verotoimenpiteitä, joita komissio ei ole katsonut valtiontuiksi, koska ne on suunnattu uusille yrityksille. Tältä osin on syytä korostaa, että kyseisten toimenpiteiden ominaisuudet poikkeavat huomattavasti tässä tarkasteltavina olevista veronhuojennuksista. Toimenpiteet eivät ole vertailukelpoisia, sillä tuen edellytyksenä on 10 työpaikan sijaan 3 työpaikan luominen ja tuki muodostuu 95 prosentin alennuksesta veroperustaan kolmeksi vuodeksi eikä kymmenen vuoden täysimääräisestä vapautuksesta. Komissio katsoo, että näistä veronhuojennuksista tehdyt päätökset eivät vaikuta muihin verotoimenpiteitä koskeviin päätöksiin, joita komissio voi tehdä tulevaisuudessa.
(73) Eräiden kolmansien huomautuksissa esitetystä väitteestä, jonka mukaan Baskimaan verotus on muita Espanjan alueita kireämpi, komissio toteaa, ettei kyseisellä väitteellä ole merkitystä tässä tapauksessa, sillä menettely aloitettiin yksittäisen toimenpiteen tutkimiseksi eikä kunkin Baskimaassa sijaitsevan kolmen alueen verojärjestelmän muodostaman kokonaisuuden tutkimiseksi.
(74) Komissio päättelee, että kyseinen yhtiöverovapautus on perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea, koska se tuo suhteellista etua, on jäsenvaltion myöntämää tai valtion varoista myönnetty, vaikuttaa yhteisön sisäiseen kauppaa ja vääristää kilpailua suosimalla vain tiettyjä yrityksiä.
6.2 Verotoimenpide on uutta tukea
(75) Komissio katsoo, että nämä tuet eivät ole voimassa olevia tukia, sillä ne eivät täytä asetuksen (EY) N:o 659/1999 1 artiklan b kohdassa säädettyjä edellytyksiä. Toimenpiteet eivät täytä i-iv kohdassa(49) mainittuja perusteita, koska niitä ei ole vahvistettu ennen Espanjan liittymistä yhteisöön 1 päivänä tammikuuta 1986, komissio tai neuvosto eivät ole hyväksyneet niitä, niitä ei voida katsoa hyväksytyiksi, koska niistä ei ole koskaan ilmoitettu, ja ne on hyväksytty alle 10 vuotta sitten.
(76) Kun tarkastellaan asetuksen 1 artiklan b kohdan v alakohtaa(50), komissio katsoo, ettei kyseinen verovapautus voi täyttää sen edellytyksiä. Komissio muistuttaa, että se ei ole kirjeissään eikä muissa asiakirjoissa missään vaiheessa todennut suoraan tai epäsuorasti, että kyseiset veronhuojennukset eivät olisi valtiontukea. Sen sijaan komissio totesi 18 päivänä marraskuuta 1997 tekemässään päätöksessä 98/C 103/03(51), että Álavan vuonna 1996 vahvistamat uudet veronhuojennukset, joita on myönnetty muiden tukien lisäksi Demesa-yritykselle, voivat sisältää yhteismarkkinoille soveltumatonta tukea. Myöhemmin menettelyn lopettamisesta tekemässään päätöksessä 1999/718/EY komissio katsoi, että vuoden 1996 veronhuojennukset olivat yhteismarkkinoille soveltumatonta valtiontukea. Komissio on soveltanut tätä lähestymistapaa ja katsonut veronhuojennukset valtiontuiksi myös muiden jäsenvaltioiden soveltamia verotoimenpiteitä koskevissa asioissa (kuten Ranska, päätös tukiohjelmasta N 155/86, tehty 21 päivänä tammikuuta 1987, ja päätös tukiohjelmasta N 493/95, tehty 29 päivänä marraskuuta 1995); Italia, 2 päivänä maaliskuuta 1988 tehty päätös, ja Luxemburg, päätös tukiohjelmasta N 607/92, tehty 9 päivänä joulukuuta 1992, ja päätös tukiohjelmasta N 72/96, tehty 20 päivänä syyskuuta 1996). Lukuun ottamatta lopullista päätöstä 1999/718/EY, kaikki päätökset on tehty ennen 10 päivää joulukuuta 1998, jolloin mainittu komission tiedonanto valtiontukisääntöjen soveltamisesta yritysten välittömään verotukseen annettiin, ja ennen 1 päivää joulukuuta 1997, jolloin mainittu päätöslauselma yritysverotukseen sovellettavista menettelysäännöistä annettiin. Komissio haluaa korostaa näin ollen, että päätös katsoa vuonna 1993 vahvistetut veronhuojennukset valtiontueksi ei johdu - kuten Biskajan Diputación Foral huomautuksissaan esittää - siitä, että komissio olisi muuttanut perusteita, joita se soveltaa tutkiessaan voimassa olevia verojärjestelmiä kyseisen tiedonannon tai menettelysääntöjen nojalla.
(77) Espanjan viranomaiset huomauttivat, että asiassa C-84/82 annetun tuomion (ks. alaviite 9) 12 kohdan mukaan komission olisi pitänyt aloittaa heti menettely, jos se olisi katsonut kyseisten veronhuojennusten olleen valtiontukea. Komissio muistuttaa kuitenkin, että tätä oikeuskäytäntöä ei voida soveltaa tässä tapauksessa, sillä sitä sovelletaan vain ilmoitettuihin tukiin. Komissio muistuttaa, että asetuksen (EY) N:o 659/1999 13 artiklan 2 kohdan mukaan komissio ei ole sääntöjenvastaisten tukien kohdalla sidottu ilmoitettuihin tukiin sovellettaviin määräaikoihin. Se muistuttaa lisäksi pyytäneensä 19 päivänä tammikuuta 1996 päivätyllä, Espanjan pysyvälle edustustolle lähetetyllä kirjeellä yksityiskohtaisia tietoja toimenpiteen mahdollisista tuensaajista. Espanjan pysyvä edustusto pyysi 16 päivänä helmikuuta 1996 päivätyllä faksilla, joka vahvistettiin 19 päivänä helmikuuta 1996 päivätyllä kirjeellä, vastaamiselle annetun määräajan jatkamista 15 päivällä. Espanjan pysyvän edustuston 21 päivänä maaliskuuta 1996 päivätyllä kirjeellä pyydettiin ajan jatkamista vielä 30 päivällä. Huolimatta näistä jatkoaikapyynnöistä, joiden perusteella voitiin olettaa vastausta valmisteltavan, Espanjan viranomaiset eivät vastanneet komission tietopyyntöön. Komissio huomauttaa lisäksi, että se aloitti menettelyn myös muista samankaltaisista verotuista, joita oli myönnetty veroperustan alennuksina uusille yrityksille Biskajassa (C 52/99, 29 päivänä syyskuuta 1999). Komissio totesi 12 päivänä heinäkuuta 2001 tehdyssä lopullisessa päätöksessä, että kyseiset tuet eivät soveltuneet yhteismarkkinoille.
(78) Yhteenvetona voidaan todeta, että kyseisiä verotoimenpiteitä ei voida pitää voimassa olevina tukina, koska ne eivät täytä asetuksen (EY) N:o 659/1999 1 artiklan b kohdan edellytyksiä. Sen sijaan toimenpiteet voidaan katsoa saman asetuksen 1 artiklan c kohdassa tarkoitetuiksi uusiksi tuiksi(52)(53).
6.3 Verotoimenpiteen sääntöjenvastaisuus
(79) Koska tarkasteltavana oleva tukiohjelma ei edellytä Espanjan viranomaisten sitoutuvan myöntämään tuet vähämerkityksisten tukien myöntämisedellytysten mukaisesti(54), komissio katsoo, ettei kyseisten tukien voida katsoa kuuluvan de minimis -säännön soveltamisalaan. Espanjan viranomaiset eivät ole väittäneet menettelyn missään vaiheessa, että kyseiset tuet olisivat kokonaan tai osittain vähämerkityksisiä tukia. Kyseisiin tukiin ei voida soveltaa myöskään de minimis -sääntöä, koska ei ole mitään takeita siitä, ettei tuki ylittäisi vähämerkityksiselle tuelle asettua ylärajaa.
(80) Komissio toteaa, että valtiontuet, joihin ei sovelleta de minimis -sääntöä, kuuluvat perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdassa määrätyn ennakkoilmoitusvelvollisuuden soveltamisalaan. Espanjan viranomaiset eivät kuitenkaan ole noudattaneet tätä velvollisuutta. Tästä syystä komissio katsoo, että tuet on katsottava sääntöjenvastaisiksi.
(81) Eräät kolmannet huomauttivat, että verotoimenpiteitä ei voida pitää sääntöjenvastaisina, sillä oli luotu perusteltu luottamus siihen, että komission hyväksyy Baskimaan verojärjestelmän. Komission on kuitenkin hylättävä tämä näkemys, sillä asetuksen (EY) N:o 659/1999 1 artiklan f kohdan mukaan tuki on sääntöjenvastaista, jos siitä ei ole ilmoitettu perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdan mukaisesti - kuten tässä tapauksessa. Koska tuesta ei ole ilmoitettu, komissio ei ole voinut tehdä päätöstä tuen soveltuvuudesta yhteismarkkinoille(55). Kun tarkastellaan kolmansien huomautuksissa esitettyä väitettä, jonka mukaan komissio aikoi hyväksyä Baskimaan verojärjestelmän päätöksen 93/337/ETY nojalla, komissio muistuttaa, että kyseinen päätös ei koske "Baskimaan verojärjestelmää", vaan tiettyjä Álavan, Guipúzkoan ja Biskajan vuonna 1988 käyttöön ottamia konkreettisia verotoimenpiteitä(56). Lisäksi toimenpiteet katsottiin kyseisessä päätöksessä valtiontuiksi. Päätöksen 1 artiklan 4 kohdassa(57) säädetään lisäksi, että tukien myöntäminen edellyttää tiettyjen ehtojen täyttämistä, kuten aluetuen enimmäisintensiteetin, pk-yrityksiin ja herkkiin aloihin sovellettavien sääntöjen ja tuen kasautumista koskevien sääntöjen noudattamista. Näin ollen kyse ei ollut Baskimaan verojärjestelmän hyväksymisestä vaan tiettyjen verotoimenpiteiden luokittelemisesta valtiontueksi ja ehtojen asettamisesta näiden tukien myöntämiseksi. Tästä syystä kyseinen päätös ei estä millään tavalla komissiota tekemästä mahdollista myönteistä päätöstä Baskimaassa käyttöön otettavista uusista verotoimenpiteistä. Vastoin mainittuja huomautuksia, komissio ei ole missään vaiheessa tehnyt päätöstä Baskimaan verojärjestelmän tai jonkin muun uuden verotoimenpiteen, esimerkiksi käsiteltävänä olevan verovapautuksen, hyväksymisestä tai toteamisesta sääntöjenmukaiseksi(58).
6.4 Arviointi soveltuvuudesta yhteismarkkinoille
(82) Komissio palaa aluksi yhtiöverosta myönnettävää vapautusta koskevan tukiohjelman luonteeseen. Koska tarkasteltavana olevat tukiohjelmat ovat luonteeltaan yleisiä ja abstrakteja, komissio ei pidä aiheellisena arvioida yksityiskohtaisesti jokaisen mahdollisen tuensaajayrityksen tilannetta. Komissio ei ole tietoinen niiden yritysten tilanteesta, jotka ovat jo saaneet tukea tai joiden on suunniteltu saavan sitä jatkossa, joten se ei pysty tutkimaan kilpailuvaikutuksia yksittäisten yritysten tasolla. Riittää kun varmistetaan, että mahdolliset tuensaajayritykset voivat saada tukia, jotka eivät ole yhdenmukaisia alalla sovellettavien direktiivien, suuntaviivojen ja puitteiden kanssa. Lisäksi komissio korostaa, että päätöksessään menettelyn aloittamisesta se pyysi Espanjan viranomaisilta kaikkia kyseisten verotukien arvioinnin kannalta tarpeellisia tietoja. Pyynnön tarkoituksena oli luonnollisesti, että komissio saisi yleiskuvan järjestelmän todellisista vaikutuksista, eikä se edellyttänyt saavansa riittäviä tietoja yksittäisten analyysien tekemiseen. Espanjan viranomaiset eivät ole toimittaneet tietoja kyseisten veronhuojennusten käytännön soveltamistapauksista. Tästä syystä on ristiriitaista huomauttaa komissiolle siitä, että se ei ole esittänyt tarpeeksi yksityiskohtaista arvioita (kuten jotkut kolmannet väittävät), ja samalla kieltäytyä toimittamasta vaadittuja tietoja.
(83) Koska kyseinen tukiohjelma kattaa vain NUTS(59) III -alueisiin kuuluvan Biskajan, on tutkittava, voidaanko kyseisessä historiallisessa maakunnassa myönnettäville tuille myöntää 87 artiklan 3 kohdan a tai c alakohdan mukaisia alueellisia poikkeuksia. Komissio muistuttaa, ettei Biskajan alueelle ole myönnetty kertaakaan 87 artiklan 3 kohdan a alakohdan mukaista poikkeusta, koska bruttokansantuote asukasta kohden(60) Baskimaan NUTS II -alueella on ollut aina yli 75 prosenttia yhteisön keskiarvosta. Aluetukisääntöjen(61)(62) mukaan perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan a alakohdan mukaisen poikkeuksen myöntämisedellytykset täyttyvät vain siinä tapauksessa, että NUTS II -tason alueyksikköä vastaavalla alueella BKT asukasta kohden ei ylitä 75 prosenttia yhteisön keskiarvosta. Komissio muistuttaa sen sijaan, että aluetukikartan(63) perusteella Biskajassa myönnettyjä tukia voidaan pitää osittain yhteismarkkinoille soveltuvina(64) 26 päivään syyskuuta 1995(65) ja sen jälkeen täysin yhteismarkkinoille soveltuvina perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c) alakohdan poikkeuksen nojalla(66).
(84) Yhtiöverovapautuksena myönnetyt valtiontuet edistävät sellaisten uusien yritysten perustamista Biskajaan, joiden alkuinvestoinnit ja luotujen työpaikkojen määrä ylittävät tietyt vähimmäisvaatimukset. Vähimmäisinvestoinneista ja luotujen työpaikkojen vähimmäismäärästä huolimatta kyseiset verotuet eivät ole luonteeltaan investointi- tai työllisyystukia. Kyseisten verotukien määräytymisperusteena ei ole investoinnin määrä, luotujen työpaikkojen määrä eivätkä niitä vastaavat palkkakustannukset vaan veroperusta. Näiden tukien määrä ei perustu tiettyyn enimmäisprosenttiosuuteen investoinneista, työpaikkojen määrästä eikä niitä vastaavista palkkakustannuksista vaan veroperustasta. Komissio muistuttaa tältä osin, että alueellisia valtiontukia koskevien suuntaviivojen liitteessä I huomautetaan, että "verohelpotuksen muodossa annettuja tukia voidaan pitää investointeihin liittyvinä tukina, kun niiden perustana on tietty kyseiselle alueelle tehty investointi. Lisäksi kaikki verohelpotuksen muodossa annetut tuet voidaan liittää investointeihin, jos niille määrätään yhteinen yläraja, joka ilmaistaan prosentteina alueelle tehdyistä investoinneista". Tarkasteltavana olevien toimenpiteiden kaltaiset tuet eivät näin ollen täytä näitä edellytyksiä, eikä niitä siis voida pitää investointitukina.
(85) Koska kyseiset tuet sen sijaan alentavat osittain tuensaajayritysten yhtiöveroa, ne ovat luonteeltaan toimintatukia. Yhtiövero on vero, joka verovelvollisten yritysten on pakko maksaa tietyin määräajoin, ja se on osa niiden tavanomaista liiketoimintaa. Kyseisiä verotukia on aiheellista tarkastella tällaisiin toimintatukiin mahdollisesti sovellettavien poikkeuksien perusteella.
(86) Komissio muistuttaa, että aluetuen suuntaviivojen mukaan toimintatukena myönnetyt aluetuet ovat periaatteessa kiellettyjä. Tämäntyyppisiä tukia voidaan kuitenkin poikkeuksellisesti myöntää perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan a alakohdan poikkeuksen soveltamisalueilla edellyttäen, että tuki täyttää aluetuen suuntaviivojen 4.15-4.17 kohdassa määrätyt erityisedellytykset, sitä myönnetään syrjäisimmillä alueilla tai harvaanasutuilla alueilla lisäkuljetuskustannusten korvaamiseen. Biskajan NUTS III -tason alue ei kuitenkaan ole tukikelpoinen perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan a alakohdan poikkeuksen nojalla, eikä kyseisten toimintatukien myöntäminen kuulu näiden edellytysten piiriin. Biskajan NUTS III -tason alue ei kuulu myöskään syrjäisimpiin(67) eikä harvaanasuttuihin alueisiin(68). Tästä syystä yhtiöverovapautukseen sisältyvä toimintatuki on kiellettyä erityisesti siksi, että sitä ei myönnetä 87 artiklan 3 kohdan a alakohdan poikkeuksen mukaisella, syrjäisellä eikä harvaanasutulla alueella. Näin ollen tarkasteltavana olevat tuet eivät sovellu yhteismarkkinoille.
(87) Komissio katsookin, ettei tarkasteltavana olevan verotukiohjelman voida katsoa soveltua yhteismarkkinoille EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan a ja c alakohdan poikkeusten nojalla, sillä se ei ole aluetukisääntöjen mukainen.
(88) Sen lisäksi, että tutkitaan tietyn taloudellisen toiminnan kehitykseen liittyvän perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan poikkeuksen soveltamista aiemmin käsitellyissä tapauksissa, on tutkittava myös mahdollisuutta soveltaa kyseistä poikkeusta muihin tarkoituksiin. Voidaan todeta, että tämän yhtiöverovapautuksen tavoitteena ei ole edistää tiettyä taloudellista toimintaa 87 artiklan 3 kohdan c alakohdassa tarkoitetulla tavalla eli edistää pk-yritysten toiminnan kehittämistä, tutkimus- ja kehitystyötä, ympäristönsuojelua, uusien työpaikkojen luomista tai koulutusta yhteisön sääntöjen mukaisesti. Kyseisiin verotukiin ei tästä syystä voida soveltaa tietyn taloudellisen toiminnan kehittämistä koskevaa perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan poikkeusta edellä mainittujen tavoitteiden saavuttamiseksi.
(89) Koska kyseisen yhtiöverovapautuksen myöntämiselle ei ole asetettu alakohtaisia rajoituksia, sitä voidaan myöntää rajoituksetta yhteisön erityissääntöjen soveltamisalaan kuuluvilla herkillä aloilla toimiville yrityksille. Tällaisia aloja ovat esimerkiksi perustamissopimuksen liitteessä I lueteltujen maataloustuotteiden tuotanto, jalostus ja kaupan pitäminen, kalastus, hiili- ja terästeollisuus, laivanrakennus, synteettiset kuidut ja autoteollisuus(69). Komissio katsoo tämän mukaisesti, että yhtiöveron vapautuksena myönnettävät verotuet eivät välttämättä noudata mainittuja alakohtaisia sääntöjä. Kyseinen verovapautus ei täytä edellytystä, jonka mukaan tuki ei saa edistää uutta tuotantokapasiteettia, jotta herkillä aloilla perinteisesti ilmenevät liikakapasiteettiongelmat eivät pahenisi. Komissio katsookin, että jos tuensaaja toimii mainituilla aloilla eikä noudata kyseisiä aloja koskevia sääntöjä, tarkasteltavana olevat tuet eivät sovellu yhteismarkkinoille tietyn taloudellisen toiminnan edistämistä koskevan EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan poikkeuksen nojalla.
(90) Tarkasteltuihin tukiin, joihin ei voida soveltaa perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan a ja c alakohdan poikkeuksia, ei voida soveltaa myöskään muita 87 artiklan 2 ja 3 kohdan poikkeuksia. Kyseisiä tukia ei voida katsoa 87 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaisiksi sosiaalisiksi tuiksi eikä 87 artiklan 2 kohdan b alakohdan mukaisiksi luonnonmullistusten tai muiden poikkeuksellisten tapahtumien aiheuttaman vahingon korvaamiseksi myönnettäviksi tuiksi. Niiden tavoitteena ei ole 87 artiklan 3 kohdan b alakohdan mukaisesti edistää Euroopan yhteistä etua koskevaa tärkeää hanketta eikä poistaa jäsenvaltion taloudessa olevaa vakavaa häiriötä. Niihin ei voi soveltaa 87 artiklan 3 kohdan d alakohdan poikkeusta, koska niitä ei ole tarkoitettu kulttuurin ja kulttuuriperinnön edistämiseen. Tarkasteltavana olevat tuet eivät näin ollen sovellu yhteismarkkinoille.
(91) Kun otetaan huomioon, että verovapautusta on myönnetty useamman verovuoden ajan, on oletettavaa, että osa näistä verotuista voi vielä olla maksamatta. Koska kyseessä on kuitenkin sääntöjenvastainen ja yhteismarkkinoille soveltumaton tuki, Espanjan viranomaisten on peruutettava vielä mahdollisesti jäljellä oleva osa näistä verovapautuksista.
6.5 Jo maksettujen tukien takaisinperintä
(92) Confebaskin huomautusten mukaan kyseisiä tukia ei voida vaatia maksettaviksi takaisin, koska niiden sääntöjenmukaisuuteen liittyy luottamuksensuoja. Luottamus perustui siihen, että komissio ei moniin vuosiin luokitellut kyseisiä toimenpiteitä valtiontuiksi, ja siihen, että komissio ei ole kyseenalaistanut kyseisen jäsenvaltion muilla alueilla sovellettavia veronhuojennuksia.
(93) Aluksi on todettava, että Confebask ei katso, että sen edustamat baskimaalaiset yritykset eivät olisi olleet ymmärtäneet, että uusille yrityksille tietyin perustein myönnettyyn verovapautukseen liittyy etua. On siis syytä katsoa, että kyseiset yritykset ovat saattaneet olla tietoisia vapautukseen liittyvästä edusta.
(94) Lisäksi on muistettava, että kyseistä verovapautusta ei ole sovellettu perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdan mukaista menettelyä noudattaen. Vakiintuneen oikeuskäytännön(70) mukaan tuensaajayrityksillä voi periaatteessa olla perusteltu luottamus niiden saaman tuen sääntöjenmukaisuuteen vain silloin, kun tuki on myönnetty mainitun artiklan mukaista menettelyä noudattaen. Varovaisen talouden toimijan on yleensä pystyttävä varmistamaan, että tätä menettelyä on noudatettu. Confebask ei voi käsiteltävänä olevassa asiassa väittää, ettei se tiennyt kyseisten toimenpiteiden olevan sääntöjenvastaisia, sillä se liitti huomautuksiinsa kopioita komission ja Espanjan viranomaisten välisistä kirjeistä.
(95) Oikeuskäytännön(71) mukaan sääntöjenvastaisen tuen saajat voivat vedota tuen takaisinperinnän estämiseksi poikkeuksellisiin olosuhteisiin, jotka ovat voineet perustellusti oikeuttaa niiden tuen sääntöjenmukaisuutta koskevan luottamuksensuojan. Tässä tapauksessa ei kuitenkaan voida hyväksyä kolmansien huomautuksissa esitettyjä olosuhteita. Kun tarkastellaan luottamuksensuojaa, jonka sanotaan johtuvan siitä, ettei komissio luokitellut toimenpiteitä pitkään aikaan valtiontueksi, komissio muistuttaa, että asetuksen (EY) N:o 659/1999 13 artiklan 2 kohdan mukaan komission ei tarvitse sääntöjenvastaisten tukien tapauksessa noudattaa ilmoitettuihin tukiin sovellettavia määräaikoja. Sen ei siis tarvitse tehdä päätöksiä sääntöjenvastaisista tuista, kuten käsiteltävistä toimenpiteistä, kahden kuukauden kuluessa(72) (4 artiklan 5 kohdan mukaisesti) eikä 18 kuukauden kuluessa(73) (7 artiklan 6 kohdan mukaisesti). Lisäksi on muistettava, että Espanjan pysyvälle edustustolle osoitetussa, 25 päivänä toukokuuta 1994 päivätyssä komission kirjeessä, joka on liitetty Confebaskin huomautuksiin, komissio kehotti edustustoa kiinnittämään huomiota 3 päivänä marraskuuta 1983 kaikille jäsenvaltioille lähetettyyn kirjeeseen. Kirjeessä muistutettiin perustamissopimuksen 93 artiklan 3 kohdasta ja EYVL:ssä C 318 24 päivänä marraskuuta 1983 julkaistusta tiedonannosta johtuvista velvoitteista ja todettiin, että kaikki sääntöjenvastaisesti myönnetty tuki voidaan vaatia perittäväksi takaisin. Näin ollen komissio varoitti jo ensimmäisessä Espanjan pysyvälle edustustolle kantelun jälkeen esittämässään kirjeessä, että toimenpiteet voivat olla tukea. Lisäksi komissio totesi kyseisen verovapautuksen voivan olla sääntöjenvastaista tukea ja että tällöin se olisi maksettava takaisin. Komissio ei ole vuodesta 1994 käydyssä kirjeenvaihdossa missään vaiheessa suoraan tai epäsuorasti luokitellut kyseistä verovapautusta yhteismarkkinoille soveltuvaksi.
(96) Kun tarkastellaan jäsenvaltion muilla alueilla myönnettyihin veronhuojennuksiin liittyvää luottamuksensuojaa, on syytä toistaa aiempi näkemys, että kyseiset toimenpiteet ovat luonteeltaan huomattavan erilaisia. Näin ollen on vaikea löytää perusteita kohdella samalla tavoin huomattavan erilaisia toimenpiteitä. Muiden veronhuojennusten osalta on myös syytä muistaa, että komissio ei ole voinut esittää kantaansa niiden soveltuvuudesta yhteismarkkinoille, koska toimenpiteistä ei ole ilmoitettu tai esitetty kantelua. Komissio ei siis ole esittänyt kantaansa näistä toimenpiteistä suoraan eikä epäsuoraan.
(97) Kolmannet vetosivat RSV-asiassa(74) annettuun ennakkoratkaisuun perusteluna luottamuksensuojalle, joka seurasi siitä, että komission 25 päivänä toukokuuta 1994 päivätyn ensimmäisen kirjeen jälkeen kului useita vuosia, ennen kuin komissio teki päätöksen verovapautusta koskevan menettelyn aloittamisesta. Tältä osin on kuitenkin muistettava asiaan liittyvät erityisolosuhteet. Asiaan RSV liittyvästä tuesta tehtiin komissiolle virallinen ilmoitus, vaikkakin määräajan päätyttyä. Tuki liittyi lisäksi lisäkustannuksiin, jotka aiheutuivat komission jo aiemmin hyväksymien tukien kohteena olleesta toimenpiteestä. Tuki liittyi alaan, jolle oli myönnetty jo vuosien ajan komission hyväksymää tukea. Tästä syystä ei ollut tarpeen toteuttaa perusteellista tutkimusta tuen soveltuvuuden määrittämiseksi. Käsiteltävässä asiassa tuesta ei sitä vastoin ole ilmoitettu, se ei liittynyt komission jo hyväksymiin tukiin eikä sitä ole myönnetty jo aikaisemmin tukea saaneella alalla. Näin ollen komissio katsoo, että RSV-asiaa koskevaa oikeuskäytäntöä ei voida soveltaa tässä asiassa.
(98) On myös todettava, että kirjeen ja päätöksen välinen viive johtuu suurelta osin Espanjan viranomaisten yhteistyöhaluttomuudesta. Komissio pyysi 19 päivänä tammikuuta 1996 päivätyllä, pysyvälle edustustolle lähetetyllä kirjeellä yksityiskohtaisia tietoja toimenpiteen mahdollisista tuensaajista. Espanjan pysyvä edustusto pyysi 16 päivänä helmikuuta 1996 päivätyllä faksilla, joka vahvistettiin 19 päivänä helmikuuta 1996 päivätyllä kirjeellä, vastaamiselle annetun määräajan jatkamista 15 päivällä. Espanjan pysyvän edustuston 21 päivänä maaliskuuta 1996 päivätyllä kirjeellä pyydettiin ajan jatkamista vielä 30 päivällä. Huolimatta näistä pyynnöistä, joiden perusteella komissio oletti, että vastausta valmisteltiin, Espanjan viranomaiset eivät vastanneet tietopyyntöön. Komissio korostaa, että tänä aikana Espanjan viranomaiset saivat tietoja menettelyistä, jotka komissio aloitti vuonna 1996 esitetyn kantelun perusteella DEMESA:lle(75) myönnetyistä tuista ja vuonna 1997 esitetyn kantelun perusteella Ramondínin(76) tuista. Álava oli vahvistanut vuonna 1996 veronhuojennukset(77), joista muun muassa nämä yritykset hyötyivät. Koska molemmissa asioissa vuoden 1996 veronhuojennukset katsottiin sääntöjenvastaisiksi ja yhteismarkkinoille soveltumattomiksi valtiontuiksi, Espanjan viranomaisten saamat tiedot eivät suinkaan herättäneet oikeutettuja odotuksia verovapautuksen soveltuvuudesta, vaan enteilivät toimenpiteiden olevan todennäköisesti yhteismarkkinoille soveltumattomia.
(99) Näin ollen komissio katsoo, että se ei ole antanut toiveita kyseisen verovapautuksen mahdollisesta soveltumisesta yhteismarkkinoille. Tästä syystä tuensaajat eivät voi vedota luottamuksensuojaan tai oikeusvarmuuteen kyseisten verovapautusten yhteydessä. On muistutettava, että "vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan luottamuksensuojaansa saa vedota oikeussubjekti, joka on tilanteessa, josta käy ilmi, että yhteisön viranomaiset ovat luoneet hänelle perusteltuja odotuksia [...]. Sitä vastoin kukaan ei voi väittää luottamuksensuojan periaatetta loukatun, jos viranomaiset eivät ole antaneet täsmällisiä vakuutuksia asiassa"(78).
(100) Komissio katsoo edellä esitetyn perusteella, että tuensaajat eivät voi vedota yhteisön oikeuden yleisperiaatteisiin kuten luottamuksensuojaan tai oikeusvarmuuteen, kun kysymys on jo maksetuista yhteismarkkinoille soveltumattomista tuista. Asetuksen (EY) N:o 659/1999 14 artiklan 1 kohdan soveltamiselle ei näin ollen ole estettä. Kyseisen kohdan mukaan "sääntöjenvastaista tukea koskevissa kielteisissä päätöksissä komissio päättää, että asianomaisen jäsenvaltion on toteutettava kaikki tarpeelliset toimenpiteet tuen perimiseksi takaisin tuensaajalta". Espanjan viranomaisten onkin toteutettava tässä tapauksessa kaikki tarvittavat toimenpiteet jo maksetun tuen perimiseksi takaisin, jotta palautetaan taloudellinen tilanne, jossa tuensaajayritykset olisivat ilman sääntöjenvastaista tukea. Tuet on perittävä takaisin Espanjan lainsäädännön määräysten ja menettelyiden mukaan. Takaisinperittävään tukeen sisällytetään korko alkaen siitä ajankohdasta, kun tuki myönnettiin, tuen todelliseen takaisinperintään asti. Korko perustuu aluetukien avustusekvivalenttien laskennassa Espanjassa käytettyyn viitekorkoon(79).
(101) Tämä päätös koskee koko tukiohjelmaa ja se on pantava täytäntöön välittömästi. Myös kyseisestä ohjelmasta myönnetyt yksittäiset tuet on perittävä takaisin. Komissio muistuttaa, että tämä päätös ei estä sitä, että yksittäisten tukien voidaan katsoa ominaisuuksiensa perusteella olevan kokonaan tai osittain yhteismarkkinoille soveltuvia joko komission jälkikäteen tekemän päätöksen tai poikkeusasetusten nojalla.
7 PÄÄTELMÄT
(102) Komissio päättelee edellä esitetyn perusteella, että
a) Espanja on myöntänyt sääntöjenvastaisesti tietyille uusille yrityksille vapautuksen yhtiöverosta ja rikkonut näin perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdan määräyksiä;
b) kyseinen yhtiöverosta myönnetty vapautus ei sovellu yhteismarkkinoille;
c) Espanjan viranomaisten on peruutettava joillekin tuensaajille mahdollisesti vielä maksamatta olevan tuen maksu. Espanjan viranomaisten on toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet jo maksetun, yhteismarkkinoille soveltumattoman tuen perimiseksi takaisin palauttaakseen ennalleen taloudellisen tilanteen, jossa tuensaajayritykset olisivat ilman sääntöjenvastaista tukea,
ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
1 artikla
Veroperustan alennuksena myönnettävä sääntöjenvastainen valtiontuki, joka on otettu perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdan vastaisesti käyttöön Espanjassa Biskajan historiallisessa maakunnassa 5 päivänä heinäkuuta 1993 annetun Norma Foralin nro 18/1993 nojalla, ei sovellu yhteismarkkinoille.
2 artikla
Espanjan on kumottava 1 artiklassa mainittu tukiohjelma, jos se on edelleen voimassa.
3 artikla
1. Espanjan on toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet 1 artiklassa tarkoitetun ja tuensaajille sääntöjenvastaisesti maksetun tuen perimiseksi takaisin. Espanjan on peruutettava vielä maksamatta olevan tuen maksaminen.
2. Tuki on maksettava takaisin viipymättä kansallisen oikeuden mukaisten menettelyiden mukaisesti, jos niissä mahdollistetaan päätöksen välitön ja tehokas täytäntöönpano. Takaisinperittävään tukeen sisällytetään korko alkaen siitä, kun tuki asetettiin tuensaajien käyttöön, tuen todelliseen takaisinperintään asti. Korko perustuu aluetukien avustusekvivalenttien laskennassa käytettyyn viitekorkoon.
4 artikla
Espanjan on ilmoitettava kahden kuukauden kuluessa tämän päätöksen tiedoksiantamisesta sen noudattamiseksi toteuttamansa toimenpiteet.
5 artikla
Tämä päätös on osoitettu Espanjan kuningaskunnalle.
Tehty Brysselissä 20 päivänä joulukuuta 2001.