RÅDETS FORORDNING (EF) Nr. 1234/2007
af 22. oktober 2007
om en fælles markedsordning for landbrugsprodukter og om særlige bestemmelser for visse landbrugsprodukter (fusionsmarkedsordningen)
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 36 og 37,
under henvisning til forslag fra Kommissionen,
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet (1), og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
For at det fælles marked for landbrugsprodukter kan fungere og udvikle sig efter hensigten, er det nødvendigt med en fælles landbrugspolitik, der navnlig omfatter en fælles markedsordning for landbrugsprodukter, der kan antage forskellige former afhængigt af produktet, jf. traktatens artikel 34.
(2)
Siden den fælles landbrugspolitik blev indført, har Rådet vedtaget 21 fælles markedsordninger for individuelle produkter eller produktgrupper, som hver reguleres af en separat grundforordning vedtaget af Rådet:
-
Rådets forordning (EØF) nr. 234/68 af 27. februar 1968 om oprettelse af en fælles markedsordning for levende planter og blomsterdyrkningens produkter (2)
-
Rådets forordning (EØF) nr. 827/68 af 28. juni 1968 om en fælles markedsordning for visse varer, der er anført i bilag II til traktaten (3)
-
Rådets forordning (EØF) nr. 2759/75 af 29. oktober 1975 om den fælles markedsordning for svinekød (4)
-
Rådets forordning (EØF) nr. 2771/75 af 29. oktober 1975 om den fælles markedsordning for æg (5)
-
Rådets forordning (EØF) nr. 2777/75 af 29. oktober 1975 om den fælles markedsordning for fjerkrækød (6)
-
Rådets forordning (EØF) nr. 2075/92 af 30. juni 1992 om den fælles markedsordning for råtobak (7)
-
Rådets forordning (EØF) nr. 404/93 af 13. februar 1993 om den fælles markedsordning for bananer (8)
-
Rådets Forordning (EF) nr. 2200/96 af 28. oktober 1996 om den fælles markedsordning for frugt og grøntsager (9)
-
Rådets Forordning (EF) nr. 2201/96 af 28. oktober 1996 om den fælles markedsordning for forarbejdede frugter og grøntsager (10)
-
Rådets forordning (EF) nr. 1254/1999 af 17. maj 1999 om den fælles markedsordning for oksekød (11)
-
Rådets forordning (EF) nr. 1255/1999 af 17. maj 1999 om den fælles markedsordning for mælk og mejeriprodukter (12)
-
Rådets Forordning (EF) nr. 1493/1999 af 17. maj 1999 om den fælles markedsordning for vin (13)
-
Rådets forordning (EF) nr. 1673/2000 af 27. juli 2000 om den fælles markedsordning for hør og hamp bestemt til fiberproduktion (14)
-
Rådets forordning (EF) nr. 2529/2001 af 19. december 2001 om den fælles markedsordning for fåre- og gedekød (15)
-
Rådets forordning (EF) nr. 1784/2003 af 29. september 2003 om den fælles markedsordning for korn (16)
-
Rådets forordning (EF) nr. 1785/2003 af 29. september 2003 om den fælles markedsordning for ris (17)
-
Rådets forordning (EF) nr. 1786/2003 af 29. september 2003 om den fælles markedsordning for tørret foder (18)
-
Rådets Forordning (EF) Nr. 865/2004 af 29. april 2004 om den fælles markedsordning for olivenolie og spiseoliven (19)
-
Rådets forordning (EF) nr. 1947/2005 af 23. november 2005 om den fælles markedsordning for frø (20)
-
Rådets forordning (EF) nr. 1952/2005 af 23. november 2005 om den fælles markedsordning for humle (21)
-
Rådets forordning (EF) nr. 318/2006 af 20. februar 2006 om den fælles markedsordning for sukker (22).
(3)
Derudover har Rådet vedtaget tre forordninger med særlige regler for visse produkter uden dog at oprette en fælles markedsordning for disse produkter:
-
Rådets forordning (EF) nr. 670/2003 af 8. april 2003 om specifikke foranstaltninger vedrørende landbrugsethanolmarkedet (23)
-
Rådets forordning (EF) nr. 797/2004 af 26. april 2004 om foranstaltninger til forbedring af betingelserne for produktion og afsætning af biavlsprodukter (24)
-
Rådets forordning (EF) nr. 1544/2006 af 5. oktober 2006 om særlige foranstaltninger til fremme af avlen af silkeormslarver (25).
(4)
Ovennævnte forordninger (i det følgende benævnt »grundforordninger«) ledsages ofte af en række andre rådsforordninger. De fleste af grundforordningerne har samme struktur og en lang række bestemmelser til fælles. Det gælder især reglerne for handel med tredjelande og de almindelige bestemmelser, men også i et vist omfang reglerne for det indre marked. Grundforordningerne indeholder ofte forskellige løsninger på identiske eller tilsvarende problemer.
(5)
Fællesskabet har i nogen tid arbejdet på at forenkle retsforskrifterne for den fælles landbrugspolitik. Derfor blev der fastsat horisontale rammebestemmelser for alle direkte betalinger, ved at en lang række støtteordninger blev samlet i en enkeltbetalingsordning, jf. Rådets forordning (EF) nr. 1782/2003 af 29. september 2003 om fastlæggelse af fælles regler for den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte og om fastlæggelse af visse støtteordninger for landbrugere (26). Grundforordningerne bør også behandles på denne måde. I den forbindelse bør deres bestemmelser samles i en enkelt retsakt, og de sektorspecifikke bestemmelser bør så vidt muligt afløses af horisontale bestemmelser.
(6)
Ud fra ovennævnte betragtninger bør grundforordningerne ophæves og erstattes af én fælles forordning.
(7)
Forenklingen bør ikke resultere i, at der sættes spørgsmålstegn ved de politiske afgørelser, der gennem årene er truffet inden for rammerne af den fælles landbrugspolitik. I forbindelse med denne forordning bør der derfor hovedsagelig være tale om en teknisk forenkling. Den bør derfor ikke ophæve eller ændre bestående instrumenter, medmindre de er blevet forældede, overflødige eller på grund af deres karakter ikke bør behandles på rådsniveau, og den bør heller ikke indeholde bestemmelser om nye instrumenter eller foranstaltninger.
(8)
På den baggrund bør denne forordning ikke indeholde de dele af de fælles markedsordninger, der er genstand for reformer. Dette gælder de fleste dele af frugt- og grøntsagssektoren, sektoren for forarbejdede frugter og grøntsager og vinsektoren. Bestemmelserne i forordning (EF) nr. 2200/96, (EF) nr. 2201/96 og (EF) nr. 1493/1999 bør derfor kun indarbejdes i nærværende forordning, for så vidt de ikke er genstand for reformer. Substansbestemmelserne i disse fælles markedsordninger bør først indarbejdes, når de respektive reformer er blevet vedtaget.
(9)
De fælles markedsordninger for korn, ris, sukker, tørrer foder, frø, olivenolie og spiseoliven, hør og hamp, bananer, mælk og mejeriprodukter og silkeorme indeholder bestemmelser om produktionsår, der primært er afpasset efter disse produkters biologiske produktionscyklusser. De produktionsår, der allerede er fastsat for disse produkter, bør derfor indarbejdes i denne forordning.
(10)
For at stabilisere markederne og sikre den pågældende landbrugsbefolkning en rimelig levestandard er der udviklet differentierede prisstøtteordninger for de forskellige sektorer sideløbende med indførelsen af direkte støtteordninger under hensyntagen til de forskellige behov i de enkelte sektorer på den ene side og den indbyrdes afhængighed mellem forskellige sektorer på den anden side. Foranstaltningerne har form af offentlig intervention eller støtte til offentlig oplagring af produkter fra korn-, ris-, sukker-, olivenolie- og spiseoliven-, oksekøds-, mejeri-, svinekøds- og fåre- og gedekødssektoren. I betragtning af denne forordnings mål bør prisstøtteforanstaltningerne derfor bibeholdes, hvis de indgår i de tidligere udviklede instrumenter, uden at der foretages væsentlige ændringer i forhold til den tidligere retstilstand.
(11)
For at opnå større klarhed og åbenhed bør de bestemmelser, der vedrører disse foranstaltninger, struktureres på samme måde, uden at de enkelte sektorers politik ændres. Med henblik herpå bør der skelnes mellem referencepriser og interventionspriser.
(12)
De fælles markedsordninger for korn, oksekød og mælk og mejeriprodukter indeholder bestemmelser om, at Rådet efter proceduren i traktatens artikel 37, stk. 2, kan ændre priserne. Da prisordningerne er følsomme, bør det gøres klart, at muligheden i henhold til artikel 37, stk. 2, for at ændre priserne gør sig gældende for så vidt angår alle sektorer.
(13)
I henhold til markedsordningen for sukker er det endvidere muligt at ændre standardkvaliteterne for sukker, som defineret længere fremme i den pågældende forordning, så der bl.a. kan tages hensyn til erhvervslivets behov og den teknologiske udvikling af analysemetoderne. Forordningen giver derfor Kommissionen beføjelse til at ændre det relevante bilag. Der er et særligt behov for at bevare denne mulighed, for at Kommissionen skal kunne handle hurtigt, hvis det er nødvendigt.
(14)
For at sikre pålidelige oplysninger om EF-markedspriserne for sukker bør prisindberetningssystemet i den fælles markedsordning for sukker indarbejdes i denne forordning, og markedspriserne for hvidt sukker bør fastsættes på dette grundlag.
(15)
For at undgå, at interventionsordningen bliver en afsætningsmulighed i sig selv for korn, ris, smør og skummetmælkspulver, bør det fortsat være muligt kun at give adgang til offentlig intervention i visse perioder af året. For okse- og svinekødsprodukter og smør bør indledningen og afslutningen af offentlig intervention afhænge af markedspriserne i en bestemt periode. For majs, ris og sukker bør grænserne for, hvor store mængder der kan opkøbes ved offentlig intervention, fastholdes. For smørs og skummetmælkspulvers vedkommende bør Kommissionen fortsat have beføjelse til at suspendere de normale opkøb, når de når op på en vis mængde, eller lade dem afløse af opkøb ved licitation.
(16)
Den pris, der blev opkøbt til ved offentlig intervention, blev tidligere nedsat inden for rammerne af de fælles markedsordninger for korn, ris og oksekød og blev fastsat sammen med indførelsen af direkte støtteordninger for disse sektorer. Støtten i henhold til disse ordninger og interventionspriserne er derfor tæt knyttet til hinanden. Prisen for mælk og mejeriprodukter blev fastsat for at fremme forbruget af disse produkter og forbedre deres konkurrenceevne. For ris og sukker blev priserne fastsat for at bidrage til at stabilisere markedet i tilfælde, hvor markedsprisen i et givet produktionsår falder til under den referencepris, der er fastsat for det følgende produktionsår. Disse politiske beslutninger, som Rådet har truffet, gælder fortsat.
(17)
I lighed med tidligere fælles markedsordninger bør denne forordning give mulighed for afsætning af produkter, der er opkøbt ved offentlig intervention. Foranstaltningerne bør træffes på en sådan måde, at der undgås markedsforstyrrelser, og således at alle købere har lige adgang til produkterne og behandles ens.
(18)
EF har i kraft af sine interventionslagre af forskellige landbrugsprodukter i høj grad mulighed for at hjælpe de socialt dårligst stillede. Det er i EF's interesse at udnytte denne mulighed ved at indføre egnede foranstaltninger, indtil lagrene er nedbragt til normal størrelse. Ud fra disse betragtninger har der indtil nu kunnet uddeles fødevarer gennem velgørende organisationer i henhold til Rådets forordning (EØF) nr. 3730/87 af 10. december 1987 om almindelige regler for levering til visse organisationer af levnedsmidler fra interventionslagre med henblik på uddeling til de socialt dårligst stillede personer i Fællesskabet (27). Denne vigtige sociale foranstaltning, der kan være meget værdifuld for de socialt dårligst stillede personer, bør bevares og indarbejdes i nærværende forordning.
(19)
For at bidrage til at skabe balance på markedet og for at stabilisere markedspriserne for mælk og mejeriprodukter blev der ved den fælles markedsordning for mælk og mejeriprodukter indført støtte til privat oplagring af fløde og visse former for smør og ost. Kommissionen er desuden blevet bemyndiget til at yde støtte til privat oplagring af andre oste samt hvidt sukker, visse typer olivenolie og visse oksekødsprodukter, skummetmælkspulver, svinekød og fåre- og gedekød. I betragtning af denne forordnings formål bør disse foranstaltninger bevares og indarbejdes i forordningen.
(20)
Rådets forordning (EF) nr. 1183/2006 af 24. juli 2006 om fastsættelse af Fællesskabets handelsklasseskema for slagtekroppe af voksent kvæg (28), Rådets forordning (EØF) nr. 1186/90 af 7. maj 1990 om udvidet anvendelse af Fællesskabets handelsklasseskema for slagtekroppe af voksent kvæg (29), Rådets forordning (EØF) nr. 3220/84 af 13. november 1984 om fastsættelse af Fællesskabets handelsklasseskema for svinekroppe (30) og Rådets forordning (EØF) nr. 2137/92 af 23. juli 1992 om Fællesskabets handelsklasseskema for fårekroppe og om EF-standardkvaliteten af ferske og kølede fårekroppe (31) indeholder Fællesskabets handelsklasseskemaer for slagtekroppe inden for oksekøds-, svinekøds- samt fåre- og gedekødssektoren. Disse foranstaltninger er vigtige for prisfastsættelsen og anvendelsen af interventionsordningerne inden for disse sektorer. Formålet med dem er endvidere at gøre markedet mere gennemsigtigt. Sådanne klassificeringsordninger bør bevares. Det er derfor hensigtsmæssigt at indarbejde hovedelementerne heri i denne forordning og samtidig bemyndige Kommissionen til at regulere visse mere tekniske spørgsmål i gennemførelsesbestemmelser.
(21)
Begrænsninger i de frie varebevægelser som følge af anvendelsen af foranstaltninger, der skal bekæmpe udbredelsen af dyresygdomme, kan skabe problemer på markedet for visse produkter i en eller flere medlemsstater. Erfaringerne har vist, at alvorlige markedsforstyrrelser såsom et betydeligt fald i forbruget eller priserne kan skyldes, at forbrugerne har mistet tilliden som følge af folke- eller dyresundhedsrisici.
(22)
De ekstraordinære markedsstøtteforanstaltninger, der kan træffes for at afhjælpe sådanne situationer i henhold til de respektive fælles markedsordninger for oksekød, mælk og mejeriprodukter, svinekød, fåre- og gedekød, æg og fjerkrækød, bør derfor indarbejdes i denne forordning på de samme betingelser som hidtil. Disse ekstraordinære markedsstøtteforanstaltninger bør træffes af Kommissionen og bør være direkte knyttet til eller ligge i umiddelbar forlængelse af de sundheds- og veterinærforanstaltninger, der træffes for at bekæmpe sygdommenes udbredelse. De bør træffes på anmodning af medlemsstaterne for at undgå alvorlige forstyrrelser på de berørte markeder.
(23)
Denne forordning bør fortsat give Kommissionen mulighed for at vedtage særlige interventionsforanstaltninger, hvis det viser sig påkrævet for at reagere effektivt over for truende markedsforstyrrelser i kornsektoren og for at undgå storstilet anvendelse af offentlig intervention i rissektoren i bestemte områder af Fællesskabet eller for at afhjælpe mangel på uafskallet ris, der skyldes naturbegivenheder, således som fastsat i den fælles markedsordning for henholdsvis korn og ris.
(24)
Der bør fastsættes en minimumspris for kvotesukkerroer svarende til en standardkvalitet, der bør defineres, for at sikre EF's sukkerroe- og sukkerrørsavlere en rimelig levestandard.
(25)
Der kræves særlige instrumenter for at sikre en rimelig balance mellem sukkervirksomhedernes og sukkerroeavlernes rettigheder og forpligtelser. Derfor bør standardbestemmelserne i brancheaftalerne, som tidligere har været indeholdt i den fælles markedsordning for sukker, bibeholdes.
(26)
Forskellene i de naturbestemte, økonomiske og tekniske forhold gør det vanskeligt at fastsætte ensartede betingelser for opkøb af sukkerroer i EF. Der består allerede brancheaftaler mellem foreninger af sukkerroeavlere og sukkervirksomheder. Rammebestemmelserne bør derfor kun omfatte de minimumsgarantier, som både sukkerroeavlerne og sukkerindustrien behøver for at sikre et smidigt sukkermarked, med mulighed for at fravige nogle regler i forbindelse med en brancheaftale.
(27)
Produktionsafgiften under den fælles markedsordning for sukker, som bidrager til finansieringen af udgifter i henhold til nævnte markedsordning, bør indsættes i denne forordning.
(28)
For at opretholde den strukturelle markedsligevægt i sukkersektoren på et prisniveau, der ligger nær på referenceprisen, bør Kommissionens mulighed for at kunne beslutte at trække sukker tilbage fra markedet, indtil markedsligevægten genoprettes, bibeholdes.
(29)
Ifølge den fælles markedsordning for henholdsvis levende planter, oksekød, svinekød, fåre- og gedekød, æg og fjerkrækød kan der træffes visse foranstaltninger, som gør det lettere at tilpasse udbuddet til markedets behov. Disse foranstaltninger kan bidrage til at stabilisere markederne og sikre den pågældende landbrugsbefolkning en rimelig levestandard. I betragtning af denne forordnings formål bør denne mulighed bibeholdes. Ifølge de nævnte bestemmelser kan Rådet vedtage almindelige regler for disse foranstaltninger efter proceduren i traktatens artikel 37. De mål, der skal nås med foranstaltningerne, er klart fastlagt og sætter en grænse for karakteren af de foranstaltninger, der kan vedtages. Derfor er der ikke behov for, at Rådet vedtager supplerende almindelige regler inden for disse sektorer, og det bør ikke længere foreskrives.
(30)
For sukker og mælk og mejeriprodukter har kvantitativ begrænsning af produktionen været et vigtigt markedspolitisk instrument i mange år, jf. forordning (EF) nr. 318/2006 og Rådets forordning (EF) Nr. 1788/2003 af 29. september 2003 om en afgift på mælk og mejeriprodukter (32). Grundlaget for, at Fællesskabet i sin tid vedtog produktionskvoteordningerne for begge sektorer, har ikke ændret sig.
(31)
Mens sukkerkvoteordningen indgik i den fælles markedsordning for sukker, blev den tilsvarende ordning for mejerisektoren reguleret ved en retsakt, der var adskilt fra den fælles markedsordning for mælk og mælkeprodukter, nemlig forordning (EF) nr. 1788/2003. Da disse ordninger er af meget stor betydning og i betragtning af de mål, der søges nået med nærværende forordning, bør de relevante bestemmelser for begge sektorer indarbejdes i nærværende forordning, uden at der foretages større ændringer i ordningerne og den måde, de fungerer på, i forhold til den tidligere retstilstand.
(32)
Sukkerkvoteordningen i denne forordning bør derfor afspejle ordningerne i forordning (EF) nr. 318/2006 og navnlig opretholde retstilstanden med hensyn til kvoterne, da kvoteordningen ifølge EF-domstolens retspraksis er en markedsregulerende mekanisme, der tager sigte på at håndhæve den fælles interesse.
(33)
Denne forordning bør derfor også bemyndige Kommissionen til at tilpasse kvoterne til et bæredygtigt niveau, når omstruktureringsfonden, der blev oprettet ved Rådets forordning (EF) nr. 320/2006 af 20. februar 2006 om en midlertidig ordning for omstrukturering af sukkerindustrien i Fællesskabet (33), bliver nedlagt i 2010.
(34)
Da der er behov for en vis national fleksibilitet med hensyn til at foretage strukturelle tilpasninger af forarbejdningsindustrien og sukkerroe- og sukkerrørsdyrkningen i den periode, kvoterne anvendes, bør medlemsstaternes mulighed for at få ret til at ændre virksomhedernes kvoter inden for visse grænser, når blot omstruktureringsfondens funktion som instrument ikke begrænses, bibeholdes.
(35)
For at undgå, at overskudssukker skaber forstyrrelser på sukkermarkedet, bør Kommissionen, jf. den fælles markedsordning for sukker, bemyndiges til efter visse kriterier at bestemme, at overskudssukker, overskudsisoglucose og overskudsinulinsirup skal overføres til kvoteproduktionen i det følgende produktionsår. Opfyldes betingelserne ikke for visse mængder, bør overskuddet endvidere pålægges en afgift for at undgå, at disse mængder hober sig op og truer markedssituationen. Disse bestemmelser bør bibeholdes.
(36)
Mælkekvoteordningens hovedformål, nemlig at mindske ubalancen mellem udbud og efterspørgsel på det pågældende marked og de deraf følgende strukturelle overskud, således at der opnås en bedre markedsligevægt, gælder stadig. Anvendelsen af en afgift på mælkemængder indsamlet eller solgt til direkte forbrug over en vis garantitærskel bør derfor bevares. I tråd med formålet med denne forordning er der til en vis grad et behov for en terminologisk harmonisering mellem sukker- og mælkekvoteordningerne, samtidig med at den retlige status quo dog fuldt ud bevares. Det forekommer derfor hensigtsmæssigt at harmonisere terminologien inden for mælkesektoren med sukkersektorens terminologi. Udtrykkene »national referencemængde«»og individuel referencemængde« som defineret i forordning (EF) nr. 1788/2003 bør derfor erstattes med udtrykkene »national kvote« og »individuel kvote«, idet det retlige begreb, der defineres, videreføres.
(37)
I det væsentlige bør mælkekvoteordningen i denne forordning udformes efter forordning (EF) nr. 1788/2003. Især bør der fortsat skelnes mellem leverancer og direkte salg, og ordningen bør anvendes på grundlag af det individuelle repræsentative fedtindhold og et nationalt referencefedtindhold. Landbrugerne bør på visse betingelser bemyndiges til midlertidigt at afstå deres individuelle kvote. Derudover bør princippet om, at den kvote, der svarer til en given bedrift, sammen med jorden overgår til køber, lejer eller arving, hvis en bedrift sælges, udlejes eller overdrages ved arv, fortsat gælde, mens undtagelserne fra princippet om, at kvoterne er knyttet til bedriften for at omstruktureringen af mælkeproduktionen kan fortsætte og miljøet forbedret, bør bibeholdes.. Alt efter de forskellige former for overførsler af kvoter og på grundlag af objektive kriterier bør bestemmelserne vedrørende medlemsstaternes ret til at lade en del af de overførte mængder overgå til den nationale reserve bibeholdes.
(38)
Overskudsafgiften bør være tilstrækkeligt stor til at have en afskrækkende virkning og skal betales af medlemsstaten, så snart den nationale kvote overskrides. Medlemsstaten bør derefter fordele betalingsbyrden på de producenter, der har medvirket til overskridelsen. Disse producenter bør være forpligtet til at indbetale deres andel af afgiften til medlemsstaten, alene fordi de har overskredet deres disponible mængder. Medlemsstaterne bør til Den Europæiske Garantifond for Landbruget (EGFL) indbetale en afgift, der svarer til overskridelsen af deres nationale kvote, nedsat med en fast sats på 1 % for at tage hensyn til konkurser eller til, at visse producenter er ude af stand til at betale deres bidrag til den afgift, der skyldes.
(39)
I Rådets forordning (EF) nr. 1290/2005 af 21. juni 2005 om finansiering af den fælles landbrugspolitik (34) betragtes provenuet fra tillægsafgiften i mejerisektoren som formålsbestemte indtægter, der skal indbetales til Fællesskabets budget og i tilfælde af genanvendelse udelukkende anvendes til at finansiere henholdsvis EGFL-udgifter og udgifter for Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL). Artikel 22 i forordning (EF) nr. 1788/2003, der foreskriver, at afgiften er at betragte som en foranstaltning til regulering af landbrugsmarkederne og anvendes til finansiering af udgifter i mejerisektoren, er derfor blevet forældet og bør ikke videreføres i nærværende forordning.
(40)
De forskellige fælles markedsordninger indeholder bestemmelser om forskellige støtteordninger.
(41)
Ved den fælles markedsordning for henholdsvis tørret foder og hør og hamp blev der indført forarbejdningsstøtte som et middel til at regulere det indre marked for de pågældende produkter. Disse bestemmelser bør bibeholdes.
(42)
På baggrund af den særlige markedssituation for korn- og kartoffelstivelse indeholdt den fælles markedsordning for korn bestemmelser om, at der kunne ydes en produktionsrestitution, hvis det skulle vise sig nødvendigt. Produktionsrestitutionen bør være af en sådan art, at de basisprodukter, industrien anvender, kan skaffes til en lavere pris end den, der følger af anvendelsen af de fælles priser. Ifølge den fælles markedsordning for sukker kan der ydes produktionsrestitution, hvis det bliver nødvendigt for fremstillingen af visse industriprodukter, kemiske produkter og lægemidler at træffe foranstaltninger med henblik på at tilvejebringe visse sukkerprodukter. Disse bestemmelser bør bibeholdes.
(43)
EF-finansiering svarende til den procentdel af den direkte støtte, som medlemsstaterne kan tilbageholde i henhold til artikel 110i, stk. 4, i forordning (EF) nr. 1782/2003, er påkrævet for at tilskynde godkendte erhvervsorganisationer til at opstille arbejdsprogrammer for forbedring af kvaliteten af produktionen af olivenolie og spiseoliven. I den forbindelse kunne der i henhold til den fælles markedsordning for olivenolie og spiseoliven ydes EF-støtte i overensstemmelse med prioriteringen af opgaverne i de pågældende arbejdsprogrammer. Disse bestemmelser bør bibeholdes.
(44)
For at bidrage til at skabe ligevægt på markedet og for at stabilisere markedspriserne for mælk og mejeriprodukter er der behov for foranstaltninger, der øger muligheden for at afsætte mejeriprodukter. Derfor kan der i henhold til den fælles markedsordning for mælk og mejeriprodukter ydes støtte til afsætning af visse mejeriprodukter til bestemte anvendelsesformål. Ifølge den samme fælles markedsordning kan Fællesskabet desuden afholde en del af udgifterne til støtte til uddeling af mælk til skoleelever for at fremme de unges forbrug af mælk. Disse bestemmelser bør bibeholdes.
(45)
En fællesskabsfond for tobak, der finansieres ved tilbageholdelse af en vis andel af tobaksstøtten, blev oprettet ved forordning (EØF) nr. 2075/92, for at der kunne gennemføres forskellige foranstaltninger for sektoren. 2007 er det sidste år, hvor de beløb, der tilbageholdes i den støtte, som ydes i henhold til afsnit IV, kapitel 10c, i forordning (EF) nr. 1782/2003, overføres til Fællesskabsfonden for Tobak. Finansieringen af fonden ophører, før nærværende forordning træder i kraft, men artikel 13 i forordning (EØF) nr. 2075/92 bør alligevel bibeholdes som retsgrundlag for de flerårige programmer, der kan finansieres af Fællesskabsfonden for Tobak.
(46)
Biavl er en sektor inden for landbruget med forskellige produktionsbetingelser og udbytter og med spredte og meget forskellige økonomiske aktører både i produktions- og i afsætningsleddet. Eftersom varroasyge i de sidste år har bredt sig i flere medlemsstater og på grund af de vanskeligheder, som denne sygdom medfører for honningproduktionen, er det endvidere fortsat påkrævet med EF-foranstaltninger, fordi denne sygdom ikke kan udryddes fuldstændigt og bør behandles med godkendte midler. For at forbedre de generelle betingelser for produktion og afsætning af biavlsprodukter i Fællesskabet bør der hvert tredje år opstilles nationale programmer, der omfatter faglig bistand, bekæmpelse af varroasyge, rationalisering af stadeflytning, forvaltning af genoprettelsen af bibestandene i Fællesskabets biavl og samarbejde om programmer for forskning inden for biavl og biavlsprodukter. De nationale programmer bør delvis finansieres af Fællesskabet.
(47)
I henhold til forordning (EF) nr. 1544/2006 blev al national støtte til avl af silkeorme afløst af en EF-støtteordning for avl af silkeorme, der består i et fast beløb for hver kasse med silkeormeæg, der tages i anvendelse.
(48)
Da de politiske hensyn, der førte til indførelsen af støtteordninger for biavl og avl af silkeorme, stadig gør sig gældende, bør alle disse støtteordninger indarbejdes i nærværende forordning.
(49)
Anvendelsen af handelsnormer for landbrugsprodukter kan bidrage til at forbedre de økonomiske vilkår for produktion og afsætning af disse produkter og deres kvalitet. Anvendelsen af normer er derfor både i producenternes, de handlendes og forbrugernes interesse. Inden for de fælles markedsordninger for bananer, olivenolie og spiseoliven, levende planter, æg og fjerkrækød blev der derfor indført handelsnormer, der især vedrører kvalitet, klassificering, vægt, størrelsessortering, emballering, indpakning, oplagring, transport, præsentation, oprindelse og mærkning. De bør også indgå i nærværende forordning.
(50)
I henhold til den fælles markedsordning for henholdsvis olivenolie og spiseoliven og bananer har Kommissionen hidtil været bemyndiget til at vedtage bestemmelser om handelsnormer. Da de er af meget teknisk karakter, og det løbende er nødvendigt at gøre dem mere effektive og tilpasse dem til udviklingen i handelspraksis, bør denne fremgangsmåde også anvendes for sektoren for levende planter, samtidig med at der opstilles kriterier, som Kommissionen skal tage hensyn til, når den fastsætter de relevante bestemmelser. For at undgå svindel med kvaliteten og ægtheden af de produkter, forbrugerne præsenteres for, og eventuelle deraf følgende alvorlige forstyrrelser af markedet er der desuden behov for særlige foranstaltninger, især tidssvarende analysemetoder og andre foranstaltninger til bestemmelse af de pågældende normers kendetegn.
(51)
Der er indført flere retlige instrumenter for at regulere afsætningen af mælk, mejeriprodukter og fedtstoffer og deres betegnelser. De har til formål at forbedre mælks og mejeriprodukters stilling på markedet og at sikre loyal konkurrence mellem smørbare fedtstoffer af mælkefedt og smørbare fedtstoffer af andet fedt end mælkefedt til fordel for både producenter og forbrugere. Formålet med Rådets forordning (EØF) nr. 1898/87 af 2. juli 1987 om beskyttelse af benævnelserne for mælk og mejeriprodukter i forbindelse med afsætning (35) er at beskytte forbrugerne og skabe loyale konkurrencevilkår mellem mejeriprodukter og konkurrerende produkter med hensyn til benævnelse, mærkning og reklame. Rådets forordning (EF) nr. 2597/97 af 18. december 1997 om supplerende regler til den fælles markedsordning for mælk og mejeriprodukter med hensyn til konsummælk (36) indeholder regler, der skal sikre konsummælk og mejeriprodukter af høj kvalitet, der opfylder forbrugernes behov og ønsker og dermed stabiliserer det pågældende marked og giver forbrugerne konsummælk af høj kvalitet. Ved Rådets forordning (EF) nr. 2991/94 af 5. december 1994 om handelsnormer for visse smørbare fedtstoffer (37) fastsættes der handelsnormer for de pågældende mælkeholdige produkter og ikke-mælkeholdige produkter med en klar og præcis klassifikation og bestemmelser om produkternes benævnelse. I tråd med nærværende forordnings mål bør disse regler bevares.
(52)
For så vidt angår æg- og fjerkrækødsektoren findes der bestemmelser vedrørende handelsnormer og i visse tilfælde produktion. Disse bestemmelser findes i Rådets forordning (EF) nr. 1028/2006 af 19. juni 2006 om handelsnormer for æg (38), Rådets forordning (EØF) nr. 1906/90 af 26. juni 1990 om handelsnormer for fjerkrækød (39) og Rådets forordning (EØF) nr. 2782/75 af 29. oktober 1975 om produktion og afsætning af rugeæg og kyllinger af fjerkræ (40). De væsentligste bestemmelser i disse forordninger bør indarbejdes i denne forordning.
(53)
Det hedder i forordning (EF) nr. 1028/2006, at handelsnormerne for æg i princippet bør gælde for alle æg fra høner af arten Gallus gallus, der forhandles i EF, og som hovedregel også for æg beregnet på eksport til tredjelande. Forordningen skelner også mellem æg, der egner sig til direkte konsum, og æg, der ikke egner sig til direkte konsum, idet der er to kvalitetsklasser for æg samt bestemmelser, der skal sikre tilstrækkelig information til forbrugerne om kvalitets- og vægtklasser samt angivelse af den anvendte produktionsmetode. Forordningen indeholder endelig særlige bestemmelser vedrørende æg importeret fra tredjelande, ifølge hvilke særlige bestemmelser i visse tredjelande kan berettige til undtagelser fra handelsnormerne, hvis det kan garanteres, at de stemmer overens med fællesskabslovgivningen.
(54)
For så vidt angår fjerkrækød hedder det i forordning (EØF) nr. 1906/90, at handelsnormerne i princippet skal finde anvendelse på fjerkrækød egnet til konsum, der afsættes i Fællesskabet, medens fjerkrækød beregnet på eksport til tredjelande bør undtages fra anvendelsen af handelsnormerne. Forordningen inddeler fjerkrækød i to klasser på grundlag af kropsbygning og udseende og bestemmer, i hvilken form fjerkrækødet skal udbydes til salg.
(55)
I henhold til disse forordninger skulle medlemsstaterne kunne undtage henholdsvis æg og fjerkrækød, der sælges ved visse former for direkte salg fra producenten til den endelige forbruger, når der er tale om små mængder, fra anvendelsen af handelsnormerne.
(56)
Forordning (EF) nr. 2782/75 indeholder særlige regler vedrørende afsætning og transport af rugeæg og kyllinger af fjerkræ samt indlægning af rugeæg. Forordningen indeholder navnlig bestemmelser om individuel mærkning af rugeæg, der anvendes til produktion af kyllinger, om emballage samt om emballagemateriale til transport. Det undtager dog små avlsvirksomheder og andre formeringsvirksomheder fra den obligatoriske anvendelse af de normer, der er fastlagt heri.
(57)
I overensstemmelse med målsætningerne for denne forordning bør de nævnte bestemmelser bevares uden nogen ændringer af deres substans. De øvrige bestemmelser i disse forordninger, der er af teknisk karakter, bør dog behandles ved gennemførelsesregler, der skal vedtages af Kommissionen.
(58)
Ligesom det hidtil har været tilfældet i henhold til den fælles markedsordning for humle, bør der på EF-plan følges en kvalitetsorienteret politik ved anvendelse af bestemmelser om certificering i forbindelse med regler, der principielt forbyder afsætning af produkter, for hvilke der ikke er udstedt certifikat, eller afsætning af importerede produkter, der ikke opfylder tilsvarende kvalitetskriterier.
(59)
Betegnelserne og definitionerne på olivenolie samt kategorien er en vigtig faktor i markedsstrukturen, idet de skaber grundlag for fastsættelsen af kvalitetsnormer og giver forbrugerne relevante oplysninger om produktet og bør bibeholdes.
(60)
En af de tidligere nævnte støtteordninger, der bidrager til at skabe balance på markedet for mælk og mejeriprodukter og stabilisere markedspriserne i denne sektor, består i støtte til forarbejdning af skummetmælk til kasein og kaseinater, jf. forordning (EF) nr. 1255/1999. Ved Rådets forordning (EØF) nr. 2204/90 af 24. juli 1990 om fastsættelse af supplerende almindelige regler for den fælles markedsordning for mælk og mejeriprodukter, for så vidt angår ost (41) blev der indført regler for anvendelse af kasein og kaseinater til fremstilling af ost for at afhjælpe de skadelige virkninger, som denne støtteordning kan have, idet ost er et produkt, der er særligt sårbart ved substitution med kasein og kaseinater, og for dermed at stabilisere markedet. Disse regler bør indarbejdes i nærværende forordning.
(61)
Forarbejdningen af visse landbrugsråvarer til landbrugsethanol er nært forbundet med den økonomiske situation for de pågældende råvarer. Dette kan i væsentlig grad bidrage til udnyttelsen af disse råvarer, idet en sådan forarbejdning kan være af særlig økonomisk og social betydning for økonomien i bestemte områder af EF og kan tegne sig for en ikke ubetydelig del af de pågældende råvareproducenters indkomst. I andre tilfælde giver den mulighed for at eliminere produkter af utilfredsstillende kvalitet eller for at absorbere en konjunkturbetinget overskudsproduktion, som midlertidigt kan medføre en vanskelig økonomisk situation for bestemte produkter.
(62)
Inden for humle-, olivenolie- og spiseoliven-, tobaks- og silkeormesektoren fokuseres i lovgivningen på forskellige typer organisationer for at opnå politiske mål, navnlig for ved en samlet indsats at stabilisere markederne for de pågældende produkter og forbedre og garantere deres kvalitet. De bestemmelser, der hidtil har reguleret dette system af organisationer, er baseret på, at disse organisationer skal anerkendes af medlemsstaterne eller under visse omstændigheder af Kommissionen i henhold til bestemmelser, som skal fastsættes af Kommissionen. Dette system bør bevares, og de hidtil gældende bestemmelser bør harmoniseres.
(63)
For at støtte visse af brancheorganisationernes aktiviteter, der er af særlig interesse på baggrund af de nugældende regler for den fælles markedsordning for tobak, bør der åbnes mulighed for på visse betingelser at udvide anvendelsen af de regler, som en brancheorganisation vedtager for sine medlemmer, så reglerne også kommer til at omfatte alle udenforstående producenter eller producentsammenslutninger i en eller flere regioner. Det samme bør også gælde for brancheorganisationernes øvrige aktiviteter, der er af generel økonomisk eller faglig interesse for tobakssektoren og dermed indebærer fordele for alle branchens erhvervsdrivende. Medlemsstaterne og Kommissionen bør have et nært samarbejde på dette område. Kommissionen bør have permanente kontrol/overvågningsbeføjelser, navnlig hvad angår de aftaler og den samordnede praksis, som sådanne organisationer vedtager.
(64)
Inden for visse sektorer ud over dem, hvor de nuværende regler behandler anerkendelse af producent- eller brancheorganisationer, kan medlemsstaterne have et ønske om at kunne anerkende sådanne typer af organisationer på grundlag af national lovgivning, for så vidt denne er forenelig med fællesskabslovgivningen. Denne mulighed bør derfor afklares. Der bør endvidere vedtages bestemmelser, hvorefter anerkendelse af producent- og brancheorganisationer i overensstemmelse med de nuværende forordninger forbliver gyldig efter vedtagelsen af denne forordning.
(65)
Et fællesmarked i EF medfører en ordning for samhandelen med tredjelande. Samhandelsordningen bør omfatte importtold og eksportrestitutioner og bør i princippet stabilisere EF-markedet. Samhandelsordningen bør baseres på de aftaler, der er indgået i forbindelse med de multilaterale handelsforhandlinger under Uruguay-runden.
(66)
Kontrollen med omfanget af samhandelen med landbrugsprodukter med tredjelande inden for rammerne af de fælles markedsordninger for korn, ris, sukker, frø, olivenolie og spiseoliven, hør og hamp, oksekød, mælk og mejeriprodukter, svinekød, fåre- og gedekød, æg, fjerkrækød, levende planter og landbrugsethanol har hidtil både ved import og eksport fundet sted i henhold til obligatoriske licensordninger eller ordninger, hvor Kommissionen havde beføjelse til at fastsætte licenskrav.
(67)
Kontrollen med handelsstrømmene er primært et forvaltningsspørgsmål, der bør gribes fleksibelt an. På baggrund heraf og af erfaringerne med de fælles markedsordninger, hvor Kommissionen allerede er ansvarlig for licensforvaltningen, bør den samme fremgangsmåde følges i alle sektorer, hvor der anvendes import- og eksportlicenser. Beslutningen om at indføre licenskrav bør træffes af Kommissionen, der tager hensyn til, om der er behov for importlicenser til forvaltning af de pågældende markeder, og især til kontrol af importen af de pågældende produkter.
(68)
Tolden for de fleste af de landbrugsprodukter, der er omfattet af Verdenshandelsorganisationens aftaler (WTO-aftalerne), er fastsat i den fælles toldtarif. For nogle produkter inden for korn- og rissektoren gør indførelsen af yderligere ordninger det dog nødvendigt at åbne mulighed for at vedtage undtagelser.
(69)
For at undgå eller afhjælpe skadelige virkninger på EF-markedet, der måtte opstå som følge af import af bestemte landbrugsprodukter, bør der erlægges en tillægstold ved import af sådanne produkter, hvis visse betingelser er opfyldt.
(70)
Kommissionen bør på visse betingelser have beføjelse til at åbne og forvalte importtoldkontingenter, der følger af internationale aftaler, som er indgået i henhold til traktaten, eller af andre retsakter udstedt af Rådet.
(71)
Formålet med Rådets forordning (EØF) nr. 2729/75 af 29. oktober 1975 om de importafgifter, der skal anvendes for blandinger af korn, ris og brudris (42), er at sikre, at afgiftsordningen fungerer korrekt ved import af blandinger af korn, ris og brudris. Disse regler bør indarbejdes i nærværende forordning.
(72)
Fællesskabet har indgået flere præferenceordninger med tredjelande om markedsadgang, der gør det muligt for disse lande at eksportere rørsukker til Fællesskabet på gunstige vilkår. I den fælles markedsordning for sukker fastsattes bestemmelser om vurderingen af raffinaderiernes behov for sukker til raffinering og på visse betingelser om reserveringen af importlicenser til specialiserede brugere af betragtelige mængder af importeret rå rørsukker, der anses for at være heltidsraffinaderier i Fællesskabet. Disse bestemmelser bør bibeholdes.
(73)
For at undgå, at ulovlige hampeafgrøder forstyrrer den fælles markedsordning for hamp bestemt til fiberproduktion, blev det i den pågældende forordning bestemt at føre kontrol med importen af hamp og hampefrø for at sikre, at de pågældende produkter giver visse garantier for indholdet af tetrahydrocannabinol. Endvidere blev import af hampefrø til andre formål end udsæd gjort betinget af en kontrolordning med et system for godkendelse af importørerne. Disse bestemmelser bør bibeholdes.
(74)
I hele Fællesskabet føres der en kvalitetspolitik for produkter inden for humlesektoren. For så vidt angår importerede produkter blev det fastsat, at de kun må importeres, hvis de opfylder tilsvarende minimumskvalitetskriterier. Disse bestemmelser bør indsættes i denne forordning.
(75)
På grund af toldordningen kan alle andre beskyttelsesforanstaltninger ved Fællesskabets ydre grænser ophæves. I undtagelsestilfælde kan den ordning, der er indført for det indre marked, og toldordningen dog vise sig at være uhensigtsmæssige. For at Fællesskabets marked i sådanne tilfælde ikke skal være forsvarsløst over for eventuelle forstyrrelser, der kan følge heraf, bør Fællesskabet have mulighed for hurtigt at træffe alle nødvendige foranstaltninger. Disse foranstaltninger bør være i overensstemmelse med Fællesskabets internationale forpligtelser.
(76)
For at sikre, at de fælles markedsordninger fungerer korrekt, og især undgå markedsforstyrrelser har det i henhold til de fælles markedsordninger for en række produkter hidtil været muligt at forbyde anvendelsen af proceduren for aktiv og passiv forædling. Denne mulighed bør videreføres. Desuden har erfaringen vist, at når markederne forstyrres eller risikerer at blive forstyrret på grund af anvendelsen af denne procedure, er det nødvendigt at handle uden større forsinkelse. Kommissionen bør derfor have de relevante beføjelser. Det er således hensigtsmæssigt at sætte Kommissionen i stand til at suspendere anvendelsen af proceduren for aktiv og passiv forædling i sådanne situationer.
(77)
Muligheden for ved eksport til tredjelande at yde restitutioner, der er baseret på forskellen mellem priserne i EF og på verdensmarkedet og ligger inden for de begrænsninger, som EF har forpligtet sig til i WTO, skal gøre det muligt at sikre EF's deltagelse i den internationale handel med visse produkter, der er omfattet at denne forordning. Der bør fastsættes værdi- og mængdegrænser for subsidieret eksport.
(78)
Når eksportrestitutionerne fastsættes, bør det ved kontrol af, om betalingerne er foretaget efter EGFL-reglerne, sikres, at værdigrænserne overholdes. Kontrollen kan lettes ved obligatorisk forudfastsættelse af eksportrestitutionerne, uden at dette udelukker muligheden for i tilfælde af differentierede restitutioner at ændre destinationen inden for et geografisk område, for hvilket der gælder en og samme eksportrestitutionssats. Hvis destinationen ændres, er det den eksportrestitution, der gælder for den virkelige destination, der bør udbetales, idet restitutionen dog ikke må overstige det beløb, der gælder for den forudfastsatte destination.
(79)
Det bør ved et pålideligt og effektivt overvågningssystem sikres, at mængdebegrænsningerne overholdes. Med henblik herpå bør der kun ydes eksportrestitution mod fremlæggelse af eksportlicens. Der bør ydes eksportrestitution inden for de fastsatte grænser alt efter den særlige situation for hvert enkelt produkt. Der bør kun indrømmes undtagelser fra reglen for forarbejdede produkter uden for traktatens bilag I, som der ikke gælder mængdebegrænsninger for. Det bør fastsættes, at kravet om nøje overholdelse af forvaltningsreglerne kan fraviges for eksport, som der ydes eksportrestitution for, hvis det er usandsynligt, at eksporten kommer til at overstige den fastsatte mængde.
(80)
Ved eksport af levende kvæg bør der kun bevilges og udbetales eksportrestitutioner, hvis EF-dyrevelfærdsbestemmelserne, navnlig om beskyttelse af dyr under transport, overholdes.
(81)
Landbrugsprodukter kan i visse tilfælde komme ind under en særlig ordning ved import til tredjelande, såfremt de opfylder visse specifikationer og/eller prisbetingelser. Det importerende tredjelands myndigheder og EF bør samarbejde administrativt for at sikre, at ordningen anvendes korrekt. Med henblik herpå bør produkterne ledsages af en attest, der er udstedt i Fællesskabet.
(82)
Eksporten af blomsterløg til tredjelande er af stor økonomisk betydning for Fællesskabet. Fastholdelsen og intensiveringen af denne eksport kan sikres ved stabilisering af priserne i denne handel. Der bør derfor fastsættes mindstepriser for eksporten af de nævnte produkter.
(83)
I henhold til traktatens artikel 36 finder bestemmelserne i kapitlet om konkurrenceregler kun anvendelse på produktionen af og handelen med landbrugsvarer, i det omfang Rådet beslutter dette inden for rammerne af bestemmelserne i artikel 37, stk. 2 og 3, i traktaten og efter den fremgangsmåde, der er fastsat heri. I de forskellige fælles markedsordninger var det i vid udstrækning anført, at statsstøttebestemmelserne fandt anvendelse. Anvendelsen af traktatens bestemmelser på virksomheder blev yderligere præciseret i Rådets forordning (EF) nr. 1184/2006 af 24. juli 2006 om anvendelse af visse konkurrenceregler inden for produktion og handel med landbrugsvarer (43). I tråd med målet om at udarbejde et sammenhængende sæt regler for markedspolitikken bør de pågældende bestemmelser indarbejdes i nærværende forordning.
(84)
Konkurrencereglerne for aftaler, vedtagelser og praksis, som er omhandlet i traktatens artikel 81, samt misbrug af en dominerende stilling bør finde anvendelse på produktionen af og handelen med landbrugsprodukter, i det omfang anvendelsen af disse regler ikke hæmmer de nationale markedsordninger for landbrugsprodukter og ikke medfører fare for, at målene for den fælles landbrugspolitik ikke kan nås.
(85)
En særlig tilgang gør sig gældende for så vidt angår landbrugssammenslutningernes stilling, i det omfang de især har til formål i fællesskab at producere eller handle med landbrugsprodukter eller at gøre brug af fælles driftsanlæg, medmindre en sådan fælles virksomhed udelukker konkurrence eller medfører fare for, at målene i traktatens artikel 33 ikke kan nås.
(86)
Kommissionen bør dels for at undgå at skade udviklingen af en fælles landbrugspolitik, dels for at skabe retssikkerhed for de pågældende virksomheder samt sikre, at de ikke udsættes for forskelsbehandling, med forbehold af Domstolens kontrol, som den eneste være kompetent til at fastslå, om de former for aftaler, vedtagelser og praksis, der er omhandlet i traktatens artikel 81, er forenelige med den fælles landbrugspolitiks mål.
(87)
Der er risiko for, at fællesmarkedet, som er baseret på fælles priser, ikke fungerer efter hensigten, hvis der ydes statsstøtte. Derfor bør traktatens bestemmelser om statsstøtte generelt gælde for de produkter, der er omfattet af denne forordning. Der bør under visse omstændigheder tillades undtagelser. I tilfælde af undtagelser bør Kommissionen dog kunne udfærdige en liste over eksisterende, ny eller påtænkt støtte, fremsætte relevante bemærkninger over for medlemsstaterne og foreslå dem egnede foranstaltninger.
(88)
Finland og Sverige har siden deres tiltrædelse kunnet yde støtte til produktion og afsætning af rensdyr og rensdyrprodukter på grund af den særlige økonomiske situation, der gør sig gældende på det område. Finland kan desuden yde støtte til visse mængder af frø og visse mængder af sædekorn, der udelukkende er produceret i denne medlemsstat, som følge af dens særlige klimatiske betingelser, såfremt Kommissionen giver sin tilladelse. Det er nødvendigt at videreføre disse undtagelsesbestemmelser.
(89)
I medlemsstater med en betydelig nedsættelse af sukkerkvoten står sukkerroeavlerne over for særligt alvorlige tilpasningsproblemer. I de tilfælde er EF-overgangsstøtten til sukkerroeavlere, jf. afsnit IV, kapitel 10f, i forordning (EF) nr. 1782/2003, ikke tilstrækkelig til fuldt ud at opveje sukkerroeavlernes vanskeligheder. Derfor bør medlemsstater, der har nedsat deres kvote med over 50 % af den sukkerkvote, der blev fastsat den 20. februar 2006 i bilag III til forordning (EF) nr. 318/2006, have tilladelse til at yde statsstøtte til sukkerroeavlerne i EF-overgangsstøttens anvendelsesperiode. For at sikre at medlemsstaterne ikke yder statsstøtte, der overstiger deres sukkerroeavleres behov, bør fastlæggelsen af den samlede statsstøtte fortsat godkendes af Kommissionen, undtagen for Italiens vedkommende, hvor det maksimale behov for de mest produktive sukkerroeavlere, der skal tilpasse sig markedsbetingelserne efter reformen, anslås til 11 EUR/t producerede sukkerroer. Endvidere bør der på grund af de særlige problemer, der forventes at opstå i Italien, videreføres ordninger, der giver sukkerroeavlerne mulighed for direkte eller indirekte at modtage den tildelte statsstøtte.
(90)
I Finland er sukkerroeavl udsat for særlige geografiske og klimatiske forhold, der har negativ indflydelse på avlen ud over sukkerreformens generelle virkninger. Derfor bør denne medlemsstat, jf. den fælles markedsordning for sukker, fortsat have permanent tilladelse til at yde sine sukkerroeavlere en passende statsstøtte.
(91)
I betragtning af den særlige situation i Tyskland, hvor der for øjeblikket gives national støtte til et stort antal mindre producenter af alkohol under det tyske alkoholmonopols særlige vilkår, er det i en begrænset periode nødvendigt at tillade, at der fortsat ydes en sådan støtte. Ved denne periodes udløb bør Kommissionen også forelægge en rapport om, hvorledes denne undtagelse har virket, ledsaget af relevante forslag.
(92)
Ønsker en medlemsstat på sit område at støtte foranstaltninger til fremme af forbruget af mælk og mejeriprodukter i Fællesskabet, bør der være mulighed for, at foranstaltningerne kan finansieres ved hjælp af en særlig afgift, der opkræves af mælkeproducenterne på nationalt plan.
(93)
For at tage hensyn til den eventuelle udvikling i produktionen af tørret foder bør Kommissionen inden den 30. september 2008 på basis af en evaluering af den fælles markedsordning for tørret foder forelægge Rådet en rapport om sektoren. Rapporten bør om nødvendigt ledsages af passende forslag. Kommissionen bør desuden med regelmæssige mellemrum aflægge rapport til Europa-Parlamentet og Rådet om den støtteordning, der anvendes for biavlssektoren.
(94)
Det er nødvendigt at have tilstrækkelige oplysninger om markedssituationen og markedsudsigterne for humle i Fællesskabet. Derfor bør alle kontrakter om levering af humle produceret i Fællesskabet registreres.
(95)
Hvis der opstår forstyrrelser eller forventes at opstå forstyrrelser som følge af større ændringer i priserne på det indre marked eller i noteringerne eller priserne på verdensmarkedet, bør der på visse betingelser kunne træffes foranstaltninger for visse produkter.
(96)
Der bør fastsættes en række specifikke foranstaltninger for landbrugsethanol, således at der kan indsamles økonomiske data og analyseres statistiske oplysninger med henblik på at overvåge markedet. For så vidt landbrugsethanolmarkedet er forbundet med det almindelige ethanolmarked, bør der også tilvejebringes oplysninger om markedet for ethanol af ikke-landbrugsmæssig oprindelse.
(97)
Medlemsstaternes udgifter i forbindelse med de forpligtelser, der følger af anvendelsen af denne forordning, bør finansieres af Fællesskabet i henhold til forordning (EF) nr. 1290/2005.
(98)
Kommissionen bør bemyndiges til i akutte situationer at træffe de fornødne foranstaltninger for at løse særlige praktiske problemer.
(99)
Da de fælles markeder for landbrugsprodukter er under konstant udvikling, bør medlemsstaterne og Kommissionen holde hinanden underrettet om relevante udviklingstendenser.
(100)
For at undgå misbrug af de fordele, der er omhandlet i denne forordning, bør fordelene ikke indrømmes, eller også bør de trækkes tilbage, hvis det fastslås, at betingelserne for at opnå fordelene er skabt på en kunstig måde og i strid med denne forordnings mål.
(101)
For at sikre, at forpligtelserne i denne forordning overholdes, bør der føres kontrol og anvendes administrative foranstaltninger og administrative sanktioner, hvis forpligtelserne misligholdes. Kommissionen bør derfor have beføjelse til at vedtage regler herfor, herunder regler for inddrivelse af uretmæssigt udbetalte beløb og indberetningsforpligtelser for medlemsstaterne som følge af anvendelsen af denne forordning.
(102)
De foranstaltninger, der er nødvendige til gennemførelse af denne forordning, bør generelt vedtages i henhold til Rådets afgørelse 1999/468/EF af 28. juni 1999 om fastsættelse af de nærmere vilkår for udøvelsen af de gennemførelsesbeføjelser, der tillægges Kommissionen (44). Når det i denne forordning drejer sig om foranstaltninger, der vedrører Kommissionens beføjelser, kræver hurtig handling eller er af ren administrativ art, bør Kommissionen dog kunne handle på eget initiativ.
(103)
Da der i denne forordning er indarbejdet visse elementer fra de fælles markedsordninger for friske og forarbejdede frugter og grøntsager samt vin, bør der foretages visse ændringer i disse fælles markedsordninger.
(104)
I denne forordning er der indarbejdet bestemmelser om anvendelsen af traktatens konkurrenceregler. Disse regler har hidtil været omhandlet i forordning (EF) nr. 1184/2006. Anvendelsesområdet for den forordning bør ændres, således at dens bestemmelser kun gælder for produkter opført i traktatens bilag I, der ikke er omfattet af nærværende forordning.
(105)
Denne forordning indeholder bestemmelserne fra de grundforordninger, der er nævnt i betragtning og, undtagen forordning (EF) nr. 2200/96, (EF) nr. 2201/96 og (EF) nr. 1493/1999. Denne forordning indeholder desuden bestemmelserne fra følgende forordninger:
-
Rådets forordning (EØF) nr. 2729/75 af 29. oktober 1975 om de importafgifter, der skal anvendes for blandinger af korn, ris og brudris
-
Rådets forordning (EØF) nr. 2763/75 af 29. oktober 1975 om fastsættelse af almindelige regler om ydelse af støtte til privat oplagring inden for svinekødsektoren (45)
-
Rådets forordning (EØF) nr. 2782/75 af 29. oktober 1975 om produktion og afsætning af rugeæg og kyllinger af fjerkræ
-
Rådets forordning (EØF) nr. 707/76 af 25. marts 1976 om anerkendelse af sammenslutninger af silkeormsproducenter (46)
-
Rådets forordning (EØF) nr. 1055/77 af 17. maj 1977 om oplagring og flytning af varer opkøbt af et interventionsorgan (47)
-
Rådets forordning (EØF) nr. 2931/79 af 20. december 1979 om bistand ved udførsel af landbrugsprodukter, der kan komme ind under en særlig ordning ved indførsel til et tredjeland (48)
-
Rådets forordning (EØF) nr. 3220/84 af 13. november 1984 om fastsættelse af Fællesskabets handelsklasseskema for svinekroppe
-
Rådets forordning (EØF) nr. 1898/87 af 2. juli 1987 om beskyttelse af benævnelserne for mælk og mejeriprodukter i forbindelse med afsætning
-
Rådets forordning (EØF) nr. 3730/87 af 10. december 1987 om almindelige regler for levering til visse organisationer af levnedsmidler fra interventionslagre med henblik på uddeling til de socialt dårligst stillede personer i Fællesskabet
-
Rådets forordning (EØF) nr. 386/90 af 12. februar 1990 om kontrol i forbindelse med udførsel af landbrugsprodukter, der giver ret til udbetaling af restitutioner eller andre beløb (49)
-
Rådets forordning (EØF) nr. 1186/90 af 7. maj 1990 om udvidet anvendelse af Fællesskabets handelsklasseskema for slagtekroppe af voksent kvæg
-
Rådets forordning (EØF) nr. 1906/90 af 26. juni 1990 om handelsnormer for fjerkrækød
-
Rådets forordning (EØF) nr. 2204/90 af 24. juli 1990 om fastsættelse af supplerende almindelige regler for den fælles markedsordning for mælk og mejeriprodukter, for så vidt angår ost
-
Rådets forordning (EØF) nr. 2077/92 af 30. juni 1992 om brancheorganisationer og brancheaftaler i tobakssektoren (50)
-
Rådets forordning (EØF) nr. 2137/92 af 23. juli 1992 om Fællesskabets handelsklasseskema for fårekroppe og om EF- standardkvaliteten af ferske og kølede fårekroppe
-
Rådets forordning (EF) nr. 2991/94 om handelsnormer for visse smørbare fedtstoffer
-
Rådets forordning (EF) nr. 2597/97 af 18. december 1997 om supplerende regler til den fælles markedsordning for mælk og mejeriprodukter med hensyn til konsummælk
-
Rådets forordning (EF) nr. 2250/1999 af 22. oktober 1999 om toldkontingentet for smør med oprindelse i New Zealand (51)
-
Rådets forordning (EF) nr. 1788/2003 af 29. september 2003 om en afgift på mælk og mejeriprodukter.
-
Rådets forordning (EF) nr. 1028/2006 af 19. juni 2006 om handelsnormer for æg
-
Rådets forordning (EF) nr. 1183/2006 af 24. juli 2006 om fastsættelse af Fællesskabets handelsklasseskema for slagtekroppe af voksent kvæg.
(106)
Disse forordninger bør derfor ophæves. Af hensyn til retssikkerheden og på baggrund af det antal retsakter, der ophæves ved denne forordning, og det antal retsakter, der er vedtaget i henhold til eller ændret ved disse retsakter, er det hensigtsmæssigt at præcisere, at en ophævelse ikke berører gyldigheden af de retsakter, der er vedtaget på grundlag af den ophævede retsakt, eller af de ændringer af andre retsakter, der er foretaget herved.
(107)
Denne forordning bør generelt anvendes fra den 1. januar 2008. For at sikre at de nye bestemmelser i denne forordning ikke griber ind i de igangværende produktionsår 2007/2008, bør der fastsættes en senere ikrafttrædelsesdato for de sektorer, hvis produktionsår allerede er fastsat. Denne forordning bør derfor kun finde anvendelse fra starten af produktionsåret 2008/2009 for de pågældende sektorer. Som en konsekvens bør de respektive forordninger fortsat anvendes indtil udgangen af hvert af de pågældende produktionsår 2007/08.
(108)
For så vidt angår visse andre sektorer, for hvilke der ikke er fastsat noget produktionsår, bør der også fastsættes en senere anvendelsesdato for at sikre en problemfri overgang fra de eksisterende markedsordninger til denne forordning. Som en konsekvens bør de forordninger, der gælder for eksisterende fælles markedsordninger, fortsat anvendes indtil den senere dato, der fastsættes i denne forordning.
(109)
Ved nærværende forordning overdrages beføjelsen til at træffe afgørelse vedrørende det væsentlige indhold af forordning (EØF) nr. 386/90 til Kommissionen. Endvidere ophæves forordning (EØF) nr. 3220/84, forordning (EØF) nr. 1186/90, forordning (EØF) nr. 2137/92 og forordning (EF) nr. 1183/2006 ved denne forordning, selv om det kun er visse bestemmelser i disse forordninger, der indsættes i nærværende forordning. En række detaljer, der er omhandlet i disse forordninger, vil derfor skulle behandles i gennemførelsesregler, som Kommissionen skal vedtage. Kommissionen bør have lidt længere tid til at fastsætte de respektive regler. De nævnte forordninger bør derfor anvendes indtil den 31. december 2008.
(110)
Følgende rådsretsakter er blevet overflødige og bør ophæves:
-
Rådets forordning (EØF) nr. 315/68 af 12. marts 1968 om fastsættelse af kvalitetsnormer for blomsterløg og -knolde (52)
-
Kommissionens forordning (EØF) nr. 316/68 af 12. marts 1968 om fastsættelse af kvalitetsnormer for friske afskårne blomster og frisk løvværk (53)
-
Rådets forordning (EØF) nr. 2517/69 af 9. december 1969 om fastsættelse af visse foranstaltninger med henblik på sanering af Fællesskabets frugtavl (54)
-
Rådets forordning (EØF) nr. 2728/75 af 29. oktober 1975 om støtte til produktion af og handel med kartofler bestemt til fremstilling af kartoffelstivelse og til produktion af og handel med kartoffelstivelse (55)
-
Rådets forordning (EØF) nr. 1358/80 af 5. juni 1980 om fastsættelse af orienterings- og interventionsprisen for voksent kvæg for produktionsåret 1980/81 og om indførelse af et EF-handelsklasseskema for kroppe af voksent kvæg (56)
-
Rådets forordning (EØF) nr. 4088/87 af 21. december 1987 om betingelserne for anvendelse af præferencetold ved indførsel af visse af blomsterdyrkningens produkter med oprindelse i Cypern, Israel og Jordan (57)
-
Rådets afgørelse 74/583/EØF af 20. november 1974 vedrørende kontrol med sukkerbevægelserne (58).
(111)
Overgangen fra de ordninger, der er omhandlet i bestemmelser og forordninger, som ophæves ved nærværende forordning, kan forårsage problemer, der ikke behandles i nærværende forordning. For at løse sådanne problemer bør Kommissionen kunne vedtage overgangsforanstaltninger -
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:
INDHOLDSFORTEGNELSE
DEL I
INDLEDENDE BESTEMMELSER
DEL II
DET INDRE MARKED
AFSNIT I
MARKEDSINTERVENTION
KAPITEL I
Offentlig intervention og privat oplagring
Afdeling I
Almindelige bestemmelser
Afdeling II
Offentlig intervention
Underafdeling I
Almindelige bestemmelser
Underafdeling II
Indledning og suspension af opkøb
Underafdeling III
Interventionspris
Underafdeling IV
Afsætning fra intervention
Afdeling III
Privat oplagring
Underafdeling I
Obligatorisk støtte
Underafdeling II
Fakultativ støtte
Afdeling IV
Fælles bestemmelser
KAPITEL II
Særlige interventionsforanstaltninger
Afdeling I
Ekstraordinære markedsstøtteforanstaltninger
Afdeling II
Foranstaltninger for korn- og rissektoren
Afdeling III
Foranstaltninger for sukkersekt
Afdeling IV
Tilpasning af udbud
KAPITEL III
Produktionsregulering
Afdeling I
Almindelige bestemmelser
Afdeling II
Sukker
Underafdeling I
Kvotetildeling og -forvaltning
Underafdeling II
Kvoteoverskridelse
Afdeling III
Mælk
Underafdeling I
Almindelige bestemmelser
Underafdeling II
Kvotetildeling og -forvaltning
Underafdeling III
Kvoteoverskridelse
Afdeling IV
Procedurebestemmelser
KAPITEL IV
Støtteordninger
Afdeling I
Forarbejdningsstøtte
Underafdeling I
Tørret foder
Underafdeling II
Hør til fiberproduktion
Afdeling II
Produktionsrestitution
Afdeling III
Støtte til mælk og mejeriprodukter
Afdeling IV
Støtte i olivenolie- og spiseolivensektoren
Afdeling V
EF-tobaksfond
Afdeling VI
Særlige bestemmelser for biavlssektoren
Afdeling VII
Støtte i silkeormesektoren
AFSNIT II
AFSÆTNINGS- OG PRODUKTIONSBESTEMMELSER
KAPITEL I
Handelsnormer og produktionsbetingelser
Afdeling I
Handelsnormer
Afdeling II
Produktionsbetingelser
Afdeling III
Procedurebestemmelser
KAPITEL II
Producentorganisationer, brancheorganisationer og erhvervsorganisationer
Afdeling I
Generelle principper
Afdeling II
Regler for brancheorganisationer i tobakssektoren
Afdeling III
Procedurebestemmelser
DEL III
SAMHANDELEN MED TREDJELANDE
KAPITEL I
Almindelige bestemmelser
KAPITEL II
Import
Afdeling I
Importlicenser
Afdeling II
Importtold og importafgifter
Afdeling III
Importkontingentforvaltning
Afdeling IV
Særlige bestemmelser for visse produkter
Underafdeling I
Særlige bestemmelser for import af korn og ris
Underafdeling II
Præferenceimportordninger for sukker
Underafdeling III
Særlige bestemmelser for hamp
Underafdeling IV
Særlige importbestemmelser for humle
Afdeling V
Beskyttelse og aktiv forædling
KAPITEL III
Eksport
Afdeling I
Eksportlicenser
Afdeling II
Eksportrestitutioner
Afdeling III
Eksportkontingentforvaltning i mejerisektoren
Afdeling IV
Særlig behandling ved import til tredjelande
Afdeling V
Særlige bestemmelser for levende planter
Afdeling VI
Passiv forædling
DEL IV
Konkurrenceregler
KAPITEL I
Regler for virksomhederne
KAPITEL II
Statsstøtteregler
DEL V
SÆRLIGE BESTEMMELSER FOR INDIVIDUELLE SEKTORER
DEL VI
ALMINDELIGE BESTEMMELSER
DEL VII
GENNEMFØRELSESBESTEMMELSER, OVERGANGSBESTEMMELSER OG AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
KAPITEL I
Gennemførelsesbestemmelser
KAPITEL II
Overgangsbestemmelser og afsluttende bestemmelser
BILAG I
LISTE OVER PRODUKTER OMHANDLET I ARTIKEL 1, STK. 1
Del I:
Korn
Del II:
Ris
Del III:
Sukker
Del IV:
Tørret foder
Del V:
Frø
Del VI:
Humle
Del VII:
Olivenolie og spiseoliven
Del VIII:
Hør og hamp til fiberproduktion
Del IX:
Frugt og grøntsager
Del X:
Forarbejdede frugter og grøntsager
Del XI:
Bananer
Del XII:
Vin
Del XIII:
Levende planter og blomsterdyrkningens produkter
Del XIV:
Råtobak
Del XV:
Oksekød
Del XVI:
Mælk og mejeriprodukter
Del XVII:
Svinekød
Del XVIII:
Fåre- og gedekød
Del XIX:
Æg
Del XX:
Fjerkrækød
Del XXI:
Andre produkter
BILAG II
LISTE OVER PRODUKTER OMHANDLET I ARTIKEL 1, STK. 3
Del I:
Landbrugsethanol
Del II:
Biavlsprodukter
Del III:
Silkeorme
BILAG III
DEFINITIONER OMHANDLET I ARTIKEL 2, STK. 1
Del I:
Definitioner vedrørende rissektoren
Del II:
Definitioner vedrørende sukkersektoren
Del III:
Definitioner vedrørende humlesektoren
Del IV:
Definitioner vedrørende oksekødssektoren
Del V:
Definitioner vedrørende mejerisektoren
Del VI:
Definitioner vedrørende ægsektoren
Del VII:
Definitioner vedrørende fjerkræsektoren
Del VIII:
Definitioner vedrørende biavlssektoren
BILAG IV
STANDARDKVALITET FOR RIS OG SUKKER
A.
Standardkvalitet for uafskallet ris
B.
Standardkvalitet for sukker
BILAG V
FÆLLESSKABETS HANDELSKLASSESKEMAER FOR SLAGTEKROPPE SOM NÆVNT I ARTIKEL 39
A.
Fællesskabets handelsklasseskema for slagtekroppe af voksent kvæg
B.
Fællesskabets handelsklasseskema til klassificering af svinekroppe
C.
Fællesskabets handelsklasseskema for fårekroppe
BILAG VI
NATIONALE OG REGIONALE KVOTER, JF. ARTIKEL 56 OG 59
BILAG VI
SUPPLERENDE KVOTER FOR ISOGLUCOSE, JF. ARTIKEL 58, STK. 2
BILAG VIII
NÆRMERE BESTEMMELSER FOR OVERFØRSEL AF SUKKER- OG ISOGLUCOSEKVOTER, JF. ARTIKEL 60
BILAG IX
NATIONALE KVOTER OG OMSTRUKTURERINGSRESERVEMÆNGDER, JF. ARTIKEL 66
BILAG X
REFERENCEFEDTINDHOLD JF. ARTIKEL 70
BILAG XI
A.
Fordeling af den maksimale garantimængde mellem medlemsstaterne, jf. artikel 94, stk. 1
B.
Fordeling af den maksimale garantimængde mellem medlemsstaterne, jf. artikel 89
BILAG XII
DEFINITIONER OG BETEGNELSER VEDRØRENDE MÆLK OG MEJERIPRODUKTER, JF. ARTIKEL 114, STK. 1
BILAG XIII
AFSÆTNING AF MÆLK TIL KONSUM, JF. ARTIKEL 114, STK. 2
BILAG XIV
HANDELSNORMER FOR PRODUKTER FRA ÆG- OG FJERKRÆKØDSEKTOREN, JF. ARTIKEL 116
A.
Handelsnormer for æg
B.
Handelsnormer for fjerkrækød
C.
Handelsnormer for produktion og afsætning af rugeæg og kyllinger af fjerkræ
BILAG XV
HANDELSNORMER FOR SMØRBARE FEDTSTOFFER, JF. ARTIKEL 115
Tillæg til bilag XV
BILAG XVI
BETEGNELSER OG DEFINITIONER VEDRØRENDE OLIVENOLIE OG OLIE AF OLIVENPRESSERESTER, JF. ARTIKEL 118
BILAG XVII
IMPORTTOLD FOR RIS, JF. ARTIKEL 137 OG 139
BILAG XVIII
BASMATI-RIS, JF. ARTIKEL 138
BILAG XIX
STATER OMHANDLET I ARTIKEL 153, STK. 3, ARTIKEL 154, STK. 1, LITRA b), OG BILAG III, DEL II, Nr. 12
BILAG XX
LISTE OVER PRODUKTER FRA KORN-, RIS-, SUKKER-, MÆLKE- OG ÆGGESEKTOREN MED HENBLIK PÅ ARTIKEL 26, STK. 2, LITRA a), Nr. ii), OG MED HENBLIK PÅ YDELSE AF EKSPORTRESTITUTIONER SOM OMHANDLET I DEL III, KAPITEL III, AFDELING II
Del I:
Korn
Del II:
Ris
Del III:
Sukker
Del IV:
Mælk
Del V:
Æg
BILAG XXI
LISTE OVER VISSE PRODUKTER, DER INDEHOLDER SUKKER, MED HENBLIK PÅ YDELSE AF EKSPORTRESTITUTIONER SOM OMHANDLET I DEL III, KAPITEL III, AFDELING II
BILAG XXII
SAMMENLIGNINGSTABELLER, JF. ARTIKEL 202
DEL I
INDLEDENDE BESTEMMELSER
Artikel 1
Anvendelsesområde
1. Ved denne forordning fastsættes der en fælles markedsordning for produkter fra følgende sektorer, jf. bilag I:
a)
korn, del I i bilag I
b)
ris, del II i bilag I
c)
sukker, del III i bilag I
d)
tørret foder, del IV i bilag I
e)
frø, del V i bilag I
f)
humle, del VI i bilag I
g)
olivenolie og spiseoliven, del VII i bilag I
h)
hør og hamp, del VIII i bilag I
i)
frugt og grøntsager, del IX i bilag I
j)
forarbejdede frugter og grøntsager, del X i bilag I
k)
bananer, del XI i bilag I
l)
vin, del XII i bilag I
m)
levende planter og blomsterdyrkningsprodukter, del XIII i bilag I (i det følgende benævnt »sektoren for levende planter«)
n)
råtobak, del XIV i bilag I
o)
oksekød, del XV i bilag I
p)
mælk og mejeriprodukter, del XVI i bilag I
q)
svinekød, del XVII i bilag I
r)
fåre- og gedekød, del XVIII i bilag I
s)
æg, del XIX i bilag I
t)
fjerkrækød, del XX i bilag I
u)
andre produkter, del XXI i bilag I.
2. For frugt og grøntsagssektoren, sektoren for forarbejdede frugter og grøntsager samt vinsektoren gælder kun artikel 195 i denne forordning.
3. Ved denne forordning fastsættes der særlige foranstaltninger for følgende sektorer, der er anført og eventuelt yderligere defineret i bilag II:
a)
landbrugsethanol, del I i bilag II (i det følgende benævnt »landbrugsethanolsektoren«)
b)
biavlsprodukter, del II i bilag II (i det følgende benævnt »biavlssektoren«)
c)
silkeorme, del III i bilag II.
Artikel 2
Definitioner
1. Ved anvendelsen af denne forordning gælder de definitioner, der er fastsat for visse sektorer i bilag III.
2. I denne forordning forstås ved:
a)
»landbruger«: en landbruger som defineret i forordning (EF) nr. 1782/2003
b)
»betalingsorgan«: organ eller organer udpeget af en medlemsstat i henhold til forordning (EF) nr. 1290/2005.
c)
»interventionspris«: den pris, hvortil produkterne opkøbes ved offentlig intervention.
Artikel 3
Produktionsår
Der fastsættes følgende produktionsår:
a)
1. januar til 31. december samme år for banansektoren
b)
1. april til 31. marts året efter for:
i)
sektoren for tørret foder
ii)
silkeormesektoren
c)
1. juli til 30. juni året efter for:
i)
kornsektoren
ii)
frøsektoren
iii)
olivenolie- og spiseolivensektoren
iv)
hør- og hampesektoren
v)
mejerisektoren
d)
1. september til 31. august året efter for rissektoren
e)
1. oktober til 30. september året efter for sukkersektoren.
Artikel 4
Kommissionens beføjelser
Når Kommissionen har fået beføjelser, handler den i overensstemmelse med proceduren i artikel 195, stk. 2, medmindre andet er fastsat i denne forordning.
Artikel 5
Gennemførelsesbestemmelser
Kommissionen kan vedtage gennemførelsesbestemmelser til artikel 2.
Kommissionen kan ændre definitionerne vedrørende ris i del I i bilag III og definitionen af »AVS/indisk sukker« i del II, punkt 12, i samme bilag.
Kommissionen kan også fastsætte omregningssatserne for ris på forskellige stadier i forarbejdningen, for forarbejdningsomkostningerne og for værdien af biprodukter.
DEL II
DET INDRE MARKED
AFSNIT I
MARKEDSINTERVENTION
KAPITEL I
Offentlig intervention og privat oplagring
Afdeling I
Almindelige bestemmelser
Artikel 6
Anvendelsesområde
1. I dette kapitel fastsættes der regler for opkøb ved offentlig intervention og støtte til privat oplagring, der kan forekomme inden for følgende sektorer:
a)
korn
b)
ris
c)
sukker
d)
olivenolie- og spiseoliven
e)
oksekød
f)
mælk og mejeriprodukter
g)
svinekød
h)
fåre- og gedekød.
2. Ved anvendelsen af dette kapitel forstås ved:
a)
»korn«: korn, der er høstet i Fællesskabet
b)
»mælk«: komælk, der er produceret i Fællesskabet
c)
»skummetmælk«: skummetmælk, der direkte og udelukkende er fremstillet af komælk produceret i Fællesskabet
d)
»fløde«: fløde, der direkte og udelukkende er fremstillet af mælk.
Artikel 7
Oprindelse i EF
Kun produkter med oprindelse i Fællesskabet er berettiget til opkøb ved offentlig intervention eller til støtte til privat oplagring, jf. dog artikel 6, stk. 2.
Artikel 8
Referencepriser
1. For produkter omfattet af de interventionsforanstaltninger, der er nævnt i artikel 6, stk. 1, fastsættes følgende referencepriser:
a)
for kornsektoren:
101,31 EUR/t med følgende månedlige forhøjelser:
-
november: 0,46 EUR/t
-
december: 0,92 EUR/t
-
januar: 1,38 EUR/t
-
februar: 1,84 EUR/t
-
marts: 2,30 EUR/t
-
april: 2,76 EUR/t
-
maj: 3,22 EUR/t
-
juni: 3,22 EUR/t.
Den referencepris, der gælder for majs og sorghum i juni, vil fortsat være gældende i juli, august og september samme år
b)
for uafskallet ris 150 EUR/t af standardkvalitet som defineret i bilag IV, punkt A
c)
for sukkersektoren:
i)
for hvidt sukker:
-
541,5 EUR/t for produktionsret 2008/09
-
404,4 EUR/t fra produktionsret 2009/10
ii)
for råsukker:
-
448,8 EUR/t for produktionsret 2008/09
-
335,2 EUR/t fra produktionsret 2009/10.
Referencepriserne i nr. i) og ii) gælder for en uemballeret vare, ab fabrik, af standardkvalitet som defineret i bilag IV, punkt B
d)
for oksekødssektoren 2 224 EUR/t for slagtekroppe af handyr af klasse R3 i EF-handelsklasseskemaet for slagtekroppe af voksent kvæg, jf. artikel 42, stk. 1, litra a)
e)
for mejerisektoren:
i)
246,39 EUR/100 kg smør
ii)
174,69 EUR/100 kg skummetmælkspulver
f)
for svinekødssektoren 1 509,39 EUR/t for svinekroppe af standardkvalitet defineret ud fra vægt og indhold af magert kød i overensstemmelse med EF-handelsklasseskemaet for svinekroppe, jf. artikel 42, stk. 1, litra b):
i)
svinekroppe med en vægt på mindst 60 kg, men under 120 kg: klasse E, jf. bilag V, punkt B II
ii)
svinekroppe med en vægt på mindst 120 kg, men højst 180 kg: klasse R, jf. bilag V, punkt B II.
2. Referenceprisen for korn og ris i stk. 1, litra a) og b), gælder for engrosleddet for varer leveret til lager, ikke aflæsset. Disse referencepriser gælder for alle fællesskabsinterventionscentre, der er udpeget i overensstemmelse med artikel 41.
3. Rådet kan efter proceduren i traktatens artikel 37, stk. 2, ændre de referencepriser, der er fastsat i nærværende artikels stk. 1, på baggrund af produktions- og markedsudviklingen.
Artikel 9
Prisindberetning på sukkermarkedet
Kommissionen opretter et informationssystem for priser på sukkermarkedet, herunder et system for offentliggørelse af priser for sukkermarkedet.
Systemet baseres på oplysninger fra virksomheder, der fremstiller hvidt sukker, eller andre erhvervsdrivende, der er involveret i sukkerhandelen. Disse oplysninger behandles fortroligt.
Kommissionen sikrer, at de offentliggjorte oplysninger ikke kan bruges til at identificere individuelle virksomheders eller erhvervsdrivendes priser.
Afdeling II
Offentlig intervention
Underafdeling I
Almindelige bestemmelser
Artikel 10
Produkter, der er berettiget til offentlig intervention
1. Der kan anvendes offentlig intervention for følgende produkter, forudsat at betingelserne i denne afdeling samt de yderligere krav og betingelser, som Kommissionen skal fastsætte i henhold til artikel 43, er opfyldt:
a)
hvede, hård hvede, byg, majs og sorghum
b)
uafskallet ris
c)
hvidt sukker eller råsukker, forudsat at det pågældende sukker er produceret under kvoter og er fremstillet af sukkerroer eller sukkerrør høstet i EF
d)
fersk eller kølet kød af hornkvæg henhørende under KN-kode 0201 10 00 og 0201 20 20 til 0201 20 50
e)
smør, der direkte og udelukkende er fremstillet af pasteuriseret fløde på en autoriseret virksomhed i EF, med et smørfedtindhold på mindst 82 vægtprocent og et vandindhold på højst 16 vægtprocent
f)
spraytørret skummetmælkspulver af bedste kvalitet, der direkte og udelukkende er fremstillet af skummetmælk på en autoriseret virksomhed i EF, og som har et proteinindhold på mindst 35,6 vægtprocent beregnet på fedtfrit tørstof.
2. Der kan anvendes offentlig intervention i svinekødssektoren, forudsat at betingelserne som fastsat i denne afdeling samt de yderligere krav og betingelser, som Kommissionen skal fastsætte i henhold til artikel 40, er opfyldt, for så vidt angår hele eller halve kroppe, ferske eller kølede, henhørende under KN-kode 0203 11 10, brystflæsk, fersk eller kølet, henhørende under KN-kode ex 0230 19 15, og svinespæk, ikke udsmeltet, fersk eller kølet, henhørende under KN-kode ex 0209 00 11.
Underafdeling II
Indledning og suspension af opkøb
Artikel 11
Korn
1. Der er adgang til offentlig intervention for korn:
a)
fra 1. august til 30. april i Grækenland, Spanien, Italien og Portugal
b)
fra 1. december til 30. juni i Sverige
c)
fra 1. november til 31. maj i de øvrige medlemsstater.
For så vidt angår majs kan der ved offentlig intervention dog højst opkøbes:
a)
700 000 t for produktionsåret 2008/09
b)
0 t fra og med produktionsåret 2009/10.
2. Medfører interventionsperioden i Sverige, at korn fra andre medlemsstater frembydes til intervention i Sverige, vedtager Kommissionen foranstaltninger for at afbøde denne situation.
Artikel 12
Ris
For uafskallet ris er der adgang til offentlig intervention i perioden 1. april til 31. juli. Der kan dog højst opkøbes 75 000 t ved offentlig intervention pr. periode.
Artikel 13
Sukker
1. For sukker er der adgang til offentlig intervention i hele produktionsåret 2008/09 og 2009/10. Der kan dog højst opkøbes 600 000 t udtrykt i hvidt sukker ved offentlig intervention pr. produktionsår.
2. Sukker, der i et produktionsår oplagres i henhold til stk. 1, må ikke være genstand for andre oplagringsforanstaltninger, som fastsat i artikel 32, 52 og 63.
Artikel 14
Oksekød
1. Kommissionen indleder uden bistand fra den komité, der er nævnt i artikel 195, stk. 1, offentlig intervention for oksekød, hvis den gennemsnitlige markedspris noteret på grundlag af EF-handelsklasseskemaet for slagtekroppe som nævnt i artikel 42, stk. 1, falder til under 1 560 EUR/t i en medlemsstat eller et område i en medlemsstat i to på hinanden følgende uger.
2. Kommissionen afslutter uden bistand fra den komité, der er nævnt i artikel 195, stk. 1, den offentlige intervention, når betingelsen i stk. 1 ikke har været opfyldt i mindst en uge.
Artikel 15
Smør
1. Kommissionen indleder uden bistand fra den komité, der er nævnt i artikel 195, stk. 1, offentlig intervention for smør i den eller de berørte medlemsstater i perioden 1. marts til 31. august i et hvilket som helst år, hvis markedspriserne for smør i en eller flere medlemsstater i en repræsentativ periode ligger på under 92 % af referenceprisen.
2. Når markedspriserne for smør i den eller de pågældende medlemsstater er lig med eller overstiger 92 % af referenceprisen i en repræsentativ periode, suspenderer Kommissionen uden bistand fra den komité, der er nævnt i artikel 195, stk. 1, opkøbene ved offentlig intervention.
Hvis de mængder, der tilbydes til intervention i den periode, der er fastsat i første afsnit, overstiger 30 000 t, kan Kommissionen suspendere opkøb ved offentlig intervention. I så fald kan der foretages opkøb ved licitation efter licitationsbetingelser, som Kommissionen skal fastsætte.
3. Kommissionen fastsætter gennemførelsesbestemmelser for fastsættelse af markedspriserne for smør.
Artikel 16
Skummetmælkspulver
For skummetmælkspulver er der adgang til offentlig intervention i perioden 1. marts til 31. august.
Kommissionen kan dog suspendere den offentlige intervention, når de mængder, der tilbydes til intervention i den periode, overstiger 109 000 t. I så fald kan der foretages opkøb ved licitation efter licitationsbetingelser, som Kommissionen skal fastsætte.
Artikel 17
Svinekød
Kommissionen kan beslutte at anvende offentlig intervention i svinekødssektoren, når den gennemsnitlige EF-markedspris for slagtede svin bestemt efter de priser, som er blevet noteret i hver medlemsstat på Fællesskabets repræsentative markeder og vægtet med koefficienter, der afspejler svinebestandens relative størrelse i hver medlemsstat, ligger og forventes at blive ved med at ligge under 103 % af referenceprisen
Underafdeling III
Interventionspris
Artikel 18
Korn
Interventionsprisen for korn er lig med referenceprisen, uden at dette berører prisstigninger eller -nedsættelser på grundlag af kvalitet.
Artikel 19
Ris
Interventionsprisen for ris er lig med referenceprisen.
Hvis kvaliteten af de produkter, betalingsorganet får tilbudt, afviger fra den standardkvalitet, som er defineret i bilag IV, punkt A, forhøjes eller nedsættes interventionsprisen tilsvarende.
Kommissionen kan også fastsætte forhøjelser og nedsættelser af interventionsprisen med henblik på sortsstyring.
Artikel 20
Sukker
Interventionsprisen for sukker er 80 % af den referencepris, der er fastsat for det produktionsår, der følger efter det produktionsår, hvor tilbuddet gives.
Hvis kvaliteten af det sukker, betalingsorganet får tilbudt, afviger fra den standardkvalitet, som er defineret i bilag IV, punkt B og som referenceprisen er fastsat for, forhøjes eller nedsættes interventionsprisen tilsvarende.
Artikel 21
Oksekød
1. Interventionsprisen for oksekød og de mængder, interventionsopkøbene kan omfatte, fastsættes af Kommissionen ved licitation. Under særlige omstændigheder kan de fastsættes for hver medlemsstat eller for hvert område i en medlemsstat på grundlag af de gennemsnitlige markedspriser, der er noteret.
2. Kun bud, som er lig med eller ligger under den gennemsnitlige markedspris, der er noteret i en medlemsstat eller et område i en medlemsstat, forhøjet med et beløb, som Kommissionen skal fastsætte på grundlag af objektive kriterier, kan accepteres.
Artikel 22
Smør
Interventionsprisen for smør er 90 % af referenceprisen, medmindre interventionsprisen fastsættes ved licitation i det tilfælde, der er nævnt i artikel 15, stk. 2, andet afsnit.
Artikel 23
Skummetmælkspulver
Interventionsprisen for skummetmælkspulver er lig med referenceprisen, medmindre interventionsprisen fastsættes ved licitation i det tilfælde, der er nævnt i artikel 16, andet afsnit.
Hvis det faktiske proteinindhold er under det minimumsindhold på 35,6 %, der er fastsat i artikel 10, litra f), men ikke under 31,4 vægtprocent beregnet på fedtfrit tørstof, er interventionsprisen lig med referenceprisen nedsat med 1,75 % for hvert procentpoint, proteinindholdet ligger under 35,6 vægtprocent.
Artikel 24
Svinekød
1. Interventionsprisen i svinekødssektoren fastsættes af Kommissionen for slagtede svin af standardkvalitet. Interventionsprisen må ikke være højere end 92 % eller lavere end 78 % af referenceprisen.
2. For andre produkter af standardkvalitet end slagtede svin afledes interventionsprisen af interventionsprisen for slagtede svin på grundlag af forholdet mellem handelsværdien af disse produkter og handelsværdien af slagtede svin.
3. For andre produkter end produkter af standardkvalitet afledes interventionsprisen af priserne for de relevante standardkvaliteter under hensyn til kvalitetsforskellene i forhold til standardkvaliteten. Denne pris gælder for definerede kvaliteter.
Underafdeling IV
Afsætning fra intervention
Artikel 25
Generelle principper
Produkter opkøbt ved offentlig intervention afsættes på en sådan måde, at enhver forstyrrelse af markedet undgås, og at alle købere har lige adgang til produkterne og behandles ens, samt i overensstemmelse med de forpligtelser, der følger af aftaler indgået i henhold til traktatens artikel 300.
Artikel 26
Afsætning af sukker
Interventionsorganerne må kun sælge sukker, der er opkøbt ved offentlig intervention, til en pris, der ligger over den referencepris, som er fastsat for det produktionsår, hvor salget finder sted.
Kommissionen kan dog beslutte, at interventionsorganerne:
a)
kan sælge sukker til en pris, der er lig med eller lavere end den referencepris, der er nævnt ovenfor, hvis sukkeret er bestemt til:
i)
foderbrug eller
ii)
eksport i uforarbejdet stand eller efter forarbejdning til et af de i traktatens bilag I anførte produkter eller til et af de produkter, der er anført i del III i bilag XX til denne forordning.
b)
stiller uforarbejdet sukker, som de ligger inde med, til rådighed for velgørende organisationer, der er anerkendt af vedkommende medlemsstat eller af Kommissionen, hvis medlemsstaten ikke har anerkendt den pågældende organisation, til en pris, der er lavere end den gældende referencepris, eller helt gratis til konsum på Fællesskabets indre marked, hvis det uddeles som led i individuelle nødhjælpsforanstaltninger.
Artikel 27
Gratis uddeling til de socialt dårligst stillede personer i EF
1. Produkter på interventionslagre stilles til rådighed for visse organisationer med henblik på uddeling af fødevarer til de socialt dårligst stillede personer i Fællesskabet i overensstemmelse med en årsplan.
Produkterne udleveres:
a)
gratis, eller
b)
til en pris, der under ingen omstændigheder må overstige de omkostninger, som de udpegede organisationer berettiget har haft til at gennemføre aktionen.
2. Et produkt kan tilvejebringes på Fællesskabets marked, hvis:
a)
det midlertidigt ikke kan fås på Fællesskabets interventionslagre i forbindelse med gennemførelsen af den årsplan, der er nævnt i stk. 1, i det omfang det er nødvendigt for at gennemføre planen i en eller flere medlemsstater, og forudsat, at omkostningerne begrænses til de omkostninger, der er fastsat til det formål i Fællesskabets budget, eller
b)
planens gennemførelse ville indebære overførsel medlemsstaterne imellem af små mængder produkter, der er oplagret på interventionslagre i en anden medlemsstat end den eller de medlemsstater, hvor produktet er påkrævet.
3. De pågældende medlemsstater udpeger de organisationer, der er nævnt i stk. 1, og underretter, hvis de ønsker at anvende aktionen, Kommissionen herom i god tid hvert år.
4. De produkter, der er omhandlet i stk. 1 og 2, udleveres gratis til de udpegede organisationer. Deres regnskabsmæssige værdi er lig med interventionsprisen, om nødvendigt vægtet med koefficienter, der tager hensyn til kvalitetsforskelle.
5. Uanset artikel 190 finansieres de produkter, der stilles til rådighed i henhold til nærværende artikels stk. 1 og 2, ved bevillinger under den relevante budgetpost for EGFL på Den Europæiske Unions almindelige budget. Denne finansiering kan også bidrage til dækning af omkostninger ved produkternes transport fra interventionscentrene og administrationsomkostninger, der påhviler de udpegede organisationer og hidrører fra forvaltningen af den aktion, der er omhandlet i nærværende artikel, dog med undtagelse af omkostninger afholdt af modtagerne som led i anvendelsen af stk. 1 og 2.
Afdeling III
Privat oplagring
Underafdeling I
Obligatorisk støtte
Artikel 28
Støtteberettigede produkter
Der ydes støtte til privat oplagring for følgende produkter, forudsat at betingelserne i denne afdeling og de yderligere krav og betingelser, som Kommissionen skal fastsætte i henhold til artikel 43, er opfyldt:
a)
for så vidt angår:
i)
fløde
ii)
usaltet smør, der er fremstillet af fløde eller mælk på en autoriseret virksomhed i Fællesskabet, med et smørfedtindhold på mindst 82 vægtprocent og et vandindhold på højst 16 vægtprocent
iii)
saltet smør, der er fremstillet af fløde eller mælk på en autoriseret virksomhed i Fællesskabet, med et smørfedtindhold på mindst 80 vægtprocent, et vandindhold på højst 16 vægtprocent og et saltindhold på højst 2 vægtprocent
b)
for så vidt angår ost:
i)
Grana Padano, mindst ni måneder gammel
ii)
Parmigiano Reggiano, mindst femten måneder gammel
iii)
Provolone, mindst tre måneder gammel.
Artikel 29
Betingelser og støtteniveau for fløde og smør
Kommissionen fastlægger, hvilke nationale kvalitetsklasser for smør der er støtteberettigede. Smørret skal mærkes i overensstemmelse hermed.
Kommissionen fastsætter støtten for fløde og smør ud fra oplagringsomkostningerne og den forventede udvikling i priserne for frisk smør og lagersmør.
Har markedet ved udlagringen udviklet sig ugunstigt, og kunne denne udvikling ikke forudses ved indlagringen, kan støtten forhøjes.
Artikel 30
Betingelser og støtteniveau for ost
Kommissionen fastsætter betingelserne for støtte til ost og støttens størrelse. Støtten fastsættes ud fra oplagringsomkostningerne og den forventede udvikling i markedsprisen.
Gennemførelsen af de foranstaltninger, Kommissionen har truffet i medfør af første afsnit, påhviler det betalingsorgan, der er udpeget af den medlemsstat, i hvilken de pågældende oste er fremstillet og i hvilken disse oste er berettigede til oprindelsesbetegnelse.
Underafdeling II
Fakultativ støtte
Artikel 31
Støtteberettigede produkter
1. Der kan ydes støtte til privat oplagring for følgende produkter, forudsat at betingelserne i denne afdeling og de yderligere krav og betingelser, som Kommissionen skal fastsætte i henhold til artikel 43, er opfyldt:
a)
hvidt sukker
b)
olivenolie
c)
fersk eller kølet kød af voksent kvæg i form af hele og halve kroppe, »quartiers compensés«, forfjerdinger eller bagfjerdinger, der er klassificeret efter EF-handelsklasseskemaet for slagtekroppe af voksent kvæg, jf. artikel 42, stk. 1
d)
skummetmælkspulver af bedste kvalitet, der direkte og udelukkende er fremstillet af skummetmælk på en autoriseret virksomhed i Fællesskabet
e)
oste, der kan lagres, og oste, der er fremstillet af fåre- og/eller gedemælk og mindst skal modne i seks måneder
f)
svinekød
g)
fåre- og gedekød
Kommissionen kan ændre listen over produkter, der er nævnt i første afsnit, litra c), hvis markedssituationen kræver det.
2. Kommissionen fastsætter den støtte til privat oplagring, der er fastsat i stk. 1, på forhånd eller ved licitation.
Med hensyn til produkterne i litra d) og e) i stk. 1 fastsættes støtten på grundlag af oplagringsomkostningerne og henholdsvis
i)
den forventede udvikling i priserne for skummetmælkspulver
ii)
den balance, der skal opretholdes mellem oste, som der kan ydes støtte for, og andre oste, der kommer på markedet
Artikel 32
Betingelser for støtte til hvidt sukker
1. Er den indberettede EF-gennemsnitspris for hvidt sukker lavere end referenceprisen i en repræsentativ periode, og ser den ud til at holde sig på dette niveau, kan Kommissionen under hensyntagen til markedssituationen beslutte at yde støtte til privat oplagring af hvidt sukker til virksomheder, der har en sukkerkvote.
2. Sukker, der i et produktionsår oplagres i henhold til stk. 1, må ikke være genstand for andre oplagringsforanstaltninger, jf. artikel 13, 52 og 63.
Artikel 33
Betingelser for støtte til olivenolie
Kommissionen kan beslutte at bemyndige organer, der frembyder tilstrækkelige garantier og er godkendt af medlemsstaterne, til at indgå kontrakter om oplagring af olivenolie, som de markedsfører, i tilfælde af en alvorlig markedsforstyrrelse i visse områder af Fællesskabet, bl.a. når den gennemsnitlige pris, der er noteret på markedet i en repræsentativ periode, ligger under:
a)
1 779 EUR/t for ekstra jomfruolie eller
b)
1 710 EUR/t for jomfruolie eller
c)
1 524 EUR/t for bomolie med et syretal på 2 (beløbet reduceres med 36,70 EUR/t for hver overskydende enhed).
Artikel 34
Betingelser for støtte til oksekødsprodukter
Når den gennemsnitlige EF-markedspris, der er noteret på grundlag af EF-handelsklasseskemaet for slagtekroppe af voksent kvæg, jf. artikel 42, stk. 1, ligger og forventes at blive ved med at ligge under 103 % af referenceprisen, kan Kommissionen beslutte at yde støtte til privat oplagring.
Artikel 35
Betingelser for støtte til skummetmælkspulver
Kommissionen kan beslutte at yde støtte til privat oplagring for skummetmælkspulver, især hvis udviklingen i priserne på og lagrene af dette produkt vidner om en alvorlig uligevægt på markedet, som kan fjernes eller mindskes ved oplagring en del af året.
Artikel 36
Betingelser for støtte til ost
1. Hvis prisudviklingen og lagersituationen for de oste, der er nævnt i artikel 31, stk. 1, litra e), vidner om en alvorlig uligevægt på markedet, som kan fjernes eller mindskes ved oplagring en del af året, kan Kommissionen beslutte at yde støtte til privat oplagring.
2. Hvis markedspriserne for lageroste på det tidspunkt, hvor oplagringskontrakten udløber, er højere end prisen på det tidspunkt, hvor kontrakten blev indgået, kan Kommissionen beslutte at tilpasse støtten i overensstemmelse hermed.
Artikel 37
Betingelser for støtte til svinekød
Når den gennemsnitlige EF-markedspris for slagtede svin bestemt efter de priser, som er blevet noteret i hver medlemsstat på Fællesskabets repræsentative markeder og vægtet med koefficienter, som afspejler svinebestandens relative størrelse i hver medlemsstat, ligger og forventes at blive ved med at ligge under 103 % af referenceprisen, kan Kommissionen beslutte at yde støtte til privat oplagring.
Artikel 38
Betingelser for støtte til fåre- og gedekød
Kommissionen kan beslutte at yde støtte til privat oplagring, når der foreligger en særlig vanskelig markedssituation for fåre- og gedekød i et eller flere af følgende noteringsområder:
a)
Storbritannien
b)
Nordirland
c)
alle andre medlemsstater for sig undtagen Det Forenede Kongerige.
Afdeling IV
Fælles bestemmelser
Artikel 39
Oplagringsbestemmelser
1. Interventionsorganerne må kun oplagre produkter, de har opkøbt, uden for den medlemsstat, hvor de er hjemmehørende, hvis de forinden har opnået tilladelse hertil fra Kommissionen.
Ved anvendelsen af denne artikel betragtes Belgien og Luxembourg som én medlemsstat.
2. Der gives tilladelse, hvis oplagringen er nødvendig, og under hensyntagen til følgende faktorer:
a)
mulighederne og behovet for oplagring i den medlemsstat, hvor betalingsorganet er hjemmehørende, og i de øvrige medlemsstater
b)
de yderligere omkostninger, der er forbundet med oplagring i den medlemsstat, hvor betalingsorganet er hjemmehørende, og de yderligere transportomkostninger.
3. Der gives kun tilladelse til oplagring i et tredjeland, hvis oplagring i en anden medlemsstat skaber store vanskeligheder på grundlag af kriterierne i stk. 2.
4. De oplysninger, der er nævnt i stk. 2, litra a), fremskaffes efter høring af alle medlemsstaterne.
5. Told og andre beløb, der skal ydes eller opkræves i henhold til den fælles landbrugspolitik, gælder ikke for produkter:
a)
der transporteres, efter at der er givet tilladelse i henhold til stk. 1, 2 eller 3, eller
b)
der overføres fra et betalingsorgan til et andet.
6. Et betalingsorgan, der handler i overensstemmelse med stk. 1, 2 eller 3, er fortsat ansvarligt for de produkter, der er oplagret uden for den medlemsstat, hvor det er hjemmehørende.
7. Bringes produkter, som et betalingsorgan har ladet oplagre uden for den medlemsstat, hvor det er hjemmehørende, ikke tilbage til denne medlemsstat, afhændes de til priser og på betingelser, der er fastsat eller skal fastsættes for oplagringsstedet.
Artikel 40
Licitationsbestemmelser
Ved licitationerne skal alle interesserede have lige adgang.
Ved udvælgelsen af bud, foretrækkes de bud, der er mest favorable for Fællesskabet. Under alle omstændigheder gives der ikke nødvendigvis tilslag.
Artikel 41
Interventionscentre
1. Kommissionen udpeger interventionscentrene i korn- og rissektoren og fastsætter betingelserne herfor.
Kommissionen kan udpege interventionscentre for hver kornart.
2. Ved udarbejdelsen af listen over interventionscentre tager Kommissionen især hensyn til følgende faktorer:
a)
om centrene er beliggende i overskudsområder for de pågældende produkter
b)
om de råder over tilstrækkelige lokaler og tekniske anlæg
c)
om de har gunstige transportbetingelser.
Artikel 42
Klassificering af slagtekroppe
1. EF-handelsklasseskemaer for slagtekroppe anvendes i overensstemmelse med reglerne i bilag V inden for følgende sektorer:
a)
oksekød for så vidt angår slagtekroppe af voksent kvæg
b)
svinekød for så vidt angår svinekroppe bortset fra kroppe af svin anvendt til avl
I fåre- og gedekødssektoren kan medlemsstaterne anvende Fællesskabets handelsklasseskema for så vidt angår slagtekroppe af får i overensstemmelse med reglerne i punkt C i bilag V.
2. Kontrol på stedet med hensyn til klassificeringen af slagtekroppe af voksent kvæg og af får foretages på Fællesskabets vegne af en EF-kontrolkomité sammensat af eksperter fra Kommissionen og eksperter udpeget af medlemsstaterne. Denne komité aflægger rapport til Kommissionen om den udøvede kontrol.
Fællesskabet afholder udgifterne til denne kontrol.
Artikel 43
Gennemførelsesbestemmelser
Uanset eventuelle særlige beføjelser, som tildeles Kommissionen i henhold til dette kapitel, fastsætter Kommissionen bestemmelser for dets gennemførelse, der navnlig kan vedrøre:
a)
de krav og betingelser, som gælder for - og i forbindelse med svinekød også listen over - produkter, der skal opkøbes ved offentlig intervention, jf. artikel 10, eller hvortil der ydes støtte til privat oplagring, jf. artikel 28 og 31, især med hensyn til kvalitet, kvalitetsgrupper, kvalitetsklasser, kategorier, mængder, emballering, herunder mærkning, maksimumsalder, holdbarhed, det produktstadium, som interventionsprisen gælder for, og den private oplagrings varighed
b)
ændringer af del B i bilag IV
b)
tabellen over de prisforhøjelser og -nedsættelser, der kan anvendes, hvis det er relevant
d)
procedurerne og betingelserne for interventionsorganernes overtagelse ved offentlig intervention og ydelse af støtte til privat oplagring, især:
i)
hvad angår indgåelsen af kontrakter og deres indhold
ii)
den private oplagrings varighed og betingelserne for afkortning eller forlængelse af oplagringsperiodens varighed, når først den er fastsat i kontrakterne
iii)
betingelserne for, at det kan besluttes, at produkter omfattet af kontrakter om privat oplagring kan markedsføres igen eller afsættes
iv)
den medlemsstat, hvori der kan anmodes om privat oplagring
e)
vedtagelsen af den liste over repræsentative markeder, der er nævnt i artikel 17a og 37
f)
reglerne for afsætning af produkter, som er opkøbt ved offentlig intervention, især for så vidt angår salgspriser, betingelser for udlagring, de udlagrede produkters efterfølgende anvendelse eller destination, den kontrol, der skal udføres, og i givet fald en sikkerhedsstillelsesordning
g)
udarbejdelsen af årsplanen, jf. artikel 27, stk. 1
h)
betingelserne for tilvejebringelse på Fællesskabets marked, jf. artikel 27, stk. 2
i)
reglerne for tilladelser, jf. artikel 39, herunder de undtagelser fra handelsbestemmelserne, som er strengt nødvendige
j)
reglerne for de procedurer, der skal følges i tilfælde af licitation
k)
reglerne for udpegning af interventionscentre, jf. artikel 38
l)
de betingelser, der skal opfyldes af de lagre, hvor produkterne kan oplagres
m)
EF-handelsklasseskemaerne for slagtekroppe, jf. artikel 42, stk. 1, især med hensyn til:
i)
definitioner
ii)
præsentationer af slagtekroppe med henblik på prisindberetning for hver klassificering af slagtekroppe af voksent kvæg
iii)
for så vidt angår foranstaltninger truffet af slagterier, som fastsat i bilag V, punkt A, punkt III:
-
undtagelser omhandlet i artikel 5 i direktiv 88/409/EØF for slagterier, der ønsker at begrænse deres produktion til det lokale marked
-
undtagelser, der kan indrømmes medlemsstater, der anmoder herom, for slagterier, hvor der kun slagtes lidt kvæg
iv)
tilladelse til medlemsstaterne til ikke at anvende handelsklasseskemaet for svinekroppe og til at anvende vurderingskriterier ud over vægt og skønnet indhold af magert kød
v)
bestemmelser om medlemsstaternes indberetning af priser på visse produkter.
KAPITEL II
Særlige interventionsforanstaltninger
Afdeling I
Ekstraordinære markedsstøtteforanstaltninger
Artikel 44
Dyresygdomme
1. For at tage hensyn til de begrænsninger i den frie vareomsætning mellem medlemsstaterne og i handelen med tredjelande, der kan følge af anvendelsen af foranstaltninger til bekæmpelse af udbredelsen af dyresygdomme, kan Kommissionen vedtage ekstraordinære foranstaltninger for at støtte det marked, som berøres af disse begrænsninger.
De foranstaltninger, der er omhandlet i første afsnit, gælder for følgende sektorer:
a)
oksekød
b)
mælk og mejeriprodukter
c)
svinekød
d)
fåre- og gedekød.
e)
æg
f)
fjerkrækød.
2. De foranstaltninger, der er omhandlet i stk. 1, første afsnit, træffes efter anmodning fra den eller de berørte medlemsstater.
De må kun træffes, hvis den eller de berørte medlemsstater hurtigt har truffet sundheds- og veterinærforanstaltninger for at udrydde sygdommen, og kun i det omfang og i den periode, det er strengt nødvendigt for at støtte det pågældende marked.
Artikel 45
Manglende forbrugertillid
Kommissionen kan vedtage ekstraordinære markeds- og støtteforanstaltninger for fjerkrækød- og ægsektoren for at tage hensyn til alvorlige markedsforstyrrelser, der er direkte knyttet til forbrugernes manglende tillid som følge af risici for folke- eller dyresundheden.
Disse foranstaltninger træffes efter anmodning fra den eller de berørte medlemsstater.
Artikel 46
Finansiering
1. Fællesskabet medfinansierer 50 % af medlemsstaternes udgifter til de ekstraordinære foranstaltninger, der er omhandlet i artikel 44 og 45.
For oksekøds-, mejeri-, svinekøds- og fåre- og gedekødssektoren medfinansierer EF dog 60 % af udgifterne til bekæmpelse af mund- og klovesyge.
2. Bidrager producenterne til dækning af medlemsstaternes udgifter, sørger medlemsstaterne for, at dette ikke medfører fordrejning af konkurrencevilkårene mellem producenter i flere medlemsstater.
3. Traktatens artikel 87, 88 og 89 finder ikke anvendelse på medlemsstaternes finansielle tilskud til de ekstraordinære foranstaltninger, som er omhandlet i artikel 44 og 45.
Afdeling II
Foranstaltninger for korn- og rissektoren
Artikel 47
Særlige markedsforanstaltninger for kornsektoren
1. Hvis markedssituationen kræver det, kan Kommissionen træffe særlige interventionsforanstaltninger for kornsektoren. Der kan navnlig træffes sådanne interventionsforanstaltninger, hvis markedspriserne i en eller flere regioner i Fællesskabet falder i forhold til interventionsprisen, eller der er stor risiko for, at det sker.
2. De særlige interventionsforanstaltningers art og anvendelse samt betingelser og procedurer for salg eller anden afsætning af de produkter, der er omfattet af sådanne foranstaltninger, fastsættes af Kommissionen.
Artikel 48
Særlige markedsforanstaltninger for rissektoren
1. Kommissionen kan træffe særlige foranstaltninger:
a)
for at undgå storstilet anvendelse af offentlig intervention i rissektoren i bestemte områder af Fællesskabet, jf. kapitel I, afdeling II, i denne del
b)
for at afhjælpe mangel på uafskallet ris, der skyldes naturbegivenheder.
2. Kommissionen fastsætter gennemførelsesbestemmelser til denne artikel.
Afdeling III
Foranstaltninger for sukkersektoren
Artikel 49
Minimumspris for sukkerroer
1. Minimumsprisen for kvotesukkerroer er:
a)
27,83 EUR/t for produktionsåret 2008/09
b)
26,29 EUR/t fra produktionsåret 2009/10.
2. Den minimumspris, der er nævnt i stk. 1, gælder for sukkerroer af standardkvalitet som defineret i bilag IV, del B.
3. Sukkervirksomheder, der opkøber kvotesukkerroer, der egner sig til fremstilling af sukker og er beregnet til fremstilling af kvotesukker, skal mindst betale minimumsprisen, justeret med forhøjelser eller nedsættelser for at tage hensyn til afvigelser fra standardkvaliteten.
De forhøjelser og nedsættelser, der er nævnt i første afsnit, anvendes i overensstemmelse med gennemførelsesbestemmelser, som Kommissionen skal fastsætte.
4. For de mængder sukkerroer, der svarer til de mængder industrisukker eller overskudssukker, som der opkræves en overskudsafgift for, jf. artikel 64, justerer sukkervirksomheden opkøbsprisen, så den mindst er lig med minimumsprisen for kvotesukkerroer.
Artikel 50
Brancheaftaler
1. Brancheaftaler og leveringskontrakter skal være i overensstemmelse med stk. 3 og købsbetingelserne, som Kommissionen skal fastsætte, især med hensyn til betingelserne for opkøb, levering, overtagelse af og betaling for sukkerroer.
2. Vilkårene for opkøb af sukkerroer og sukkerrør fastlægges ved brancheaftaler mellem EF-avlere af disse råvarer og EF-sukkervirksomheder.
3. I leveringskontrakterne skelnes der mellem, om det sukker, der skal fremstilles af sukkerroer, er:
a)
kvotesukker
b)
sukker uden for kvoten.
4. Hver sukkervirksomhed giver den medlemsstat, hvor den pågældende virksomhed fremstiller sukker, meddelelse om:
a)
den mængde sukkerroer, der er omhandlet i stk. 3, litra a), som den før såningen har indgået leveringskontrakt om, og det sukkerindhold, kontrakten er baseret på
b)
det hertil svarende anslåede udbytte.
Medlemsstaterne kan kræve supplerende oplysninger.
5. Sukkervirksomheder, der ikke har indgået leveringskontrakter inden såningen til minimumsprisen for kvotesukkerroer for en mængde sukkerroer, der er lig med deres kvotesukker, skal mindst betale minimumsprisen for kvotesukkerroer for alle de sukkerroer, de forarbejder til sukker.
6. Brancheaftaler kan fravige stk. 3 og 4, hvis den pågældende medlemsstat samtykker heri.
7. Er der ikke indgået brancheaftaler, træffer den pågældende medlemsstat de nødvendige foranstaltninger, der er forenelige med denne forordning, for at varetage de berørte parters interesser.
Artikel 51
Produktionsafgift
1. Der opkræves en produktionsafgift for sukker-, isoglucose- og inulinsirupproducerende virksomheders respektive sukkerkvote, isoglucosekvote og inulinsirupkvote, som omhandlet i artikel 56, stk. 2.
2. Produktionsafgiften fastsættes til 12,00 EUR/t kvotesukker og kvoteinulinsirup. For isoglucose sættes produktionsafgiften til 50 % af afgiften for sukker.
3. Medlemsstaten opkræver den samlede produktionsafgift, jf. stk. 1, hos virksomhederne på sit område for kvoten i det pågældende produktionsår.
Virksomhederne betaler produktionsafgiften senest ved udgangen af februar i det pågældende produktionsår.
4. Sukker- og inulinsirupvirksomheder i EF kan kræve, at sukkerroe- eller sukkerrørsavlerne eller cikorieleverandørerne afholder op til 50 % af produktionsafgiften.
Artikel 52
Tilbagetrækning af sukker
1. For at bevare den strukturelle balance på markedet på et prisniveau, der ligger tæt på referenceprisen, kan der trækkes en procentdel af kvotesukker, kvoteisoglucose og kvoteinulinsirup, som er fælles for alle medlemsstater, tilbage fra markedet indtil begyndelsen af det følgende produktionsår under hensyntagen til Fællesskabets forpligtelser, der følger af aftaler indgået i henhold til traktatens artikel 300.
I så fald nedsættes det traditionelle forsyningsbehov for importeret råsukker til raffinering, jf. artikel 153, med den samme procentdel for det pågældende produktionsår.
2. Den tilbagetrækningsprocentdel, der er nævnt i stk. 1, fastlægges senest den 31. oktober i det pågældende produktionsår på grundlag af den forventede markedsudvikling i nævnte produktionsår.
3. Hver virksomhed med en kvote oplagrer i tilbagetrækningsperioden for egen regning en mængde sukker, der svarer til tilbagetrækningsprocentdelen, jf. stk. 1, af virksomhedens kvoteproduktion for det pågældende produktionsår.
De sukkermængder, der trækkes tilbage i et produktionsår, anses for at være de første mængder, der produceres under kvoten i det følgende produktionsår. Under hensyntagen til den forventede udvikling på sukkermarkedet kan Kommissionen dog for det igangværende og/eller følgende produktionsår beslutte, at alle eller en del af de mængder sukker, isoglucose eller inulinsirup, der er trukket tilbage, skal anses for:
a)
overskudssukker, overskudsisoglucose eller overskudsinulinsirup, der kan blive til industrisukker, industriisoglucose eller industriinulinsirup, eller
b)
midlertidig kvoteproduktion, hvoraf en del kan reserveres til eksport under overholdelse af Fællesskabets forpligtelser, der følger af aftaler indgået i henhold til traktatens artikel 300.
4. Er sukkerforsyningen i Fællesskabet utilstrækkelig, kan Kommissionen beslutte, at en vis mængde sukker, isoglucose og inulinsirup, der er trukket tilbage, kan sælges på EF-markedet før udløbet af tilbagetrækningsperioden.
5. Sukker, der i et produktionsår oplagres i henhold til nærværende artikel, må ikke være genstand for andre oplagringsforanstaltninger, jf. artikel 13, 32 og 63.
Artikel 53
Gennemførelsesbestemmelser
Kommissionen kan fastsætte gennemførelsesbestemmelser til denne afdeling, især:
a)
de kriterier, som sukkervirksomheder skal anvende ved fordelingen mellem sukkeroesælgerne af de mængder sukkerroer, for hvilke der skal indgås leveringskontrakter inden såningen, jf. artikel 50, stk. 4.
b)
den procentdel af kvotesukker, der skal trækkes tilbage fra markedet, jf. artikel 52, stk. 1
c)
betingelserne for betaling af minimumsprisen, hvis det tilbagetrukne sukker sælges på Fællesskabets marked i henhold til artikel 52, stk. 4.
Afdeling IV
Tilpasning af udbud
Artikel 54
Foranstaltninger til fremme af tilpasningen af udbuddet til efterspørgslen
For at fremme initiativer i erhvervslivet, der kan lette tilpasningen af udbuddet til markedsbehovet, bortset fra foranstaltninger, der har med tilbagetrækning fra markedet at gøre, kan Kommissionen træffe følgende foranstaltninger for levende planter, oksekød, svinekød, fåre- og gedekød, æg og fjerkrækød:
a)
foranstaltninger til forbedring af kvaliteten
b)
foranstaltninger til fremme af en bedre organisation af produktion, forarbejdning og afsætning
c)
foranstaltninger, der skal gøre det lettere at følge markedsprisudviklingen
d)
foranstaltninger, der skal muliggøre opstilling af kort- eller langsigtede prognoser på grundlag af kendskab til de benyttede produktionsmidler
KAPITEL III
Produktionsregulering
Afdeling I
Almindelige bestemmelser
Artikel 55
Kvoteordninger
1. Der gælder en kvoteordning for følgende produkter:
a)
mælk og andre mejeriprodukter som defineret i artikel 65, litra a) og b)
b)
sukker, isoglucose og inulinsirup.
2. Overskrider en producent den relevante kvote, og anvender en producent ikke overskudsmængderne af sukker på den i artikel 61 fastsatte måde, pålægges de pågældende mængder en overskudsafgift på de betingelser, der er fastsat i afdeling II og III.
3. Anvendelsen af denne forordning berører ikke anvendelsen af Rådets forordning (EF) nr. 1868/94 om en kvoteordning for produktionen af kartoffelstivelse (59).
Afdeling II
Sukker
Underafdeling I
Kvotetildeling og -forvaltning
Artikel 56
Kvotetildeling
1. De nationale og regionale produktionskvoter for sukker, isoglucose og inulinsirup er fastsat i bilag VI.
2. Medlemsstaterne tildeler en kvote til hver sukker-, isoglucose- eller inulinsirupproducerende virksomhed, der er etableret på deres område, og som er godkendt i henhold til artikel 57.
For hver virksomhed er den tildelte kvote lig med den kvote, der i henhold til forordning (EF) nr. 318/2006 blev tildelt virksomheden for produktionsåret 2007/08.
3. Tildeles der en kvote til en sukkervirksomhed, der har mere end én produktionsenhed, træffer medlemsstaterne de foranstaltninger, de finder nødvendige for at varetage sukkerroe- og sukkerrørsavlernes interesser.
Artikel 57
Godkendte virksomheder
1. Medlemsstaterne godkender efter anmodning en virksomhed, der producerer sukker, isoglucose eller inulinsirup, eller en virksomhed, der forarbejder disse produkter til et produkt, som står på listen i artikel 62, stk. 2, forudsat at virksomheden:
a)
godtgør sin produktionskapacitet på professionelle anlæg
b)
indvilliger i at fremlægge enhver oplysning og lade sig underkaste kontrol i forbindelse med denne forordning
c)
ikke har fået sin godkendelse suspenderet eller trukket tilbage.
2. De godkendte virksomheder forelægger den medlemsstat, på hvis område sukkerroerne og sukkerrørene høstes eller raffineringen finder sted, følgende oplysninger:
a)
de mængder sukkerroer eller sukkerrør, der er indgået en leveringskontrakt for, og de tilsvarende anslåede udbytter af sukkerroer eller sukkerrør og sukker pr. ha
b)
data om forventede og faktiske leveringer af sukkerroer, sukkerrør og råsukker og om sukkerproduktion og erklæringer om sukkerlagre
c)
de mængder hvidt sukker, der er solgt, samt priser og betingelser.
Artikel 58
Supplerende isoglucosekvote
1. I produktionsåret 2008/09 tilføjes der en yderligere isoglucosekvote på 100 000 t til kvoten for det foregående produktionsår. Denne tilføjelse vedrører ikke Bulgarien og Rumænien.
I produktionsåret 2008/09 tilføjes der en yderligere isoglucosekvote på 11 045 t for Bulgarien og 1 966 t for Rumænien til kvoten for det foregående produktionsår.
Medlemsstaterne tildeler den supplerende kvote til virksomhederne proportionalt med den isoglucosekvote, der er tildelt i henhold til artikel 56, stk. 2.
2. Italien, Litauen og Sverige kan efter anmodning fra enhver virksomhed, der er etableret på deres respektive områder, tildele en supplerende isoglucosekvote i produktionsårene 2008/09 og 2009/10. Den maksimale supplerende kvote pr. medlemsstat er fastsat i bilag VII.
3. Der opkræves en engangsafgift på 730 EUR for de supplerende kvoter, der er tildelt virksomheder i henhold til stk. 2. Afgiften opkræves pr. ton supplerende tildelt kvote.
Artikel 59
Kvoteforvaltning
1. Kommissionen justerer de kvoter, der er fastsat i bilag VI, senest ved udgangen af februar det foregående produktionsår for hvert af produktionsårene 2008/09, 2009/10 og 2010/11. Justeringerne følger af anvendelsen af nærværende artikels stk. 2 og artikel 58 i nærværende forordning og artikel 3 i forordning (EF) nr. 320/2006.
2. Kommissionen træffer under hensyntagen til resultaterne af omstruktureringsordningen i forordning (EF) nr. 320/2006 senest den 28. februar 2010 beslutning om, med hvilken fælles procentdel de bestående kvoter for sukker, isoglucose og inulinsirup pr. medlemsstat eller region skal nedsættes for at undgå markedsuligevægt fra og med produktionsåret 2010/11.
3. Medlemsstaterne justerer hver virksomheds kvote i overensstemmelse hermed.
Artikel 60
National kvoteomfordeling
1. En medlemsstat kan nedsætte den sukker- eller isoglucosekvote, der er tildelt en virksomhed på dens område, med op til 10 % for hvert produktionsår.
2. Medlemsstaterne kan overføre kvoter mellem virksomheder efter reglerne i bilag VIII under hensyntagen til de berørte parters interesser, særlig sukkerroe- og sukkerrørsavlernes interesser.
3. Den enkelte medlemsstat tildeler de mængder, som er resultatet af anvendelsen af stk. 1 og 2, til en eller flere virksomheder på sit område, uanset om de har en kvote eller ej.
Underafdeling II
Kvoteoverskridelse
Artikel 61
Anvendelsesområde
Sukker, isoglucose og inulinsirup, der i et produktionsår fremstilles ud over den kvote, der er omhandlet i artikel 56, kan:
a)
forarbejdes til visse produkter som omhandlet i artikel 62
b)
overføres til kvoteproduktionen i det næste produktionsår i henhold til artikel 63
c)
indgå i den særlige forsyningsordning for EU’s fjernområder i henhold til afsnit II i Rådets forordning (EF) nr. 247/2006 (60)
d)
eksporteres inden for det kvantitative loft, som Kommissionen fastsætter under hensyntagen til de forpligtelser, den har som følge af aftaler indgået i henhold til traktatens artikel 300.
For andre mængder opkræves den overskudsafgift, der er nævnt i artikel 64.
Artikel 62
Industrisukker
1. Industrisukker, industriisoglucose og industriinulinsirup forbeholdes produktion af et af de produkter, der er nævnt i stk. 2,
a)
når det/den er omfattet af en leveringskontrakt, der før udgangen af produktionsåret er indgået mellem en producent og en bruger, der begge er godkendt i henhold til artikel 57
b)
når det/den er leveret til brugeren senest den 30. november i det følgende produktionsår.
2. Kommissionen udarbejder en liste over produkter, som industrisukker, industriisoglucose eller industriinulinsirup kan anvendes til produktion af.
Listen omfatter navnlig:
a)
bioethanol, alkohol, rom, levende gær og sirup til smørepålæg og sirup, der skal forarbejdes til »Rinse appelstroop«
b)
visse industriprodukter, der ikke indeholder sukker, men i hvis forarbejdning der indgår sukker, isoglucose og inulinsirup
c)
visse kemiske produkter og lægemidler, der indeholder sukker, isoglucose og inulinsirup.
Artikel 63
Overførsel af overskudssukker
1. Hver virksomhed kan beslutte at overføre hele eller en del af den produktion, der overstiger dens sukkerkvote, isoglucosekvote eller inulinsirupkvote, til det følgende produktionsårs produktion. Denne beslutning er uigenkaldelig, jf. dog stk. 3.
2. De virksomheder, der træffer den beslutning, der er omhandlet i k. 1:
a)
underretter vedkommende medlemsstat inden en dato, som fastsættes af denne medlemsstat:
-
mellem den 1. februar og den 30. juni i det igangværende produktionsår, for så vidt angår de mængder rørsukker, der overføres
-
mellem den 1. februar og den 15. april i det igangværende produktionsår, for så vidt angår andre mængder sukker og inulinsirup, der overføres
b)
forpligter sig til at oplagre disse mængder for egen regning indtil udgangen af det igangværende produktionsår.
3. Var en virksomheds endelige produktion i det pågældende produktionsår mindre end det overslag, der blev udarbejdet på tidspunktet for den i stk. 1 omhandlede beslutning, kan den overførte mængde justeres med tilbagevirkende kraft senest den 31. oktober i det følgende produktionsår.
4. De overførte mængder anses for at være de første mængder, der produceres under kvoten i det følgende produktionsår.
5. Sukker, der i et produktionsår oplagres i henhold til nærværende artikel, må ikke være genstand for andre oplagringsforanstaltninger, jf. artikel 13, 32 og 52.
Artikel 64
Overskudsafgift
1. Der opkræves en overskudsafgift for:
a)
overskudssukker, overskudsisoglucose og overskudsinulinsirup, der produceres i et givet produktionsår, undtagen for de mængder, der overføres til kvoteproduktionen i det følgende produktionsår og oplagres i henhold til artikel 63, og de mængder, der er nævnt i artikel 61, litra c) og d)
b)
industrisukker, industriisoglucose og industriinulinsirup, for hvilket det ikke inden en dato, som Kommissionen skal fastlægge, er godtgjort, at det er forarbejdet til et af de produkter, der er nævnt i artikel 62, stk. 2
c)
sukker, isoglucose og inulinsirup, der er trukket tilbage fra markedet i henhold til artikel 52, og som forpligtelserne i artikel 52, stk. 3, ikke er opfyldt for.
2. Kommissionen fastsætter en overskudsafgift, der er så høj, at de mængder, der er omhandlet i stk. 1, ikke ophobes.
3. Medlemsstaten opkræver overskudsafgiften, jf. stk. 1, hos virksomhederne på sit område for de produktionsmængder i stk. 1, som er fastslået for virksomhederne for det pågældende produktionsår.
Afdeling III
Mælk
Underafdeling I
Almindelige bestemmelser
Artikel 65
Definitioner
I denne afdeling forstås ved:
a)
»mælk«: det produkt, der fremkommer ved malkning af en eller flere køer
b)
»andre mejeriprodukter«: mejeriprodukter bortset fra mælk, især skummetmælk, fløde, smør, yoghurt og ost; hvis det er relevant omregnes de til »mælkeækvivalenter« ved hjælp af koefficienter, som Kommissionen skal fastsætte
c)
»producent«: en landbruger, hvis bedrift ligger på en medlemsstats geografiske område, og som producerer og afsætter mælk, eller som forbereder sig på at gøre det i meget nær fremtid
d)
»bedrift«: en bedrift som defineret i artikel 2, i forordning (EF) nr. 1782/2003
e)
»opkøber«: virksomhed eller sammenslutning, der opkøber mælk fra producenterne:
-
for at indsamle, emballere, oplagre, køle eller forarbejde den, herunder på kontrakt
-
for at sælge den videre til en eller flere virksomheder, der behandler eller forarbejder mælk eller andre mejeriprodukter.
Som opkøber betragtes imidlertid også en sammenslutning af opkøbere fra samme geografiske område, der på sine medlemmers vegne udfører de nødvendige administrative og regnskabsmæssige opgaver i forbindelse med betalingen af overskudsafgiften. Ved anvendelsen af første punktum i dette afsnit betragtes Grækenland som ét geografisk område, hvor et offentligt organ kan sidestilles med en sammenslutning af opkøbere
f)
»leverance«: enhver leverance af mælk, ekskl. andre mejeriprodukter, fra en producent til en opkøber, uanset om transporten besørges af producenten, af opkøberen, af den virksomhed, der behandler eller forarbejder disse produkter, eller af tredjemand
g)
»direkte salg«: en producents salg eller overdragelse af mælk direkte til forbrugerne og en producents salg eller overdragelse af andre mejeriprodukter. Kommissionen kan, samtidig med at den overholder definitionen af »leverance« i litra f), tilpasse definitionen af »direkte salg« for at sørge for, at der ikke udelukkes nogen mængder mælk eller andre mejeriprodukter, som afsættes, fra kvoteordningerne
h)
»afsætning«: leverancer af mælk eller direkte salg af mælk og andre mejeriprodukter
i)
»individuel kvote«: en producents kvote pr. 1. april i hver tolvmånedersperiode
j)
»national kvote«: den kvote, der er nævnt i artikel 66, og som er fastsat for hver medlemsstat
k)
»disponibel kvote«: den kvote, som producenterne kan råde over den 31. marts i den tolvmånedersperiode, som overskudsafgiften beregnes for, under hensyntagen til alle overdragelser, alt salg og alle konverteringer og midlertidige omfordelinger som omhandlet i denne forordning, der har fundet sted i den pågældende tolvmånedersperiode.
Underafdeling II
Kvotetildeling og -forvaltning
Artikel 66
Nationale kvoter
1. De nationale kvoter for produktion af mælk og andre mejeriprodukter i syv på hinanden følgende tolvmånedersperioder fra den 1. april 2008 (i det følgende benævnt »tolvmånedersperioder«) er fastsat i punkt 1 i bilag IX.
2. De kvoter, der er nævnt i stk. 1, fordeles mellem producenterne i henhold til artikel 67, idet der sondres mellem leverancer og direkte salg. Overskridelser af de nationale kvoter fastslås på nationalt plan i hver medlemsstat i overensstemmelse med denne afdeling, idet der sondres mellem leverancer og direkte salg.
3. De nationale kvoter, der er anført i punkt 1 i bilag IX, fastsættes uden at foregribe en eventuel revision på baggrund af den generelle markedssituation og særlige forhold, der gør sig gældende i visse medlemsstater.
4. For Bulgarien og Rumænien etableres der en særlig omstruktureringsreserve, jf. punkt 2 i bilag IX. Denne reserve frigives fra den 1. april 2009, hvis forbruget på bedriften af mælk og mælkeprodukter i hvert af disse lande er faldet siden 2002.
Kommissionen træffer beslutning om at frigive reserven og fordele den på kvoten for leverancer og direkte salg på grundlag af en rapport, som Bulgarien og Rumænien skal forelægge Kommissionen senest den 31. december 2008. Rapporten skal indeholde en detaljeret redegørelse for den faktiske omstruktureringsproces' resultater og tendenser i hvert lands mejerisektor og navnlig overgangen fra produktion til forbrug på bedriften til produktion til markedet.
5. For Bulgarien, Tjekkiet, Estland, Cypern, Letland, Litauen, Ungarn, Malta, Polen, Rumænien, Slovenien og Slovakiet omfatter de nationale kvoter al mælk og alle mælkeækvivalenter, der leveres til en opkøber eller sælges direkte, uanset om produktion eller afsætning sker i medfør af en overgangsordning, der er gældende i disse lande.
Artikel 67
Individuelle kvoter
1. Producenternes individuelle kvote eller kvoter pr. 1. april 2008 skal være lig med deres individuelle referencemængder pr. 31. marts 2008, uden at dette berører overdragelser, salg og konverteringer af kvoten, der træder i kraft den 1. april 2008.
2. Producenterne kan have en eller to individuelle kvoter, en for leverancer og en anden for direkte salg. En producents mængder kan kun konverteres fra den ene kvote til den anden af medlemsstatens myndighed efter behørigt begrundet anmodning fra producenten.
3. Har en producent to kvoter, beregnes vedkommendes bidrag til en eventuel overskudsafgift særskilt for hver kvote.
4. Kommissionen kan forhøje den del af den finske nationale kvote, der tildeles til leverancer, jf. artikel 63, med indtil 200 000 tons for at kompensere de finske SLOM-producenter. Denne reserve, der skal tildeles efter EF-reglerne, kan udelukkende tildeles producenter, hvis ret til at genoptage produktionen er blevet påvirket af tiltrædelsen.
5. De individuelle kvoter ændres eventuelt for hver af de pågældende tolvmånedersperioder, således at summen af de individuelle kvoter for leverancer og for direkte salg for hver medlemsstat ikke overskrider den tilsvarende del af den nationale kvote, der er tilpasset i henhold til artikel 66 for at tage hensyn til eventuelle nedsættelser i forbindelse med overførsler til den nationale reserve, jf. artikel 71.
Artikel 68
Tildeling af kvoter fra den nationale reserve
Medlemsstaterne fastsætter de regler, der er nødvendige, for at producenterne på grundlag af objektive kriterier, som skal meddeles Kommissionen, kan få tildelt alle eller en del af kvoterne fra den nationale reserve, jf. artikel 71.
Artikel 69
Kvoteforvaltning
1. Kommissionen tilpasser for hver medlemsstat og for hver periode, inden den udløber, fordelingen af de nationale kvoter mellem »leverancer« og »direkte salg« under hensyn til de konverteringer, der på producenternes anmodning er foretaget mellem de individuelle kvoter for henholdsvis leverancer og direkte salg.
2. Medlemsstaterne sender hvert år inden de datoer og efter de regler, som Kommissionen skal fastsætte i henhold til artikel 192, stk. 2, Kommissionen de oplysninger, der er nødvendige for:
a)
at foretage den tilpasning, der er nævnt i nærværende artikels stk. 1
b)
at beregne den overskudsafgift, de skal betale.
Artikel 70
Fedtindhold
1. For hver producent fastsættes der et referencefedtindhold, der skal gælde for den kvote for leverancer, der er tildelt denne producent.
2. For de kvoter, som producenterne har fået tildelt pr. 31. marts 2008 i henhold til artikel 67, stk. 1, er referencefedtindholdet i stk. 1 lig med referencefedtindholdet for disse kvoter på den dato.
3. Referencefedtindholdet ændres ved den konvertering, der er omhandlet i artikel 67, stk. 2, og ved erhvervelse, overførsel eller midlertidig overførsel af kvoter ifølge regler, der skal fastsættes af Kommissionen.
4. For nye producenter, der får tildelt en individuel kvote for leverancer udelukkende fra den nationale reserve, fastsættes fedtindholdet ifølge regler, der skal fastlægges af Kommissionen.
5. Det individuelle referencefedtindhold, der er nævnt i stk. 1, tilpasses eventuelt, når denne forordning træder i kraft, og derefter ved begyndelsen af hver tolvmånedersperiode, i det omfang det er nødvendigt, således at det vejede gennemsnit af det individuelle repræsentative fedtindhold for hver medlemsstat ikke overstiger det referencefedtindhold, der er anført i bilag X, med mere end 0,1 g/kg.
For Rumænien revideres referencefedtindholdet i bilag X på grundlag af tallene for hele 2004 og justeres om nødvendigt af Kommissionen.
Artikel 71
National reserve
1. Hver medlemsstat opretter en national reserve inden for rammerne af de nationale kvoter, der er fastsat i bilag IX, især for at foretage de tildelinger, der er omhandlet i artikel 65. Den nationale reserve suppleres efter behov ved inddragelse af de mængder, der er nævnt i artikel 72, ved tilbageholdelse af en del af overførslerne, jf. artikel 76, eller ved lineær nedskæring af samtlige individuelle kvoter. Disse kvoter fordeles fortsat efter anvendelsesformålet, dvs. »leverancer« eller »direkte salg«.
2. Eventuelle supplerende kvoter, der tildeles en medlemsstat, tilgår automatisk den nationale reserve og fordeles efter det forventede behov mellem »leverancer« og »direkte salg«.
3. Der fastsættes ikke et referencefedtindhold for kvoter, der er overført til den nationale reserve.
Artikel 72
Virksomhedsophør
1. Når en fysisk eller juridisk person, som råder over individuelle kvoter, ikke længere opfylder betingelserne i artikel 65, litra c), i en tolvmånedersperiode, overgår de tilsvarende mængder senest den 1. april i det efterfølgende kalenderår til den nationale reserve, medmindre den pågældende person igen bliver producent, jf. artikel 65, litra c), inden denne dato.
Hvis den pågældende person igen bliver producent senest ved udløbet af den anden tolvmånedersperiode efter inddragelsen af disse mængder, får den pågældende person hele eller en del af den individuelle kvote, der er blevet inddraget, tilbage senest den 1. april efter ansøgningsdatoen.
2. Hvis en producent i mindst én tolvmånedersperiode ikke afsætter en mængde svarende til mindst 70 % af sin individuelle kvote, kan medlemsstaten beslutte, hvorvidt og på hvilke betingelser hele eller en del af den uudnyttede kvote skal overgå til den nationale reserve.
Medlemsstaten fastsætter, på hvilke betingelser den pågældende producent igen får tildelt en kvote, hvis han genoptager afsætningen.
3. Stk. 1 og 2 anvendes ikke i tilfælde af force majeure eller i behørigt begrundede tilfælde, som har midlertidig indflydelse på de pågældende producenters produktionskapacitet og er anerkendt som sådan af myndighederne.
Artikel 73
Midlertidig overførsel
1. Senest ved udløbet af hver tolvmånedersperiode tillader medlemsstaterne for den pågældende periode midlertidig overførsel af en del af de individuelle kvoter, som de dertil berettigede producenter ikke agter at udnytte.
Medlemsstaterne kan regulere overførslerne efter producentkategori eller mælkeproduktionens struktur og begrænse dem til opkøberniveau eller inden for regioner, give tilladelse til overførsel af hele kvoten i de tilfælde, der er nævnt i artikel 72, stk. 3, og fastsætte, i hvilket omfang producenten igen kan foretage overførsel.
2. Hver medlemsstat kan beslutte ikke at anvende stk. 1 ud fra et af følgende kriterier eller begge kriterier:
a)
nødvendigheden af at lette strukturudvikling og strukturtilpasninger
b)
bydende nødvendige administrative hensyn.
Artikel 74
Overførsel af kvoter sammen med jord
1. Individuelle kvoter overføres sammen med bedriften til den producent, som overtager den ved salg, bortforpagtning, overdragelse ved arv, forskudsarv eller enhver anden overførsel, der indebærer lignende retsvirkninger for producenten, efter regler, som medlemsstaterne fastsætter under hensyn til de arealer, der anvendes til mælkeproduktionen, eller til andre objektive kriterier og eventuelt til en aftale mellem parterne. Den del af kvoten, som eventuelt ikke overføres sammen med bedriften, overgår til den nationale reserve.
2. Hvis kvoterne er blevet overført eller overføres i overensstemmelse med stk. 1 ved forpagtning eller andre arrangementer med tilsvarende retsvirkning, kan medlemsstaterne på grundlag af objektive kriterier, og for at kvoterne udelukkende tildeles producenter, beslutte, at kvoten ikke skal overføres sammen med bedriften.
3. Hvis der overføres jord til de offentlige myndigheder og/eller til offentlig brug, eller overførslen sker til ikke-landbrugsmæssige formål, beslutter medlemsstaterne, at der skal iværksættes de nødvendige foranstaltninger med henblik på at beskytte parternes legitime interesser, særlig foranstaltninger, der giver de tidligere producenter mulighed for at fortsætte med mælkeproduktion, hvis de ønsker at gøre det.
4. Såfremt der ikke er indgået en aftale mellem parterne, i tilfælde hvor en forpagtningskontrakt udløber uden at kunne fornyes på tilsvarende betingelser, eller i situationer, der har tilsvarende retsvirkninger, overføres de pågældende individuelle kvoter helt eller delvis til de producenter, der overtager dem, efter bestemmelser, som medlemsstaterne har fastsat, under hensyn til parternes legitime interesser.
Artikel 75
Særlige overførselsforanstaltninger
1. For at gennemføre en vellykket omstrukturering af mælkeproduktionen eller for at forbedre miljøet kan medlemsstaterne på betingelser, som de fastsætter under hensyn til parternes legitime interesser:
a)
yde producenter, der forpligter sig til definitivt at opgive hele deres mælkeproduktion eller en del af den, en godtgørelse, der udbetales i én eller flere årlige rater, og overføre de således frigivne individuelle kvoter til den nationale reserve
b)
på grundlag af objektive kriterier fastsætte, på hvilke betingelser producenterne ved begyndelsen af en tolvmånedersperiode mod betaling kan opnå, at den ansvarlige myndighed eller det organ, der er udpeget af denne myndighed, omfordeler individuelle kvoter, som ved udgangen af den forudgående tolvmånedersperiode er endeligt frigivet af andre producenter mod en godtgørelse i én eller flere årlige rater svarende til ovennævnte betaling
c)
centralisere og overvåge overførsler af kvoter uden jord
d)
ved overførsel af jord med henblik på miljøforbedring bestemme, at den pågældende individuelle kvote tildeles en producent, der opgiver jorden, men ønsker at fortsætte med mælkeproduktion
e)
på grundlag af objektive kriterier fastsætte, i hvilke regioner og indsamlingsområder endelige overførsler af kvoter uden overførsel af den tilsvarende jord er tilladt med henblik på at forbedre mælkeproduktionens struktur
f)
efter anmodning fra en producent til den ansvarlige myndighed eller til det organ, der er udpeget af denne myndighed, tillade endelig overførsel af kvoter uden overførsel af den tilsvarende jord eller omvendt med henblik på at forbedre mælkeproduktionens struktur på bedriftsniveau eller at muliggøre ekstensivering af produktionen.
2. Stk. 1 kan gennemføres nationalt, regionalt eller i specificerede indsamlingsområder.
Artikel 76
Tilbageholdelse af kvoter
1. Medlemsstaterne kan i forbindelse med overførsler som omhandlet i artikel 74 og 75 på grundlag af objektive kriterier tilbageholde en del af de individuelle kvoter, som overføres til den nationale reserve.
2. Hvis kvoter er blevet overført eller overføres i overensstemmelse med artikel 74 og 75 med eller uden den tilsvarende jord ved forpagtning eller andre arrangementer med tilsvarende retsvirkning, kan medlemsstaterne på grundlag af objektive kriterier, og for at kvoterne udelukkende tildeles producenter, beslutte, hvorvidt og på hvilke betingelser kvoterne helt eller delvis skal overføres til den nationale reserve.
Artikel 77
Støtte til erhvervelse af kvoter
En offentlig myndighed må i forbindelse med salg, overførsel eller tildeling af kvoter i henhold til denne afdeling ikke yde nogen form for finansiel støtte, der er direkte knyttet til erhvervelsen af kvoter.
Underafdeling III
Kvoteoverskridelse
Artikel 78
Overskudsafgift
1. Der skal betales en overskudsafgift for mælk og andre mejeriprodukter, der afsættes ud over den nationale kvote, der er fastsat i henhold til underafdeling II.
Afgiften fastsættes til 27,83 EUR/100 kg mælk.
2. Medlemsstaterne skal betale Fællesskabet den overskudsafgift, der følger af en overskridelse af den nationale kvote beregnet på nationalt plan og fastsat særskilt for leverancer og direkte salg, og skalindbetale 99 % af den afgift, der skal betales, til EGFL mellem den 16. oktober og den 30. november efter den pågældende tolvmånedersperiode.
3. Hvis den overskudsafgift, der er nævnt i stk. 1, ikke er betalt inden den fastsatte dato, fratrækker Kommissionen efter høring af Komitéen for Landbrugsfondene et beløb svarende til den afgift, der skal betales, fra de månedlige betalinger, jf. artikel 14 og artikel 15, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1290/2005. Inden Kommissionen træffer sin beslutning, underretter den den pågældende medlemsstat, som skal give sit svar inden for en uge. Artikel 14 i Rådets forordning (EF) nr. 2040/2000 (61) finder ikke anvendelse.
4. Kommissionen fastsætter gennemførelsesbestemmelserne til denne artikel.
Artikel 79
Producenternes andel i den overskudsafgift, der skal betales
Overskudsafgiften fordeles i overensstemmelse med artikel 80 og 83 på de producenter, der har medvirket til overskridelserne af de nationale kvoter, jf. artikel 66, stk. 2.
Producenterne har pligt til at betale medlemsstaten deres andel af den overskudsafgift, der skal betales, og som beregnes i henhold til artikel 69, 70 og 80, alene fordi de har overskredet deres disponible kvoter, jf. dog artikel 80, stk. 3, og artikel 83, stk. 1.
Artikel 80
Overskudsafgift ved leverancer
1. Med henblik på den endelige beregning af overskudsafgiften øges eller reduceres de mængder, der er leveret af hver enkelt producent, når det faktiske fedtindhold adskiller sig fra referencefedtindholdet, og dette sker på grundlag af koefficienter og på vilkår, som Kommissionen fastsætter.
2. Hvis summen af leverancer, der er justeret i henhold til stk. 1, på nationalt plan er lavere end de faktiske leverancer, beregnes overskudsafgiften på grundlag af de faktiske leverancer. I så fald foretages hver nedjustering forholdsmæssigt på en sådan måde, at summen af justerede leverancer kommer på niveau med de faktiske leverancer.
Hvis summen af de leverancer, der er justeret i henhold til stk. 1, er højere end de faktiske leverancer, fastsættes overskudsafgiften på grundlag af de justerede referencer.
3. Medlemsstaterne træffer beslutning om de enkelte producenters andel i betalingen af overskudsafgiften efter eventuel omfordeling af den uudnyttede del af den nationale kvote, der er afsat til leverancer, enten i forhold til hver enkelt producents individuelle kvoter eller på grundlag af objektive kriterier, der fastsættes af medlemsstaterne:
a)
enten på nationalt plan på grundlag af den mængde, med hvilken de enkelte producenters kvote er overskredet, eller
b)
først på opkøberniveau og derefter på nationalt plan.
Artikel 81
Opkøbernes rolle
1. Opkøberen har ansvaret for at opkræve den andel af overskudsafgiften, som de berørte producenter skal betale, og indbetaler inden en dato og efter en procedure, som Kommissionen skal fastsætte, til medlemsstatens ansvarlige organ de opkrævede beløb, der fratrækkes den mælkepris, der betales til de producenter, der er ansvarlige for overskridelsen, eller, hvis dette ikke er muligt, opkræves på enhver anden passende måde.
2. Hvis en opkøber helt eller delvis træder i stedet for en eller flere opkøbere, tages der hensyn til producenternes individuelle kvoter for den resterende del af den løbende tolvmånedersperiode efter fradrag af allerede leverede mængder og under hensyn til deres fedtindhold. Dette afsnit gælder også, hvis en producent overgår fra en opkøber til en anden.
3. Hvis de mængder, en producent har leveret, i en referenceperiode overstiger hans disponible kvote, kan medlemsstaten bestemme, at opkøberen ifølge regler, der fastlægges af medlemsstaten, som forskud på producentens andel i afgiften skal tilbageholde en del af mælkeprisen for hver af denne producents leverancer, der overstiger hans kvote. Medlemsstaten kan fastsætte særlige bestemmelser, der giver opkøberne mulighed for at fratrække dette forskud, når producenterne leverer til flere opkøbere.
Artikel 82
Godkendelse
Status som opkøber skal godkendes af medlemsstaten efter kriterier, der fastsættes af Kommissionen.
De betingelser, producenten skal opfylde, og de oplysninger, han skal give i tilfælde af direkte salg, fastsættes af Kommissionen.
Artikel 83
Overskudsafgift ved direkte salg
1. Ved direkte salg træffer medlemsstaterne beslutning om de enkelte producenters andel i betalingen af overskudsafgiften efter eventuel omfordeling af den uudnyttede del af den nationale kvote, der er afsat til direkte salg, på regionalt eller nationalt plan.
2. Medlemsstaterne fastsætter grundlaget for beregningen af producentens andel i den overskudsafgift, der skal betales, ud fra den samlede mængde mælk, der er solgt, udleveret eller anvendt til fremstilling af mejeriprodukter, der er solgt eller udleveret, ved hjælp af kriterier, der fastsættes af Kommissionen.
3. Der foretages ingen justering på grundlag af fedtindhold ved den endelige beregning af overskudsafgiften.
4. Kommissionen fastsætter de nærmere vilkår og datoen for betalingen af overskudsafgiften til medlemsstatens ansvarlige organ.
Artikel 84
Overskydende eller ikke betalte beløb
1. Når det i forbindelse med leverancer eller direkte salg konstateres, at der skal betales overskudsafgift, og det bidrag, der er opkrævet hos producenterne, er højere end afgiften, kan medlemsstaten:
a)
helt eller delvis anvende det overskydende beløb til finansiering af foranstaltningerne i artikel 75, stk. 1, litra a), og/eller
b)
helt eller delvis omfordele det til producenter,
-
der indgår i prioriterede kategorier, som medlemsstaterne opstiller på grundlag af objektive kriterier og inden for de frister, som Kommissionen skal fastsætte, eller
-
som befinder sig i en ekstraordinær situation som følge af en national foranstaltning, der er uden forbindelse med den kvoteordning for mælk og andre mejeriprodukter, som er fastsat i dette kapitel.
2. Hvis det konstateres, at der ikke skal betales overskudsafgift, tilbagebetales de forskud, opkøberne eller medlemsstaten eventuelt har opkrævet, senest ved udløbet af den efterfølgende tolvmånedersperiode.
3. Hvis en opkøber ikke har opfyldt sin forpligtelse til at opkræve producentens andel i overskudsafgiften, jf. artikel 81, kan medlemsstaten opkræve det skyldige beløb direkte hos producenten, uden at dette foregriber de sanktioner, den kan pålægge en opkøber, der ikke har opfyldt sin pligt.
4. Overholder producenten eller opkøberen ikke betalingsfristen, skal der til medlemsstaten betales morarenter, som fastsættes af Kommissionen.
Afdeling IV
Procedurebestemmelser
Artikel 85
Gennemførelsesbestemmelser
Kommissionen fastsætter gennemførelsesbestemmelser til dette kapitel, der navnlig kan vedrøre:
a)
supplerende oplysninger, som de godkendte virksomheder, der er nævnt i artikel 57, skal forelægge, og kriterierne for administrative sanktioner, suspensioner og inddragelse af virksomhedernes godkendelse
b)
fastsættelse og meddelelse af de beløb, der er nævnt i artikel 55, og den overskudsafgift, der er nævnt i artikel 64
c)
undtagelser fra de datoer, der er fastsat i artikel 63.
KAPITEL IV
Støtteordninger
Afdeling I
Forarbejdningsstøtte
Underafdeling I
Tørret foder
Artikel 86
Støtteberettigede virksomheder
1. Forarbejdningsstøtte til tørret foder ydes til virksomheder, der forarbejder produkter, og som tilhører mindst én af følgende kategorier:
a)
forarbejdningsvirksomheder, som har indgået kontrakter med producenter af foder til tørring. Hvis en kontrakt er en lønkontrakt om forarbejdning af foder, som en producent skal levere, skal den indeholde en klausul, der forpligter forarbejdningsvirksomheden til at betale producenten den støtte, som den modtager for den mængde, der forarbejdes i henhold til den pågældende kontrakt
b)
virksomheder, som har forarbejdet deres egen produktion eller, hvis der er tale om sammenslutninger, medlemmernes produktion
c)
virksomheder, som har fået deres forsyninger fra fysiske eller juridiske personer, der har indgået kontrakter med producenter af foder til tørring.
2. Den støtte, der er omhandlet i stk. 1, udbetales for tørret foder, der har forladt forarbejdningsfabrikken, og som opfylder følgende betingelser:
a)
det maksimale vandindhold skal ligge på 11-14 % og kan variere efter produktets præsentationsform
b)
det samlede minimale råproteinindhold i forhold til tørstoffet må ikke være på under:
i)
15 % for de produkter, der er nævnt i del IV, litra a), og litra b), andet led, i bilag I
ii)
45 % for de produkter, der er nævnt i del IV, litra b), første led, i bilag I
c)
det tørrede foder skal være af sund og god handelskvalitet.
Artikel 87
Forskud
1. Forarbejdningsvirksomheder kan få udbetalt et forskud på 19,80 EUR/t eller 26,40 EUR/t, hvis de har stillet en sikkerhed på 6,60 EUR/t.
Medlemsstaterne foretager den fornødne kontrol af støtteberettigelsen. Når denne berettigelse er fastslået, udbetales forskuddet.
Forskuddet kan dog udbetales, inden støtteberettigelsen er fastslået, hvis forarbejdningsvirksomheden har stillet en sikkerhed, som er lig med forskuddet plus 10 %. Denne sikkerhedsstillelse fungerer også som sikkerhedsstillelse for de formål, der er nævnt i første afsnit. Den nedbringes til det beløb, der er fastsat i første afsnit, når støtteberettigelsen er fastslået, og frigives, når den resterende del af støtten udbetales.
2. Forskuddet kan først udbetales, når det tørrede foder har forladt forarbejdningsvirksomheden.
3. Er der udbetalt forskud, betales den eventuelle forskel mellem forskuddet og den samlede støtte, som forarbejdningsvirksomheden har krav på, under iagttagelse af artikel 88, stk. 2.
4. Hvis forskuddet er større end det samlede beløb, som forarbejdningsvirksomheden er berettiget til efter artikel 88, stk. 2, tilbagebetaler virksomheden på begæring den overskydende del af forskuddet til medlemsstatens ansvarlige myndighed.
Artikel 88
Støtte
1. Den støtte, der er omhandlet i artikel 86, fastsættes til 33 EUR/t.
2. Hvis den mængde tørret foder, der ansøges om støtte til, i et produktionsår, overstiger den maksimale garantimængde, der er fastsat i artikel 89, nedsættes støtten uanset stk. 1 i hver medlemsstat, hvis produktion overstiger den nationale garantimængde, ved en nedsættelse af udgifterne i forhold til medlemsstatens andel af de samlede overskridelser.
Kommissionen fastlægger nedsættelsen således, at budgetudgifterne ikke overstiger dem, der ville være opstået, hvis den maksimale garantimængde ikke var blevet overskredet.
Artikel 89
Garanteret mængde
Der fastsættes en maksimal garantimængde pr. produktionsår på 4 960 723 t kunsttørret og/eller soltørret foder, hvortil der kan ydes støtte i henhold til artikel 86. Denne mængde fordeles mellem medlemsstaterne som nationale garantimængder, jf. punkt B i bilag XI.
Artikel 90
Gennemførelsesbestemmelser
Kommissionen fastsætter gennemførelsesbestemmelser til denne underafdeling, herunder især bestemmelser om:
a)
anmeldelser, som virksomhederne skal fremlægge, når de ansøger om støtte
b)
betingelser, der skal overholdes for at opnå ret til støtte, især for så vidt angår lagerregnskab og anden dokumentation
c)
ydelse af den støtte, der er omhandlet i denne underafdeling, og forskud og frigivelse af sikkerhedsstillelser, jf. artikel 87, stk. 1
d)
de betingelser og kriterier, som virksomheder, der er nævnt i artikel 86, skal opfylde, hvis virksomhederne får deres leverancer fra fysiske eller juridiske personer, samt bestemmelser om garantier, som de fysiske og juridiske personer skal give
e)
de betingelser for godkendelse af opkøbere af foder til tørring, som medlemsstaterne skal anvende
f)
kriterier for fastlæggelse af de krav, der er fastsat i artikel 86, stk. 2
g)
de kriterier, der skal være opfyldt, for at der kan indgås kontrakter, og de oplysninger, de skal indeholde
h)
anvendelsen af den maksimale garantimængde, der er fastsat i artikel 89
i)
bestemmelser ud over dem, der er fastsat i artikel 86, især om indholdet af cellulose og caroten.
Underafdeling II
Hør til fiberproduktion
Artikel 91
Støtteberettigelse
1. Der ydes støtte til forarbejdning af hørstrå bestemt til fiberproduktion til godkendte virksomheder, der foretager den første forarbejdning, for den mængde fibre, der faktisk er fremstillet af strå, for hvilke der er indgået en købekontrakt med en landbruger.
Hvis landbrugerne imidlertid bevarer ejendomsretten til det strå, de lader forarbejde på kontrakt på en godkendt første forarbejdningsvirksomhed, og godtgør, at de har bragt de fremstillede fibre i omsætning, ydes støtten dog til landbrugerne.
Hvis den godkendte første forarbejdningsvirksomhed og landbrugeren er den samme, erstattes købekontrakten af et tilsagn om, at vedkommende selv foretager forarbejdningen.
2. I denne underafdeling forstås ved »godkendt første forarbejdningsvirksomhed«: en fysisk eller juridisk person eller en sammenslutning af fysiske eller juridiske personer - uanset hvilken retlig status sammenslutningen og dens medlemmer har i henhold til national ret - som er blevet godkendt af myndighederne i den medlemsstat, på hvis område anlægget til produktion af hørfibre er beliggende.
Artikel 92
Støtte
1. Den forarbejdningsstøtte, der er omhandlet i artikel 91, fastsættes til 200 EUR/t lange hørfibre.
2. De fibermængder, der er berettiget til støtte, begrænses til de arealer, for hvilke der er indgået en kontrakt eller givet et tilsagn, jf. artikel 91.
De begrænsninger, der er nævnt i første afsnit, fastsættes af medlemsstaterne, så de nationale garantimængder, som er nævnt i artikel 94, overholdes.
Artikel 93
Forskud
Et forskud på den støtte, der er nævnt i artikel 91, udbetales for de fibermængder, der er fremstillet, hvis den godkendte første forarbejdningsvirksomhed ansøger om det.
Artikel 94
Garanteret mængde
1. For støtteberettigede lange hørfibre fastsættes der en maksimal garantimængde på 80 878 t pr. produktionsår. Denne mængde fordeles mellem visse medlemsstater som nationale garantimængder, jf. punkt A i bilag XI.
2. Hvis de fibre, der fremstilles i en medlemsstat, stammer fra strå produceret i en anden medlemsstat, skal disse fibermængder indregnes i den nationale garantimængde i den medlemsstat, hvor strået er høstet. Støtten udbetales af den medlemsstat, hvis nationale garantimængde strået indgår i.
Artikel 95
Gennemførelsesbestemmelser
Kommissionen fastsætter gennemførelsesbestemmelser til denne underafdeling, herunder især bestemmelser om:
a)
betingelserne for godkendelse af første forarbejdningsvirksomheder, jf. artikel 91
b)
de betingelser, som godkendte første forarbejdningsvirksomheder skal opfylde for så vidt angår købekontrakter og tilsagn, jf. artikel 91, stk. 1
c)
de betingelser, som landbrugere skal opfylde i det tilfælde, der er omhandlet i artikel 91, stk. 1, andet afsnit
d)
de kriterier, der gælder for lange hørfibre
e)
betingelserne for ydelse af støtte og forskud, navnlig beviser for forarbejdning af strå
f)
betingelserne for fastsættelsen af de begrænsninger, der er nævnt i artikel 92, stk. 2.
Afdeling II
Produktionsrestitution
Artikel 96
Produktionsrestitution for stivelse
1. Der kan ydes produktionsrestitution:
a)
for majs-, hvede- og kartoffelstivelse samt for visse afledte produkter, der anvendes til fremstilling af visse produkter, som Kommissionen opstiller en liste over
b)
og, hvis der ikke findes nogen væsentlig indenlandsk produktion af andet korn til fremstilling af stivelse, for følgende mængder stivelse, der hvert produktionsår fremstilles i Finland og Sverige af byg og havre, såfremt det ikke medfører en forøgelse af stivelsesproduktionen på grundlag af disse to kornarter:
i)
50 000 tons i Finland
ii)
10 000 tons i Sverige.
2. Restitutionen i stk. 1 fastsættes med regelmæssige mellemrum af Kommissionen.
Artikel 97
Produktionsrestitution for sukker
1. Der kan ydes produktionsrestitution for de produkter fra sukkersektoren, der er anført i del III, litra b) til e), i bilag I, hvis der ikke foreligger overskudssukker eller importeret sukker eller overskudsisoglucose eller overskudsinulinsirup til en pris, der svarer til verdensmarkedsprisen, til fremstilling af de produkter, som er nævnt i artikel 62, stk. 2, litra b) og c).
2. Den produktionsrestitution, der er nævnt i stk. 1, fastsættes under hensyntagen til bl.a. de omkostninger ved brug af importeret sukker, som industrien må bære ved forsyning fra verdensmarkedet, og prisen på overskudssukker på EF-markedet eller referenceprisen, hvis der ikke er noget overskudssukker.
Artikel 98
Betingelser for ydelse af produktionsrestitutioner
Kommissionen fastsætter betingelserne for ydelsen af de produktionsrestitutioner, der er omhandlet i denne afdeling, samt restitutionernes størrelse og, for så vidt angår produktionsrestitutionen for sukker som fastsat i artikel 97, de restitutionsberettigede mængder.
Afdeling III
Støtte til mælk og mejeriprodukter
Artikel 99
Støtte til skummetmælk og skummetmælkspulver, der anvendes til foder
1. Der ydes støtte til skummetmælk og skummetmælkspulver, der anvendes til foder, i henhold til betingelser og produktstandarder, som Kommissionen skal fastsætte.
Kærnemælk og kærnemælkspulver sidestilles med skummetmælk og skummetmælkspulver ved anvendelsen af denne artikel.
2. Kommissionen fastsætter støtten under hensyntagen til følgende faktorer:
a)
den referencepris, der er fastsat for skummetmælkspulver i artikel 8, stk. 1, litra e) nr. ii)
b)
udviklingen i forsyningssituationen for skummetmælk og skummetmælkspulver og udviklingen i anvendelsen heraf til foder
c)
udviklingen i priserne for kalve
d)
udviklingen i markedspriserne for konkurrerende proteiner i forhold til markedspriserne for skummetmælkspulver.
Artikel 100
Støtte til skummetmælk, der forarbejdes til kasein eller kaseinater
1. Der ydes støtte til skummetmælk produceret i Fællesskabet og forarbejdet til kasein og kaseinater i henhold til betingelser og produktstandarder, som Kommissionen skal fastsætte for mælk og kasein eller kaseinater, der er fremstillet heraf.
2. Kommissionen fastsætter støtten under hensyntagen til følgende faktorer:
a)
referenceprisen for skummetmælkspulver eller markedsprisen for spraytørret skummetmælkspulver af bedste kvalitet, hvis denne pris overstiger referenceprisen
b)
markedsprisen for kasein og kaseinater på EF's marked og verdensmarkedet.
Støtten kan differentieres efter, om skummetmælken forarbejdes til kasein eller kaseinater, og efter disse produkters kvalitet.
Artikel 101
Støtte til køb af fløde, smør og koncentreret smør til nedsatte priser
Opstår der eller er der fare for, at der opstår overskud af mejeriprodukter, kan Kommissionen beslutte, at der skal ydes støtte på betingelser, som den fastsætter, så fløde, smør og koncentreret smør kan købes til nedsatte priser:
a)
af institutioner og organisationer, der ikke arbejder med gevinst for øje
b)
af medlemsstaternes væbnede styrker og hermed ligestillede enheder
c)
af konditorvare- og konsumisfabrikanter
d)
af fabrikanter af andre fødevarer, der skal fastlægges af Kommissionen
e)
til direkte forbrug af koncentreret smør.
Artikel 102
Støtte til levering af mejeriprodukter til skoleelever
1. På betingelser, der skal fastlægges af Kommissionen, ydes der EF-støtte til uddeling til skoleelever af visse forarbejdede mejeriprodukter, der skal fastlægges af Kommissionen, og som henhører under KN-kode 0401, 0403, 0404 90 og 0406 eller KN-kode 2202 90.
2. Uanset artikel 180 kan medlemsstaterne som supplement til EF-støtten yde national støtte til uddeling af de produkter, der er anført i stk. 1, til skoleelever. Medlemsstaterne kan finansiere deres nationale støtte ved en afgift, der opkræves i mejerisektoren, eller ved et andet bidrag fra mejerisektoren.
3. EF-støtten for sødmælk er på 18,15 EUR/100 kg.
For andre mejeriprodukters vedkommende fastlægger Kommissionen støtten ud fra mælkeindholdet i de pågældende produkter.
4. Den støtte, der er nævnt i stk. 1, ydes for en mængde på højst 0,25 l mælkeækvivalent pr. elev pr. dag.
Afdeling IV
Støtte i olivenolie- og spiseolivensektoren
Artikel 103
Støtte til erhvervsorganisationer
1. EF finansierer ved hjælp af de beløb, som medlemsstaterne tilbageholder i henhold til artikel 110i, stk. 4, i forordning (EF) nr. 1782/2003, treårige arbejdsprogrammer, som de erhvervsorganisationer, der er nævnt i artikel 125, udarbejder inden for et eller flere af følgende områder:
a)
opfølgning og administrativ forvaltning af olivenolie- og spiseolivensektoren og -markedet
b)
miljøforbedrende foranstaltninger i forbindelse med olivendyrkning
c)
kvalitetsforbedrende foranstaltninger i forbindelse med produktionen af olivenolie og spiseoliven
d)
foranstaltninger vedrørende sporbarhed, certificering og beskyttelse af kvaliteten af olivenolie og spiseoliven, navnlig overvågning af kvaliteten af olivenolie, der sælges til den endelige forbruger, under de nationale forvaltningers tilsyn
e)
spredning af oplysninger om de aktiviteter, erhvervsorganisationerne gennemfører for at forbedre olivenoliens kvalitet.
2. EF-finansieringen af arbejdsprogrammerne i stk. 1 svarer højst til den del af støtten, som tilbageholdes af medlemsstaterne. Denne finansiering vedrører de støtteberettigede omkostninger og udgør:
a)
op til 100 % for aktiviteterne inden for de områder, der er nævnt i stk. 1, litra a) og b)
b)
op til 100 % for investeringerne i anlægsaktiver og op til 75 % for de andre aktiviteter inden for det område, der er nævnt i stk. 1, litra c)
c)
op til 75 % for de arbejdsprogrammer, der gennemføres i mindst tre tredjelande eller ikke-producerende medlemsstater af godkendte erhvervsorganisationer fra mindst to producentmedlemsstater inden for de områder, der er nævnt i stk. 1, litra d) og e), og op til 50 % for de andre aktiviteter inden for disse områder.
Medlemsstaterne sørger for supplerende finansiering op til 50 % af de omkostninger, der ikke dækkes af EF-finansieringen.
Kommissionen fastsætter gennemførelsesbestemmelser til denne artikel, især procedurerne for godkendelse af medlemsstaternes arbejdsprogrammer og de aktiviteter, der kan komme i betragtning i forbindelse med programmerne.
3. Uden at foregribe eventuelle særlige bestemmelser, som Kommissionen kan fastsætte i henhold til artikel 194, kontrollerer medlemsstaten, om betingelserne for EF-finansiering er overholdt. Med henblik herpå foretager de en revision af arbejdsprogrammerne og gennemfører en kontrolplan i form af en stikprøve, der fastlægges på grundlag af en risikoanalyse, og som pr. år mindst omfatter 30 % af producentorganisationerne samt alle andre erhvervsorganisationer, der modtager EF-finansiering i henhold til denne artikel.
Afdeling V
Ef-tobaksfond
Artikel 104
Tobaksfond
1. Der oprettes en EF-tobaksfond, i det følgende benævnt »fonden«, som skal finansiere foranstaltninger inden for følgende områder:
a)
fremme af borgernes kendskab til de skadelige virkninger af tobaksforbrug i enhver form, bl.a. gennem oplysning og uddannelse, støtte til indsamling af oplysninger med henblik på kortlægning af tendenserne i tobaksforbruget og udarbejdelse af epidemiologiske undersøgelser vedrørende tobaksforbruget i EF og undersøgelse vedrørende forebyggelse af tobaksafhængighed
b)
særlige foranstaltninger med henblik på at få produktionen af råtobak omstillet til andre afgrøder og til andre jobskabende aktiviteter og undersøgelser af, hvilke muligheder producenterne af råtobak har for at omstille sig til andre afgrøder og aktiviteter.
2. Fonden finansieres:
a)
for høsten 2002 ved tilbageholdelse af 2 % og for høsten 2003, 2004 og 2005 ved tilbageholdelse af 3 % af den præmie, der er omhandlet i afsnit I i forordning (EØF) nr. 2075/92, gældende til og med høsten 2005 for finansiering af enhver form for foranstaltninger som omhandlet i stk. 1
b)
for kalenderåret 2006 og 2007 i henhold til artikel 110m i forordning (EF) nr. 1782/2003.
3. Kommissionen fastsætter gennemførelsesbestemmelser til denne artikel.
Afdeling VI
Særlige bestemmelser for biavlssektoren
Artikel 105
Anvendelsesområde
1. For at forbedre de generelle betingelser for produktion og afsætning af biavlsprodukter kan medlemsstaterne vedtage et nationalt program for en periode på tre år, i det følgende benævnt »biavlsprogrammet«.
2. Uanset artikel 180 finder traktatens artikel 87, 88 og 89 ikke anvendelse på følgende:
a)
medlemsstaternes finansielle bidrag til foranstaltninger, der modtager EF-støtte i overensstemmelse med denne afdeling
b)
specifik national støtte til beskyttelse af biavlere, der er ugunstigt stillet som følge af strukturelle eller naturbetingede forhold, eller som er omfattet af økonomiske udviklingsprogrammer, med undtagelse af støtte til produktion eller afsætning.
Medlemsstaterne underretter Kommissionen om den støtte, der er nævnt i litra b), samtidig med at de sender det biavlsprogram, der er omhandlet i artikel 109.
Artikel 106
Støtteberettigede foranstaltninger
Følgende foranstaltninger kan indgå i biavlsprogrammerne:
a)
faglig bistand til biavlere og sammenslutninger af biavlere
b)
bekæmpelse af varroasyge
c)
rationalisering af flytninger af bistader
d)
foranstaltninger til støtte for laboratorier, der analyserer honningens fysisk-kemiske kendetegn
e)
foranstaltninger til støtte for genoprettelse af bibestandene i Fællesskabet
f)
samarbejde med specialorganer om gennemførelse af programmer for anvendt forskning vedrørende biavl og biavlsprodukter.
Foranstaltninger, der finansieres af ELFUL i henhold til Rådets forordning (EF) nr. 1698/2005 (62), er udelukket fra biavlsprogrammerne.
Artikel 107
Undersøgelse af produktions- og afsætningsstrukturen inden for biavlssektoren
For at opnå ret til den medfinansiering, der er nævnt i artikel 108, stk. 1, gennemfører medlemsstaterne en undersøgelse af produktions- og afsætningsstrukturen inden for biavlssektoren på deres områder.
Artikel 108
Finansiering
1. EF medfinansierer biavlsprogrammerne med 50 % af de udgifter, medlemsstaterne har afholdt.
2. Medlemsstaterne afholder senest den 15. oktober hvert år udgifterne til de foranstaltninger, der gennemføres inden for biavlsprogrammerne.
Artikel 109
Høring
Biavlsprogrammet udarbejdes i tæt samarbejde med de repræsentative erhvervsorganisationer og kooperativer inden for biavl. Det forelægges Kommissionen til godkendelse.
Artikel 110
Gennemførelsesbestemmelser
Kommissionen fastsætter gennemførelsesbestemmelser til denne afdeling.
Afdeling VII
Støtte i silkeormesektoren
Artikel 111
Støtte til silkeormeavl
1. Der indføres en støtte for silkeorme henhørende under KN-kode ex 0106 90 00 og for silkeormeæg henhørende under KN-kode ex 0511 99 85, som avles i Fællesskabet.
2. Støtten ydes til silkeormeavlerne for hver anvendt kasse med silkeormeæg på betingelse af, at kasserne indeholder en mindstemængde æg, som skal fastsættes, og at avlen af silkeormene fuldføres korrekt.
3. Støtten pr. anvendt kasse med silkeormeæg fastsættes til 133,26 EUR.
Artikel 112
Gennemførelsesbestemmelser
Kommissionen fastsætter gennemførelsesbestemmelser til denne afdeling, især den mindstemængde æg, der er nævnt i artikel 111, stk. 2.
AFSNIT II
AFSÆTNINGS- OG PRODUKTIONSBESTEMMELSER
KAPITEL I
Handelsnormer og produktionsbetingelser
Afdeling I
Handelsnormer
Artikel 113
Handelsnormer
1. Kommissionen kan fastsætte handelsnormer for et eller flere produkter inden for følgende sektorer:
a)
olivenolie og spiseoliven med hensyn til de produkter, der er nævnt i del VII, litra a), i bilag I
b)
bananer
c)
levende planter.
2. De normer, der er nævnt i stk. 1:
a)
fastsættes især under hensyntagen til
i)
de pågældende produkters kendetegn
ii)
nødvendigheden af at sikre, at produkterne kan afsættes på markedet uden problemer
iii)
forbrugernes interesse i at modtage passende og gennemsigtig produktinformation
iv)
for de olivenolier, der er nævnt i del VII, litra a), i bilag I, udviklingen i metoderne til bestemmelse af deres fysisk-kemiske og organoleptiske egenskaber
b)
kan især vedrøre kvalitet, klassificering, vægt, størrelsessortering, emballering, indpakning, oplagring, transport, præsentation, oprindelse og mærkning.
3. Medmindre Kommissionen har fastsat andet i henhold til kriterierne i stk. 2, litra a), må produkter, som der er fastsat handelsnormer for, kun afsættes i Fællesskabet, såfremt de er i overensstemmelse med normerne.
Medlemsstaterne kontrollerer, om produkterne er i overensstemmelse med normerne og anvender sanktioner, hvis det er relevant, jf. dog eventuelle særlige bestemmelser, som Kommissionen kan vedtage i henhold til artikel 194.
Artikel 114
Handelsnormer for mælk og mejeriprodukter
1. Fødevarer til konsum må kun afsættes som mælk og mejeriprodukter, hvis de er i overensstemmelse med de definitioner og betegnelser, der er fastsat i bilag XII.
2. Med forbehold af undtagelser fastsat i fællesskabsretten og foranstaltninger til beskyttelse af folkesundheden må mælk til konsum henhørende under KN-kode 0401 kun afsættes i Fællesskabet i overensstemmelse med bilag XIII og navnlig med definitionerne i punkt I heri.
Artikel 115
Handelsnormer for fedtstoffer
De normer, der er fastsat i bilag XV, gælder for følgende produkter til konsum med et fedtindhold på mindst 10 vægtprocent, men under 90 vægtprocent, jf. dog artikel 114, stk. 1, eller bestemmelser vedtaget inden for veterinær- og fødevaresektoren for at sikre, at produkterne overholder hygiejne- og sundhedsnormerne, og for at beskytte dyre- og folkesundheden:
a)
mælkefedt henhørende under KN-kode 0405 og ex 2106
b)
fedtstoffer henhørende under KN-kode ex 1517
c)
blandingsprodukter af vegetabilsk og/eller animalsk oprindelse henhørende under KN-kode ex 1517 og ex 2106.
Indholdet af fedt uden tilsat salt skal være mindst to tredjedele af tørstoffet.
Disse normer gælder dog kun for produkter, der har en fast konsistens ved en temperatur på 20o C, og som er smørbare.
Artikel 116
Handelsnormer for produkter fra æg- og fjerkrækødsektoren
Produkter fra æg- og fjerkrækødsektoren mærkes i overensstemmelse med bestemmelserne i bilag XIV.
Artikel 117
Certificering af humle
1. Humleprodukter, der er høstet eller fremstillet i EF, skal certificeres.
2. Der kan kun udstedes certifikat for produkter med kvalitetskendetegn, som i et bestemt afsætningsled opfylder de gældende minimumskrav for afsætningen. Med hensyn til humlepulver, lupulinberiget humlepulver, humleekstrakt og blandingsprodukter af humle kan certifikatet kun udstedes, hvis alfasyreindholdet i disse produkter ikke er lavere end indholdet i den humle, de er fremstillet af.
3. I certifikatet angives mindst:
a)
humlens produktionssted
b)
høståret
c)
sorten eller sorterne.
4. Humleprodukter må kun afsættes eller eksporteres, hvis der er udstedt et certifikat som nævnt i stk. 1, 2 og 3.
For importerede humleprodukter anerkendes den attest, der er omhandlet i artikel 158, stk. 2, som ligestillet med certifikatet.
5. Kommissionen kan vedtage foranstaltninger, der fraviger stk. 4:
a)
for at opfylde visse tredjelandes handelsmæssige krav eller
b)
for produkter til særlige anvendelsesformål.
Foranstaltningerne i første afsnit:
a)
må ikke være til skade for den normale afsætning af de produkter, som der er udstedt certifikat for
b)
skal sikre, at der ikke sker forveksling med de nævnte produkter.
Artikel 118
Handelsnormer for olivenolie og olie af olivenpresserester
1. Det er obligatorisk at anvende de betegnelser og definitioner på olivenolie og olie af olivenpresserester, der er fastsat i bilag XVI, ved afsætning af disse produkter i Fællesskabet og i samhandelen med tredjelande, så længe de er forenelige med internationale obligatoriske regler.
2. Kun den olie, der er nævnt i punkt 1, litra a) og b), og punkt 3 og 6 i bilag XVI, kan afsættes i detailleddet.
Afdeling II
Produktionsbetingelser
Artikel 119
Anvendelse af kasein og kaseinater til fremstilling af ost
Anvendelsen af kasein og kaseinater til fremstilling af ost kræver en forudgående tilladelse, som kun udstedes, hvis denne anvendelse er en nødvendig betingelse for fremstillingen af disse produkter.
Artikel 120
Metode til fremstilling af landbrugsethanol
Kommissionen kan fastsætte fremstillingsmetode og kendetegn for landbrugsethanol fremstillet af et bestemt landbrugsprodukt, der er anført i traktatens bilag I.
Afdeling III
Procedurebestemmelser
Artikel 121
Fastsættelse af normer, gennemførelsesbestemmelser og undtagelser
Kommissionen fastsætter gennemførelsesbestemmelser til dette kapitel, der navnlig kan vedrøre:
a)
handelsnormer, jf. artikel 113, herunder bestemmelser om undtagelser fra normerne, fremlæggelse af de oplysninger, der kræves i henhold til normerne, og anvendelse af normerne på produkter, der importeres til Fællesskabet, og produkter, der eksporteres fra Fællesskabet
b)
for så vidt angår definitioner og betegnelser, der kan anvendes ved afsætning af mælk og mejeriprodukter, jf. artikel 114, stk. 1:
i)
bestemmelser om udarbejdelse og om nødvendigt supplering af fortegnelsen over de produkter, der er nævnt i punkt III, nr. 1, andet afsnit, i bilag XII, på grundlag af de fortegnelser, medlemsstaterne har sendt
ii)
bestemmelser om eventuel supplering af den fortegnelse over betegnelser, der er anført i punkt II, nr. 2, andet afsnit, litra a), i bilag XII
c)
for så vidt angår normer for smørbare fedtstoffer, jf. artikel 115:
i)
en liste over de produkter, der er omhandlet i punkt I, nr. 2, tredje afsnit, litra a) i bilag XV, på grundlag af de lister, som medlemsstaterne sender Kommissionen
ii)
analysemetoder, der er nødvendige, for at sammensætningen af de produkter, der er nævnt i artikel 115, og deres fremstillingsmetode kan kontrolleres
iii)
bestemmelser for prøveudtagning
iv)
bestemmelser om indsamling af statistiske oplysninger om afsætningsforholdene for de produkter, der er nævnt i artikel 115
d)
for så vidt angår bestemmelserne vedrørende afsætning af æg, jf. bilag XIV, del A:
i)
definitioner
ii)
hyppighed af indsamling, levering, konservering og behandling af æg
iii)
kvalitetskriterier, navnlig skallens udseende, hvidens og blommens konsistens samt luftblærens højde
iv)
vægtsortering, herunder undtagelser
v)
angivelser på æg og deres emballage, herunder undtagelser og regler for pakkerier
vi)
regler for samhandelen med tredjelande
vii)
produktionsmetoder
e)
for så vidt angår bestemmelserne vedrørende afsætning af fjerkrækød, jf. bilag XIV, del B:
i)
definitioner
ii)
listen over fjerkrækroppe, dele af fjerkrækroppe og slagteaffald, herunder foie gras, for hvilke del B i bilag XIV finder anvendelse
iii)
kriterierne for den klassificering, der er angivet i bilag XIV, del B, punkt III, nr. 1
iv)
regler vedrørende de yderligere oplysninger, der skal anføres i de ledsagende forretningspapirer, mærkning, præsentationsmåde og reklame i forbindelse med fjerkrækød bestemt for den endelige forbruger samt den varebetegnelse, produktet sælges under, jf. artikel 3, stk. 1, nr. 1, i direktiv 2000/13/EF
v)
frivillige oplysninger om kølemetode og opdrætsform
vi)
undtagelser, der kan anvendes ved leverancer til opskærings- eller forarbejdningsvirksomheder
vii)
regler vedrørende procentsatser for vandoptagelse under klargøringen af ferske, frosne og dybfrosne slagtekroppe og fjerkræstykker samt de oplysninger, der skal anføres herom
f)
for så vidt angår bestemmelserne vedrørende normer for produktion og afsætning af rugeæg og kyllinger af fjerkræ, jf. bilag XIV, del C:
i)
definitioner
ii)
registrering af virksomheder, der producerer eller afsætter rugeæg eller kyllinger af fjerkræ
iii)
de oplysninger, der skal angives på rugeæg, herunder rugeæg, der skal importeres fra eller eksporteres til tredjelande, og på pakningerne samt regler for så vidt angår kyllinger med oprindelse i tredjelande
iv)
registre, der skal føres af rugerierne
v)
mulig anvendelse, dog ikke som menneskeføde, af rugede æg, der er fjernet fra rugemaskinen
vi)
meddelelser fra rugerierne og andre virksomheder til medlemsstaternes kompetente myndigheder
vii)
ledsagepapirer
g)
minimumskvalitetskriterier for humleprodukter, jf. artikel 117
h)
analysemetoder, der eventuelt skal anvendes
i)
for så vidt angår kasein og kaseinater, jf. artikel 119:
i)
betingelserne for medlemsstaternes udstedelse af tilladelser og fastsættelse af den procentvise maksimale iblanding på grundlag af objektive kriterier, der opstilles under hensyntagen til det teknologisk nødvendige
ii)
de forpligtelser, som virksomheder, der er godkendt i henhold til nr. i), skal overholde.
KAPITEL II
Producentorganisationer, brancheorganisationer og erhvervsorganisationer
Afdeling I
Generelle principper
Artikel 122
Producentorganisationer
Medlemsstaterne anerkender producentorganisationer,
a)
der består af producenter fra en af følgende sektorer:
i)
humlesektoren
ii)
olivenolie- og spiseolivensektoren
iii)
silkeormesektoren
b)
der er oprettet på initiativ af producenterne
c)
der forfølger et bestemt mål, der navnlig kan vedrøre:
i)
koncentration af udbuddet og afsætningen af medlemmernes produkter
ii)
tilpasning i fællesskab af produktionen til markedets behov og produktforbedring
iii)
fremme af rationalisering og mekanisering af produktionen.
Artikel 123
Brancheorganisationer
Medlemsstaterne anerkender brancheorganisationer,
a)
der består af repræsentanter for økonomiske aktiviteter, der er knyttet til produktion af og/eller handel med og/eller forarbejdning af produkter fra følgende sektorer:
i)
olivenolie- og spiseolivensektoren
ii)
tobakssektoren
b)
der er oprettet på initiativ af alle eller nogle af de organisationer eller sammenslutninger, som de er sammensat af
c)
der forfølger et bestemt mål, der navnlig kan vedrøre:
i)
koncentration og koordinering af udbuddet og afsætningen af medlemmernes produkter
ii)
tilpasning i fællesskab af produktionen og forarbejdningen til markedets behov og produktforbedring
iii)
fremme af rationalisering og forbedring af produktionen og forarbejdningen
iv)
forskning i bæredygtige produktionsmetoder og gennemførelse af undersøgelser af markedsudviklingen.
Brancheorganisationer, der udøver deres aktiviteter i flere medlemsstater, skal dog anerkendes af Kommissionen uden bistand fra den komité, der er nævnt i artikel 195, stk. 1.
Artikel 124
Fælles bestemmelser for producent- og brancheorganisationer
1. Artikel 122 og artikel 123, første afsnit, gælder i alle de sektorer, der er nævnt i artikel 1, undtagen de sektorer, der er nævnt i artikel 122 og artikel 123, første afsnit, uden at dette berører anerkendelsen af producent- eller brancheorganisationer, der er besluttet af medlemsstaterne på grundlag af national lov og i overensstemmelse med fællesskabsretten.
2. Producentorganisationer, der er anerkendt eller godkendt i overensstemmelse med forordning (EF) nr. 865/2004, (EF) nr. 1952/2005 og (EF) nr. 1544/2006, betragtes som anerkendte producentorganisationer i henhold til artikel 122 i denne forordning.
Brancheorganisationer, der er anerkendt eller godkendt i overensstemmelse med forordning (EF) nr. 2077/92 og (EF) nr. 865/2004, betragtes som anerkendte brancheorganisationer i henhold til artikel 123 i denne forordning.
Artikel 125
Erhvervsorganisationer
I denne forordning forstås ved »erhvervsorganisationer« anerkendte producentorganisationer, anerkendte brancheorganisationer eller anerkendte organisationer for andre aktører i olivenolie- og spiseolivensektoren eller sammenslutninger heraf.
Afdeling II
Regler for brancheorganisationer i tobakssektoren
Artikel 126
Ikke-medlemmers betaling af bidrag
1. Hvis en eller flere af de aktiviteter, der er nævnt i stk. 2, varetages af en anerkendt brancheorganisation i tobakssektoren, og er af generel økonomisk interesse for erhvervsdrivende, hvis virksomhed har forbindelse med det eller de pågældende produkter, kan den medlemsstat, der har udstedt anerkendelsen, eller Kommissionen, hvis den har udstedt anerkendelsen, uden bistand fra den komité, der er nævnt i artikel 195, stk. 1, beslutte, at individuelle erhvervsdrivende eller sammenslutninger, der ikke er medlem af organisationen, men som drager fordel af disse aktiviteter, over for organisationen skal udrede hele eller en del af det bidrag, medlemmerne betaler, for så vidt bidragene skal dække de udgifter, som er en direkte følge af de pågældende aktiviteters varetagelse, dog med undtagelse af enhver form for administrationsomkostninger.
2. De aktiviteter, der er nævnt i stk. 1, skal vedrøre et af følgende emner:
a)
forsøg på at øge produkternes værdi, bl.a. gennem nye anvendelsesformål, som ikke indebærer en risiko for folkesundheden
b)
undersøgelser til forbedring af kvaliteten af tobak i blade og i baller
c)
søgning efter dyrkningsmetoder, der gør det muligt at begrænse anvendelsen af plantebeskyttelsesmidler og sikrer, at jorderne og miljøet beskyttes.
3. De berørte medlemsstater meddeler Kommissionen, hvilke beslutninger de agter at træffe i medfør af stk. 1. Disse beslutninger må først anvendes, når der er gået tre måneder fra datoen for meddelelsen til Kommissionen. Kommissionen kan inden for dette tidsrum på tre måneder kræve, at hele beslutningsudkastet eller en del af det forkastes, hvis den anførte generelle økonomiske interesse ikke synes at være velbegrundet.
4. Når en generel økonomisk interesse tilgodeses gennem varetagelsen af aktiviteter, der er iværksat af en brancheorganisation, som i medfør af dette kapitel er anerkendt af Kommissionen, meddeler Kommissionen de berørte medlemsstater sit beslutningsudkast, og disse har to måneder til at sende deres bemærkninger.
Afdeling III
Procedurebestemmelser
Artikel 127
Gennemførelsesbestemmelser
Kommissionen fastsætter gennemførelsesbestemmelser til dette kapitel, især betingelser og procedurer for anerkendelse af producent-, branche- og erhvervsorganisationer inden for individuelle sektorer, herunder:
a)
de særlige mål, som organisationerne skal forfølge
b)
organisationernes vedtægter
c)
organisationernes aktiviteter
d)
undtagelser fra bestemmelserne i artikel 122, 123 og 125
e)
eventuelle konsekvenser af, at en organisation anerkendes som brancheorganisation.
DEL III
SAMHANDELEN MED TREDJELANDE
KAPITEL I
Almindelige bestemmelser
Artikel 128
Generelle principper
Medmindre andet er fastsat i denne forordning eller i bestemmelser truffet i medfør af denne forordning, er følgende forbudt i samhandelen med tredjelande:
a)
opkrævning af afgifter med samme virkning som told
b)
anvendelse af kvantitative restriktioner eller foranstaltninger med tilsvarende virkning.
Artikel 129
Den kombinerede nomenklatur
De almindelige regler for fortolkningen af den kombinerede nomenklatur i Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 af 23. juli 1987 om told- og statistiknomenklaturen og Den Fælles Toldtarif (63) (i det følgende benævnt »den kombinerede nomenklatur«) og de særlige regler for nomenklaturens anvendelse gælder ved tariferingen af de produkter, der er omfattet af denne forordning. Den toldnomenklatur, der følger af anvendelsen af denne forordning, herunder eventuelt definitionerne i bilag III, indarbejdes i den fælles toldtarif.
KAPITEL II
Import
Afdeling I
Importlicenser
Artikel 130
Importlicenser
1. Ud over de tilfælde, hvor der i henhold til denne forordning kræves importlicenser, kan Kommissionen kræve, at der ved import til Fællesskabet af et eller flere produkter fra følgende sektorer skal fremlægges importlicens:
a)
korn
b)
ris
c)
sukker
d)
frø
e)
olivenolie og spiseoliven for så vidt angår produkter henhørende under KN-kode 1509, 1510 00, 0709 90 39, 0711 20 90, 2306 90 19, 1522 00 31 og 1522 00 39
f)
hør og hamp for så vidt angår hamp
g)
bananer
h)
levende planter
i)
oksekød
j)
mælk og mejeriprodukter
k)
svinekød
l)
fåre- og gedekød
m)
æg
n)
fjerkrækød
o)
landbrugsethanol.
2. Ved anvendelsen af stk. 1 tager Kommissionen hensyn til behovet for importlicenser til forvaltning af de pågældende markeder og især til overvågning af importen af de pågældende produkter.
Artikel 131
Udstedelse af licenser
Medlemsstaterne udsteder importlicenser til enhver ansøger, uanset hvor i Fællesskabet denne er etableret medmindre andet er fastsat i en rådsforordning eller en anden retsakt udstedt af Rådet, og uden at dette dog tilsidesætter foranstaltninger truffet med henblik på anvendelsen af dette kapitel.
Artikel 132
Gyldighed
Importlicenserne er gyldige i hele Fællesskabet.
Artikel 133
Sikkerhedsstillelse
1. Medmindre Kommissionen fastsætter andet, er udstedelse af licens betinget af, at der stilles sikkerhed for opfyldelsen af forpligtelsen til at gennemføre importen inden for licensens gyldighedsperiode.
2. Undtagen i tilfælde af force majeure fortabes sikkerhedsstillelsen helt eller delvis, hvis importen ikke gennemføres eller kun gennemføres delvis inden for licensens gyldighedsperiode.
Artikel 134
Gennemførelsesbestemmelser
Kommissionen fastsætter gennemførelsesbestemmelser til denne afdeling, herunder licensernes gyldighedsperiode og niveau for sikkerhedsstillelse.
Afdeling II
Importtold og importafgifter
Artikel 135
Importtold
Medmindre andet er fastsat i henhold til denne forordning, anvendes importtoldsatserne i den fælles toldtarif for de produkter, der er nævnt i artikel 1.
Artikel 136
Beregning af importtolden for korn
1. Uanset artikel 135 er importtolden for produkter henhørende under KN-kode 1001 10 00, 1001 90 91, ex 1001 90 99 (blød hvede af høj kvalitet), 1002 00 00, 1005 10 90, 1005 90 00 og 1007 00 90, undtagen hybridmajs til udsæd, lig med interventionsprisen for sådanne produkter ved import forhøjet med 55 % minus cif-importprisen for den pågældende sending. Denne told kan dog ikke overstige den bundne toldsats som er fastsat på grundlag af den kombinerede nomenklatur.
2. Med henblik på beregning af importtolden som omhandlet i stk. 1 skal der regelmæssigt fastsættes repræsentative cif-importpriser for de produkter, der er nævnt i samme stykke.
Artikel 137
Beregning af importtolden for afskallet ris
1. Uanset artikel 135 fastsættes importtolden for afskallet ris henhørende under KN-kode 1006 20 af Kommissionen uden bistand fra den komité, der er nævnt i artikel 195, stk. 1, senest 10 dage efter udgangen af den pågældende referenceperiode i henhold til punkt 1 i bilag XVII.
Kommissionen fastsætter uden bistand fra den komité, der er nævnt i artikel 195, stk. 1, en ny importtold, hvis beregningerne i henhold til dette bilag medfører, at den skal ændres. Så længe der ikke er fastsat en ny importtold, gælder den tidligere fastsatte told.
2. Ved beregningen af den import, der er omhandlet i punkt 1 i bilag XVII, tages der hensyn til de mængder, for hvilke der er udstedt importlicenser for afskallet ris henhørende under KN-kode 1006 20 i den tilsvarende referenceperiode, med undtagelse af de importlicenser for Basmati-ris, der er omhandlet i artikel 138.
3. Den årlige referencemængde fastsættes til 449 678 t.
Den delvise referencemængde svarer for hvert produktionsår til halvdelen af den årlige referencemængde.
Artikel 138
Beregning af importtolden for afskallet Basmati-ris
Uanset artikel 135 kan der for sorter af afskallet Basmati-ris henhørende under KN-kode 1006 20 17 og 1006 20 98 og anført i bilag XVIII anvendes en nulimporttold på de betingelser, som Kommissionen fastsætter.
Artikel 139
Beregning af importtolden for sleben ris
1. Uanset artikel 135 fastsættes importtolden for delvis sleben eller sleben ris henhørende under KN-kode 1006 30 af Kommissionen uden bistand fra den komité, der er nævnt i artikel 195, stk. 1, senest 10 dage efter udgangen af den pågældende referenceperiode i henhold til punkt 2 i bilag XVII.
Kommissionen fastsætter uden bistand fra den komité, der er nævnt i artikel 195, stk. 1, en ny importtold, hvis beregningerne i henhold til dette bilag medfører, at den skal ændres. Så længe der ikke er fastsat en ny importtold, gælder den tidligere fastsatte told.
2. Ved beregningen af den import, der er omhandlet i punkt 2 i bilag XVII, tages der hensyn til de mængder, for hvilke der er udstedt importlicenser for delvis sleben og sleben ris henhørende under KN-kode 1006 30 i den tilsvarende referenceperiode.
Artikel 140
Beregning af importtolden for brudris
Uanset artikel 135 er importtolden for brudris henhørende under KN-kode 1006 40 00 på 65 EUR/t.
Artikel 141
Tillægsimporttold
1. Importen af et eller flere produkter fra korn-, ris-, sukker-, oksekøds-, mejeri-, svinekøds-, fåre- og gedekøds-, æg-, fjerkrækød- og banansektoren pålægges en tillægsimporttold efter toldsatsen i artikel 135 til 140 for at undgå eller afhjælpe skadelige virkninger for EF-markedet af importen af disse produkter:
a)
hvis importen sker til priser, der ligger under det niveau, som Fællesskabet har meddelt Verdenshandelsorganisationen (»udløsningsprisen«), eller
b)
hvis importmængden i et år overstiger et bestemt niveau (»udløsningsmængden«).
Udløsningsmængden fastlægges på basis af afsætningsmulighederne, der om muligt defineres som importen som en procentdel af det tilsvarende indenlandske forbrug i de tre forudgående år.
2. Tillægsimporttolden pålægges ikke, hvis det er usandsynligt, at importen skaber forstyrrelser på EF-markedet, eller hvis virkningerne ikke står i forhold til det tilstræbte mål.
3. Ved anvendelsen af stk. 1, litra a), fastlægges importpriserne på grundlag af cif-importpriserne for den pågældende sending.
Cif-importpriserne kontrolleres på grundlag af de repræsentative priser for det pågældende produkt på verdensmarkedet eller EF-importmarkedet.
Artikel 142
Suspension af importtolden for sukker
Kommissionen kan helt eller delvis suspendere importtolden for visse mængder af følgende produkter for at garantere den forsyning, der er nødvendig for at kunne fremstille de produkter, der er nævnt i artikel 62, stk. 2:
a)
sukker henhørende under KN-kode 1701
b)
isoglucose henhørende under KN-kode 1702 30 10, 1702 40 10, 1702 60 10 og 1702 90 30.
Artikel 143
Gennemførelsesbestemmelser
Kommissionen fastsætter gennemførelsesbestemmelser til denne afdeling, især:
a)
for så vidt angår artikel 136:
i)
minimumskrav til hvede af høj kvalitet
ii)
de prisnoteringer, der skal indgå i beregningerne
iii)
muligheden for, at de erhvervsdrivende, hvis det er relevant i specifikke tilfælde, kan få kendskab til, hvilken told der anvendes, inden sendingerne ankommer.
b)
for så vidt angår artikel 141 de produkter, der skal pålægges tillægsimporttold, og de øvrige kriterier, der er nødvendige for at sikre anvendelsen af stk. 1 i nævnte artikel.
Afdeling III
Importkontingentforvaltning
Artikel 144
Toldkontingenter
1. De toldkontingenter for import af de i artikel 1 anførte produkter, der følger af aftaler indgået i henhold til traktatens artikel 300 eller af andre af Rådets retsakter, åbnes og forvaltes af Kommissionen i henhold til gennemførelsesbestemmelser, som Kommissionen fastsætter.
2. Toldkontingenterne forvaltes på en sådan måde, at de erhvervsdrivende behandles på lige fod ved anvendelse af en af følgende metoder eller en kombination af dem eller en anden passende metode:
a)
en metode, der er baseret på den kronologiske rækkefølge, som ansøgningerne indgives i (»først til mølle«-princippet)
b)
en metode, hvor der fordeles i forhold til de mængder, der er indgivet ansøgning om (metoden »samtidig behandling«)
c)
en metode, der tager hensyn til de traditionelle handelsstrømme (metoden »traditionelle/nye mønstre«).
3. Forvaltningsmetoden skal, hvor det er relevant, tage behørigt hensyn til EF-markedets forsyningsbehov og nødvendigheden af at sikre ligevægten på dette marked.
Artikel 145
Åbning af toldkontingenter
Kommissionen fastsætter årlige toldkontingenter, om nødvendigt tidsmæssigt fordelt over hele året, og fastlægger, hvilken forvaltningsmetode der skal anvendes.
Artikel 146
Særlige bestemmelser
1. For så vidt angår importkontingentet på 54 703 t frosset oksekød henhørende under KN-kode 0202 20 30, 0202 30 og 0206 29 91 og bestemt til forarbejdning kan Rådet efter proceduren i traktatens artikel 37, stk. 2, bestemme, at dette kontingent helt eller delvis vedrører tilsvarende mængder kvalitetskød, og anvende en omregningssats på 4,375.
2. For så vidt angår Spaniens importkontingent på 2 000 000 t majs og 300 000 t sorghum og Portugals importkontingent på 500 000 t majs, fastsættes der i de gennemførelsesbestemmelser, der er nævnt i artikel 148, endvidere regler for gennemførelse af importkontingentet og i givet fald offentlig oplagring af de mængder, som importeres af de pågældende medlemsstaters interventionsorganer, og for disse mængders afsætning på disse medlemsstaters marked.
Artikel 147
Toldsatser for bananer
Dette kapitel anvendes, uden at det indskrænker anvendelsen af Rådets forordning (EF) nr. 1964/2005 (64).
Artikel 148
Gennemførelsesbestemmelser
Kommissionen fastsætter gennemførelsesbestemmelser til denne afdeling, især om:
a)
garanti for produktets art, afsendelsessted og oprindelse
b)
anerkendelse af det dokument, der anvendes til kontrol af den garanti, som er omhandlet i litra a)
c)
betingelser for udstedelse af importlicenser og licensernes gyldighedsperiode.
Afdeling IV
Særlige bestemmelser for visse produkter
Underafdeling I
Særlige bestemmelser for import af korn og ris
Artikel 149
Import af blandinger af forskellige kornarter
Importtolden for blandinger af kornarter henhørende under del I, litra a) og b), i bilag I fastsættes således:
a)
Består blandingen af to af disse kornarter, anvendes den importtold, der gælder:
i)
for den vægtmæssigt overvejende kornart, såfremt denne udgør 90 % og derover af blandingens vægt
ii)
for bestanddelen med den højeste importtold, såfremt ingen af de to bestanddele udgør 90 % og derover af blandingens vægt.
b)
Består blandingen af mere end to af disse kornarter, og udgør flere af disse kornarter hver for sig mere end 10 % af blandingens vægt, anvendes den højeste af de importtoldsatser, der gælder for disse kornarter, også selv om importtolden er den samme for flere af disse kornarter.
Såfremt kun én kornart udgør mere end 10 procent af blandingens vægt, anvendes den importtold, der gælder for denne kornart.
c)
I alle tilfælde, der ikke er omfattet af litra a) eller b), anvendes den højeste af de importtoldsatser, der gælder for de kornarter, som den pågældende blanding består af, også selv om importtolden er den samme for flere af disse kornarter.
Artikel 150
Import af blandinger af korn og ris
For blandinger, der består dels af en eller flere af de kornarter, som henhører under del I, litra a) og b), i bilag I, dels af et eller flere af de produkter, der henhører under del II, litra a) og b), i bilag I, anvendes den importtold, der gælder for bestanddelen med den højeste importtold.
Artikel 151
Import af blandinger af ris
For blandinger, der på den ene side består enten af ris af forskellige grupper eller på forskellige forarbejdningstrin, eller af ris af en eller flere forskellige grupper eller på et eller flere forarbejdningstrin og på den anden side af brudris, anvendes den importtold, der gælder:
a)
for den vægtmæssigt overvejende bestanddel, såfremt denne udgør 90 % og derover af blandingens vægt
b)
for bestanddelen med den højeste importtold, såfremt ingen af bestanddelene udgør 90 % og derover af blandingens vægt.
Artikel 152
Anvendelse af tariferingen
Kan den metode til fastsættelse af tolden, der er omhandlet i artikel 149 til 151, ikke anvendes, er en told, der skal anvendes på de blandinger, som er nævnt i de pågældende artikler, den, der følger af disse blandingers tarifering.
Underafdeling II
Præferenceimportordninger for sukker
Artikel 153
Raffineringsindustriens traditionelle forsyningsbehov
1. Uanset artikel 52, stk. 1, fastsættes det traditionelle behov for forsyning med sukker til raffinering i EF til 2 424 735 t pr. produktionsår udtrykt i hvidt sukker.
I produktionsåret 2008/09 fordeles det traditionelle forsyningsbehov således:
a)
198 748 t for Bulgarien
b)
296 627 t for Frankrig
c)
100 000 t for Italien
d)
291 633 t for Portugal
e)
329 636 t for Rumænien
f)
19 585 t for Slovenien
g)
59 925 t for Finland
h)
1 128 581 t for Det Forenede Kongerige.
2. Det traditionelle forsyningsbehov, der er nævnt i stk. 1, første afsnit, forhøjes med 65 000 t. Denne mængde vedrører rårørsukker og forbeholdes for produktionsåret 2008/09 den eneste sukkerroeforarbejdningsvirksomhed, der var i funktion i 2005 i Portugal. Denne forarbejdningsvirksomhed betragtes som et heltidsraffinaderi.
3. Der udstedes kun importlicenser for sukker til raffinering til heltidsraffinaderier, hvis de berørte mængder ikke overstiger de mængder, der kan importeres inden for rammerne af det traditionelle forsyningsbehov, jf. stk. 1. Licenserne kan kun overdrages mellem heltidsraffinaderier, og deres gyldighed udløber ved udgangen af det produktionsår, de er udstedt for.
Dette stykke gælder for produktionsåret 2008/09 og for de tre første måneder af hvert af de følgende produktionsår.
4. Importtolden for rørsukker til raffinering henhørende under KN-kode 1701 11 10 med oprindelse i de stater, der er nævnt i bilag XIX, suspenderes for den supplerende mængde, der er nødvendig for at sikre en passende forsyning af heltidsraffinaderierne i produktionsåret 2008/09.
Kommissionen fastsætter den supplerende mængde på grundlag af forholdet mellem det traditionelle forsyningsbehov, jf. stk. 1, og den forventede forsyning med sukker til raffinering i det pågældende produktionsår. Kommissionen kan revidere dette forhold i løbet af produktionsåret og kan basere det på historiske faste skøn over råsukker til forbrug.
Artikel 154
Garanteret pris
1. De garanterede priser for AVS/indisk sukker gælder for import af råsukker og hvidt sukker af standardkvalitet fra:
a)
de mindst udviklede lande under de ordninger, der er omhandlet i artikel 12 og 13 i Rådets forordning (EF) nr. 980/2005 (65)
b)
de stater, som er anført i bilag XIX, for den supplerende mængde, der er omhandlet i artikel 153, stk. 3.
2. Ansøgninger om importlicenser for sukker, der er omfattet af en garanteret pris, vedlægges en eksportlicens fra eksportlandets myndigheder til bekræftelse af, at sukkeret overholder reglerne i de pågældende aftaler.
Artikel 155
Sukkerprotokolforpligtelser
Kommissionen kan træffe foranstaltninger for at sikre, at AVS/indisk sukker importeres til EF på betingelserne i protokol 3 i bilag V til AVS-EF-partnerskabsaftalen og aftalen mellem Det Europæiske Fællesskab og Republikken Indien om rørsukker. Disse foranstaltninger kan om nødvendigt fravige artikel 153 i denne forordning.
Artikel 156
Gennemførelsesbestemmelser
Kommissionen fastsætter gennemførelsesbestemmelser til denne underafdeling, især for at overholde internationale aftaler. De kan omfatte ændringer af bilag XIX.
Underafdeling III
Særlige bestemmelser for hamp
Artikel 157
Import af hamp
1. Følgende produkter må kun importeres til Fællesskabet, når følgende betingelser er opfyldt:
a)
rå hamp henhørende under KN-kode 5302 10 00, som opfylder betingelserne i artikel 52 i forordning (EF) nr. 1782/2003
b)
frø til udsæd af hampesorter henhørende under KN-kode 1207 99 15, som er ledsaget af et bevis for, at indholdet af tetrahydrocannabinol ikke overstiger det indhold, der er fastsat i henhold til artikel 52 i forordning (EF) nr. 1782/2003
c)
hampefrø til andre formål end udsæd henhørende under KN-kode 1207 99 91, som kun må importeres af importører, der er godkendt af medlemsstaten, for at sikre, at de ikke anvendes til udsæd.
2. Når de produkter, der er nævnt i nærværende artikels stk. 1, litra a) og b), importeres til Fællesskabet, kontrolleres de for at fastslå, om betingelserne i nærværende artikels stk. 1, er overholdt, jf. dog eventuelle særlige bestemmelser, som Kommissionen kan fastsætte i henhold til artikel 194.
3. Nærværende artikel anvendes, medmindre medlemsstaterne har fastsat mere restriktive bestemmelser i overensstemmelse med traktaten og de forpligtelser, der følger af Verdenshandelsorganisationens aftale om landbrug.
Underafdeling IV
Særlige importbestemmelser for humle
Artikel 158
Import af humle
1. Humleprodukter må kun importeres fra tredjelande, hvis deres kvalitetskendetegn mindst svarer til dem, som er fastsat for de samme produkter, der er høstet i Fællesskabet eller fremstillet af sådanne produkter.
2. Produkter, der ledsages af en attest udstedt af oprindelseslandets myndigheder og anerkendt som ligestillet med det certifikat, der er nævnt i artikel 117, anses for at udvise de kendetegn, der er nævnt i stk. 1 i nærværende artikel.
For humlepulver, lupulinberiget humlepulver, humleekstrakt og blandingsprodukter af humle kan attesten kun anerkendes som ligestillet med certifikatet, hvis alfasyreindholdet i disse produkter ikke er lavere end indholdet i den humle, de er fremstillet af.
Om en attest kan ligestilles med et certifikat, kontrolleres i henhold til gennemførelsesbestemmelser, som Kommissionen fastsætter.
Afdeling V
Beskyttelse og aktiv forædling
Artikel 159
Beskyttelsesforanstaltninger
1. Kommissionen træffer i henhold til Rådets forordning (EF) nr. 519/94 (66) og (EF) nr. 3285/94 (67) beskyttelsesforanstaltninger over for import til EF, jf. denne artikels stk. 3.
2. Medmindre andet er fastsat i henhold til anden retsakt udstedt af Rådet, træffer Kommissionen beskyttelsesforanstaltninger over for import til Fællesskabet, der sker i henhold til aftaler indgået i henhold til traktatens artikel 300, i overensstemmelse med nærværende artikels stk. 3.
3. De foranstaltninger, der er nævnt i stk. 1 og 2, kan Kommissionen, uden bistand fra den komité, der er nævnt i artikel 195, stk. 1, træffe på anmodning af en medlemsstat eller på eget initiativ. Hvis Kommissionen har modtaget en anmodning fra en medlemsstat, træffer den afgørelse herom senest fem arbejdsdage efter modtagelsen.
Medlemsstaterne underrettes om sådanne foranstaltninger, der straks iværksættes.
Enhver medlemsstat kan senest fem arbejdsdage efter at være blevet underrettet indbringe de afgørelser, som Kommissionen har truffet i henhold til stk. 1 og 2, for Rådet. Rådet træder omgående sammen. Rådet kan med kvalificeret flertal ændre eller ophæve de pågældende afgørelser senest en måned efter den dato, hvor de blev indbragt for Rådet.
4. Finder Kommissionen, at en beskyttelsesforanstaltning, der er truffet i henhold til stk. 1 eller 2, bør ophæves eller ændres, gør den følgende:
a)
hvis foranstaltningen er vedtaget af Rådet, foreslår Kommissionen Rådet, at den ophæves eller ændres. Rådet træffer afgørelse med kvalificeret flertal
b)
i alle andre tilfælde ophæver eller ændrer Kommissionen EF-beskyttelsesforanstaltninger uden bistand fra den komité, der er nævnt i artikel 195, stk. 1.
Artikel 160
Suspension af proceduren for aktiv forædling
1. Hvis EF's marked forstyrres eller trues af forstyrrelse på grund af proceduren for aktiv forædling, kan Kommissionen på anmodning af en medlemsstat eller på eget initiativ helt eller delvis suspendere anvendelsen af proceduren for aktiv forædling for produkter fra korn-, ris-, sukker-, olivenolie- og spiseoliven-, oksekøds-, mejeri-, svinekøds-, fåre- og gedekøds-, æg-, fjerkrækød- og landbrugsethanolsektoren. Hvis Kommissionen har modtaget en anmodning fra en medlemsstat, træffer den afgørelse herom senest fem arbejdsdage efter modtagelsen.
Medlemsstaterne underrettes om sådanne foranstaltninger, der straks iværksættes.
Enhver medlemsstat kan senest fem arbejdsdage efter at være blevet underrettet indbringe foranstaltninger, som Kommissionen har truffet i henhold til første afsnit, for Rådet. Rådet træder omgående sammen. Rådet kan med kvalificeret flertal ændre eller ophæve de pågældende foranstaltninger senest en måned efter den dato, hvor de blev indbragt for det.
2. I det omfang det er nødvendigt, for at den fælles markedsordning for landbrugsprodukter kan fungere efter hensigten, kan Rådet, der handler i overensstemmelse med proceduren i traktatens artikel 37, stk. 2, helt eller delvis forbyde anvendelsen af proceduren for aktiv forædling for de produkter, der er nævnt i stk. 1.
KAPITEL III
Eksport
Afdeling I
Eksportlicenser
Artikel 161
Eksportlicenser
1. Ud over de tilfælde, hvor der i henhold til denne forordning kræves eksportlicenser, kan Kommissionen kræve, at der ved eksport fra Fællesskabet af et eller flere produkter fra følgende sektorer skal fremlægges eksportlicens:
a)
korn
b)
ris
c)
sukker
d)
olivenolie og spiseoliven, for så vidt angår olivenolie som nævnt i del VII, litra a), i bilag I
e)
oksekød
f)
mælk og mejeriprodukter
g)
svinekød
h)
fåre- og gedekød
i)
æg
j)
fjerkrækød
k)
landbrugsethanol.
Ved anvendelsen af første afsnit tager Kommissionen hensyn til behovet for eksportlicenser til forvaltning af de pågældende markeder og især til overvågning af eksporten af de pågældende produkter.
2. Artikel 131 til 133 anvendes med de fornødne ændringer.
3. Kommissionen fastsætter gennemførelsesbestemmelser til stk. 1 og 2, herunder licensernes gyldighedsperiode og niveau for sikkerhedsstillelse.
Afdeling II
Eksportrestitutioner
Artikel 162
Eksportrestitutionernes anvendelsesområde
1. I det omfang det er nødvendigt for at muliggøre eksport på grundlag af noteringerne eller priserne på verdensmarkedet og inden for de begrænsninger, der følger af aftaler indgået i henhold til traktatens artikel 300, kan forskellen mellem disse noteringer eller priser og priserne i Fællesskabet udlignes ved eksportrestitutioner for:
a)
produkter fra følgende sektorer, der skal eksporteres i uforarbejdet stand
i)
korn
ii)
ris
iii)
sukker, for så vidt angår de produkter, der er anført i del III, litra b), c), d) og g), i bilag I
iv)
oksekød
v)
mælk og mejeriprodukter
vi)
svinekød
vii)
æg
viii)
fjerkrækød
b)
produkter nævnt i litra a), nr. i), ii), iii), v) og vii), som eksporteres i form af produkter anført i bilag XX og XXI.
For så vidt angår mælk og mejeriprodukter, der eksporteres i form af produkter anført i del IV i bilag XX, må der kun ydes eksportrestitutioner for produkter, der er anført i del XVI, litra a) til e), og litra g), i bilag I.
2. Eksportrestitutionerne for produkter, der eksporteres i form af forarbejdede varer som anført i bilag XX og XXI, må ikke være større end dem, der gælder for de samme produkter, når de eksporteres i uforarbejdet stand.
3. For at tage hensyn til de særlige fremstillingsprocesser for visse kategorier af spiritus fremstillet på basis af korn kan kriterierne for ydelse af de i stk. 1 og 2 omhandlede eksportrestitutioner og kontrolproceduren i fornødent omfang tilpasses denne særlige situation af Kommissionen.
Artikel 163
Tildeling af eksportrestitutioner
De mængder, der kan eksporteres med eksportrestitution, tildeles efter den metode, der:
a)
bedst passer til produktets art og situationen på det pågældende marked, således at de disponible ressourcer udnyttes så effektivt som muligt under hensyntagen til EF-eksportens effektivitet og struktur, uden at dette må føre til forskelsbehandling af de pågældende erhvervsdrivende, især mellem store og små erhvervsdrivende
b)
administrativt set er mindst tung for de erhvervsdrivende under hensyntagen til forvaltningskravene
c)
er af en sådan art, at der ikke sker nogen form for forskelsbehandling mellem de berørte erhvervsdrivende.
Artikel 164
Fastsættelse af eksportrestitutioner
1. Eksportrestitutionerne skal være ens for hele Fællesskabet. De kan differentieres efter destination, især når verdensmarkedssituationen, specifikke krav på visse markeder eller forpligtelser, der følger af aftaler indgået i henhold til traktatens artikel 300, gør dette nødvendigt.
2. Kommissionen fastsætter restitutionerne.
Fastsættelsen kan ske:
a)
med regelmæssige mellemrum
b)
ved licitation for produkter, for hvilke denne procedure var fastsat allerede før datoen for anvendelsen af denne forordning, jf. artikel 204, stk. 2.
Medmindre fastsættelsen sker ved licitation, fastsættes listen over produkter, for hvilke der ydes eksportrestitution, samt restitutionens størrelse mindst en gang hver tredje måned. Restitutionerne kan dog fastholdes på samme niveau i mere end tre måneder og om fornødent ændres af Kommissionen uden bistand fra den komité, der er nævnt i artikel 195, stk. 1, inden for tidsintervallet efter anmodning fra en medlemsstat eller på Kommissionens eget initiativ.
3. Der tages hensyn til et eller flere af følgende aspekter, når der fastsættes restitutioner for et bestemt produkt:
a)
situationen og den forventede udvikling i:
-
priserne for produktet og de disponible mængder på EF's marked
-
priserne for produktet på verdensmarkedet.
b)
den fælles markedsordnings mål, som er at sikre ligevægt og en naturlig udvikling i priser og samhandel på dette marked
c)
behovet for at undgå forstyrrelser, som vil kunne forårsage en længerevarende uligevægt mellem udbud og efterspørgsel på EF's marked
d)
det økonomiske aspekt i forbindelse med den påtænkte eksport
e)
de begrænsninger, der følger af aftaler indgået i henhold til traktatens artikel 300
f)
nødvendigheden af at skabe balance mellem anvendelsen af EF-basisprodukter med henblik på eksport af forarbejdede varer til tredjelande og anvendelsen af produkter fra disse lande, der tillades importeret til forædling
g)
de gunstigste afsætningsomkostninger og omkostninger ved transport fra EF's markeder til EF's eksporthavne eller andre eksportsteder samt transportomkostninger mv. til bestemmelseslandet
h)
efterspørgslen på EF's marked
i)
for svinekød, æg og fjerkrækød forskellen mellem priserne henholdsvis i Fællesskabet og på verdensmarkedet på den mængde foderkorn, der i Fællesskabet er nødvendig for at producere de pågældende produkter.
4. Kommissionen kan fastsætte et korrektionsbeløb for eksportrestitutionerne inden for korn- og rissektoren. Kommissionen kan om nødvendigt ændre korrektionsbeløbene uden bistand fra den komité, der er nævnt i artikel 195, stk. 1.
Første afsnit kan også anvendes på produkter, der eksporteres i form af varer anført i bilag XX.
Artikel 165
Eksportrestitutioner for malt på lager
Ved eksport i løbet af de første tre måneder af høståret af malt, der ved udløbet af det foregående høstår befandt sig på lager, eller som er fremstillet af byg, der var på lager på det tidspunkt, gælder den restitution, som ville have været gældende for den pågældende eksportlicens ved eksport i løbet af den sidste måned i det foregående høstår.
Artikel 166
Justering af eksportrestitutionen for korn
Medmindre Kommissionen har fastsat andet, justerer Kommissionen for de produkter, der er nævnt i del I, litra a) og b), i bilag I, den restitution, der er fastsat i henhold til artikel 167, stk. 2, på baggrund af de månedlige forhøjelser, der gælder for interventionsprisen, og i givet fald ændringerne i denne pris.
Første afsnit kan helt eller delvis anvendes på de produkter, der er nævnt i del I, litra c) og d), i bilag I, og på de produkter, der er nævnt i del I i bilag I, og som eksporteres i form af varer, som er anført i del I i bilag XX. I dette tilfælde korrigeres den justering, der er nævnt i første afsnit, ved at der på den månedlige forhøjelse anvendes en koefficient, som udtrykker forholdet mellem mængden af basisprodukt og den mængde af basisproduktet, som er indeholdt i det eksporterede, forarbejdede produkt eller anvendt ved fremstillingen af den eksporterede vare.
Artikel 167
Ydelse af eksportrestitution
1. For produkter i artikel 162, stk. 1, litra a), der eksporteres i uforarbejdet stand, ydes der kun restitutioner efter anmodning og mod fremlæggelse af eksportlicens.
2. For produkter i stk. 1 anvendes den restitution, der gælder på dagen for licensansøgningen, eller som er fastlagt ved den pågældende licitation, og i tilfælde af differentieret restitution den restitution, som gælder samme dag:
a)
for den destination, der er angivet i licensen, eller
b)
når det er relevant, for den faktiske destination, hvis denne afviger fra den destination, der er angivet i licensen, i hvilket tilfælde beløbet ikke må overstige det beløb, der gælder for den destination, der er angivet i licensen.
Kommissionen kan træffe passende foranstaltninger for at undgå misbrug af fleksibiliteten i dette stykke.
3. Uanset stk. 1 kan Kommissionen beslutte, at der for rugeæg og daggamle kyllinger kan bevilges eksportlicenser efterfølgende.
4. Det kan efter proceduren i artikel 16, stk. 2, i Rådets forordning (EF) nr. 3448/93 (68) besluttes at anvende stk. 1 og 2 på de produkter, der er nævnt i artikel 162, stk. 1, litra b) i nærværende forordning.
5. Kommissionen kan give dispensation fra stk. 1 og 2 for produkter, som der ydes eksportrestitutioner for i forbindelse med fødevarehjælp.
6. Restitutionen ydes, når det godtgøres:
a)
at produkterne er eksporteret fra Fællesskabet
b)
at produkterne i tilfælde af differentieret restitution har nået den destination, der er angivet i licensen, eller en anden destination, som der var fastsat en restitution for, jf. dog stk. 2, litra b).
Kommissionen kan dog give dispensation, hvis der fastlægges betingelser, som giver tilsvarende garantier.
7. Kommissionen kan fastsætte yderligere betingelser for at yde eksportrestitutioner for et eller flere produkter. De kan omfatte:
a)
at der kun udbetales restitutioner for produkter af EF-oprindelse
b)
at restitutionerne for importerede produkter er begrænset til den told, der blev opkrævet ved import, hvis denne er lavere end den gældende restitution.
Artikel 168
Eksportrestitutioner for levende kvæg
Ydelse af restitution for eksport af levende kvæg er betinget af, at dyrevelfærdsbestemmelserne i EF-retsforskrifterne, navnlig om beskyttelse af dyr under transport, overholdes.
Artikel 169
Eksportbegrænsninger
På grundlag af de eksportlicenser, der udstedes for de fastsatte referenceperioder, og som gælder for de pågældende produkter, sikres det, at de mængdegrænser, der følger af aftaler indgået i henhold til traktatens artikel 300, overholdes. For så vidt angår overholdelsen af de forpligtelser, der følger af WTO-aftalen om landbrug, berøres eksportlicensernes gyldighed ikke af referenceperiodens udløb.
Artikel 170
Gennemførelsesbestemmelser
Kommissionen fastsætter gennemførelsesbestemmelser til denne afdeling, især for:
a)
omfordeling af eksportmængder, der ikke er tildelt eller udnyttet
b)
kvaliteten af de produkter, der kan ydes eksportrestitution for, og andre særlige krav og betingelser for disse produkter.
c)
kontrol, herunder fysisk kontrol og dokumentkontrol, af, om transaktioner, der giver ret til udbetaling af restitutioner og alle andre beløb i forbindelse med eksport, rent faktisk har fundet sted, og om de har fundet sted på behørig måde.
Kommissionen foretager de ændringer, der er nødvendige i bilag XX, under hensyntagen til de kriterier, der er nævnt i artikel 8, stk. 2, første afsnit, i forordning (EF) nr. 3448/93.
Gennemførelsesbestemmelserne til artikel 167 for de produkter, der er nævnt i artikel 162, stk. 1, litra b), fastsættes dog efter proceduren i artikel 16, stk. 2, i forordning (EF) nr. 3448/93.
Afdeling III
Eksportkontingentforvaltning i mejerisektoren
Artikel 171
Forvaltning af toldkontingenter, der åbnes af tredjelande
1. Hvis der i en aftale, der er indgået i henhold til traktatens artikel 300, er fastsat fuld eller delvis forvaltning af et toldkontingent, som er åbnet af et tredjeland for mælk og mejeriprodukter, vedtager Kommissionen forvaltningsmetoden og gennemførelsesbestemmelserne til metoden.
2. De toldkontingenter, der er nævnt i stk. 1, forvaltes på en sådan måde, at de erhvervsdrivende ikke forskelsbehandles, og at der sikres fuld udnyttelse af de muligheder, som det pågældende kontingent åbner, ved anvendelse af en af følgende metoder eller en kombination af dem eller en anden passende metode:
a)
en metode, der er baseret på den kronologiske rækkefølge, som ansøgningerne indgives i (efter »først til mølle«-princippet)
b)
en metode, hvor der fordeles i forhold til de mængder, der er indgivet ansøgning om (metoden »samtidig behandling«)
c)
en metode, der tager hensyn til de traditionelle handelsstrømme (metoden »traditionelle/nye mønstre«).
Afdeling IV
Særlig behandling ved import til tredjelande
Artikel 172
Attester for produkter, der er omfattet af en særlig ordning ved import til tredjelande
1. Ved eksport af landbrugsprodukter, der i henhold til aftaler, som Fællesskabet har indgået i henhold til traktatens artikel 300, kan komme ind under en særlig ordning ved import til tredjelande, forudsat at visse betingelser er overholdt, udsteder medlemsstaternes myndigheder på anmodning og efter behørig kontrol et dokument, der bekræfter, at betingelserne er opfyldt.
2. Kommissionen fastsætter gennemførelsesbestemmelser til denne artikel.
Afdeling V
Særlige bestemmelser for levende planter
Artikel 173
Mindstepriser for eksport
1. Kommissionen kan hvert år i god tid før markedsføringsperiodens begyndelse fastsætte en eller flere mindstepriser for eksporten til tredjelande for hvert af produkterne fra sektoren for levende planter henhørende under KN-kode 0601 10.
Disse produkter kan eksporteres, hvis det sker til en pris, der mindst er lige så høj som den mindstepris, der er fastsat for det pågældende produkt.
2. Kommissionen fastsætter gennemførelsesbestemmelser til stk. 1 under hensyntagen til de forpligtelser, der følger af aftaler indgået i henhold til traktatens artikel 300, stk. 2.
Afdeling VI
Passiv forædling
Artikel 174
Suspension af proceduren for passiv forædling
1. Hvis EF's marked forstyrres eller trues af forstyrrelse på grund af proceduren for passiv forædling, kan Kommissionen på anmodning af en medlemsstat eller på eget initiativ helt eller delvis suspendere anvendelsen af proceduren for passiv forædling for produkter fra korn-, ris-, oksekøds-, svinekøds-, fåre- og gedekøds- samt fjerkrækødsektoren. Hvis Kommissionen har modtaget en anmodning fra en medlemsstat, træffer den afgørelse herom senest fem arbejdsdage efter modtagelsen.
Medlemsstaterne underrettes om sådanne foranstaltninger, der straks iværksættes.
Enhver medlemsstat kan senest fem arbejdsdage efter at være blevet underrettet indbringe foranstaltninger, som Kommissionen har truffet i henhold til første afsnit, for Rådet. Rådet træder omgående sammen. Rådet kan med kvalificeret flertal ændre eller ophæve de pågældende foranstaltninger senest en måned efter den dato, hvor de blev indbragt for det.
2. I det omfang det er nødvendigt, for at den fælles markedsordning for landbrugsprodukter kan fungere efter hensigten, kan Rådet, der handler i overensstemmelse med proceduren i traktatens artikel 37, stk. 2, helt eller delvis forbyde anvendelsen af proceduren for passiv forædling for de produkter, der er nævnt i stk. 1.
DEL IV
KONKURRENCEREGLER
KAPITEL I
Regler for virksomhederne
Artikel 175
Anvendelse af traktatens artikel 81 til 86
Medmindre andet er bestemt i denne forordning, finder traktatens artikel 81 til 86 og gennemførelsesbestemmelserne hertil, jf. dog artikel 176 i denne forordning, anvendelse på alle aftaler, vedtagelser og former for praksis, der er omhandlet i traktatens artikel 81, stk. 1, og artikel 82, og som vedrører produktionen af eller handelen med de produkter, der er nævnt i artikel 1, stk. 1, litra a)-h), litra k) og litra m)-u), og artikel 1, stk. 3, i denne forordning.
Artikel 176
Undtagelser
1. Traktatens artikel 81, stk. 1, finder ikke anvendelse på de aftaler, vedtagelser og former for praksis, der er nævnt i artikel 175 i denne forordning, og som udgør en integrerende del af en national markedsordning eller er nødvendige for at nå målene i traktatens artikel 33.
Traktatens artikel 81, stk. 1, gælder især ikke for aftaler, vedtagelser og former for praksis mellem landbrugere, landbrugssammenslutninger eller sammenslutninger af landbrugssammenslutninger, der henhører under en enkelt medlemsstat, i det omfang de - uden at medføre forpligtelse til at holde en bestemt pris - angår produktion eller salg af landbrugsprodukter eller benyttelse af fælles anlæg til oplagring, behandling eller forædling af landbrugsprodukter, medmindre Kommissionen fastslår, at konkurrence således er udelukket, eller at målene i traktatens artikel 33 er bragt i fare.
2. Efter at have indhentet udtalelse fra medlemsstaterne og hørt de pågældende virksomheder eller sammenslutninger af virksomheder og enhver anden fysisk eller juridisk person, som Kommissionen skønner det nødvendigt at høre, har Kommissionen med forbehold af Domstolens kontrol som den eneste kompetence til at fastslå ved en beslutning, der offentliggøres, for hvilke aftaler, vedtagelser og former for praksis de betingelser, der er omtalt i stk. 1, er opfyldt.
Kommissionen fastslår dette på eget initiativ eller på begæring af en medlemsstats myndighed eller en virksomhed eller virksomhedssammenslutning, der har interesse heri.
3. Ved offentliggørelsen af den beslutning, der er nævnt i stk. 2, første afsnit, anføres de interesserede parter og beslutningens væsentligste indhold. Der skal tages hensyn til virksomhedernes berettigede interesse i, at deres forretningshemmeligheder ikke røbes.
Artikel 177
Aftaler og samordnet praksis i tobakssektoren
1. Traktatens artikel 81, stk. 1, finder ikke anvendelse på aftaler og samordnet praksis vedtaget af anerkendte brancheorganisationer i tobakssektoren med henblik på gennemførelse af de mål, der er nævnt i artikel 123, litra c), i denne forordning, forudsat:
a)
at aftalerne og den samordnede praksis er meddelt Kommissionen
b)
at Kommissionen ikke inden for en frist på tre måneder regnet fra meddelelsen af alle de oplysninger, der er nødvendige for en vurdering, har erklæret aftalerne eller den samordnede praksis for uforenelige med konkurrencereglerne.
Aftalerne og den samordnede praksis må først bringes i anvendelse efter udløbet af denne frist på tre måneder.
2. Aftaler og samordnet praksis erklæres under alle omstændigheder for uforenelige med EF-konkurrencereglerne, hvis de:
a)
kan medføre nogen form for opdeling af markederne i Fællesskabet
b)
kan bevirke, at den fælles markedsordning ikke fungerer tilfredsstillende
c)
kan medføre konkurrenceforvridninger, som ikke er absolut nødvendige for at nå de mål for den fælles landbrugspolitik, der tilsigtes med brancheforanstaltningen
d)
omfatter fastsættelse af priser eller kvoter, uden at dette dog indskrænker anvendelsen af foranstaltninger, som brancheorganisationer vedtager i henhold til specifikke ordninger fastsat ved fællesskabsregler
e)
kan skabe forskelsbehandling eller udelukke konkurrence for en væsentlig del af de pågældende produkter.
3. Konstaterer Kommissionen efter udløbet af den frist på tre måneder, der er nævnt i stk. 1, litra b), at betingelserne for at anvende dette kapitel ikke er opfyldt, vedtager den uden bistand fra den komité, der er nævnt i artikel 195, stk. 1, en beslutning om, at traktatens artikel 81, stk. 1, finder anvendelse på den pågældende aftale eller samordnede praksis.
Beslutningen kan ikke anvendes fra en dato, der ligger forud for datoen for beslutningens meddelelse til den pågældende brancheorganisation, medmindre denne har givet urigtige oplysninger eller har misbrugt den undtagelse, der er omhandlet i stk. 1.
Artikel 178
Aftaler og samordnet praksis, der er bindende for ikke-medlemmer i tobakssektoren
1. Brancheorganisationerne i tobakssektoren kan anmode om, at deres aftaler eller samordnede praksis for en dels vedkommende gøres bindende for individuelle erhvervsdrivende og sammenslutninger i den pågældende økonomiske sektor, der ikke er medlem af de fagorganisationer, som er samlet i brancheorganisationerne, for en begrænset periode og for det område, hvor de pågældende udøver deres aktiviteter.
En udvidet anvendelse af reglerne er betinget af, at brancheorganisationerne repræsenterer mindst to tredjedele af den pågældende produktion og/eller handel. Hvis den foreslåede udvidede anvendelse af reglerne vedrører et tværregionalt anvendelsesområde, skal brancheorganisationerne godtgøre en minimumsrepræsentativitet for hver omfattet erhvervsgren i hver af de omfattede regioner.
2. De regler, for hvilke der anmodes om udvidet anvendelse, skal have været i anvendelse i mindst et år og vedrøre et eller flere af følgende emner:
a)
kendskab til produktionen og markedet
b)
fastlæggelse af minimumskvaliteter
c)
anvendelse af dyrkningsmetoder, der er forenelige med beskyttelsen af miljøet
d)
fastlæggelse af minimumsstandarder for behandling og emballering
e)
brug af certificerede frø og kontrol af produkternes kvalitet.
3. En udvidet anvendelse af reglerne er betinget af Kommissionens godkendelse.
Artikel 179
Gennemførelsesbestemmelser for aftaler og samordnet praksis i tobakssektoren
Kommissionen fastsætter gennemførelsesbestemmelserne for artikel 177 og 178, herunder bestemmelserne vedrørende meddelelser og offentliggørelse.
KAPITEL II
Statsstøtteregler
Artikel 180
Anvendelse af traktatens artikel 87, 88 og 89
Medmindre andet er bestemt i denne forordning, jf. især artikel 182 om statsstøtte, finder traktatens artikel 87, 88 og 89 anvendelse på produktionen af og handelen med de produkter, der er nævnt i artikel 1, stk. 1, litra a)-h), litra k) og litra m)-u), og artikel 1, stk. 3, i denne forordning.
Artikel 181
Særlige bestemmelser for mælk og mejeriprodukter
Støtte, hvis størrelse fastsættes i forhold til prisen for eller mængden af produkter, jf. del XVI i bilag I i nærværende forordning, er forbudt, jf. dog traktatens artikel 87, stk. 2.
Nationale foranstaltninger, der muliggør en udligning mellem priserne for produkter, jf. del XVI i bilag I i nærværende forordning, er ligeledes forbudt.
Artikel 182
Særlige nationale bestemmelser
1. Finland og Sverige kan, såfremt Kommissionen giver sin tilladelse, yde støtte til produktion og afsætning af rensdyr og rensdyrprodukter (KN-kode ex 0208 og ex 0210), for så vidt dette ikke fører til nogen forøgelse af de traditionelle produktionsmængder.
2. Finland kan yde støtte til henholdsvis visse mængder af frø og visse mængder af sædekorn, der udelukkende er produceret i denne medlemsstat, som følge af dens særlige klimatiske betingelser, såfremt Kommissionen giver sin tilladelse.
3. Medlemsstater, der nedsætter deres sukkerkvote med over 50 % af den sukkerkvote, der blev fastsat den 20. februar 2006 i bilag III til forordning (EF) nr. 318/2006, kan yde midlertidig statsstøtte i den periode, hvor der ydes overgangsstøtte til sukkerroeavlerne i henhold til afsnit IV, kapitel 10f, i forordning (EF) nr. 1782/2003. Kommissionen fastsætter på grundlag af en ansøgning fra de enkelte medlemsstater den samlede statsstøtte, der kan ydes til denne foranstaltning.
For Italien må den midlertidige støtte, der er nævnt i første afsnit, ikke overstige i alt 11 EUR pr. produktionsår pr. ton sukkerroer til sukkerroeavlerne og til transport af sukkerroer.
Finland kan yde en støtte på op til 350 EUR/ha pr. produktionsår til sukkerroeavlerne.
De berørte medlemsstater underretter senest 30 dage efter hvert produktionsårs udløb Kommissionen om, hvilket beløb de faktisk har ydet i statsstøtte i det pågældende produktionsår.
4. Uden at dette berører anvendelsen af artikel 88, stk. 1, og af første punktum i traktatens artikel 88, stk. 3, kan Tyskland indtil den 31. december 2010 yde støtte inden for rammerne af Tysklands alkoholmonopol for produkter, der efter yderligere forarbejdning markedsføres af monopolet som landbrugsethanol og er opført i traktatens bilag I. Den samlede støtte må ikke overstige 110 mio. EUR om året.
Tyskland forelægger hvert år inden den 30. juni Kommissionen en rapport om, hvorledes ordningen fungerer.
DEL V
SÆRLIGE BESTEMMELSER FOR INDIVIDUELLE SEKTORER
Artikel 183
Afgift til fremme af forbruget af mælk og mejeriprodukter
En medlemsstat kan pålægge mælkeproducenterne en forbrugsfremmeafgift, der betales for de afsatte mængder mælk eller mælkeækvivalenter for at finansiere foranstaltninger til fremme af forbruget i Fællesskabet, udvidelse af markederne for mælk og mejeriprodukter og forbedring af kvaliteten, idet traktatens artikel 87, 88 og 89 dog finder anvendelse på de betingelser, der er fastsat i artikel 180 i denne forordning.
Artikel 184
Forelæggelse af rapport for visse sektorer
Kommissionen skal:
1)
senest den 30. september 2008 på basis af en evaluering af denne forordning forelægge Rådet en rapport om tørret foder, der navnlig behandler udviklingen for så vidt angår arealer med bælgplanter og andet grøntfoder, produktionen af tørret foder og de opnåede besparelser med hensyn til fossilt brændsel. Rapporten skal om nødvendigt ledsages af passende forslag.
2)
hvert tredje år og første gang senest den 31. december 2010 forelægge Europa-Parlamentet og Rådet en rapport om gennemførelsen af foranstaltningerne for biavlssektoren i del II, afsnit I, kapitel IV, afdeling VI.
3)
inden den 31. december 2009 forelægge Europa-Parlamentet og Rådet en rapport om anvendelse af undtagelsen i artikel 182, stk. 4, for så vidt angår Tysklands alkoholmonopol, herunder også en evaluering af den støtte, der er ydet inden for rammerne af dette monopol, ledsaget af relevante forslag.
Artikel 185
Registrering af kontrakter i humlesektoren
1. Enhver kontrakt om levering af humle produceret i Fællesskabet, der indgås mellem en producent eller en producentorganisation på den ene side og en køber på den anden side, registreres af de organer, som hver producentmedlemsstat har udpeget hertil.
2. Kontrakter om levering af bestemte mængder til aftalte priser i et tidsrum omfattende et eller flere produktionsår, som indgås inden den 1. august i det første produktionsår, benævnes »forudindgåede kontrakter«. De registreres separat.
3. De oplysninger, der registreres, må kun anvendes til de formål, som er nødvendige for at gennemføre denne forordning.
4. Kommissionen fastsætter gennemførelsesbestemmelser for registreringen af kontrakter om levering af humle.
Artikel 186
Prisforstyrrelser på det indre marked
Kommissionen kan træffe de fornødne foranstaltninger i følgende situationer, og når det skønnes, at disse situationer vil vare ved og medfører eller truer med at medføre markedsforstyrrelser:
a)
for produkter fra sukker-, humle-, oksekøds- og fåre- og gedekødssektoren, hvis priserne på EF-markedet stiger eller falder væsentligt for et hvilket som helst af disse produkter
b)
for produkter fra svinekøds-, æg- og fjerkrækødsektoren samt for olivenolie, hvis priserne på EF-markedet stiger væsentligt for et hvilket som helst af disse produkter.
Artikel 187
Forstyrrelser forårsaget af noteringer og priser på verdensmarkedet
Hvis noteringerne eller priserne på verdensmarkedet for et eller flere af produkterne fra korn-, ris-, sukker- og mejerisektoren når op på et sådant niveau, at forsyningen af EF's marked afbrydes eller er i fare for at blive afbrudt, og denne situation kan forventes at vare ved og blive yderligere forværret, kan Kommissionen træffe de fornødne foranstaltninger for den pågældende sektor. Den kan især suspendere importtolden helt eller delvis for visse mængder.
Artikel 188
Betingelser for foranstaltninger i tilfælde af forstyrrelser og gennemførelsesbestemmelser
1. Foranstaltningerne i artikel 186 og 187 kan træffes:
a)
hvis alle andre foranstaltninger i denne forordning er utilstrækkelige
b)
under iagttagelse af de forpligtelser, der følger af aftaler indgået i henhold til traktatens artikel 300, stk. 2.
2. Kommissionen kan vedtage gennemførelsesbestemmelser for artikel 186 og 187.
Artikel 189
Meddelelser i ethanolsektoren
1. Medlemsstaterne sender Kommissionen følgende oplysninger om produkter fra ethanolsektoren:
a)
produktionen af landbrugsethanol, angivet i hl ren alkohol og opdelt på de produkter til alkoholfremstilling, der er anvendt
b)
afsætningen af landbrugsethanol angivet i hl ren alkohol og opdelt på de forskellige anvendelsesformål
c)
de disponible lagre af landbrugsethanol i medlemsstaten ved udgangen af det foregående år
d)
den forventede produktion det indeværende år.
Kommissionen fastsætter reglerne for meddelelse af disse oplysninger, navnlig hvor ofte de skal meddeles, og for definition af anvendelsesformål.
2. På grundlag af de oplysninger, der er nævnt i stk. 1, og andre disponible oplysninger udarbejder Kommissionen uden bistand fra den komité, der er nævnt i artikel 195, stk. 1, en EF-opgørelse for markedet for landbrugsethanol for det foregående år og et skøn over markedet for det indeværende år.
EF-opgørelsen indeholder ligeledes oplysninger om ethanol af ikke-landbrugsmæssig oprindelse. Kommissionen fastsætter, hvad disse oplysninger præcis skal indeholde, og hvilke vilkår der gælder for indsamlingen af dem.
I dette stykke forstås ved »ethanol af ikke-landbrugsmæssig oprindelse« produkter henhørende under KN-kode 2207, 2208 90 91 og 2208 90 99, der ikke er fremstillet af et bestemt landbrugsprodukt, som er nævnt i traktatens bilag I.
3. Kommissionen underretter medlemsstaterne om de opgørelser, der er nævnt i stk. 2.
DEL VI
ALMINDELIGE BESTEMMELSER
Artikel 190
Finansielle bestemmelser
Forordning (EF) nr. 1290/2005 og gennemførelsesbestemmelserne dertil anvendes for de udgifter, som medlemsstaterne har haft ved opfyldelsen af forpligtelserne i henhold til nærværende forordning.
Artikel 191
Akutte situationer
Kommissionen træffer de foranstaltninger, der er nødvendige og begrundede for at løse specifikke praktiske problemer i akutte situationer.
Sådanne foranstaltninger kan fravige denne forordnings bestemmelser, men kun i det strengt nødvendige omfang og tidsrum.
Artikel 192
Udveksling af oplysninger mellem medlemsstaterne og Kommissionen
1. Medlemsstaterne og Kommissionen meddeler hinanden alle oplysninger, der er nødvendige for at anvende denne forordning eller for at overvåge og analysere markedet og opfylde de internationale forpligtelser for produkterne i artikel 1.
2. Kommissionen fastsætter gennemførelsesbestemmelser om, hvilke oplysninger der er nødvendige for at anvende stk. 1, samt om disses form og indhold, såvel som om tidspunkter, frister og procedurer for at sende eller gøre oplysninger og dokumenter tilgængelige.
Artikel 193
Omgåelsesklausul
Medmindre der er fastsat særlige bestemmelser, indrømmes der ingen fordele i henhold til denne forordning til fysiske eller juridiske personer om hvem det kan fastslås, at betingelserne for at opnå sådanne fordele blev skabt på en kunstig måde og i strid med formålene for nærværende forordning.
Artikel 194
Kontrol, administrative foranstaltninger og administrative sanktioner og indberetning heraf
Kommissionen fastsætter:
a)
regler for den administrative og fysiske kontrol, som medlemsstaterne skal føre for at undersøge, om de forpligtelser, der følger af anvendelsen af denne forordning er overholdt
b)
en ordning for anvendelse af administrative foranstaltninger og administrative sanktioner, hvis det konstateres, at de forpligtelser, der følger af anvendelsen af denne forordning, ikke er overholdt
c)
regler for den inddrivelse af uretmæssigt udbetalte beløb, der følger af anvendelsen af denne forordning
d)
regler for indberetning af, hvilken kontrol der er foretaget, og resultaterne heraf.
De administrative sanktioner, der er nævnt i litra b), differentieres efter, hvor alvorlig, omfattende og varig misligholdelsen er, og hvor hyppigt den har fundet sted.
DEL VII
GENNEMFØRELSESBESTEMMELSER, OVERGANGSBESTEMMELSER OG AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
KAPITEL I
Gennemførelsesbestemmelser
Artikel 195
Udvalg
1. Kommissionen bistås af Forvaltningskomitéen for den Fælles Markedsordning for Landbrugsprodukter (i det følgende benævnt »komitéen«).
2. Når der henvises til dette stykke, anvendes artikel 4 og 7 i afgørelse 1999/468/EF.
Det tidsrum, der nævnes i artikel 4, stk. 3, i afgørelse 1999/468/EF, fastsættes til en måned.
Artikel 196
Tilrettelæggelse af komitéens arbejde
Ved tilrettelæggelsen af møderne i den komité, der er nævnt i artikel 195, tages der navnlig hensyn til dens ansvarsområder, den særlige karakter af det emne, der skal behandles, samt behovet for at inddrage passende ekspertise.
KAPITEL II
Overgangsbestemmelser og afsluttende bestemmelser
Artikel 197
Ændringer af forordning (EF) nr. 1493/1999
Artikel 74 til 76 i forordning (EF) nr. 1493/1999 udgår.
Artikel 198
Ændringer af forordning (EF) nr. 2200/96
Artikel 46 og 47 i forordning (EF) nr. 2200/96 udgår.
Artikel 199
Ændringer af forordning (EF) nr. 2201/96
Artikel 29 og 30 i forordning (EF) nr. 2201/96 udgår.
Artikel 200
Ændringer af forordning (EF) nr. 1184/2006
I forordning (EF) nr. 1184/2006 foretages følgende ændringer:
1)
Titlen affattes således:
»Rådets forordning (EF) nr. 1184/2006 af 24. juli 2006 om anvendelse af visse konkurrenceregler inden for produktion og handel med visse landbrugsvarer«
2)
Artikel 1 affattes således:
»Artikel 1
Denne forordning fastsætter regler for anvendelsen af traktatens artikel 81 til 86 og visse bestemmelser i artikel 88 i forbindelse med produktionen af eller handelen med de produkter, der er anført i traktatens bilag I, undtagen de produkter, der er nævnt i artikel 1, stk. 1, litra a)-h), litra k) og litra m)-u), samt artikel 1, stk. 3, i Rådets forordning (EF) nr. 1234/2007 (69).
Artikel 1a
Traktatens artikel 81 til 86 og de bestemmelser, der er truffet til deres gennemførelse, gælder for alle aftaler, vedtagelser og former for praksis, der er omhandlet i traktatens artikel 81, stk. 1, og artikel 82, og som vedrører produktionen af eller handelen med de produkter, der er nævnt i artikel 1, jf. dog artikel 2 i nærværende forordning.
3)
Artikel 2, stk. 1, første afsnit, affattes således:
»1. Traktatens artikel 81, stk. 1, gælder ikke for de aftaler, vedtagelser og former for praksis, der er nævnt i artikel 1a i denne forordning, og som udgør en integrerende del af en national markedsordning, eller som er nødvendige for at nå målene i traktatens artikel 33.«
4)
Artikel 3 affattes således:
»Artikel 3
Traktatens artikel 88, stk. 1 og stk. 3, første punktum, finder anvendelse på den støtte, der ydes til produktion af eller handel med de produkter, der er nævnt i artikel 1.«
Artikel 201
Ophævelse
1. Følgende forordninger ophæves, jf. dog stk. 3:
a)
fra den 1. januar 2008: forordning (EØF) nr. 234/68, (EØF) nr. 827/68, (EØF) nr. 2517/69, (EØF) nr. 2728/75, (EØF) nr. 1055/77, (EØF) nr. 2931/79, (EØF) nr. 1358/80, (EØF) nr. 3730/87, (EØF) nr. 4088/87, (EØF) nr. 404/93, (EF) nr. 670/2003 og (EF) nr. 797/2004
b)
fra den 1. april 2008: forordning (EØF) nr. 707/76, (EF) nr. 1786/2003, (EF) nr. 1788/2003 og (EF) nr. 1544/2006
c)
fra den 1. juli 2008: forordning (EØF) nr. 315/68, (EØF) nr. 316/68 , (EØF) nr. 2729/75, (EØF) nr. 2759/75, (EØF) nr. 2763/75, (EØF) nr. 2771/75, (EØF) nr. 2777/75, (EØF) nr. 2782/75, (EØF) nr. 1898/87, (EØF) nr. 1906/90, (EØF) nr. 2204/90, (EØF) nr. 2075/92, (EØF) nr. 2077/92, (EØF) nr. 2991/94, (EF) nr. 2597/97, (EF) nr. 1254/1999, (EF) nr. 1255/1999, (EF) nr. 2250/1999, (EF) nr. 1673/2000, (EF) nr. 2529/2001, (EF) nr. 1784/2003, (EF) nr. 865/2004, (EF) nr. 1947/2005, (EF) nr. 1952/2005 og (EF) nr. 1028/2006
d)
fra den 1. september 2008: forordning (EF) nr. 1785/2003
e)
fra den 1. oktober 2008: forordning (EF) nr. 318/2006
f)
fra den 1. januar 2009: forordning (EØF) nr. 3220/84, (EØF) nr. 386/90, (EØF) nr. 1186/90, (EØF) nr. 2137/92 og (EF) nr. 1183/2006.
2. Afgørelse 74/583/EØF ophæves fra den 1. januar 2008.
3. Ophævelsen af de i stk. 1 nævnte forordninger berører ikke:
a)
den fortsatte gyldighed af de fællesskabsretsakter, der er vedtaget på grundlag af disse forordninger, og som forbliver i kraft, og
b)
den fortsatte gyldighed af de ændringer, der ved disse forordninger er foretaget af andre fællesskabsretsakter, der ikke ophæves ved denne forordning.
Artikel 202
Henvisninger
Henvisninger til bestemmelser og forordninger, der ændres eller ophæves ved artikel 197 til 201, gælder som henvisninger til nærværende forordning og læses efter sammenligningstabellerne i bilag XXII.
Artikel 203
Overgangsbestemmelser
Kommissionen kan vedtage de foranstaltninger, der er nødvendige for at lette overgangen fra ordningerne i de forordninger, som ændres eller ophæves ved artikel 197 til 201, til ordningerne i nærværende forordning.
Artikel 204
Ikrafttræden
1. Denne forordning træder i kraft på syvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
2. Den anvendes fra den 1. januar 2008.
Den anvendes dog:
a)
fra den 1. juli 2008 for sektorerne korn, frø, humle, olivenolie og spiseoliven, hør og hamp, råtobak, oksekød, svinekød, fåre- og gedekød, æg og fjerkrækød
b)
fra den 1. september 2008 for rissektoren
c)
fra den 1. oktober for sukkersektoren, undtagen artikel 56, der anvendes fra den 1. januar 2008
d)
fra den 1. april 2008 for sektoren for tørret foder og silkeormesektoren
e)
fra den 1. august 2008 for vinsektoren og artikel 197
f)
fra den 1. juli 2008 for mejerisektoren, undtagen bestemmelserne i del II, afsnit I, kapitel III
g)
fra den 1. april 2008 for så vidt angår mælkeproduktionsreguleringsordningen i del II, afsnit I, kapitel III
h)
fra den 1. januar 2009 for så vidt angår de EF-handelsklasseskemaer for slagtekroppe, der er nævnt i artikel 42, stk. 1.
Artikel 27, 39 og 172 anvendes fra den 1. januar 2008 og artikel 149 - 152 fra den 1. juli 2008 for alle de berørte produkter.
3. For sukkersektoren anvendes del II, afsnit I, indtil udgangen af sukkerproduktionsåret 2014/15.
4. Mælkeproduktionsreguleringsordningen i del II, afsnit I, kapitel III, anvendes i henhold til artikel 66 indtil den 31. marts 2015.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Luxembourg, den 22. oktober 2007.
NEUVOSTON ASETUS (EY) N:o 1234/2007,
annettu 22 päivänä lokakuuta 2007,
maatalouden yhteisestä markkinajärjestelystä ja tiettyjä maataloustuotteita koskevista erityissäännöksistä (yhteisiä markkinajärjestelyjä koskeva asetus)
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 36 ja 37 artiklan,
ottaa huomioon komission ehdotuksen,
ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon (1),
sekä katsoo seuraavaa:
(1)
Maataloustuotteiden yhteismarkkinoiden toimintaan ja kehitykseen olisi liityttävä yhteisen maatalouspolitiikan, jäljempänä ’YMP’, toteuttaminen, ja siihen olisi erityisesti sisällyttävä maatalouden yhteinen markkinajärjestely, jäljempänä ’yhteinen markkinajärjestely’, jonka muoto voi perustamissopimuksen 34 artiklan mukaisesti vaihdella tuotteiden mukaan.
(2)
YMP:n käyttöönoton jälkeen neuvosto on vahvistanut 21 yhteistä markkinajärjestelyä, joita sovelletaan kuhunkin tuotteeseen tai tuoteryhmään ja joista kustakin säädetään erillisessä neuvoston perusasetuksessa:
-
neuvoston asetus (ETY) N:o 234/68, annettu 27 päivänä helmikuuta 1968, elävän kasviaineiston ja kukkaviljelytuotteiden yhteisen markkinajärjestelyn luomisesta (2),
-
neuvoston asetus (ETY) N:o 827/68, annettu 28 päivänä kesäkuuta 1968, tiettyjen perustamissopimuksen liitteessä II lueteltujen tuotteiden yhteisestä markkinajärjestelystä (3),
-
neuvoston asetus (ETY) N:o 2759/75, annettu 29 päivänä lokakuuta 1975, sianliha-alan yhteisestä markkinajärjestelystä (4),
-
neuvoston asetus (ETY) N:o 2771/75, annettu 29 päivänä lokakuuta 1975, muna-alan yhteisestä markkinajärjestelystä (5),
-
neuvoston asetus (ETY) N:o 2777/75, annettu 29 päivänä lokakuuta 1975, siipikarjanliha-alan yhteisestä markkinajärjestelystä (6),
-
neuvoston asetus (ETY) N:o 2075/92, annettu 30 päivänä kesäkuuta 1992, raakatupakan yhteisestä markkinajärjestelystä (7),
-
neuvoston asetus (ETY) N:o 404/93, annettu 13 päivänä helmikuuta 1993, banaanialan yhteisestä markkinajärjestelystä (8),
-
neuvoston asetus (EY) N:o 2200/96, annettu 28 päivänä lokakuuta 1996, hedelmä- ja vihannesalan yhteisestä markkinajärjestelystä (9),
-
neuvoston asetus (EY) N:o 2201/96, annettu 28 päivänä lokakuuta 1996, hedelmä- ja vihannesjalostealan yhteisestä markkinajärjestelystä (10),
-
neuvoston asetus (EY) N:o 1254/1999, annettu 17 päivänä toukokuuta 1999, naudanliha-alan yhteisestä markkinajärjestelystä (11),
-
neuvoston asetus (EY) N:o 1255/1999, annettu 17 päivänä toukokuuta 1999, maito- ja maitotuotealan yhteisestä markkinajärjestelystä (12),
-
neuvoston asetus (EY) N:o 1493/1999, annettu 17 päivänä toukokuuta 1999, viinin yhteisestä markkinajärjestelystä (13),
-
neuvoston asetus (EY) N:o 1673/2000, annettu 27 päivänä heinäkuuta 2000, kuiduntuotantoon tarkoitetun pellavan ja hampun yhteisestä markkinajärjestelystä (14),
-
neuvoston asetus (EY) N:o 2529/2001, annettu 19 päivänä joulukuuta 2001, lampaan- ja vuohenliha-alan yhteisestä markkinajärjestelystä (15),
-
neuvoston asetus (EY) N:o 1784/2003, annettu 29 päivänä syyskuuta 2003, viljan yhteisestä markkinajärjestelystä (16),
-
neuvoston asetus (EY) N:o 1785/2003, annettu 29 päivänä syyskuuta 2003, riisin yhteisestä markkinajärjestelystä (17),
-
neuvoston asetus (EY) N:o 1786/2003, annettu 29 päivänä syyskuuta 2003, kuivatun rehun yhteisestä markkinajärjestelystä (18),
-
neuvoston asetus (EY) N:o 865/2004, annettu 29 päivänä huhtikuuta 2004, oliiviöljyn ja syötäväksi tarkoitettujen oliivien yhteisestä markkinajärjestelystä ja asetuksen (ETY) N:o 827/68 muuttamisesta (19),
-
neuvoston asetus (EY) N:o 1947/2005, annettu 23 päivänä marraskuuta 2005, siemenalan yhteisestä markkinajärjestelystä ja asetusten (ETY) N:o 2358/71 ja (ETY) N:o 1674/72 kumoamisesta (20),
-
neuvoston asetus (EY) N:o 1952/2005, annettu 23 päivänä marraskuuta 2005, humala-alan yhteisestä markkinajärjestelystä ja asetusten (ETY) N:o 1696/71, (ETY) N:o 1037/72, (ETY) N:o 879/73 ja (ETY) N:o 1981/82 kumoamisesta (21),
-
neuvoston asetus (EY) N:o 318/2006, annettu 20 päivänä helmikuuta 2006, sokerialan yhteisestä markkinajärjestelystä (22).
(3)
Lisäksi neuvosto on vahvistanut kolme asetusta, joissa säädetään tiettyjä tuotteita koskevista erityissäännöistä, ottamatta kuitenkaan käyttöön näihin tuotteisiin sovellettavia yhteistä markkinajärjestelyä:
-
neuvoston asetus (EY) N:o 670/2003, annettu 8 päivänä huhtikuuta 2003, maatalousperäisen etyylialkoholin markkinoihin liittyvistä erityistoimenpiteistä (23),
-
neuvoston asetus (EY) N:o 797/2004, annettu 26 päivänä huhtikuuta 2004, toimista, joiden tavoitteena on parantaa mehiläistuotteiden tuotannon ja kaupan pitämisen edellytyksiä (24),
-
neuvoston asetus (EY) N:o 1544/2006, annettu 5 päivänä lokakuuta 2006, erityistoimenpiteistä silkkiäistoukkien kasvatuksen edistämiseksi (25).
(4)
Edellä mainittuihin asetuksiin, jäljempänä ’perusasetukset’, liittyy monesti useita neuvoston oheisasetuksia. Useimmat perusasetukset noudattavat samaa rakennetta, ja niissä on lukuisia yhteisiä säännöksiä. Tämä koskee erityisesti kolmansien maiden kanssa käytävässä kaupassa noudatettavia sääntöjä ja yleisiä säännöksiä, mutta myös jossain määrin sisämarkkinoihin liittyviä sääntöjä. Perusasetuksiin sisältyy usein erilaisia ratkaisuja samanlaisiin tai samankaltaisiin ongelmiin.
(5)
Yhteisö on jo jonkin aikaa pyrkinyt yksinkertaistamaan YMP:tä koskevaa sääntelyä. Tämän mukaisesti yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä 29 päivänä syyskuuta 2003 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 1782/2003 (26) otettiin käyttöön kaikkia suoria tukia koskeva horisontaalinen säädöskehys, jossa useat tukijärjestelmät on yhdistetty tilatukijärjestelmään. Tätä lähestymistapaa olisi sovellettava myös perusasetuksiin. Tässä yhteydessä niihin sisältyvät säännöt olisi yhdistettävä yhteen säädöskehykseen ja alakohtaiset lähestymistavat olisi korvattava mahdollisuuksien mukaan horisontaalisilla lähestymistavoilla.
(6)
Ottaen huomioon edellä mainitut näkökohdat, olisi perusasetukset kumottava ja korvattava yhdellä asetuksella.
(7)
Yksinkertaistaminen ei saisi vaarantaa vuosien mittaan YMP:n yhteydessä tehtyjä poliittisia päätöksiä. Näin ollen tässä asetuksessa olisi rajoituttava ennen kaikkea tekniseen yksinkertaistamiseen. Sillä ei tästä syystä olisi kumottava tai muutettava olemassa olevia välineitä, jolleivät ne ole vanhentuneet tai tulleet tarpeettomiksi tai jollei niitä olisi niiden luonteen vuoksi käsiteltävä neuvoston tasolla, eikä ottaa käyttöön uusia välineitä tai toimenpiteitä.
(8)
Tätä taustaa vasten tähän asetukseen ei olisi sisällytettävä niitä yhteisten markkinajärjestelyjen osia, joita tarkistetaan poliittisesti. Tämä koskee useimpia hedelmä- ja vihannes-, hedelmä- ja vihannesjaloste- ja viinialojen osia. Tästä syystä asetuksiin (EY) N:o 2200/96, (EY) N:o 2201/96 ja (EY) N:o 1493/1999 sisältyvät säännöt tulisi sisällyttää tähän asetukseen ainoastaan siltä osin kuin niitä koskevaa politiikkaa ei ole tarkoitus uudistaa. Näiden yhteisten markkinajärjestelyjen asiallinen sisältö olisi sisällytettävä tähän asetukseen vasta sen jälkeen kun asianomaisista uudistuksista on päästy ratkaisuun.
(9)
Viljaan, riisiin, sokeriin, kuivattuun rehuun, siemeniin, oliiviöljyyn ja syötäväksi tarkoitettuihin oliiveihin, pellavaan ja hamppuun, banaaneihin, maitoon ja maitotuotteisiin sekä silkkiäistoukkiin sovellettavissa yhteisissä markkinajärjestelyissä on säädetty markkinointivuosista, jotka on mukautettu ensisijassa kunkin tuotteen biologisiin tuotantosykleihin. Näin ollen tähän asetukseen olisi sisällytettävä edellä mainituilla aloilla vahvistetut markkinointivuodet.
(10)
Markkinoiden vakauttamiseksi ja kohtuullisen elintason varmistamiseksi maatalousväestölle eri aloilla on kehitetty erilaisia hintatukijärjestelmiä ja otettu samaan aikaan käyttöön suoran tuen järjestelmiä ottaen huomioon toisaalta kunkin alan erilaiset tarpeet ja toisaalta eri alojen riippuvuus toisistaan. Tällaisia toimenpiteitä ovat vilja-, riisi-, sokeri-, oliiviöljy- ja syötäväksi tarkoitettujen oliivien, naudanliha-, maito- ja maitotuote-, sianliha- sekä lampaan- ja vuohenliha-alojen tuotteiden julkiset interventiot tai yksityisestä varastoinnista maksettavat tuet. Tämän asetuksen tavoitteet huomioiden on näin ollen tarpeen säilyttää hintatukitoimenpiteet, jos ne sisältyvät aiempiin välineisiin, tekemättä merkittäviä muutoksia aiempaan oikeudelliseen tilanteeseen.
(11)
Selkeyden ja avoimuuden vuoksi näitä toimenpiteitä koskeville säännöksille olisi luotava yhteinen rakenne säilyttäen samalla kullakin alalla noudatettava politiikka. Tästä syystä on aiheellista tehdä ero viitehintojen ja interventiohintojen välillä.
(12)
Viljaa, naudanlihaa sekä maitoa ja maitotuotteita koskeviin yhteisiin markkinajärjestelyihin on sisältynyt säännöksiä, joiden mukaan neuvosto voi perustamissopimuksen 37 artiklan 2 kohdassa määrättyä menettelyä noudattaen muuttaa hintatasoja. Hintajärjestelmien herkkyyden vuoksi olisi tehtävä selväksi, että 37 artiklan 2 kohdan mukainen mahdollisuus muuttaa hintatasoja koskee kaikkia tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvia aloja.
(13)
Tämän lisäksi sokerin yhteisessä markkinajärjestelyssä on säädetty mahdollisuudesta tarkistaa sokerin vakiolaatuja, jotka on määritelty tarkemmin asetuksessa (EY) N:o 318/2006, jotta voidaan ottaa huomioon erityisesti kaupalliset vaatimukset ja analyysitekniikan kehittyminen. Mainitussa asetuksessa on sen vuoksi säädetty komission toimivallasta muuttaa asianomaista liitettä. On erityisen tarpeellista säilyttää tämä mahdollisuus, jotta komissio voi tarpeen vaatiessa toteuttaa nopeita toimia.
(14)
Jotta varmistetaan luotettavan tiedon saanti sokerin yhteisön markkinahinnoista, olisi tähän asetukseen olisi sisällytettävä sokerin markkinajärjestelyssä säädetty hintaselvitysjärjestelmä, jonka perusteella olisi määriteltävä valkoisen sokerin markkinahinnan tasot.
(15)
Jotta viljan, riisin, voin ja rasvattoman maitojauheen interventiojärjestelmä ei muodostuisi itsessään myyntikanavaksi, olisi säilytettävä mahdollisuus aloittaa julkiset interventio-ostot vain tiettyinä aikoina vuodesta. Naudanlihatuotteiden, sianlihan ja voin osalta julkiset interventio-ostojen aloittamisen ja lopettamisen olisi tapahduttava tietyn kauden markkinahintojen tason perusteella. Maissi-, riisi- ja sokerialoilla olisi säilytettävä julkisia interventio-ostoja koskeva määrällinen rajoitus. Voin ja rasvattoman maitojauheen osalta on tarpeen säilyttää komissiolla olevat valtuudet keskeyttää tavanomainen osto, kun tietty määrä on saavutettu, tai korvata se tarjouskilpailulla tapahtuvalla ostolla.
(16)
Julkisten interventio-ostojen hintatasoa alennettiin aiemmin viljaa, riisiä ja naudanlihaa koskevissa yhteisissä markkinajärjestelyissä, ja se vahvistettiin samalla kun näillä aloilla otettiin käyttöön suoran tuen järjestelmiä. Näiden järjestelmien mukainen tuki ja interventiohinnat liittyvät näin ollen kiinteästi toisiinsa. Maito- ja maitotuotealan tuotteiden osalta hintataso vahvistettiin kyseisen alan tuotteiden kulutuksen edistämiseksi ja niiden kilpailukyvyn parantamiseksi. Riisi- ja sokerialoilla hinnat vahvistettiin markkinoiden vakauden edistämiseksi sellaisissa tapauksissa, joissa markkinahinnat tiettynä markkinointivuotena laskevat seuraavaksi markkinointivuodeksi vahvistetun viitehinnan alle. Tällaiset neuvoston poliittiset päätökset ovat edelleen perusteltuja.
(17)
Kuten aiemmissa yhteisissä markkinajärjestelyissä tässä asetuksessa olisi säädettävä mahdollisuudesta myydä julkisessa interventiossa ostetut tuotteet. Tällaiset toimenpiteet olisi toteutettava siten, että vältetään markkinahäiriöt ja varmistetaan tavaroiden tasapuolinen saanti ja ostajien tasapuolinen kohtelu.
(18)
Yhteisöllä on useiden maataloustuotteiden interventiovarastojensa ansiosta mahdollisuus parantaa merkittävästi vähävaraisimpien kansalaistensa hyvinvointia. On yhteisön edun mukaista aiheellisia toimenpiteitä toteuttamalla hyödyntää tätä mahdollisuutta jatkuvalla tavalla, kunnes varastot pienenevät tavanomaiselle tasolle. Edellä esitetyn perusteella yleisistä säännöistä yhteisön vähävaraisimmille henkilöille jaettavaksi tarkoitettujen elintarvikkeiden luovuttamisesta interventiovarastoista tietyille järjestöille 10 päivänä joulukuuta 1987 annetussa neuvoston asetuksessa (ETY) N:o 3730/87 (27) on tähän asti säädetty hyväntekeväisyysjärjestöjen hoitamasta elintarvikkeiden jakelusta. Tämä tärkeä sosiaalinen toimenpide, jolla voi olla suuri merkitys avunsaajille, ja on säilytettävä ja sisällytettävä tähän asetukseen.
(19)
Maitomarkkinoiden tasapainottamiseksi ja markkinahintojen vakauttamiseksi maidon ja maitotuotteiden yhteisessä markkinajärjestelyssä on säädetty tuen myöntämisestä kerman sekä tiettyjen voi- ja juustotuotteiden yksityiseen varastointiin. Lisäksi komissiolla on ollut valtuudet päättää tuen myöntämisestä tiettyjen muiden juustotuotteiden, valkoisen sokerin, tietynlaisten oliiviöljyjen, tiettyjen naudanlihatuotteiden, rasvattoman maitojauheen, sianlihan sekä lampaan- ja vuohenlihan yksityistä varastointia varten. Tämän asetuksen tavoite huomioiden nämä toimenpiteet olisi säilytettävä.
(20)
Yhteisön täysikasvuisten nautaeläinten ruhojen luokitteluasteikosta 24 päivänä heinäkuuta 2006 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1183/2006 (28), yhteisön täysikasvuisten nautaeläinten ruhojen laatuluokituksen soveltamisalan laajentamisesta 7 päivänä toukokuuta 1990 annetussa neuvoston asetuksessa (ETY) N:o 1186/90 (29), yhteisön sianruhojen luokitusasteikosta 13 päivänä marraskuuta 1984 annetussa neuvoston asetuksessa (ETY) N:o 3220/84 (30) ja lampaanruhojen yhteisön luokitteluasteikosta ja tuoreiden ja jäähdytettyjen lampaanruhojen yhteisön vakiolaadusta 23 päivänä heinäkuuta 1992 annetussa neuvoston asetuksessa (ETY) N:o 2137/92 (31) säädetään yhteisön ruhojen luokitteluasteikoista naudanliha-, sianliha- sekä lampaan- ja vuohenliha-aloilla. Näitä järjestelmiä ovat erityisen tärkeitä hintojen seurannalle ja interventiojärjestelyjen soveltamiselle kyseisillä aloilla. Lisäksi ne edistävät markkinoiden avoimuuden parantamista koskevan tavoitteen saavuttamista. Tällaiset ruhojen luokittelujärjestelmät olisi säilytettävä. Tämän vuoksi on aiheellista sisällyttää niiden olennaiset osat tähän asetukseen, samalla kun komissio valtuutetaan sääntelemään tiettyjä melko teknisluonteisia seikkoja täytäntöönpanosäännöin.
(21)
Eläintautien leviämisen estämiseksi tarkoitettujen toimenpiteiden soveltamisesta aiheutuvat vapaan liikkuvuuden rajoitukset voivat aiheuttaa hankaluuksia yhden tai useamman jäsenvaltion tiettyjen tuotteiden markkinoilla. Kokemus osoittaa, että vakavat markkinahäiriöt, kuten kulutuksen tai hintojen huomattava lasku, voivat johtua kansanterveyteen tai eläinten terveyteen kohdistuvien riskien aiheuttamasta kuluttajien luottamuksen menettämisestä.
(22)
Sen vuoksi tähän asetukseen olisi sisällytettävä naudanlihaa, maitoa ja maitotuotteita, sianlihaa, lampaan- ja vuohenlihaa, munia ja siipikarjanlihaa koskevissa yhteisissä markkinajärjestelyissä tällaisten tilanteiden korjaamiseksi säädetyt poikkeukselliset markkinatukitoimenpiteet samoin edellytyksin kuin niitä on sovellettu tähän asti. Komission olisi huolehdittava poikkeuksellisten markkinatukitoimenpiteiden toteuttamisesta, ja tällaisten toimenpiteiden olisi liityttävä suoraan tautien leviämisen estämiseksi hyväksyttyihin terveyttä ja eläinlääkintää koskeviin toimenpiteisiin tai johduttava niistä. Ne olisi toteutettava jäsenvaltioiden pyynnöstä vakavien häiriöiden välttämiseksi kyseisillä markkinoilla.
(23)
Tässä asetuksessa olisi pidettävä voimassa vilja- ja riisialan markkinajärjestelyissä säädetty komission mahdollisuus toteuttaa tarvittaessa erityisiä interventiotoimenpiteitä, kun tämä osoittautuu välttämättömäksi, jotta voidaan reagoida tehokkaasti markkinahäiriöiden uhkaan vilja-alalla ja jotta voidaan estää julkisen intervention laajamittainen soveltaminen tietyillä yhteisön alueilla riisialalla tai korvata luonnonkatastrofeista johtuva paddy- eli raakariisin puute.
(24)
Jotta yhteisön sokerijuurikkaan ja -ruo'on viljelijöille varmistettaisiin kohtuullinen elintaso, olisi vahvistettava vähimmäishinta vakiolaatua vastaavalle kiintiösokerijuurikkaalle ja tämä vakiolaatu olisi määriteltävä.
(25)
Sokeriyritysten ja sokerijuurikkaan viljelijöiden oikeuksien ja velvollisuuksien kohtuullisen tasapainon varmistamiseksi tarvitaan erityisiä välineitä. Näin ollen sokerialan yhteiseen markkinajärjestelyyn tähän asti sisältyneet toimialakohtaisia sopimuksia koskevat vakiosäännökset olisi pidettävä voimassa.
(26)
On vaikea vahvistaa koko yhteisölle yhtenäisiä sokerijuurikkaiden ostoehtoja, koska luontoon liittyvät sekä taloudelliset ja tekniset olosuhteet ovat moninaiset. Toimialalla on jo sokerijuurikkaan viljelijöiden yhdistysten ja sokeriyritysten välisiä sopimuksia. Sen vuoksi puitesäännöksissä olisi määriteltävä ainoastaan sekä sokerijuurikkaan viljelijöiden että sokeriteollisuuden vaatimat vähimmäisvaatimukset, joilla varmistetaan sokerimarkkinoiden moitteeton toiminta ja mahdollisuus poiketa tietyistä säännöistä toimialan sisäisillä sopimuksilla. Sokerin yhteisen markkinajärjestelyn nojalla asetuksen (EY) N:o 318/2006 liitteessä II on säädetty tähän asti yksityiskohtaisemmista ehdoista. Näiden ehtojen erityisen teknisen luonteen vuoksi on asianmukaista käsitellä näitä kysymyksiä komission tasolla.
(27)
Sokerin markkinajärjestelyn nojalla säädettyä tuotantomaksua, jotta voidaan rahoittaa mainitusta yhteisestä markkinajärjestelystä aiheutuvia menoja.
(28)
Olisi säilytettävä komissiolla oleva mahdollisuus päättää poistaa sokeria markkinoilta niin kauan kuin on tarpeen markkinoiden tasapainottamiseksi, jotta sokerimarkkinoiden rakenteellinen tasapaino voidaan pysyttää viitehintaa lähellä olevalla hintatasolla.
(29)
Elävien kasvien, naudanlihan, sianlihan, lampaan- ja vuohenlihan, munien ja siipikarjanlihan yhteisissä markkinajärjestelyissä on säädetty mahdollisuudesta toteuttaa tiettyjä toimenpiteitä, jotka helpottavat tarjonnan mukauttamista markkinoiden tarpeisiin. Tällaiset toimenpiteet voivat edistää markkinoiden vakauttamista ja kohtuullisen elintason varmistamista alalla toimivalle maatalousväestölle. Tämä mahdollisuus olisi tämän asetuksen tavoitteet huomioiden säilytettävä. Mainittujen säännösten mukaisesti neuvosto voi antaa tällaisia toimenpiteitä koskevat yleiset säännöt perustamissopimuksen 37 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen. Näiden toimenpiteiden tavoitteet ovat täsmällisesti määriteltyjä, ja ne rajoittavat mahdollisesti toteuttavien toimenpiteiden luonnetta. Sen vuoksi neuvoston ei ole tarpeen antaa yleisiä lisäsääntöjä kyseisillä aloilla eikä siitä olisi enää säädettävä.
(30)
Asetuksessa (EY) N:o 318/2006 ja maito- ja maitotuotealan maksun vahvistamisesta 29 päivänä syyskuuta 2003 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1788/2003 (32) säädetty tuotannon määrällinen rajoitus on ollut monien vuosien ajan tärkeä markkinapolitiikan väline sokeri- sekä maito- ja maitotuotealoilla. Syyt, joiden vuoksi yhteisö otti aikoinaan käyttöön tuotantokiintiöjärjestelmät molemmilla aloilla, ovat edelleen olemassa.
(31)
Sokerikiintiöjärjestelmästä on säädetty sokerialan yhteisessä markkinajärjestelyssä, kun taas maitoalan vastaavaa järjestelmää on tähän asti säännelty säädöksellä joka on erillinen maito- ja maitotuotealan yhteisestä markkinajärjestelystä. Näiden järjestelmien keskeinen merkitys ja tämän asetuksen tavoitteet huomioiden on aiheellista sisällyttää kumpaakin alaa koskevat säännökset tähän asetukseen tekemättä aiempaan oikeudelliseen tilanteeseen verrattuna merkittäviä muutoksia järjestelmiin ja niiden toimintaan.
(32)
Tässä asetuksessa säädetyssä sokerikiintiöjärjestelmässä olisi näin ollen otettava huomioon asetuksessa (EY) N:o 318/2006 säädetyt järjestelyt, ja siinä olisi erityisesti säilytettävä kiintiöiden oikeudellinen asema sikäli kuin kiintiöjärjestelmä, yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaisesti, on sokerialan markkinoita säätelevä mekanismi, jolla pyritään varmistamaan saavuttamaan yleisen edun kannalta tärkeiden tavoitteiden saavuttaminen.
(33)
Tässä asetuksessa olisi tästä syystä myös annettava komissiolle myös mahdollisuus mukauttaa kiintiöitä kestävälle tasolle sen jälkeen, kun yhteisön sokerialan väliaikaisesta rakenneuudistusjärjestelmästä 20 päivänä helmikuuta 2006 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 320/2006 (33) perustettu rakenneuudistusrahasto lakkautetaan vuonna 2010.
(34)
Ottaen huomioon tarpeen sallia jalostusteollisuuden sekä sokerijuurikkaan ja -ruo'on viljelyn rakenteellisen mukauttamisen osalta kiintiöiden soveltamisaikana tietty kansallinen joustovara, olisi säilytettävä jäsenvaltioilla oleva mahdollisuus muuttaa yritysten kiintiöitä tietyissä rajoissa rajoittamatta kuitenkaan rakenneuudistusrahaston toimintaa välineenä.
(35)
Jotta ylijäämäsokeri ei vääristäisi sokerimarkkinoita, on sokerialan yhteisessä markkinajärjestelyssä säädetty, että komission olisi voitava tiettyjen perusteiden mukaisesti säätää siitä, että ylijäämäsokeri, -isoglukoosi tai -inuliinisiirappi siirretään seuraavan markkinointivuoden kiintiötuotantoon. Siinä tapauksessa, että sovellettavat edellytykset eivät joidenkin määrien osalta täyty, siinä on lisäksi säädetty ylijäämämaksusta, jotta tällaiset markkinatilannetta uhkaavat määrät eivät kasaantuisi. Nämä säännökset olisi pidettävä voimassa.
(36)
Maitokiintiöjärjestelmän päätarkoituksena on vähentää asianomaisten markkinoiden kysynnän ja tarjonnan välistä epätasapainoa ja siitä johtuvaa rakenteellista ylijäämää ja siten tasapainottaa markkinoita, ja se on päätarkoituksena edelleen. Suoraan kulutukseen kerättyihin tai myytyihin tietyn takuukynnyksen ylittäviin maitomääriin sovellettava maksu olisi näin ollen säilytettävä. Tämän asetuksen tarkoituksen mukaisesti on tietyssä määrin tarpeen suorittaa erityisesti terminologista yhdenmukaistamista sokeri- ja maitokiintiöjärjestelmien välillä säilyttäen kaikilta osin niiden osalta vallitseva oikeudellinen tilanne. Näin ollen olisi aiheellista yhdenmukaistaa maitoalan terminologiaa sokerialan terminologian kanssa. Käsitteet ”kansallinen viitemäärä” ja ”tilakohtainen viitemäärä”, sellaisina kuin ne ovat asetuksessa (EY) N:o 1788/2003, olisi näin ollen korvattava käsitteillä ”kansallinen kiintiö” ja ”tilakohtainen kiintiö”, samalla kun pidetään voimassa määriteltävä oikeudellinen käsite.
(37)
Tämän asetuksen mukaista maitokiintiöjärjestelmän sisältöä olisi mukautettava asetuksen (EY) N:o 1788/2003 mukaisesti. Varsinkin ero toimitusten ja suoramyynnin välillä olisi säilytettävä, ja järjestelmää olisi sovellettava tilakohtaisten viiterasvapitoisuuksien ja rasvapitoisuuden kansallisen viitearvon perusteella. Viljelijöiden olisi sallittava tietyin edellytyksin siirtää tilakohtaisia kiintiöitään väliaikaisesti. Lisäksi olisi säilytettävä periaate, jonka mukaan tilakohtainen viitemäärä siirretään ostajalle, vuokralaiselle tai perijälle, silloin kun tila myydään, vuokrataan tai siirretään perintönä, samalla kun olisi pidettävä voimassa poikkeukset periaatteeseen, jonka mukaan kiintiöt ovat tilasidonnaisia, jotta voidaan jatkaa maidontuotannon rakenneuudistusta jatkamiseksi ja parantaa ympäristön tilaa. Säädökset, joiden mukaan jäsenvaltioilla on kiintiöiden erilaisten siirtotapojen mukaan ja puolueettomin perustein mahdollisuus siirtää osa siirretyistä määristä kansalliseen varantoon.
(38)
Ylijäämämaksu olisi vahvistettava ennaltaehkäisevälle tasolle, ja jäsenvaltioiden olisi suoritettava se heti, kun kansallinen kiintiö ylittyy. Tämän jälkeen jäsenvaltion olisi jaettava maksuvelvoite sellaisten tuottajien kesken, jotka ovat myötävaikuttaneet ylitykseen. Näiden tuottajien olisi maksettava jäsenvaltiolle osuutensa maksusta, joka johtuu käytettävissä olevan määrän ylittämisestä. Jäsenvaltioiden olisi suoritettava Euroopan maatalouden tukirahastolle (maataloustukirahasto) niiden kansallisen kiintiön ylittävää osuutta vastaava maksu, josta vähennetään kiinteä 1 prosentin suuruinen määrä, jotta voidaan ottaa huomioon konkurssitapaukset tai tiettyjen tuottajien lopullinen kyvyttömyys suorittaa osuutensa maksusta.
(39)
Yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta 21 päivänä kesäkuuta 2005 annetun neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1290/2005 (34) kutsutaan maitoalan lisämaksun soveltamisesta saatua tuottoa ”käyttötarkoitukseensa sidotuksi tuloksi”, joka on suoritettava yhteisön talousarvioon ja, jos se käytetään uudelleen, se on käytettävä yksinomaan maataloustukirahaston tai Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahaston (maaseuturahasto) menojen rahoittamiseen. Tämän vuoksi asetuksen (EY) N:o 1788/2003 22 artikla, jonka mukaan maksutuloja pidetään maatalousmarkkinoiden tasapainottamiseen tarkoitettuihin tukitoimiin kuuluvana ja ne on käytettävä maitoalan menojen rahoittamiseen, on vanhentunut eikä sitä olisi sisällytettävä tähän asetukseen.
(40)
Useissa yhteisissä markkinajärjestelyissä on säädetty erilaisista tukijärjestelmistä.
(41)
Kuivatun rehun sekä pellavan ja hampun yhteisissä markkinajärjestelyissä on säädetty näillä aloilla sovellettavista jalostustuista kyseisten alojen sisämarkkinoiden sääntelemiseksi. Nämä säännökset olisi pidettävä voimassa.
(42)
Viljan ja perunatärkkelyksen erityisen markkinatilanteen perusteella viljan yhteiseen markkinajärjestelyyn on sisältynyt säännöksiä, joissa sallittiin tuotantotuen myöntäminen jos se osoittautuu välttämättömäksi. Tuotantotuen olisi oltava luonteeltaan sellaista, että kyseinen tuotantoala saa käyttämänsä perustuotteet alempaan hintaan kuin se, joka muodostuisi yhteisiä hintoja soveltamalla. Sokerin yhteisessä markkinajärjestelyssä otettiin käyttöön mahdollisuus myöntää tuotantotukea silloin, kun tiettyjen teollisuuden, kemian tai lääketeollisuuden tuotteiden valmistus edellyttää toimenpiteiden toteuttamista tiettyjen sokerituotteiden käyttöön saattamiseksi. Nämä säännökset olisi pidettävä voimassa.
(43)
Maitomarkkinoiden tasapainottamiseksi ja maidon ja maitotuotteiden markkinahintojen vakauttamiseksi on tarpeen toteuttaa toimenpiteitä, joilla lisätään maitotuotteiden myyntimahdollisuuksia. Tästä syystä maidon ja maitotuotteiden yhteisessä markkinajärjestelyssä on säädetty tukien myöntämistä maitotuotteiden markkinoimiseksi tiettyihin käyttötarkoituksiin. Lisäksi yhteisessä markkinajärjestelyssä on säädetty, että maidon kulutuksen edistämiseksi nuorten parissa yhteisön olisi vastattava osittain niistä kustannuksista, joita aiheutuu koulujen oppilaille toimitettavaa maitoa koskevan tuen myöntämisestä. Nämä säännökset olisi pidettävä voimassa.
(44)
Yhteisön rahoitusosuutta, joka muodostuu prosenttiosuudesta, jonka jäsenvaltiot voivat pidättää suorasta tuesta asetuksen (EY) N:o 1782/2003 110 i artiklan 4 alakohdan mukaisesti, tarvitaan hyväksyttyjen toimijaorganisaatioiden kannustamiseksi laatimaan toimintaohjelmia oliiviöljyn ja syötäväksi tarkoitettujen oliivien tuotannon laadun parantamiseksi. Tästä syystä oliiviöljyn ja syötäväksi tarkoitettujen oliivien yhteisessä markkinajärjestelyssä on säädetty yhteisön tuesta, jota myönnetään kyseisissä toimintaohjelmissa toteutettaville toimille osoitetun ensisijaisuuden mukaan. Nämä säännökset olisi pidettävä voimassa.
(45)
Asetuksella (ETY) N:o 2075/92 perustettiin yhteisön tupakkarahasto, jota rahoitetaan mainitun alan tukijärjestelmistä tehtävillä vähennyksillä ja jonka tavoitteena on toteuttaa erilaisia toimenpiteitä tällä alalla. Vuosi 2007 on viimeinen, jona asetuksen (EY) N:o 1782/2003 IV osaston 10 c luvussa säädetyt tukijärjestelmästä tehtävät vähennykset annetaan yhteisön tupakkarahaston käyttöön. Vaikka rahaston rahoittaminen lopetetaan ennen tämän asetuksen voimaantuloa, olisi asetuksen (ETY) N:o 2075/92 13 artikla säilytettävä, jotta sitä voidaan käyttää yhteisön tupakkarahastosta rahoitettavien monivuotisten ohjelmien oikeusperustana.
(46)
Mehiläishoidolle, joka on maatalouden ala, on ominaista tuotantoedellytysten ja -tasojen monimuotoisuus sekä taloudellisten toimijoiden hajaannus ja epäyhtenäisyys niin tuotannon kuin kaupan pitämisen vaiheissa. Ottaen huomioon varroapunkin lisääntyminen viime vuosina useissa jäsenvaltioissa ja tämän tuholaisen hunajantuotannolle aiheuttamat vaikeudet, yhteisön toimet ovat lisäksi edelleen välttämättömiä, sillä varroapunkkia ei voida kokonaan hävittää ja se on käsiteltävä sallituilla tuotteilla. Näissä olosuhteissa ja mehiläistuotteiden tuotannon ja kaupan pitämisen kehittämiseksi yhteisössä on tarpeen laatia joka kolmas vuosi kansalliset ohjelmat, joihin sisältyy tekninen apu, varroapunkin torjunta, siirtohoidon järkeistäminen, yhteisön mehiläiskannan lisääminen sekä yhteistyö mehiläishoitoa ja siitä saatavia tuotteita koskevien tutkimusohjelmien kanssa mehiläishoitotuotteiden tuotannon ja kaupan pitämisen yleisten edellytysten parantamiseksi. Yhteisön olisi osallistuttava kansallisten ohjelmien rahoitukseen.
(47)
Asetuksella (EY) N:o 1544/2006 korvattiin kaikki silkkiäistoukkia koskevat kansalliset tuet silkkiäistoukkien kasvatusta koskevalla yhteisön tukijärjestelmällä, joka muodostuu kiinteästä tukimäärästä käytettyä silkkiäismunalaatikkoa kohden.
(48)
Koska poliittiset syyt, joiden vuoksi edellä mainitut mehiläishoitoa ja silkkiäistoukkia koskevat järjestelmät otettiin käyttöön, ovat edelleen olemassa, nämä tukijärjestelmät olisi sisällytettävä tähän asetukseen.
(49)
Maataloustuotteiden kaupan pitämistä koskevien vaatimusten soveltaminen voi parantaa tuotannon ja kaupan pitämisen taloudellisia edellytyksiä sekä tuotteiden laatua. Näin ollen tällaisten vaatimusten soveltaminen on tuottajien, kauppiaiden ja kuluttajien edun mukaista. Tästä syystä banaanien, oliiviöljyn ja syötäväksi tarkoitettujen oliivien, elävien kasvien, munien ja siipikarjanlihan yhteisissä markkinajärjestelyissä on otettu käyttöön kaupan pitämistä koskevat vaatimukset, jotka koskevat erityisesti laatua, luokittelua, painoa, kokoluokittelua, pakkaamista, käärimistä, varastointia, kuljetusta, tarjontamuotoa, alkuperää ja pakkausmerkintöjä. Tämä lähestymistapa on aiheellista säilyttää tässä asetuksessa.
(50)
Oliiviöljyn ja syötäväksi tarkoitettujen oliivien sekä banaanien yhteisissä markkinajärjestelyissä komissiolle on tähän asti annettu valtuudet antaa kaupan pitämistä koskeviin vaatimuksia koskevat säännökset. Vaatimusten yksityiskohtaisen teknisen luonteen vuoksi ja koska on jatkuvasti tarpeen parantaa niiden tehokkuutta ja mukauttaa niitä kauppatapojen kehitykseen, on aiheellista ulottaa tämä lähestymistapa koskemaan elävien kasvien aloja samalla kun täsmennetään perusteet, jotka komission on otettava huomioon asiaa koskevia sääntöjä vahvistaessaan. Lisäksi voi olla tarpeen hyväksyä erityistoimenpiteitä, erityisesti ajanmukaisia analyysimenetelmiä ja muita toimenpiteitä, joilla voidaan määrittää kyseisten vaatimusten ominaisuudet, jotta voidaan välttää väärinkäytökset, jotka liittyvät kuluttajille esitettyjen tuotteiden laatuun ja aitouteen, ja merkittävät markkinahäiriöt, joita tällaisista väärinkäytöksistä voi aiheutua.
(51)
Maidon, maitotuotteiden ja rasvojen kaupan pitämistä ja nimityksiä varten on otettu käyttöön useita oikeudellisia välineitä. Niiden tavoitteena on niin tuottajien kuin kuluttajien edun mukaisesti toisaalta parantaa maidon ja maitotuotteiden asemaa markkinoilla ja toisaalta varmistaa terve kilpailu maidosta tai muusta kuin maidosta saatavien levitettävien ravintorasvojen välillä. Maidon ja maitotuotteiden kaupan pitämisessä käytettävien nimitysten suojelemisesta 2 päivänä heinäkuuta 1987 annettuun neuvoston asetukseen (ETY) N:o 1898/87 (35) sisältyvien sääntöjen tavoitteena on suojella kuluttajaa ja luoda vääristymättömät kilpailuehdot maitotuotteiden ja niiden kanssa kilpailevien tuotteiden välille tuotteiden nimitysten, merkintöjen ja mainonnan alalla. Maito- ja maitotuotealan yhteistä markkinajärjestelyä koskevista lisäsäännöistä kulutukseen tarkoitetun maidon osalta 18 päivänä joulukuuta 1997 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 2597/97 (36) vahvistetaan säännöt, joilla pyritään takaamaan kulutukseen tarkoitetun maidon hyvä laatu sekä kuluttajien tarpeita ja toiveita vastaavien tuotteiden tarjonta ja siten vakauttamaan kyseisiä markkinoita ja tarjoamaan kuluttajalle hyvälaatuista kulutukseen tarkoitettua maitoa. Levitettäviä ravintorasvoja koskevista vaatimuksista 5 päivänä joulukuuta 1994 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 2991/94 (37) vahvistetaan kyseisille maitotuotteille ja muille kuin maitotuotteille kaupan pitämistä koskevat vaatimukset, joihin kuuluvat selvä ja erottava luokittelu ja nimityksiä koskevat säännöt. Tämän asetuksen tavoitteiden mukaisesti nämä säännöt olisi pidettävä voimassa.
(52)
Muna- ja siipikarjanliha-alojen osalta on olemassa kaupan pitämisen vaatimuksiin ja tietyissä tapauksissa tuotantoon liittyviä säännöksiä. Nämä säännökset sisältyvät munien kaupan pitämiseen sovellettavista vaatimuksista 19 päivänä kesäkuuta 2006 annettuun neuvoston asetukseen (EY) N:o 1028/2006 (38), tietyistä siipikarjan kaupan pitämisen vaatimuksista 26 päivänä kesäkuuta 1990 annettuun neuvoston asetukseen (ETY) N:o 1906/90 (39) ja siitosmunien ja siipikarjan poikasten tuotannosta ja pitämisestä kaupan 29 päivänä lokakuuta 1975 annettuun neuvoston asetukseen (ETY) N:o 2782/75 (40). Näiden asetusten keskeiset säännöt olisi sisällytettävä tähän asetukseen.
(53)
Asetuksessa (EY) N:o 1028/2006 säädetään, että kaupan pitämisen vaatimuksia olisi periaatteessa sovellettava kaikkiin yhteisössä kaupan pidettäviin ja pääsääntöisesti myös kolmansiin maihin vietäviksi tarkoitettuihin Gallus gallus -lajin kanojen muniin. Lisäksi siinä erotetaan toisistaan sellaisinaan ihmisravinnoksi soveltuvat munat ja sellaisinaan ihmisravinnoksi soveltumattomat munat ottamalla käyttöön kaksi munien laatuluokkaa ja säädetään kuluttajien riittävän tiedonsaannin varmistamisesta laatu- ja painoluokkien sekä käytetyn tuotantotavan tunnistamisen osalta. Lopuksi asetuksessa säädetään erityissäännöistä kolmansista maista tuotavien munien osalta. Säännösten mukaan eräissä kolmansissa maissa voimassa olevat erityissäännökset saattavat kuitenkin antaa perusteet poiketa kaupan pitämisen vaatimuksista, jos vastaavuus yhteisön lainsäädännön kanssa voidaan taata.
(54)
Siipikarjanlihan osalta asetuksessa (ETY) N:o 1906/90 määritetään, että kaupan pitämisen vaatimuksia olisi periaatteessa sovellettava ihmisravinnoksi soveltuvaan ja yhteisössä kaupan pidettävään tietyntyyppiseen siipikarjanlihaan ja että vientiin kolmansiin maihin tarkoitettu siipikarjanliha olisi kuitenkin jätettävä kaupan pitämisen vaatimusten soveltamisen ulkopuolelle. Asetuksessa säädetään siipikarjanlihan luokittelemisesta kahteen luokkaan rakenteen ja ulkonäön perusteella sekä edellytyksistä, joilla siipikarjanlihaa voidaan tarjota myyntiin.
(55)
Näiden asetusten mukaisesti jäsenvaltioiden olisi voitava jättää mainittujen kaupan pitämisen vaatimusten soveltamisen ulkopuolelle munat ja siipikarjanliha, jotka myydään tietynmuotoisessa suorassa myynnissä tuottajalta lopulliselle kuluttajalle pieninä määrinä.
(56)
Asetuksessa (EY) N:o 2782/75 vahvistetaan erityiset säännöt, jotka koskevat siitosmunien ja siipikarjan poikasten kaupan pitämistä ja kuljetusta sekä siitosmunien asettamista haudottavaksi. Asetuksessa säädetään erityisesti poikasten tuotantoon tarkoitettujen siitosmunien varustamisesta tunnusmerkinnällä, pakkaustavoista ja kuljetuksessa käytettävästä pakkausmateriaalista. Siinä vahvistettujen pakollisten soveltamisvaatimusten ulkopuolelle jätetään kuitenkin pienikokoiset jalostuslaitokset ja siitosmunien tuotantolaitokset.
(57)
Tämän asetuksen tavoitteiden mukaisesti nämä säännöt olisi säilytettävä sisällöltään sellaisenaan. Mainittujen asetusten muita, luonteeltaan teknisiä säännöksiä olisi kuitenkin käsiteltävä täytäntöönpanosäännöksissä, jotka komissio antaa.
(58)
Humalan yhteisen markkinajärjestelyn kaltaista laatupolitiikkaa olisi entiseen tapaan sovellettava koko yhteisössä panemalla täytäntöön varmentamista koskevia säännöksiä ja sääntöjä, joilla kielletään pääsääntöisesti sellaisten tuotteiden kaupan pitäminen, joille ei ole myönnetty todistusta, tai sellaisten tuontituotteiden kaupan pitäminen, jotka eivät noudata vastaavia laatuominaisuuksia.
(59)
Oliiviöljyn kuvaukset, määritelmät ja nimitykset ovat olennainen osa markkinoita siltä osin kuin on kyse laatuvaatimusten asettamisesta ja tarkoituksenmukaisen tiedon antamisesta kuluttajalle tuotteesta.
(60)
Eräs edellä mainittu tukijärjestelmä, joka osaltaan tasapainottaa maito- ja maitotuotemarkkinoita ja vakauttaa alan markkinahintoja, on kaseiiniksi ja kaseinaateiksi jalostettavaa rasvatonta maitoa koskeva tukijärjestelmä, josta säädetään asetuksessa (EY) N:o 1255/1999. Maito- ja maitotuotealan yhteistä markkinajärjestelyä koskevista täydentävistä yleisistä säännöistä juustojen osalta 24 päivänä heinäkuuta 1990 annetussa neuvoston asetuksessa (ETY) N:o 2204/90 (41) säädettiin kaseiinien ja kaseinaattien käyttöä juustojen valmistuksessa koskevista säännöistä, jotta voidaan torjua mainitusta tukijärjestelmästä mahdollisesti aiheutuvat haittavaikutukset ottaen huomioon se, että korvaaminen kaseiinilla ja kaseinaateilla on vahingollista juustoille, ja siten vakauttaa markkinoita. Nämä säännöt olisi sisällytettävä tähän asetukseen.
(61)
Eräiden maatalouden raaka-aineiden jalostaminen etyylialkoholiksi liittyy läheisesti näiden raaka-aineiden taloudelliseen merkitykseen. Tämä voi lisätä huomattavasti näiden raaka-aineiden arvoa ja olla taloudellisesti ja yhteiskunnallisesti erityisen tärkeää tiettyjen yhteisön alueiden taloudelle tai muodostaa merkittävän osan tällaisten maatalouden raaka-aineiden tuottajien tuloista. Sen avulla voidaan myös poistaa laadultaan epätyydyttävät tuotteet ja suhdanteista johtuvat ylijäämät, jotka voivat ajoittain vaikeuttaa eräiden alojen tilannetta.
(62)
Humala-, oliiviöljy- ja syötäväksi tarkoitettujen oliivien, tupakka- ja silkkiäistoukka-aloilla lainsäädännössä keskitytään politiikan päämäärien saavuttamiseksi eri tyyppisiin organisaatioihin, erityisesti yhteisen toiminnan kohteena olevien tuotteiden markkinoiden vakauttamiseksi sekä niiden laadun parantamiseksi ja takaamiseksi. Organisaatiojärjestelmää koskevat säännökset ovat tähän asti perustuneet siihen, että jäsenvaltiot tai tietyin edellytyksin komissio tunnustavat organisaatiot noudattaen komission hyväksymiä säännöksiä. Tämä järjestelmä olisi säilytettävä ja tähän asti voimassa olevat säännökset olisi yhdenmukaistettava.
(63)
Toimialakohtaisten järjestöjen tiettyjen toimintojen, joilla on erityistä merkitystä tupakka-alan yhteistä markkinajärjestelyä koskevien nykyisten sääntöjen kannalta, tukemiseksi olisi säädettävä mahdollisuudesta laajentaa toimialakohtaisen järjestön omia jäseniään varten vahvistamat säännöt koskemaan tietyin edellytyksin kaikkia järjestöön kuulumattomia yhden tai useamman alueen tuottajia ja tuottajaryhmittymiä. Tätä tulisi soveltaa myös muuhun toimialakohtaisten järjestöjen toimintaan, josta on yleistä taloudellista tai teknistä etua tupakka-alalle ja tätä kautta hyötyä kaikille kyseisten ammatillisten alojen toimijoille. Jäsenvaltioiden ja komission olisi toimittava tiiviissä yhteistyössä. Komissiolle olisi annettava pysyvä valvontavaltuudet erityisesti näiden järjestöjen hyväksymiin sopimuksiin ja yhteisiin menettelytapoihin nähden.
(64)
Tietyillä aloilla, lukuun ottamatta aloja, joiden osalta nykyisissä säännöissä säädetään tuottaja- tai toimialakohtaisten organisaatioiden hyväksynnästä, jäsenvaltiot saattavat haluta hyväksyä tällaisia kansalliseen lainsäädäntöön perustuvia organisaatioita sikäli kuin tämä on yhteisön lainsäädännön mukaista. Tätä mahdollisuutta olisi tämän vuoksi selvennettävä. Lisäksi olisi annettava säännöt, joiden mukaisesti nykyisten asetusten mukainen tuottaja- ja toimialakohtaisten organisaatioiden hyväksyntä pysyy voimassa tämän asetuksen antamisen jälkeen.
(65)
Yhteisön yhtenäismarkkinat edellyttävät kauppajärjestelmän käyttöönottoa yhteisön ulkorajoilla. Kauppajärjestelmän olisi sisällettävä tuontitulli- ja vientitukijärjestelmä, ja sen olisi periaatteessa vakautettava yhteisön markkinat. Kauppajärjestelmän olisi perustuttava Uruguayn kierroksen monenvälisissä kauppaneuvotteluissa tehtyihin sitoumuksiin.
(66)
Seurattaessa vilja-, riisi-, sokeri-, siemen-, oliiviöljy- ja syötäväksi tarkoitettujen oliivien, pellava- ja hamppu-, naudanliha-, maito- ja maitotuote-, sianliha-, lampaan- ja vuohenliha-, muna-, siipikarjanliha-, elävien kasvien ja maatalousperäisen etyylialkoholialojen yhteisten markkinajärjestelyjen mukaisesti kolmansien maiden kanssa käytävän maataloustuotteiden kaupan laajuutta on niin tuonnissa kuin viennissä sovellettu joko pakollisia todistusjärjestelmiä tai järjestelmiä, joiden mukaan komissiolla on toimivalta hyväksyä todistuksia koskevat vaatimukset.
(67)
Kauppavirtojen seuranta on ensisijaisesti hallinnointia koskeva asia, ja se olisi hoidettava joustavasti. Tätä taustaa vasten ja niistä yhteisistä markkinajärjestelyistä, joiden yhteydessä todistusten hallinnointi on jo siirretty komissiolle, saatujen kokemusten perusteella vaikuttaa aiheelliselta laajentaa tämä lähestymistapa koskemaan kaikkia aloja, joilla käytetään tuonti- ja vientitodistuksia. Komission olisi tehtävä päätös todistuksia kokevista vaatimuksista ottaen huomioon tuontitodistusten tarpeen kyseisten markkinoiden hallinnoinnin ja erityisesti kyseisten tuotteiden tuonnin seurannan kannalta.
(68)
Maailman kauppajärjestön (WTO) sopimusten mukaisiin maataloustuotteisiin sovellettavat tullit vahvistetaan yleensä yhteisessä tullitariffissa. Joidenkin vilja- ja riisialojen tuotteiden osalta on kuitenkin lisämekanismien käyttöönoton vuoksi tarpeen säätää mahdollisuudesta tehdä poikkeuksia.
(69)
Tiettyjen maataloustuotteiden tuonnista yhteisön markkinoille aiheutuvien mahdollisten epäsuotuisten vaikutusten ehkäisemiseksi tai torjumiseksi tällaisten tuotteiden tuonnista olisi maksettava lisätulli, jos tietyt edellytykset täyttyvät.
(70)
On aiheellista antaa tietyin edellytyksin komissiolle valtuudet avata ja hallinnoida perustamissopimuksen mukaisesti tehdyistä kansainvälisistä sopimuksista tai muista neuvoston antamista säädöksistä johtuvia tuontitariffikiintiöitä.
(71)
Viljan, riisin ja rikkoutuneiden riisinjyvien sekoituksiin sovellettavista tuontimaksuista 29 päivänä lokakuuta 1975 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2729/75 (42) tavoitteena on varmistaa tullijärjestelmän moitteeton toiminta viljan, riisin ja rikkoutuneiden riisinjyvien sekoitusten tuonnin osalta. Nämä säännöt olisi sisällytettävä tähän asetukseen.
(72)
Yhteisö on sopinut kolmansien maiden kanssa useista yhteisön markkinoille pääsyä koskevista etuuskohtelujärjestelmistä, joiden ansiosta nämä maat voivat viedä ruokosokeria yhteisöön edullisin ehdoin. Sokerin yhteisessä markkinajärjestelyssä on säädetty puhdistamoiden puhdistettavaksi tarkoitetun sokerin tarpeen arvioinnista ja tuontitodistusten varaamisesta tietyin ehdoin yhteisössä päätoimisina puhdistamoina pidettäville, tuodun raa'an ruokosokerin merkittävien määrien erikoistuneille käyttäjille. Nämä säännökset olisi pidettävä voimassa.
(73)
Jotta laittomat hamppuviljelmät eivät häiritsisi kuiduntuotantoon tarkoitetun hampun yhteistä markkinajärjestelyä, asianomaisessa asetuksessa on säädetty hampun ja hampunsiementen tuonnin valvonnasta sen varmistamiseksi, että tällaiset tuotteet tarjoavat tietyt takuut tetrahydrokannabinolipitoisuuden (THC) osalta. Lisäksi on muiden kuin kylvämiseen tarkoitettujen hampunsiementen tuontiin sovellettu valvontajärjestelmää, johon sisältyy kyseisten tuojien hyväksymisjärjestelmä. Nämä säännökset olisi pidettävä voimassa.
(74)
Koko yhteisössä noudatetaan humala-alan tuotteet kattavaa laatupolitiikkaa. Tuotujen tuotteiden osalta olisi tähän asetukseen sisällytettävä säännökset, joilla varmistetaan, että vain tuotteiden laadulliset vähimmäisominaisuudet täyttäviä tuotteita tuodaan.
(75)
Tullijärjestelmä mahdollistaa luopumisen kaikista muista suojatoimenpiteistä yhteisön ulkorajoilla. Sisämarkkina- ja tullimekanismi voi kuitenkin poikkeuksellisissa olosuhteissa osoittautua riittämättömäksi. Yhteisön olisi tällöin voitava viipymättä toteuttaa kaikki tarvittavat toimenpiteet, jotta yhteisön markkinat eivät jäisi ilman suojaa mahdollisesti aiheutuvia häiriöitä vastaan. Tällaisten toimenpiteiden olisi oltava yhteisön kansainvälisten sitoumusten mukaisia.
(76)
Yhteisten markkinajärjestelyjen moitteettoman toiminnan varmistamiseksi ja erityisesti markkinahäiriöiden välttämiseksi joihinkin tuotteisiin sovellettavissa yhteisissä markkinajärjestelyissä on perinteisesti säädetty mahdollisuudesta kieltää sisäisen ja ulkoisen jalostusmenettelyn käyttö. Tämä mahdollisuus olisi säilytettävä. Lisäksi kokemus on osoittanut, että kun markkinat häiriintyvät tai uhkaavat häiriintyä näiden järjestelyjen käytön seurauksena, on syytä toteuttaa toimia ilman merkittävää viivettä. Komissiolle olisi näin ollen annettava tarvittavat valtuudet. On näin ollen aiheellista antaa komissiolle mahdollisuus keskeyttää sisäisen ja ulkoisen jalostusmenettelyn käyttö tällaisissa tilanteissa.
(77)
Yhteisön osallistuminen tämän asetuksen soveltamisalueeseen kuuluvien tiettyjen tuotteiden kansainväliseen kauppaan olisi voitava turvata säätämällä mahdollisuudesta myöntää kolmansiin maihin suuntautuvalle viennille yhteisön hintojen ja maailmanmarkkinahintojen väliseen erotukseen perustuvaa yhteisön WTO-sitoumusten mukaista vientitukea. Tuettuun vientiin olisi sovellettava arvoon ja määrään perustuvia rajoituksia.
(78)
Vientitukia vahvistettaessa olisi arvoon perustuvien rajoitusten noudattaminen varmistettava valvomalla, että tuet maksetaan maataloustukirahaston sääntöjen mukaisesti. Valvontaa voidaan helpottaa vientitukien pakollisella ennakkovahvistuksella, samalla kun sallitaan eriytetyn vientituen osalta ennalta vahvistetun määräpaikan muuttaminen sillä maantieteellisellä alueella, jolla sovelletaan yhtenäistä vientituen määrää. Jos määräpaikkaa muutetaan, olisi maksettava todelliseen määräpaikkaan sovellettavaa vientitukea siten, että enimmäismäärä on ennalta vahvistettuun määräpaikkaan sovellettava tuen määrä.
(79)
Määrällisten rajoitusten noudattaminen olisi varmistettava luotettavan ja tehokkaan seurantajärjestelmän avulla. Vientitukien myöntämisen edellytyksenä olisi tätä varten oltava vientitodistus. Vientitukia olisi myönnettävä käytettävissä olevien enimmäismäärien rajoissa kunkin tuotteen tilanteen mukaan. Tähän sääntöön olisi sallittava poikkeuksia vain niiden tuotteiden osalta, joita ei ole lueteltu perustamissopimuksen liitteessä I ja joihin ei sovelleta määrällisiä rajoituksia. Olisi säädettävä mahdollisuudesta poiketa hallintoa koskevien sääntöjen tiukasta noudattamisesta sellaisen tukea saavan viennin osalta, joka ei todennäköisesti ylitä vahvistettuja määriä.
(80)
Elävien nautaeläimien viennin osalta olisi säädettävä, että vientitukien myöntäminen ja maksaminen edellyttää eläinten hyvinvointia ja erityisesti eläinten suojelua kuljetuksen aikana koskevassa yhteisön lainsäädännössä vahvistettujen säännösten noudattamista.
(81)
Maataloustuotteet voivat tietyissä tapauksissa saada erityistuontikohtelun kolmansissa maissa, jos nämä tuotteet vastaavat tiettyjä laatuominaisuuksia ja/tai hintaedellytyksiä. Hallinnollinen yhteistyö tuojana olevan kolmannen maan ja yhteisön viranomaisten välillä on tarpeen tällaisen järjestelmän moitteettoman soveltamisen varmistamiseksi. Tämän vuoksi tuotteiden mukana olisi oltava yhteisössä myönnetty todistus.
(82)
Kukkasipulien viennillä kolmansiin maihin on suuri taloudellinen merkitys yhteisölle. Tämän viennin säilyminen ja kehittyminen voidaan varmistaa vakauttamalla tässä kaupassa sovellettavat hinnat. Tämän vuoksi olisi säädettävä vähimmäishinnat kyseisten tuotteiden viennille.
(83)
Perustamissopimuksen 36 artiklan mukaisesti maataloustuotteiden tuotantoon ja kauppaan sovelletaan kilpailusääntöjä koskevan perustamissopimuksen luvun määräyksiä vain siltä osin kuin neuvosto perustamissopimuksen 37 artiklan 2 ja 3 kohdan mukaisesti ja niissä määrättyä menettelyä noudattaen määrittää. Useissa yhteisissä markkinajärjestelyissä on vahvistettu, että valtiontukia koskevia säännökset ovat laajalti sovellettavissa. Lisäksi tiettyjen kilpailusääntöjen soveltamisesta maataloustuotteiden tuotantoon ja kauppaan 24 päivänä heinäkuuta 2006 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1184/2006 (43) on määritelty erityisesti yrityksiin sovellettavien perustamissopimuksen sääntöjen soveltaminen. Koska tavoitteena on vahvistaa kattavat yhteiset markkinapoliittiset säännöt, kyseiset säännökset on aiheellista sisällyttää tähän asetukseen.
(84)
Kilpailusääntöjä, jotka koskevat perustamissopimuksen 81 artiklassa tarkoitettuja sopimuksia, päätöksiä ja menettelytapoja sekä määräävän markkina-aseman väärinkäyttöä, olisi sovellettava maataloustuotteiden tuotantoon ja kauppaan, jollei niiden soveltaminen estä kansallisten maatalouden markkinajärjestelyjen toimintaa tai vaaranna YMP:n tavoitteiden saavuttamista.
(85)
Sellaisten maataloustuottajien yhteenliittymien asemaan, jotka nimenomaan pyrkivät tuottamaan tai pitämään kaupan maataloustuotteitaan yhteisesti tai käyttämään yhteisiä laitoksia, on sovellettava erityistä lähestymistapaa, jollei tällaisella yhteisellä toiminnalla estetä kilpailua tai vaaranneta perustamissopimuksen 33 artiklan tavoitteiden saavuttamista.
(86)
Sen välttämiseksi, että YMP:n kehittäminen vaarantuisi, sekä asianomaisten yritysten oikeusturvan ja tasapuolisen kohtelun varmistamiseksi olisi, ottaen huomioon yhteisöjen tuomioistuimen toimivalta tutkia komission päätöksiä, ainoastaan komissiolla oltava toimivalta ratkaista, ovatko perustamissopimuksen 81 artiklassa tarkoitetut sopimukset, päätökset ja menettelytavat YMP tavoitteiden mukaisia.
(87)
Kansallisen tuen myöntäminen voi vaarantaa yhteisiin hintoihin perustuvien yhtenäismarkkinoiden moitteettoman toiminnan. Tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluviin tuotteisiin olisi sen vuoksi pääsääntöisesti sovellettava valtiontukea koskevia perustamissopimuksen määräyksiä. Tietyissä tilanteissa olisi sallittava poikkeuksia. Tällaisia poikkeuksia sovellettaessa komission olisi voitava laatia luettelo nykyisistä, uusista tai ehdotetuista kansallisista tuista, annettava jäsenvaltioille aiheellisia huomautuksia ja ehdotettava niille sopivia toimenpiteitä.
(88)
Suomi ja Ruotsi ovat liittymisestään lähtien saaneet myöntää tukea porojen ja porotuotteiden tuotantoon ja markkinoille saattamiseen kyseisen alan erityisen taloudellisen tilanteen vuoksi. Lisäksi Suomi saa erityisten ilmasto-olosuhteidensa vuoksi myöntää komission suostumuksella tukea tietyille määrille siemeniä ja tietyille määrille siemenviljaa, jotka on tuotettu yksinomaan Suomessa. Nämä poikkeukset on tarpeen säilyttää.
(89)
Sokerijuurikkaan viljelijät kohtaavat erityisen vakavia sopeutumisongelmia jäsenvaltioissa, joiden sokerikiintiöitä supistetaan merkittävästi. Tällöin asetuksen (EY) N:o 1782/2003 IV osaston 10 f luvussa säädetty sokerijuurikkaan viljelijöille myönnettävä yhteisön siirtymäkauden tuki ei täysin riitä viljelijöiden vaikeuksien ratkaisemiseen. Sen vuoksi jäsenvaltioille, jotka ovat vähentäneet asetuksen (EY) N:o 318/2006 liitteessä III 20 päivänä helmikuuta 2006 vahvistettua sokerikiintiötään yli 50 prosenttia, olisi annettava lupa myöntää tukea sokerijuurikkaan viljelijöille yhteisön siirtymäkauden tuen soveltamisaikana. Sen varmistamiseksi, etteivät jotta jäsenvaltiot myönnä sokerijuurikkaan viljelijöille näiden tarpeita suurempaa valtiontukea, valtiontuen kokonaismäärän määrittämiseksi olisi edelleen edellytettävä komission hyväksyntää lukuun ottamatta Italiaa, jossa eniten tuottavan sokerijuurikkaan osalta voidaan arvioida tarvittavan 11 euroa tuotettua sokerijuurikastonnia kohti markkinaehtoihin sopeutumiseksi uudistuksen jälkeen. Lisäksi olisi pidettävä voimassa järjestelyt, joiden ansiosta sokerijuurikkaan viljelijät voivat hyötyä valtiontuesta suoraan tai epäsuorasti, ottaen huomioon Italiassa todennäköisesti ilmenevät erityisongelmat.
(90)
Suomessa sokerijuurikasta viljellään erityisissä maantieteellisissä ja ilmastollisissa oloissa, jotka sokeriuudistuksen yleisten vaikutusten ohella haittaavat tätä alaa. Sen vuoksi olisi pidettävä voimassa sokerin yhteisessä markkinajärjestelyssä annettu säännös, jonka mukaan tämä jäsenvaltio voi myöntää sokerijuurikkaan viljelijöilleen pysyvästi riittävän määrän valtiontukea.
(91)
Ottaen huomioon erityisen tilanteen Saksassa, missä kansallista tukea myönnetään tällä hetkellä lukuisille alkoholin pienehköille tuottajille Saksan alkoholimonopolia koskevien erityisehtojen nojalla, on tarpeen sallia tällaisen tuen myöntämisen jatkuminen tietyn rajoitetun ajan. On myös tarpeen säätää siitä, että komissio antaa tämän ajanjakson päättyessä poikkeuksen toimimisesta kertomuksen, johon liitetään asianmukaisia ehdotuksia.
(92)
Jos jokin jäsenvaltio haluaa tukea alueellaan toimenpiteitä maidon ja maitotuotteiden kulutuksen edistämiseksi yhteisössä, olisi säädettävä mahdollisuudesta rahoittaa tällaisia toimenpiteitä perimällä maidontuottajilta kansallisella tasolla myynninedistämismaksua.
(93)
Kuivatun rehun tuotannon mahdollisten kehityssuuntausten huomioon ottamiseksi komission olisi esitettävä neuvostolle kuivatun rehun yhteisen markkinajärjestelyn arvioinnin perusteella ennen 30 päivää syyskuuta 2008 mainittua alaa koskeva kertomus. Kertomukseen olisi liitettävä tarvittaessa aiheellisia ehdotuksia. Lisäksi komission olisi raportoitava säännöllisesti Euroopan parlamentille ja neuvostolle mehiläishoitoalalla sovellettavasta tukijärjestelmästä.
(94)
Yhteisön humalamarkkinoiden nykytilasta ja niiden kehitysnäkymistä tarvitaan asianmukaista tietoa. Tästä syystä olisi säädettävä kaikkien yhteisössä tuotetun humalan toimitussopimusten rekisteröinnistä.
(95)
On aiheellista säätää tietyin edellytyksin ja tiettyjen tuotteiden osalta toimenpiteistä, jotka toteutetaan, jos markkinat häiriintyvät tai ovat vaarassa häiriintyä sisämarkkinahintojen tai maailmanmarkkinanoteerausten tai -hintojen huomattavien muutosten vuoksi.
(96)
On tarpeen ottaa käyttöön maatalousperäistä etyylialkoholia koskevia erityistoimenpiteitä, joiden avulla voidaan kerätä taloudellisia tietoja ja analysoida tilastotietoja markkinoiden seurannan mahdollistamiseksi. Siltä osin kuin maatalousperäisen etyylialkoholin markkinat liittyvät etyylialkoholin markkinoihin yleensä, on syytä saada tietoja myös muun kuin maatalousperäisen etyylialkoholin markkinoista.
(97)
Yhteisön olisi rahoitettava jäsenvaltioille tämän asetuksen soveltamisesta johtuvista velvoitteista aiheutuvat menot asetuksen (EY) N:o 1290/2005 mukaisesti.
(98)
Komissiolle olisi annettava valtuudet toteuttaa tarvittavat toimenpiteet erityisten käytännön ongelmien ratkaisemiseksi hätätilanteissa.
(99)
Koska maataloustuotteiden yhteismarkkinat kehittyvät jatkuvasti, jäsenvaltioiden ja komission olisi annettava toisilleen kaikki tällaiseen kehitykseen liittyvät tiedot.
(100)
Jotta voidaan välttää tässä asetuksessa säädettyjen etujen väärinkäyttö, näitä etuja ei saisi myöntää tai ne olisi tapauksen mukaan peruutettava, jos todetaan, että vaadittavat edellytykset näiden etujen saamiseksi on luotu keinotekoisesti ja tämän asetuksen tavoitteiden vastaisesti.
(101)
Tässä asetuksessa säädettyjen velvoitteiden noudattamisen takaamiseksi tarvitaan valvontaa ja, jollei niitä ole noudatettu, on sovellettava hallinnollisia seuraamuksia ja toimenpiteitä. Tämän vuoksi komissiolle olisi annettava valtuudet hyväksyä tämän mukaiset säännöt, myös ne, jotka koskevat tämän asetuksen soveltamisesta johtuvaa aiheettomien maksujen takaisinperintää ja jäsenvaltioiden raportointivelvoitteita.
(102)
Tämän asetuksen täytäntöönpanemiseksi tarvittavista toimenpiteistä olisi pääsääntöisesti päätettävä menettelystä komissiolle siirrettyä täytäntöönpanovaltaa käytettäessä 28 päivänä kesäkuuta 1999 tehdyn neuvoston päätöksen 1999/468/EY (44) mukaisesti. Komissiolle olisi kuitenkin annettava valtuudet toimia oma-aloitteisesti sellaisten sillä tämän asetuksen mukaan olevien valtuuksien osalta, jotka liittyvät komission toimivaltaan, edellyttävät nopeaa toimintaa tai ovat luonteeltaan pelkästään hallinnollisia.
(103)
Koska tähän asetukseen on otettu mukaan hedelmiä ja vihanneksia sekä jalostettuja hedelmä- ja vihannestuotteita sekä viiniä koskeviin yhteisiin markkinajärjestelyihin sisältyviä tiettyjä näkökohtia, näihin yhteisiin markkinajärjestelyihin olisi tehtävä tiettyjä muutoksia.
(104)
Tähän asetukseen sisällytetään perustamissopimuksen kilpailusääntöjen sovellettavuutta koskevat säännökset. Nämä säännökset ovat tähän asti sisältyneet neuvoston asetukseen (EY) N:o 1184/2006. Mainitun asetuksen soveltamisalaa olisi muutettava, jotta sen säännöksiä voidaan soveltaa tämän asetuksen soveltamisalaan kuulumattomiin tuotteisiin, jotka on lueteltu perustamissopimuksen liitteessä I.
(105)
Tähän asetukseen sisällytetään johdanto-osan 2 ja 3 kappaleessa lueteltuihin perusasetuksiin sisältyvät säännökset, lukuun ottamatta niitä, jotka sisältyvät asetuksiin (EY) N:o 2200/96, (EY) N:o 2201/96 ja (EY) N:o 1493/1999. Lisäksi tähän asetukseen sisällytetään seuraavien asetusten säännökset:
-
neuvoston asetus (ETY) N:o 2729/75, annettu 29 päivänä lokakuuta 1975, viljan, riisin ja rikkoutuneiden riisinjyvien sekoituksiin sovellettavista tuontimaksuista;
-
neuvoston asetus (ETY) N:o 2763/75, annettu 29 päivänä lokakuuta 1975, yksityisen varastoinnin tukien myöntämistä koskevista yleisistä säännöistä sianliha-alalla (45);
-
neuvoston asetus (ETY) N:o 2782/75, annettu 29 päivänä lokakuuta 1975, siitosmunien ja siipikarjan poikasten tuotannosta ja pitämisestä kaupan;
-
neuvoston asetus (ETY) N:o 707/76, annettu 25 päivänä maaliskuuta 1976, silkkiäistoukkien kasvattajien tuottajaryhmittymien hyväksymisestä (46);
-
neuvoston asetus (ETY) N:o 1055/77, annettu 17 päivänä toukokuuta 1977, interventioelimen ostamien tuotteiden varastoinnista ja siirtämisestä (47);
-
neuvoston asetus (ETY) N:o 2931/79, annettu 20 päivänä joulukuuta 1979, kolmannessa maassa erityistuontikohtelun saavien maataloustuotteiden viennin tukemisesta (48);
-
neuvoston asetus (ETY) N:o 3220/84, annettu 13 päivänä marraskuuta 1984, yhteisön sianruhojen luokitusasteikosta;
-
neuvoston asetus (ETY) N:o 1898/87, annettu 2 päivänä heinäkuuta 1987, maidon ja maitotuotteiden kaupan pitämisessä käytettyjen nimikkeiden suojelusta;
-
neuvoston asetus (ETY) N:o 3730/87, annettu 10 päivänä joulukuuta 1987, yleisistä säännöistä yhteisön vähävaraisimmille henkilöille jaettavaksi tarkoitettujen elintarvikkeiden luovuttamisesta interventiovarastoista tietyille järjestöille;
-
neuvoston asetus (ETY) N:o 386/90, annettu 12 päivänä helmikuuta 1990, tukea tai muita taloudellisia suorituksia saavien maataloustuotteiden viennin yhteydessä suoritettavasta valvonnasta (49);
-
neuvoston asetus (ETY) N:o 1186/90, annettu 7 päivänä toukokuuta 1990, yhteisön täysikasvuisten nautaeläinten ruhojen laatuluokituksen soveltamisalan laajentamisesta;
-
neuvoston asetus (ETY) N:o 1906/90, annettu 26 päivänä kesäkuuta 1990, tietyistä siipikarjan kaupan pitämisen vaatimuksista;
-
neuvoston asetus (ETY) N:o 2204/90, annettu 24 päivänä heinäkuuta 1990, maito- ja maitotuotealan yhteistä markkinajärjestelyä koskevista täydentävistä yleisistä säännöistä juustojen osalta;
-
neuvoston asetus (ETY) N:o 2077/92, annettu 30 päivänä kesäkuuta 1992, tupakka-alan toimialakohtaisista järjestöistä ja sopimuksista (50);
-
neuvoston asetus (ETY) N:o 2137/92, annettu 23 päivänä heinäkuuta 1992, lampaanruhojen yhteisön luokitteluasteikosta ja tuoreiden ja jäähdytettyjen lampaanruhojen yhteisön vakiolaadusta ja asetuksen (ETY) N:o 338/91 voimassaolon jatkamisesta;
-
neuvoston asetus (EY) N:o 2991/94, annettu 5 päivänä joulukuuta 1994, levitettäviä ravintorasvoja koskevista vaatimuksista;
-
neuvoston asetus (EY) N:o 2597/97, annettu 18 päivänä joulukuuta 1997, maito- ja maitotuotealan yhteistä markkinajärjestelyä koskevista lisäsäännöistä kulutukseen tarkoitetun maidon osalta;
-
neuvoston asetus (EY) N:o 2250/1999, annettu 22 päivänä lokakuuta 1999, Uudesta-Seelannista peräisin olevaa voita koskevasta tariffikiintiöstä (51);
-
neuvoston asetus (EY) N:o 1788/2003, annettu 29 päivänä syyskuuta 2003, maito- ja maitotuotealan maksun vahvistamisesta;
-
neuvoston asetus (EY) N:o 1028/2006, annettu 19 päivänä kesäkuuta 2006, munien kaupan pitämiseen sovellettavista vaatimuksista;
-
neuvoston asetus (EY) N:o 1183/2006, annettu 24 päivänä heinäkuuta 2006, yhteisön täysikasvuisten nautaeläinten ruhojen luokitteluasteikosta.
(106)
Mainitut asetukset olisi tämän vuoksi kumottava. Oikeusvarmuuden vuoksi ja ottaen huomioon tällä asetuksella kumottavien säädösten sekä kyseisten säädösten nojalla annettujen tai muutettujen säädösten lukumäärän on aiheellista selventää, että kumoaminen ei vaikuta niiden säädösten voimassaoloon, jotka on annettu kumotun säädöksen nojalla, tai niiden muutosten voimassaoloon, jotka kumotulla säädöksellä on tehty muihin säädöksiin.
(107)
Tätä asetuksen soveltaminen olisi pääsääntöisesti aloitettava 1 päivästä tammikuuta 2008. Sen varmistamiseksi, etteivät tämän asetuksen uudet säännökset vaikuta meneillään olevaan markkinointivuoteen 2007/2008 niiden alojen osalta, joille markkinointivuodet on vahvistettu. Tätä asetusta olisi sen vuoksi olisi sen vuoksi sovellettava kyseisten alojen osalta vasta markkinointivuoden 2008/2009 alusta. Tämän johdosta näitä aloja koskevia asetuksia olisi sovellettava edelleen vastaavan markkinointivuoden 2008/2009 loppuun.
(108)
Tiettyjen sellaisten alojen osalta, joille ei ole vahvistettu markkinointivuosia olisi lisäksi säädettävä myöhemmästä soveltamispäivästä, jotta voidaan varmistaa joustava siirtyminen olemassa olevista markkinajärjestelyistä tähän asetukseen. Tämän johdosta olemassa olevia markkinointijärjestelyjä koskevat asetusten voimassaolon olisi näiden alojen osalta jatkuttava tässä asetuksessa säädettyyn myöhempään soveltamispäivään asti.
(109)
Asetuksen (EY) N:o 386/90 osalta toimivalta mainitussa asetuksessa säädetyn asiasisällön hyväksymiseen siirretään tällä asetuksella komissiolle. Lisäksi asetukset (ETY) N:o 3220/84, (ETY) N:o 1186/90, (ETY) N:o 2137/92 ja (EY) N:o 1183/2006 kumotaan tällä asetuksella, samalla kun vain tietyt osat kyseisistä asetuksista siirretään tähän asetukseen. Kyseisiin asetuksiin nykyisin sisältyvät muut yksityiskohdat on näin ollen käsiteltävä säännöissä, jotka komission on vielä määrä antaa. Komissiolle olisi annettava jonkin verran lisäaikaa asiaa koskevien sääntöjen vahvistamista varten. Mainittuja asetuksia olisi näin ollen sovellettava 31 päivään joulukuuta 2008.
(110)
Seuraavat asetukset ovat vanhentuneet, ja ne olisi kumottava:
-
neuvoston asetus (ETY) N:o 315/68, annettu 12 päivänä maaliskuuta 1968, kukkasipulien ja -mukuloiden laatuvaatimusten vahvistamisesta (52);
-
neuvoston asetus (ETY) N:o 316/68, annettu 12 päivänä maaliskuuta 1968, tuoreiden leikkokukkien ja tuoreen leikkovihreän laatuvaatimuksista (53);
-
neuvoston asetus (ETY) N:o 2517/69, annettu 9 päivänä joulukuuta 1969, tietyistä toimenpiteistä yhteisön hedelmätuotannon tervehdyttämiseksi (54);
-
neuvoston asetus (ETY) N:o 2728/75, annettu 29 päivänä lokakuuta 1975, tärkkelyksen valmistukseen tarkoitettujen perunoiden ja perunatärkkelyksen tuotanto- ja kauppatuesta (55);
-
neuvoston asetus (ETY) N:o 1358/80, annettu 5 päivänä kesäkuuta 1980, täysikasvuisten nautojen ohjehinnan ja interventiohinnan vahvistamisesta markkinointivuodelle 1980/1981 sekä yhteisön täysikasvuisten nautojen ruhojen luokitteluasteikon käyttöönottamisesta (56);
-
neuvoston asetus (ETY) N:o 4088/87, annettu 21 päivänä joulukuuta 1987, etuustullien soveltamisedellytyksistä tiettyjen Kyprokselta, Israelista ja Jordaniasta peräisin olevien kukkaviljelytuotteiden tuontiin (57);
-
neuvoston päätös 74/583/ETY, tehty 20 päivänä marraskuuta 1974, sokerin liikkeiden valvonnasta (58).
(111)
Siirtyminen tällä asetuksella kumottavien asetusten säännöksissä ja asetuksissa säädetyistä nykyisistä järjestelyistä voi aiheuttaa vaikeuksia, joita tässä asetuksessa ei ole käsitelty. Tällaisten vaikeuksien ratkaisemiseksi komission olisi voitava hyväksyä siirtymätoimenpiteitä,
ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN:
SISÄLLYSLUETTELO
I OSA
JOHDANTOSÄÄNNÖKSET
II OSA
SISÄMARKKINAT
I OSASTO
MARKKINAINTERVENTIOT
I LUKU
Julkiset interventiot ja yksityinen varastointi
I jakso
Yleiset säännökset
II jakso
Julkiset inverventiot
I alajakso
Yleiset säännökset
II alajakso
Ostojen aloittaminen ja keskeyttäminen
III alajakso
Interventiohinta
IV alajakso
Interventiomyynti
III jakso
Yksityinen varastointi
I alajakso
Pakollinen tuki
II alajakso
Vapaaehtoinen tuki
IV jakso
Yhteiset säännökset
II LUKU
Erityiset interventiotoimenpiteet
I jakso
Poikkeukselliset markkinatukitoimenpiteet
II jakso
Vilja- ja riisialojen toimenpiteet
III jakso
Sokerialan toimenpiteet
IV jakso
Tarjonnan mukauttaminen
III LUKU
Tuotannon rajoittamista koskevat järjestelmät
I jakso
Yleiset säännökset
II jakso
Sokeri
I alajakso
Kiintiön myöntäminen ja hallinnointi
II alajakso
Kiintiön ylittäminen
III jakso
Maito
I alajakso
Yleiset säännökset
II alajakso
Kiintiön myöntäminen ja hallinnointi
III alajakso
Kiintiön ylittäminen
IV jakso
Menettelysäännökset
IV LUKU
Tukijärjestelmät
I jakso
Jalostustuki
I alajakso
Kuivattu rehu
II alajakso
Kuiduntuotantoon tarkoitettu pellava
II jakso
Tuotantotuki
III jakso
Tuet maito- ja maitotuotealalla
IV jakso
Tuet oliiviöljy- ja syötäväksi tarkoitettujen oliivien alalla
V jakso
Yhteisön tupakkarahasto
VI jakso
Mehiläishoitoalaa koskevat erityissäännökset
VII jakso
Tuet silkkiäistoukka-alalla
II OSASTO
KAUPAN PITÄMISTÄ JA TUOTANTOA KOSKEVAT SÄÄNNÖT
I LUKU
Kaupan pitämistä koskevat vaatimukset ja tuotantoedellytykset
I jakso
Kaupan pitämistä koskevat vaatimukset
II jakso
Tuotantoedellytykset
III jakso
Menettelysäännöt
II LUKU
Tuottajaorganisaatiot, toimialakohtaiset organisaatiot ja toimijaorganisaatiot
I jakso
Yleiset periaatteet
II jakso
Tupakka-alan toimialakohtaisia organisaatioita koskevat säännöt
III jakso
Menettelysäännöt
III OSA
KOLMANSIEN MAIDEN KANSSA KÄYTÄVÄ KAUPPA
I LUKU
Yleiset säännökset
II LUKU
Tuonti
I jakso
Tuontitodistukset
II jakso
Tuontitullit ja maksut
III jakso
Tuontikiintiön hallinnointi
IV jakso
Eräitä tuotteita koskevat erityissäännökset
I alajakso
Tuontia koskevat erityissäännökset vilja- ja riisialalla
II alajakso
Sokerin tuontietuusjärjestelyt
III alajakso
Hampun tuontia koskevat erityissäännökset
IV alajakso
Humalan tuontia koskevat erityissäännökset
V jakso
Suojatoimenpiteet ja sisäinen jalostus
III LUKU
Vienti
I jakso
Vientitodistukset
II jakso
Vientituet
III jakso
Vientikiintiön hallinnointi maito- ja maitotuotealalla
IV jakso
Erityistuontikohtelu kolmansissa maissa
V jakso
Eläviä kasveja koskevat erityissäännökset
VI jakso
Ulkoinen jalostus
IV OSA
KILPAILUSÄÄNNÖT
I LUKU
Yrityksiin sovellettavat säännöt
II LUKU
Valtiontukisäännöt
V OSA
YKSITTÄISIÄ ALOJA KOSKEVAT ERITYISET SÄÄNNÖKSET
VI OSA
YLEISET SÄÄNNÖKSET
VII OSA
TÄYTÄNTÖÖNPANO-, SIIRTYMÄ- JA LOPPUSÄÄNNÖKSET
I LUKU
Täytäntöönpanosäännökset
II LUKU
Siirtymä- ja loppusäännökset
LIITE I
LUETTELO 1 ARTIKLAN 1 KOHDASSA TARKOITETUISTA TUOTTEISTA
I osa:
Vilja
II osa:
Riisi
III osa:
Sokeri
IV osa:
Kuivattu rehu
V osa:
Siemenet
VI osa:
Humala
VII osa:
Oliiviöljy ja syötäväksi tarkoitetut oliivit
VIII osa:
Kuiduntuotantoon tarkoitettu pellava ja hamppu
IX osa:
Hedelmät ja vihannekset
X osa:
Hedelmä- ja vihannesjalosteet
XI osa:
Banaanit
XII osa:
Viini
XIII osa:
Elävät puut ja muut elävät kasvit, sipulit, juuret ja niiden kaltaiset tuotteet, leikkokukat ja leikkovihreä
XIV osa:
Raakatupakka
XV osa:
Naudanliha
XVI osa:
Maito ja maitotuotteet
XVII osa:
Sianliha
XVIII osa:
Lampaan- ja vuohenliha
XIX osa:
Munat
XX osa:
Siipikarjanliha
XXI osa:
Muut tuotteet
LIITE II
LUETTELO 1 ARTIKLAN 3 KOHDASSA TARKOITETUISTA TUOTTEISTA
I osa:
Maatalousperäinen etyylialkoholi
II osa:
Mehiläistuotteet
III osa:
Silkkiäistoukat
LIITE III
2 ARTIKLAN 1 KOHDASSA TARKOITETUT MÄÄRITELMÄT
I osa:
Riisialan määritelmät
II osa:
Sokerialan määritelmät
III osa:
Humala-alan määritelmät
IV osa:
Naudanliha-alan määritelmät
V osa:
Maito- ja maitotuotealan määritelmät
VI osa:
Muna-alan määritelmät
VII osa:
Siipikarjanliha-alan määritelmät
VIII osa:
Mehiläishoitoalan määritelmät
LIITE IV
RIISIN JA SOKERIN VAKIOLAATU
A.
Paddy- eli raakariisin vakiolaatu
B.
Sokerin vakiolaadut
LIITE V
42 ARTIKLASSA ARTIKLASSA TARKOITETUT YHTEISÖN RUHOJEN LUOKITTELUASTEIKOT
A.
Yhteisön täysikasvuisten nautaeläinten ruhojen luokitteluasteikko
B.
Yhteisön sianruhojen luokitusasteikko
C.
Yhteisön lampaanruhojen luokitusasteikko
LIITE VI
56 JA 59 ARTIKLASSA TARKOITETUT KANSALLISET JA ALUEELLISET KIINTIÖT
LIITE VII
58 ARTIKLAN 2 KOHDASSA TARKOITETUT ISOGLUKOOSIN TÄYDENTÄVÄT KIINTIÖT
LIITE VIII
SOKERI- TAI ISOGLUKOOSIKIINTIÖIDEN SIIRTOA 60 ARTIKLAN MUKAISESTI KOSKEVAT YKSITYISKOHTAISET SÄÄNNÖT
LIITE IX
KANSALLISET KIINTIÖT JA RAKENNEUUDISTUSVARANNON MÄÄRÄT
LIITE X
70 ARTIKLASSA TARKOITETTU VIITERASVAPITOISUUS
LIITE XI
A.
94 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun taatun enimmäismäärän jako jäsenvaltioiden kesken
B.
89 artiklassa tarkoitetun taatun enimmäismäärän jako jäsenvaltioiden kesken
LIITE XII
114 ARTIKLAN 1 KOHDASSA TARKOITETUT MAIDON JA MAITOTUOTTEIDEN MÄÄRITELMÄT JA NIMITYKSET
LIITE XIII
114 ARTIKLAN 2 KOHDASSA TARKOITETTU IHMISRAVINNOKSI TARKOITETUN MAIDON KAUPAN PITÄMINEN
LIITE XIV
116 ARTIKLASSA TARKOITETTU MUNA- JA SIIPIKARJA-ALOJEN TUOTTEIDEN KAUPAN PITÄMISTÄ KOSKEVAT VAATIMUKSET
A.
Gallus gallus -lajien munien kaupan pitämistä koskevat vaatimukset
B.
Siipikarjanlihan kaupan pitämistä koskevat vaatimukset
C.
Siitosmunien ja siipikarjan poikasten tuotantoa ja kaupan pitämistä koskevat vaatimukset
LIITE XV
115 ARTIKLASSA TARKOITETUT LEVITETTÄVIIN RASVOIHIN SOVELLETTAVAT VAATIMUKSET
Liitteen XV lisäys
LIITE XVI
118 ARTIKLASSA TARKOITETUT OLIIVIÖLJYJEN JA OLIIVIN PURISTEMASSAÖLJYJEN KUVAUKSET JA MÄÄRITELMÄT
LIITE XVII
137 JA 139 ARTIKLASSA TARKOITETUT RIISIN TUONTITULLIT
LIITE XVIII
138 ARTIKLASSA TARKOITETUT BASMATI-RIISIN LAJIKKEET
LIITE XIX
153 ARTIKLAN 3 KOHDASSA JA 154 ARTIKLAN 1 KOHDAN b ALAKOHDASSA SEKÄ LIITTEESSÄ III OLEVAN II OSAN 12 KOHDASSA TARKOITETUT VALTIOT
LIITE XX
VILJA-, RIISI-, SOKERI-, MAITO- JA MUNA-ALAN TAVARALUETTELO 23 ARTIKLAN a ALAKOHDAN ii ALAKOHDASSA SÄÄDETTYÄ TARKOITUSTA JA III OSAN III LUVUN II JAKSOSSA TARKOITETTUA VIENTITUKIEN MYÖNTÄMISTÄ VARTEN
I osa:
Vilja
II osa:
Riisi
III osa:
Sokeri
IV osa:
Maito
V osa:
Munat
LIITE XXI
LUETTELO TIETYISTÄ SOKERIA SISÄLTÄVISTÄ TAVAROISTA III OSAN III LUVUN II JAKSOSSA TARKOITETTUA VIENTITUKIEN MYÖNTÄMISTÄ VARTEN
LIITE XXII
202 ARTIKLASSA TARKOITETUT VASTAAVUUSTAULUKOT
I OSA
JOHDANTOSÄÄNNÖKSET
1 artikla
Soveltamisala
1. Tässä asetuksessa vahvistetaan seuraavien alojen tuotteita, joista säädetään tarkemmin liitteessä I, koskeva yhteinen markkinajärjestely:
a)
vilja, liitteessä I oleva I osa;
b)
riisi, liitteessä I oleva II osa;
c)
sokeri, liitteessä I oleva III osa;
d)
kuivattu rehu, liitteessä I oleva IV osa;
e)
siemenet, liitteessä I oleva V osa;
f)
humala, liitteessä I oleva VI osa;
g)
oliiviöljy ja syötäväksi tarkoitetut oliivit, liitteessä I oleva VII osa;
h)
pellava ja hamppu, liitteessä I oleva VIII osa;
i)
hedelmät ja vihannekset, liitteessä I oleva IX osa;
j)
hedelmä- ja vihannesjalosteet, liitteessä I oleva X osa;
k)
banaanit, liitteessä I oleva XI osa;
l)
viini, liitteessä I oleva XII osa;
m)
elävät kasvit ja kukkaviljelytuotteet, liitteessä I oleva XIII osa, jäljempänä ’elävien kasvien ala’;
n)
raakatupakka, liitteessä I oleva XIV osa;
o)
naudanliha, liitteessä I oleva XV osa;
p)
maito ja maitotuotteet, liitteessä I oleva XVI osa;
q)
sianliha, liitteessä I oleva XVII osa;
r)
lampaan- ja vuohenliha, liitteessä I oleva XVIII osa;
s)
munat, liitteessä I oleva XIX osa;
t)
siipikarjanliha, liitteessä I oleva XX osa;
u)
muut tuotteet, liitteessä I oleva XXI osa.
2. Hedelmä- ja vihannesalan, hedelmä- ja vihannesjalostealan ja viinialan osalta sovelletaan ainoastaan tämän asetuksen 195 artiklaa.
3. Tässä asetuksessa vahvistetaan seuraavilla aloilla toteutettavat erityistoimenpiteet, jotka luetellaan ja jotka voidaan tarvittaessa määritellä tarkemmin liitteessä II:
a)
maatalousperäinen etyylialkoholi, liitteessä II oleva I osa, jäljempänä ’maatalousperäinen etyylialkoholiala’;
b)
mehiläistuotteet, liitteessä II oleva II osa, jäljempänä ’mehiläishoitoala’;
c)
silkkiäistoukat, liitteessä II oleva III osa.
2 artikla
Määritelmät
1. Tätä asetusta sovellettaessa noudatetaan liitteessä III vahvistettuja tiettyjä aloja koskevia määritelmiä.
2. Tässä asetuksessa tarkoitetaan:
a)
’viljelijällä’ asetuksessa (EY) N:o 1782/2003 määriteltyä viljelijää;
b)
’maksajavirastolla’ jäsenvaltion asetuksen (EY) N:o 1290/2005 mukaisesti nimeämää elintä tai nimeämiä elimiä;
c)
’interventiohinnalla’ hintaa, jolla tuotteet on ostettava julkiseen interventioon.
3 artikla
Markkinointivuodet
Vahvistetaan seuraavat markkinointivuodet:
a)
tietyn vuoden 1 päivästä tammikuuta 31 päivään joulukuuta banaanialalla;
b)
1 päivästä huhtikuuta seuraavan vuoden 31 päivään maaliskuuta:
i)
kuivarehualalla,
ii)
silkkiäistoukka-alalla;
c)
1 päivästä heinäkuuta seuraavan vuoden 30 päivään kesäkuuta:
i)
vilja-alalla,
ii)
siemenalalla,
iii)
oliiviöljy- ja syötäväksi tarkoitettujen oliivien alalla,
iv)
pellava- ja hamppualalla,
v)
maito ja maitotuotealalla;
d)
1 päivästä syyskuuta seuraavan vuoden 31 päivään elokuuta riisialalla;
e)
1 päivästä lokakuuta seuraavan vuoden 30 päivään syyskuuta sokerialalla.
4 artikla
Komission toimivalta
Kun toimivaltaa on siirretty komissiolle, se toimii 195 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen, jollei tässä asetuksessa toisin säädetä.
5 artikla
Täytäntöönpanosäännöt
Komissio voi antaa 2 artiklan soveltamista koskevia yksityiskohtaisia sääntöjä.
Komissio voi muuttaa liitteessä III olevassa I osassa vahvistettuja riisin määritelmiä ja mainitussa liitteessä olevan II osan 12 kohdassa vahvistettua AKT-maista/Intiasta peräisin olevan sokerin määritelmää.
Komissio voi myös vahvistaa riisin muuntokurssit jalostuksen eri vaiheissa, jalostuskustannukset ja sivutuotteiden arvon.
II OSA
SISÄMARKKINAT
I OSASTO
MARKKINAINTERVENTIOT
I LUKU
Julkiset interventiot ja yksityinen varastointi
I jakso
Yleiset säännökset
6 artikla
Soveltamisala
1. Tässä luvussa vahvistetaan säännöt, joita sovelletaan tarvittaessa julkisiin interventio-ostoihin ja yksityiseen varastointiin myönnettäviin tukiin seuraavilla aloilla:
a)
vilja;
b)
riisi;
c)
sokeri;
d)
oliiviöljy ja syötäväksi tarkoitetut oliivit;
e)
naudanliha;
f)
maito ja maitotuotteet;
g)
sianliha;
h)
lampaan- ja vuohenliha.
2. Tässä luvussa tarkoitetaan:
a)
’viljalla’ yhteisössä korjattua viljaa;
b)
’maidolla’ yhteisössä tuotettua lehmänmaitoa;
c)
’rasvattomalla maidolla’ suoraan ja yksinomaan yhteisössä tuotetusta lehmänmaidosta saatua rasvatonta maitoa;
d)
’kermalla’ suoraan ja yksinomaan maidosta saatua kermaa.
7 artikla
Yhteisön alkuperä
Julkisia interventio-ostoja voidaan soveltaa ainoastaan yhteisöstä peräisin oleviin tuotteisiin ja tukea niiden yksityiseen varastointiin voidaan myöntää ainoastaan tällaisille tuotteille, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 6 artiklan 2 kohdan soveltamista.
8 artikla
Viitehinnat
1. Edellä 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuille tuotteille, joihin sovelletaan interventiotoimenpiteitä, vahvistetaan seuraavat viitehinnat:
a)
vilja-alalla:
101,31 euroa tonnilta korotettuna kuukausittain seuraavasti:
-
marraskuu: 0,46 eurolla tonnilta,
-
joulukuu: 0,92 eurolla tonnilta,
-
tammikuu: 1,38 eurolla tonnilta,
-
helmikuu: 1,84 eurolla tonnilta,
-
maaliskuu: 2,30 eurolla tonnilta,
-
huhtikuu: 2,76 eurolla tonnilta,
-
toukokuu: 3,22 eurolla tonnilta,
-
kesäkuu: 3,22 eurolla tonnilta.
Kesäkuussa voimassa oleva maissin ja durran viitehinta on voimassa saman vuoden heinä-, elo- ja syyskuussa;
b)
paddy- eli raakariisin osalta 150 euroa tonnilta vakiolaadulle sellaisena kuin se määritellään liitteessä IV olevassa A kohdassa;
c)
sokerialalla:
i)
valkoinen sokeri:
-
541,5 euroa tonnilta markkinointivuonna 2008/2009,
-
404,4 euroa tonnilta markkinointivuodesta 2009/2010 alkaen;
ii)
raakasokeri:
-
448,8 euroa tonnilta markkinointivuonna 2008/2009,
-
335,2 euroa tonnilta markkinointivuodesta 2009/2010 alkaen.
Edellä i ja ii alakohdassa säädettyjä viitehintoja sovelletaan vakiolaatuiseen, sellaisena kuin se määritellään liitteessä IV olevassa B kohdassa, pakkaamattomaan sokeriin, vapaasti tehtaalla;
d)
naudanliha-alalla 2 224 euroa tonnilta urospuolisten nautojen laatuluokkaan R3 kuuluville ruhoille 42 artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädetyn yhteisön täysikasvuisten nautaeläinten ruhojen luokitteluasteikon mukaisesti;
e)
maito- ja maitotuotealalla:
i)
246,39 euroa 100 kilogrammalta voita;
ii)
174,69 euroa 100 kilogrammalta rasvatonta maitojauhetta;
f)
sianliha-alalla 1 509,39 euroa tonnilta sikojen vakiolaatuisille ruhoille, jotka on määritelty painon ja vähärasvaisen lihan osuuden perusteella 42 artiklan 1 kohdan b alakohdassa säädetyn yhteisön sianruhojen luokitteluasteikon mukaisesti seuraavasti:
i)
ruhot, joiden paino on vähintään 60 kilogrammaa, mutta alle 120 kilogrammaa: luokka E liitteessä V olevan B kohdan II kohdan mukaisesti;
ii)
ruhot, joiden paino on vähintään 120, mutta enintään 180 kilogrammaa: luokka R liitteessä V olevan B kohdan II kohdan mukaisesti.
2. Edellä 1 kohdan a ja b alakohdassa säädetyt viljan ja riisin viitehinnat koskevat purkamatonta varastoon toimitettua tuotetta tukkuportaassa. Nämä viitehinnat koskevat kaikkia 41 artiklan mukaisesti nimettyjä yhteisön interventiokeskuksia.
3. Neuvosto voi perustamissopimuksen 37 artiklan 2 kohdassa määrättyä menettelyä noudattaen muuttaa tämän artiklan 1 kohdassa vahvistettuja viitehintoja tuotannon ja markkinoiden kehityksen perusteella.
9 artikla
Sokerimarkkinoiden hintaselvitykset
Komissio ottaa käyttöön sokerimarkkinoilla esiintyviä hintoja koskevan tietojärjestelmän, johon kuuluu sokerimarkkinoiden hintatasojen julkaisemista koskeva järjestelmä.
Järjestelmän perustana ovat valkoista sokeria tuottavien yritysten tai muiden sokerikauppaan osallistuvien toimijoiden toimittamat tiedot. Näitä tietoja käsitellään luottamuksellisina.
Komissio varmistaa, että julkaistavista tiedoista ei voida tunnistaa yksittäisten yritysten tai toimijoiden hintoja.
II jakso
Julkiset interventiot
I alajakso
Yleiset säännökset
10 artikla
Julkiseen interventioon hyväksytyt tuotteet
1. Julkista interventiota sovelletaan seuraaviin tuotteisiin tässä jaksossa säädetyin edellytyksin sekä komissio 43 artiklan mukaisesti määrittämien lisävaatimusten ja -edellytysten mukaisesti:
a)
tavallinen vehnä, durumvehnä, ohra, maissi ja durra;
b)
paddy- eli raakariisi;
c)
valkoinen sokeri tai raakasokeri edellyttäen, että kyseinen sokeri on tuotettu kiintiössä ja valmistettu yhteisössä korjatusta sokerijuurikkaasta tai -ruo'osta;
d)
tuore tai jäähdytetty naudanliha, joka kuuluu CN-koodeihin 0201 10 00 ja 0201 20 20-0201 20 50;
e)
yhteisön hyväksymässä yrityksessä suoraan ja yksinomaan pastöroidusta kermasta tuotettu voi, jonka voirasvapitoisuus on vähintään 82 painoprosenttia ja vesipitoisuus enintään 16 painoprosenttia;
f)
ensiluokkainen sumutuskuivattu rasvaton maitojauhe, joka on saatu yhteisön hyväksymässä yrityksessä suoraan ja yksinomaan rasvattomasta maidosta ja jonka valkuaisainepitoisuus on vähintään 35,6 painoprosenttia rasvattomasta kuiva-aineesta.
2. Sianliha-alalla voidaan soveltaa julkista interventiota, jollei tässä jaksossa säädetyistä edellytyksistä ja niistä lisävaatimuksista ja -edellytyksistä, jotka komission antaa 43 artiklan mukaisesti, muuta johdu, CN -koodiin 0203 11 10 kuuluvien tuoreiden tai jäähdytettyjen ruhojen tai puoliruhojen, alanimikkeeseen ex 0203 19 15 kuuluvien tuoreiden tai jäähdytettyjen kyljen ja kupeen (lihaskudosta sisältävä silava) sekä alanimikkeeseen ex 0209 00 11 kuuluvan tuoreen tai jäähdytetyn sulattamattoman siansilavan osalta.
II alajakso
Ostojen aloittaminen ja keskeyttäminen
11 artikla
Vilja
1. Viljan julkinen interventio on avoinna:
a)
1 päivästä elokuuta 30 päivään huhtikuuta Kreikassa, Espanjassa, Italiassa ja Portugalissa;
b)
1 päivästä joulukuuta 30 päivään kesäkuuta Ruotsissa;
c)
1 päivästä marraskuuta 31 päivään toukokuuta muissa jäsenvaltioissa.
Maissin julkisia interventio-ostoja tehdään kuitenkin enintään:
a)
700 000 tonnia markkinointivuonna 2008/2009;
b)
0 tonnia markkinointivuodesta 2009/2010 lähtien.
2. Jos Ruotsin interventiojakso johtaa siihen, että tällaista viljaa saatetaan muista jäsenvaltioista interventioon Ruotsiin, komissio toteuttaa toimenpiteitä tilanteen korjaamiseksi.
12 artikla
Riisi
Paddy- eli raakariisin julkinen interventio on avoinna 1 päivän huhtikuuta ja 31 päivän heinäkuuta välisenä aikana. Julkisia interventio-ostoja tehdään kuitenkin enintään 75 000 tonnia jaksoa kohden.
13 artikla
Sokeri
1. Sokerin julkinen interventio on avoinna markkinointivuosina 2008/2009 ja 2009/2010. Julkisia interventio-ostoja tehdään kuitenkin markkinointivuotta kohden enintään 600 000 tonnia valkoisena sokerina ilmaistuna.
2. Markkinointivuoden aikana 1 kohdan mukaisesti varastoituun sokeriin ei saa soveltaa muita 32, 52 tai 63 artiklassa säädettyjä varastointitoimenpiteitä.
14 artikla
Naudanliha
1. Komissio avaa ilman 195 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun komitean myötävaikutusta naudanlihan julkisen intervention, jos 42 artiklan 1 kohdassa säädetyn yhteisön ruhojen luokitteluasteikon perusteella noteerattu markkinoiden keskihinta jossakin jäsenvaltiossa tai jonkin jäsenvaltion jollakin alueella on kahden peräkkäisen viikon ajan alle 1 560 euroa tonnilta.
2. Komissio keskeyttää ilman 188 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun komitean myötävaikutusta julkisen intervention, kun 1 kohdassa mainittu edellytys ei enää täyty vähintään yhden viikon aikana.
15 artikla
Voi
1. Komissio avaa ilman 195 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun komitean myötävaikutusta voin julkisen intervention yhdessä tai useammassa jäsenvaltiossa minkä tahansa vuoden 1 päivän maaliskuuta ja 31 päivän elokuuta välisenä aikana, jos voin markkinahinnat kyseisessä yhdessä tai useammassa jäsenvaltiossa ovat edustavana ajanjaksona alle 92 prosenttia viitehinnasta.
2. Sitten kun voin markkinahinnat kyseisessä yhdessä tai useammassa jäsenvaltiossa ovat edustavana ajanjaksona vähintään 92 prosenttia viitehinnasta, komissio keskeyttää ilman 195 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun komitean myötävaikutusta julkiset interventio-ostot.
Lisäksi jos interventioon tarjotut määrät ovat 1 kohdassa säädettynä aikana yli 30 000 tonnia, komissio voi keskeyttää julkiset interventio-ostot. Tässä tapauksessa ostot voidaan toteuttaa tarjouskilpailumenettelyllä komission myöhemmin määrittelemien tarjouseritelmien mukaisesti.
3. Komissio antaa yksityiskohtaiset säännöt voin markkinahintojen toteamisesta.
16 artikla
Rasvaton maitojauhe
Rasvattoman maitojauheen julkinen interventio avataan 1 päivän maaliskuuta ja 31 päivän elokuuta välisenä aikana.
Komissio voi kuitenkin keskeyttää julkisen intervention heti, kun interventioon tarjotut määrät mainittuna aikana ylittävät 109 000 tonnia. Tässä tapauksessa ostot voidaan toteuttaa tarjouskilpailumenettelyllä komission myöhemmin määrittelemien tarjouseritelmien mukaisesti.
17 artikla
Sianliha
Komissio voi päättää avata julkisen intervention sianliha-alalla, kun teurastettujen sikojen yhteisön keskimääräinen markkinahinta, joka on vahvistettu kussakin jäsenvaltiossa yhteisön edustavilla markkinoilla noteerattujen ja kunkin jäsenvaltion sikakarjan suhteellista merkitystä ilmaisevilla kertoimilla painotettujen hintojen perusteella, on alle 103 prosenttia viitehinnasta ja tulee todennäköisesti pysymään tällä tasolla.
III alajakso
Interventiohinta
18 artikla
Vilja
Interventiohinnan on vastattava viitehintaa, sanotun kuitenkaan rajoittamatta laadullisista syistä johtuvia hinnankorotuksia tai -alennuksia.
19 artikla
Riisi
Riisin interventiohinnan on vastattava viitehintaa.
Jos maksajavirastolle tarjottujen tuotteiden laatu kuitenkin eroaa liitteessä IV olevassa A kohdassa määritellystä vakiolaadusta, interventiohintaa korotetaan tai lasketaan tämän mukaisesti.
Lisäksi komissio voi vahvistaa interventiohinnan korotuksia ja -alennuksia, jotta varmistetaan tuotannon suuntaaminen tiettyihin lajikkeisiin.
20 artikla
Sokeri
Sokerin interventiohinnan on oltava 80 prosenttia sitä markkinointivuotta seuraavaksi markkinointivuodeksi vahvistetusta viitehinnasta, jona tarjous jätetään.
Jos maksajavirastolle tarjotun sokerin laatu kuitenkin eroaa liitteessä IV olevassa B kohdassa määritellystä vakiolaadusta, jolle viitehinta on vahvistettu, interventiohintaa korotetaan tai alennetaan vastaavasti.
21 artikla
Naudanliha
1. Komissio määrittää naudanlihan interventiohinnat ja interventioon hyväksytyt määrät tarjouskilpailumenettelyllä. Erityisolosuhteissa ne voidaan vahvistaa jäsenvaltiota tai jonkin jäsenvaltion aluetta kohden markkinoilla noteerattujen keskihintojen pohjalta.
2. Vain sellaiset tarjoukset voidaan hyväksyä, jotka vastaavat enintään jossakin jäsenvaltiossa tai jonkin jäsenvaltion jollakin alueella noteerattua markkinoiden keskihintaa, johon lisätään komission objektiivisin perustein määrittämä määrä.
22 artikla
Voi
Voin interventiohinnan on oltava 90 prosenttia viitehinnasta, sanotun kuitenkaan rajoittamatta interventiohinnan vahvistamista tarjouskilpailumenettelyllä 15 artiklan 2 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitetussa tapauksessa.
23 artikla
Rasvaton maitojauhe
Rasvattoman maidon interventiohinnan on vastattava viitehintaa, sanotun kuitenkaan rajoittamatta interventiohinnan vahvistamista tarjouskilpailumenettelyllä 16 artiklan toisessa kohdassa tarkoitetussa tapauksessa.
Jos tosiasiallinen valkuaisainepitoisuus on kuitenkin pienempi kuin 10 artiklan f alakohdassa vahvistettu 35,6 painoprosentin vähimmäisvalkuaisainepitoisuus mutta vähintään 31,4 painoprosenttia rasvattomasta kuiva-aineesta, interventiohinnan on vastattava viitehintaa, josta vähennetään 1,75 prosenttia kutakin 35,6 painoprosentin valkuaisainepitoisuuden alittavaa prosenttiyksikköä kohden.
24 artikla
Sianliha
1. Komissio vahvistaa sianliha-alan interventiohinnan vakiolaatuisille sianruhoille. Interventiohinta ei saa olla korkeampi kuin 92 prosenttia eikä alempi kuin 78 prosenttia viitehinnasta.
2. Muiden vakiolaatuisten tuotteiden kuin sianruhojen interventiohinnat lasketaan sianruhojen interventiohinnan pohjalta näiden tuotteiden kaupallisen arvon ja teurastettujen sikojen kaupallisen arvon suhteen perusteella.
3. Muiden kuin vakiolaatuisten tuotteiden interventiohinnat lasketaan kyseisten vakiolaatuisten tuotteiden voimassa olevien hintojen pohjalta ottaen huomioon laatuerot vakiolaatuihin nähden. Näitä hintoja sovelletaan määritettyihin laatuihin.
IV alajakso
Interventiomyynti
25 artikla
Yleiset periaatteet
Julkisessa interventiossa ostetut tuotteet on myytävä siten, että vältetään markkinahäiriöt ja varmistetaan tuotteiden tasapuolinen saanti ja ostajien tasapuolinen kohtelu sekä noudattaen perustamissopimuksen 300 artiklan mukaisesti tehdyistä sopimuksista johtuvia sitoumuksia.
26 artikla
Sokerin myynti
Maksajavirastot saavat myydä julkisessa interventiossa ostetun sokerin vain hinnalla, joka on korkeampi kuin siksi markkinointivuodeksi vahvistettu viitehinta, jona myynti tapahtuu.
Komissio voi kuitenkin päättää, että maksajavirastot:
a)
saavat myydä sokeria ensimmäisessä kohdassa tarkoitetulla viitehinnalla tai sitä alemmalla hinnalla, jos sokeri on tarkoitettu
i)
käytettäväksi rehuna, tai
ii)
vietäväksi joko jalostamattomana tai jalostettuna perustamissopimuksen liitteessä I tai tämän asetuksen liitteessä XX olevassa III osassa luetelluiksi tuotteiksi;
b)
luovuttavat hallussaan olevan jalostamattoman sokerin yhteisön sisämarkkinoilla ihmisravintona käytettäväksi hyväntekeväisyysjärjestöille, jotka kyseinen jäsenvaltio on tunnustanut tai tapauksissa, joissa jokin jäsenvaltio ei ole tunnustanut yhtään tällaista järjestöä, jotka komissio on tunnustanut, kulloistakin viitehintaa alemmalla hinnalla tai ilmaiseksi jaettavaksi osana yksittäisiä hätäapuoperaatioita.
27 artikla
Jakelu yhteisön vähävaraisimmille henkilöille
1. Interventiovarastoissa olevia tuotteita on annettava tiettyjen nimettyjen järjestöjen saataville, jotta elintarvikkeita voidaan jakaa yhteisön vähävaraisimmille henkilöille vuosittaisen suunnitelman mukaisesti.
Jakelu on hoidettava
a)
ilmaiseksi, tai
b)
hintaan, joka ei missään tapauksessa ole nimetyille järjestöille toimen toteuttamisesta aiheutuneiden kustannusten oikeuttamaa tasoa korkeampi.
2. Tuote voidaan hankkia yhteisön markkinoilta, kun
a)
sitä ei tilapäisesti ole saatavissa yhteisön interventiovarastoista 1 kohdassa tarkoitetun vuosittaisen suunnitelman täytäntöönpanon aikana niin paljon, että suunnitelma voidaan panna täytäntöön yhdessä tai useammassa jäsenvaltiossa, ja edellyttäen, että kustannukset pysyvät yhteisön talousarviossa tähän tarkoitukseen varattujen kustannusten rajoissa, tai
b)
suunnitelman täytäntöönpano edellyttäisi muussa jäsenvaltiossa kuin siinä, jossa tuotetta tarvitaan, interventiossa olevien tuotteiden siirtoa jäsenvaltiosta toiseen pieninä määrinä.
3. Kyseisten jäsenvaltioiden on nimettävä 1 kohdassa tarkoitetut järjestöt ja ilmoitettava komissiolle joka vuosi hyvissä ajoin, haluavatko ne soveltaa tätä järjestelmää.
4. Edellä 1 ja 2 kohdassa tarkoitetut tuotteet luovutetaan ilmaiseksi nimetyille järjestöille. Niiden kirjanpitoarvon on vastattava interventiohintaa, jota on tarvittaessa tarkistettu laatuerot huomioon ottavilla kertoimilla.
5. Tämän artiklan 1 ja 2 kohdan mukaisesti luovutetut tuotteet rahoitetaan maataloustukirahaston soveltuvan budjettikohdan määrärahoista Euroopan yhteisöjen talousarviosta, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 190 artiklan soveltamista. On mahdollista myös säätää, että tästä rahoituksesta katetaan tuotteiden kuljetuskustannukset interventiokeskuksista sekä hallinnolliset kustannukset, jotka aiheutuvat nimetyille järjestöille tässä artiklassa säädetyn järjestelmän täytäntöönpanosta, lukuun ottamatta 1 ja 2 kohdan soveltamisesta avunsaajalle aiheutuvia kustannuksia.
III jakso
Yksityinen varastointi
I alajakso
Pakollinen tuki
28 artikla
Tukikelpoiset tuotteet
Seuraavien tuotteiden yksityiseen varastointiin on myönnettävä tukea tässä jaksossa säädetyin edellytyksin sekä komission 43 artiklan mukaisesti hyväksymien lisävaatimusten ja -edellytysten mukaisesti:
a)
seuraavien osalta:
i)
kerma,
ii)
yhteisön hyväksymässä yrityksessä kermasta tai maidosta tuotettu suolaton voi, jonka voirasvapitoisuus on vähintään 82 painoprosenttia ja vesipitoisuus enintään 16 painoprosenttia,
iii)
yhteisön hyväksymässä yrityksessä kermasta tai maidosta tuotettu suolattu voi, jonka voirasvapitoisuus on vähintään 80 painoprosenttia, vesipitoisuus enintään 16 painoprosenttia ja suolapitoisuus enintään 2 painoprosenttia;
b)
juusto:
i)
vähintään yhdeksän kuukauden ikäinen Grana Padano -juusto,
ii)
vähintään 15 kuukauden ikäinen Parmigiano Reggiano -juusto,
iii)
vähintään kolmen kuukauden ikäinen Provolone-juusto.
29 artikla
Kermaa ja voita koskevat edellytykset ja tuen taso
Komissio määrittää voin tukikelpoiset kansalliset laatuluokat. Voi on merkittävä tämän mukaisesti.
Komissio vahvistaa kerman ja voin tuen määrän ottaen huomioon varastointikustannukset sekä tuoreen voin ja varastoidun voin ennakoidun hintakehityksen.
Jos varastoja purettaessa markkinat ovat varastoinnin aikana kehittyneet epäedulliseen suuntaan, joka ei ollut ennakoitavissa, tuen määrää voidaan korottaa.
30 artikla
Juustoa koskevat edellytykset ja tuen taso
Komissio vahvistaa juustoon sovellettavat edellytykset ja maksettavan tuen määrän. Tuen määrä vahvistetaan ottaen huomioon varastointikustannukset ja markkinahintojen ennakoitu kehitys.
Komission ensimmäisen kohdan mukaisesti toteuttamien toimenpiteiden täytäntöönpanosta vastaa sen jäsenvaltion nimeämä maksajavirasto, jossa kyseiset juustot tuotetaan ja jossa ne saavat oikeuden alkuperänimitykseen.
II alajakso
Vapaaehtoinen tuki
31 artikla
Tukikelpoiset tuotteet
1. Seuraavien tuotteiden yksityiseen varastointiin voidaan myöntää tukea tässä jaksossa säädetyin edellytyksin sekä komission 43 artiklan mukaisesti hyväksymien lisävaatimusten ja -edellytysten mukaisesti:
a)
valkoinen sokeri;
b)
oliiviöljy;
c)
jäljempänä 42 artiklan 1 kohdan mukaisesti vahvistetulla yhteisön täysikasvuisten nautaeläinten ruhojen luokitteluasteikolla luokiteltujen täysikasvuisten nautaeläinten tuore tai jäähdytetty liha, joka varastoidaan ruhoina, puoliruhoina, saman ruhon neljänneksinä, etuneljänneksinä tai takaneljänneksinä;
d)
suoraan ja yksinomaan rasvattomasta maidosta yhteisön hyväksymässä yrityksessä saatu ensiluokkainen rasvaton maitojauhe;
e)
varastointia kestävät juustot ja lampaan ja/tai vuohen maidosta valmistetut juustot, joiden kypsymisaika on vähintään kuusi kuukautta;
f)
sianliha,
g)
lampaan- ja vuohenliha.
Komissio voi muuttaa ensimmäisen kohdan c alakohdassa säädettyjen tuotteiden luetteloa markkinatilanteen sitä vaatiessa.
2. Komissio vahvistaa 1 kohdassa säädetyn julkisen varastoinnin tuen ennakolta tai tarjouskilpailumenettelyllä.
Edellä 1 kohdan d ja e alakohdassa säädettyjen tuotteiden osalta tuki vahvistetaan varastointikustannusten sekä seuraavien perusteella:
i)
rasvattoman maitojauheen ennakoitu hintakehitys;
ii)
tukea saavien ja muiden markkinoille tulevien juustojen välillä ylläpidettävä tasapaino.
32 artikla
Valkoista sokeria koskevat myöntämisedellytykset
1. Jos edustavana ajanjaksona todettu valkoisen sokerin yhteisön keskihinta on alhaisempi kuin viitehinta ja markkinoiden tilanne huomioon ottaen todennäköisesti pysyy mainitulla tasolla, komissio voi päättää myöntää tukea valkoisen sokerin yksityistä varastointia varten yrityksille, joille on myönnetty sokerikiintiö.
2. Markkinointivuoden aikana 1 kohdan mukaisesti varastoituun sokeriin ei saa soveltaa muita 13, 52 tai 63 artiklan mukaisia varastointitoimenpiteitä.
33 artikla
Oliiviöljyä koskevat myöntämisedellytykset
Komissio voi päättää sallia, että riittävät takeet tarjoavat, jäsenvaltioiden hyväksymät elimet tekevät varastointisopimuksia kaupan pitämästään oliiviöljystä, jos yhteisön joidenkin alueiden markkinoilla esiintyy vakavia häiriöitä muun muassa silloin, kun edustavana ajanjaksona noteerattu markkinoiden keskihinta on alhaisempi kuin
a)
1 779 euroa tonnilta ekstra-neitsytoliiviöljyn osalta, tai
b)
1 710 euroa tonnilta neitsytoliiviöljyn osalta, tai
c)
1 524 euroa tonnilta sellaisen oliivilamppuöljyn osalta, jonka vapaiden happojen aste on 2; määrästä vähennetään 36,70 euroa tonnilta kutakin vapaiden happojen lisäastetta kohden.
34 artikla
Naudanliha-alan tuotteita koskevat myöntämisedellytykset
Kun 42 artiklan 1 kohdassa säädetyn yhteisön täysikasvuisten nautaeläinten ruhojen luokitteluasteikon perusteella noteerattu yhteisön markkinoiden keskihinta on alle 103 prosenttia viitehinnasta ja tulee todennäköisesti pysymään tällä tasolla, komissio voi päättää myöntää tukea yksityistä varastointia varten.
35 artikla
Rasvatonta maitojauhetta koskevat myöntämisedellytykset
Komissio voi päättää myöntää tukea rasvattoman maitojauheen yksityistä varastointia varten erityisesti, jos tuotteen hintojen ja varastojen kehitys kuvastaa markkinoilla vallitsevaa vakavaa häiriötä, joka voidaan välttää tai jota voidaan lieventää kausittaisella varastoinnilla.
36 artikla
Juustoa koskevat myöntämisedellytykset
1. Jos 31 artiklan 1 kohdan e alakohdassa tarkoitettujen juustotuotteiden hintojen kehitys ja varastotilanne osoittavat vakavaa markkinoiden epätasapainoa, joka voidaan poistaa tai jota voidaan vähentää kausittaisella varastoinnilla, komissio voi päättää myöntää tukea yksityistä varastointia varten.
2. Jos varastointisopimuksen päättymisen aikaan varastossa olevien juustojen markkinahintojen taso on korkeampi kuin sopimusta allekirjoitettaessa, komissio voi päättää tarkistaa tuen määrää vastaavasti.
37 artikla
Sianlihaa koskevat myöntämisedellytykset
Kun sianruhojen yhteisön markkinoiden keskihinta, joka on vahvistettu kussakin jäsenvaltiossa yhteisön edustavilla markkinoilla noteerattujen ja kunkin jäsenvaltion sikakarjan suhteellista merkitystä ilmaisevilla kertoimilla painotettujen hintojen perusteella, on alle 103 prosenttia viitehinnasta ja tulee todennäköisesti pysymään tällä tasolla, komissio voi päättää myöntää tukea yksityistä varastointia varten.
38 artikla
Lampaan- ja vuohenlihaa koskevat myöntämisedellytykset
Komissio voi päättää myöntää tukea yksityistä varastointia varten, kun lampaan- ja vuohenlihan markkinatilanne osoittautuu erityisen vaikeaksi yhdellä tai useammalla seuraavista hinnanmäärittelyalueista:
a)
Iso-Britannia,
b)
Pohjois-Irlanti,
c)
jokainen jäsenvaltio erikseen, Yhdistynyttä kuningaskuntaa lukuun ottamatta.
IV jakso
Yhteiset säännökset
39 artikla
Varastointia koskevat säännöt
1. Maksajavirastot eivät saa varastoida ostamiaan tuotteita sen jäsenvaltion alueen ulkopuolelle, jonka lainkäyttövaltaan ne kuuluvat, jollei komissio ole antanut siihen ennakolta lupaa.
Tätä artiklaa sovellettaessa Belgian ja Luxemburgin alueita pidetään yhtenä jäsenvaltiona.
2. Lupa on myönnettävä, jos varastointi on välttämätöntä, ottaen huomioon seuraavat seikat:
a)
varastointimahdollisuudet ja -vaatimukset jäsenvaltiossa, jonka lainkäyttövaltaan maksajavirasto kuuluu, ja muissa jäsenvaltioissa;
b)
kaikki varastoinnista aiheutuvat lisäkustannukset jäsenvaltiossa, jonka lainkäyttövaltaan maksajavirasto kuuluu, ja kuljetuksesta aiheutuvat lisäkustannukset.
3. Lupa varastointiin kolmannessa maassa myönnetään vain, jos varastointi toisessa jäsenvaltiossa aiheuttaa 2 kohdassa säädetyt perusteet huomioon ottaen huomattavia vaikeuksia.
4. Edellä 2 kohdan a alakohdassa tarkoitetut tiedot todetaan kaikkien jäsenvaltioiden kuulemisen jälkeen.
5. Mitään tulleja ja mitään yhteisen maatalouspolitiikan mukaisesti myönnettäviä tai kannettavia määriä ei sovelleta tuotteisiin, jotka
a)
kuljetetaan 1, 2 ja 3 kohdan mukaisesti myönnetyn luvan perusteella, tai
b)
siirretään yhdeltä maksajavirastolta toiselle.
6. Edellä 1, 2 ja 3 kohdan mukaisesti toimiva maksajavirasto on vastuussa niistä tuotteista, jotka varastoidaan sen jäsenvaltion alueen ulkopuolelle, jonka lainkäyttövaltaan se kuuluu.
7. Jos maksajaviraston hallussaan pitämiä tuotteita, jotka ovat sen jäsenvaltion ulkopuolella, jonka lainkäyttövaltaan maksajavirasto kuuluu, ei tuoda takaisin tämän jäsenvaltion alueelle, tuotteet on myytävä varastointipaikkakunnalle vahvistetuin tai vahvistettavin hinnoin ja ehdoin.
40 artikla
Tarjouskilpailumenettelyä koskevat säännöt
Tarjouskilpailun on taattava kaikille asianosaisille yhtäläinen osallistumismahdollisuus.
Tarjouksia valittaessa etusijalle asetetaan yhteisölle edullisemmat tarjoukset. Sopimus voidaan aina jättää tekemättä.
41 artikla
Interventiokeskukset
1. Komissio nimeää vilja- ja riisialojen interventiokeskukset ja määrittää niihin sovellettavat edellytykset.
Vilja-alan tuotteiden osalta komissio voi nimetä kullekin viljalajille oman interventiokeskuksen.
2. Interventiokeskusten luetteloa laatiessaan komissio ottaa huomioon erityisesti seuraavat seikat:
a)
keskusten sijainti kyseisten tuotteiden ylijäämäalueilla;
b)
riittävien tilojen ja teknisten laitteistojen saatavuus;
c)
suotuisa tilanne kuljetusvälineiden suhteen.
42 artikla
Ruhojen luokittelu
1. Yhteisön ruhojen luokitteluasteikkoja sovelletaan liitteessä V vahvistettujen sääntöjen mukaisesti seuraavilla aloilla:
a)
täysikasvuisten nautaeläinten ruhoista saatu naudanliha;
b)
muiden sikojen kuin siitossikojen ruhoista saatu sianliha.
Lampaan- ja vuohenliha-alalla jäsenvaltiot voivat soveltaa yhteisön lampaanruhojen luokitteluasteikkoa liitteessä V olevan C kohdan sääntöjen mukaisesti.
2. Täysikasvuisten nautaeläinten ja lampaiden ruhojen luokittelua koskevat paikan päällä tapahtuvat tarkastukset suorittaa yhteisön puolesta komission tarkastuskomitea, joka koostuu komission asiantuntijoista ja jäsenvaltioiden nimeämistä asiantuntijoista. Komitea antaa komissiolle ja jäsenvaltioille kertomuksen tehdyistä tarkastuksista.
Yhteisö vastaa tehdyistä tarkastuksista johtuvista kustannuksista.
43 artikla
Täytäntöönpanosäännöt
Rajoittamatta tämän luvun säännöksillä komissiolle annettujen erityisten toimivaltuuksien soveltamista komissio hyväksyy sen luvun täytäntöönpanoa koskevat yksityiskohtaiset säännöt, jotka voivat liittyä erityisesti seuraaviin seikkoihin:
a)
täytettävät vaatimukset ja edellytykset sekä, kun on kyse sianlihasta, 10 artiklassa tarkoitettujen julkisessa interventiossa ostettujen tai 28 ja 31 artiklassa tarkoitettujen yksityisen varastoinnin tukea saavien tuotteiden luettelo erityisesti laadun, laaturyhmien, laatuluokkien, luokkien, määrien, pakkausten ja merkintöjen, enimmäisiän, säilytyksen, vaihe, johon tuotteen interventiohinta liittyy, yksityisen varastoinnin kesto;
b)
liitteessä IV olevaan B osan muutokset;
c)
tarvittaessa sovellettavien hinnankorotusten ja -alennusten asteikko;
d)
maksajavirastojen toteuttamassa julkiseen interventioon haltuunotossa ja yksityisen varastoinnin tukea myönnettäessä noudatettavat menettelyt ja edellytykset, erityisesti:
i)
sopimusten tekeminen ja niiden sisältö;
ii)
yksityisen varastoinnin kesto ja edellytykset, joita on noudatettava sopimuksissa mainittuja aikoja pidennettäessä tai lyhennettäessä;
iii)
edellytykset, joiden mukaisesti voidaan päättää yksityisen varastointisopimuksen kattamien tuotteiden saattamisesta uudelleen markkinoille tai niiden myynnistä;
iv)
jäsenvaltio, jossa yksityistä varastointia koskeva pyyntö voidaan esittää;
e)
17 artiklassa ja 37 artiklassa tarkoitettujen edustavien markkinoiden luettelon hyväksyminen;
f)
säännöt, jotka koskevat julkisessa interventiossa ostettujen tuotteiden myyntiedellytyksiä, erityisesti myyntihintaa, tuotteiden varastosta poistamisen edellytyksiä ja tarvittaessa varastosta poistettujen tuotteiden myöhempää käyttöä tai määräpaikkaa, tehtäviä tarkastuksia ja mahdollisesti sovellettavaa vakuusjärjestelmää;
g)
27 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun vuosittaisen suunnitelman laatiminen;
h)
edellytykset, joita sovelletaan 27 artiklan 2 kohdassa tarkoitetuissa hankinnoissa yhteisön markkinoilta;
i)
39 artiklassa tarkoitettuja lupia koskevat säännöt mukaan lukien, kun se on ehdottoman välttämätöntä, kaupassa noudatettavia sääntöjä koskevat poikkeukset;
j)
tarjouskilpailua käytettäessä noudatettaviin menettelyihin liittyvät säännöt;
k)
41 artiklassa tarkoitettujen interventiokeskusten nimeämistä koskevat säännöt;
l)
edellytykset, jotka niiden varastojen on täytettävä, joihin tuotteita saa varastoida;
m)
42 artiklan 1 kohdassa säädetyt yhteisön ruhojen luokitteluasteikot erityisesti seuraavilta osin:
i)
määritelmät;
ii)
täysikasvuisten nautaeläinten ruhojen luokitteluun liittyvät ruhojen tarjontamuodot hintaselvitystä varten;
iii)
niiden toimenpiteiden osalta, jotka teurastamoiden on toteutettava liitteessä V olevan A kohdan III kohdan mukaisesti:
-
niitä teurastamoja koskevat direktiivin 88/409/ETY 5 artiklassa tarkoitetut poikkeukset, jotka haluavat rajoittaa tuotantonsa paikallisille markkinoille,
-
poikkeukset, joita voidaan myöntää pyynnöstä jäsenvaltioiden teurastamoille, joissa teurastetaan vähän nautaeläimiä;
iv)
luvan antaminen jäsenvaltioille olla soveltamatta sianruhojen luokitteluasteikkoa ja käyttää painon ja vähärasvaisen lihan osuuden lisäksi muita arviointiperusteita;
v)
säännöt, jotka koskevat jäsenvaltioiden suorittamia tiettyjen tuotteiden hintaselvityksiä.
II LUKU
Erityiset interventiotoimenpiteet
I jakso
Poikkeukselliset markkinatukitoimenpiteet
44 artikla
Eläintaudit
1. Komissio voi toteuttaa poikkeuksellisia markkinatukitoimenpiteitä eläintautien leviämisen estämiseksi tarkoitetuista toimenpiteistä mahdollisesti aiheutuvien yhteisön sisäisen ja kolmansien maiden kanssa käytävän kaupan rajoitusten huomioon ottamiseksi.
Ensimmäisessä alakohdassa säädettyjä toimenpiteitä voidaan toteuttaa seuraavilla aloilla:
a)
naudanliha;
b)
maito ja maitotuotteet;
c)
sianliha;
d)
lampaan- ja vuohenliha;
e)
munat;
f)
siipikarjanliha.
2. Edellä 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetyt toimenpiteet on toteutettava kyseisen yhden tai useamman jäsenvaltion pyynnöstä.
Ne voidaan toteuttaa vain, jos kyseinen yksi tai useampi jäsenvaltio on toteuttanut pikaisesti terveys- ja eläinlääkintätoimenpiteitä taudin pysäyttämistä varten, ja ne voidaan toteuttaa ainoastaan niin laajoina ja niin pitkän aikaa kuin on ehdottomasti tarpeen asianomaisten markkinoiden tukemiseksi.
45 artikla
Kuluttajien luottamuksen menettäminen
Komissio voi toteuttaa siipikarjanliha- ja muna-aloilla poikkeuksellisia markkinatukitoimenpiteitä ottaakseen huomioon vakavat markkinahäiriöt, jotka liittyvät suoraan kansanterveyden tai eläinten terveyden riskeistä johtuvaan kuluttajien luottamuksen menettämiseen.
Nämä toimenpiteet toteutetaan kyseisen yhden tai useamman jäsenvaltion pyynnöstä.
46 artikla
Rahoitus
1. Yhteisö osallistuu 44 ja 45 artiklassa tarkoitettujen poikkeuksellisten toimenpiteiden rahoitukseen osuudella, joka on 50 prosenttia jäsenvaltioille aiheutuvista menoista.
Suu- ja sorkkataudin torjumiseksi naudanliha-, maito- ja maitotuote-, sianliha- sekä lampaan- ja vuohenliha-aloilla yhteisö osallistuu rahoitukseen kuitenkin osuudella, joka on 60 prosenttia tällaisista menoista.
2. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että jos tuottajat osallistuvat jäsenvaltioille aiheutuviin menoihin, siitä ei seuraa kilpailun vääristymistä eri jäsenvaltioiden tuottajien kesken.
3. Perustamissopimuksen 87, 88 ja 89 artiklaa ei sovelleta 44 ja 45 artiklassa tarkoitettuja poikkeuksellisia toimenpiteitä koskeviin jäsenvaltioiden rahoitusosuuksiin.
II jakso
Vilja- ja riisialojen toimenpiteet
47 artikla
Erityiset markkinatoimenpiteet vilja-alalla
1. Markkinatilanteen vaatiessa komissio voi toteuttaa erityisiä interventiotoimenpiteitä vilja-alalla. Tällaisia interventiotoimenpiteitä voidaan hyväksyä erityisesti, jos yhdellä tai useammalla yhteisön alueella markkinahinnat laskevat tai uhkaavat laskea suhteessa interventiohintaan.
2. Komissio päättää erityisten interventiotoimenpiteiden laadusta ja soveltamisesta sekä näiden toimenpiteiden kohteena olevien tuotteiden myyntiin saattamisen edellytyksistä ja siinä noudatettavista menettelyistä tai muuta käyttöä koskevista edellytyksistä.
48 artikla
Erityiset markkinatoimenpiteet riisialalla
1. Komissio voi toteuttaa erityistoimenpiteitä
a)
estääkseen tämän osan I luvun II jaksossa säädetyn riisialan julkisen intervention laajamittaisen soveltamisen tietyillä yhteisön alueilla;
b)
korvatakseen luonnonkatastrofeista johtuvan paddy- eli raakariisin puutteen.
2. Komissio hyväksyy yksityiskohtaiset säännöt tämän artiklan soveltamisesta.
III jakso
Sokerialan toimenpiteet
49 artikla
Sokerijuurikkaan vähimmäishinta
1. Kiintiösokerijuurikkaan vähimmäishinta on:
a)
27,83 euroa tonnilta markkinointivuonna 2008/2009;
b)
26,29 euroa tonnilta markkinointivuodesta 2009/2010 alkaen.
2. Edellä 1 kohdassa tarkoitettua vähimmäishintaa sovelletaan liitteessä IV olevassa B kohdassa määriteltyyn vakiolaatuiseen sokerijuurikkaaseen.
3. Kiintiösokerin valmistukseen tarkoitettuja, sokerin valmistukseen soveltuvia kiintiösokerijuurikkaita ostavien sokeriyritysten on maksettava vähintään vähimmäishinta, jota mukautetaan korottamalla tai alentamalla hintaa, jos juurikkaat poikkeavat vakiolaadusta.
Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettuja korotuksia ja alennuksia sovelletaan komission vahvistamien täytäntöönpanosääntöjen mukaisesti.
4. Niiden sokerijuurikasmäärien osalta, jotka vastaavat teollisuudelle tarkoitetun sokerin tai ylijäämäsokerin määriä, joihin sovelletaan 64 artiklassa säädettyä ylijäämämaksua, asianomaisen sokeriyrityksen on mukautettava ostohintaa siten, että se on vähintään yhtä suuri kuin kiintiösokerijuurikkaan vähimmäishinta.
50 artikla
Toimialakohtaiset sopimukset
1. Toimialakohtaisten sopimusten ja toimitussopimusten on oltava 3 kohdan ja komission vahvistamien ostoehtojen mukaisia erityisesti sokerijuurikkaan osto-, toimitus-, haltuunotto- ja maksuehtojen osalta.
2. Sokerijuurikkaan ja -ruo'on ostoehtoihin sovelletaan näiden raaka-aineiden yhteisön viljelijöiden ja yhteisön sokeriyritysten välisiä toimialakohtaisia sopimuksia.
3. Toimitussopimuksessa on tehtävä ero sen mukaan, tulevatko sokerijuurikkaasta valmistettavat sokerimäärät olemaan:
a)
kiintiösokeria;
b)
kiintiön ulkopuolista sokeria.
4. Kunkin sokeriyrityksen on toimitettava jäsenvaltiolle, jossa se tuottaa sokeria, seuraavat tiedot:
a)
edellä 3 kohdan a alakohdassa tarkoitetut sokerijuurikasmäärät, joista ne ovat tehneet toimitussopimukset ennen kylvöä, sekä sopimuksen perustana oleva sokeripitoisuus;
b)
vastaava arvioitu saanto.
Jäsenvaltiot voivat vaatia lisätietoja.
5. Jos sokeriyritys ei ole tehnyt ennen kylvöä toimitussopimusta, jonka mukaan yrityksen kiintiösokeria vastaavan sokerijuurikasmäärän osalta maksetaan kiintiösokerijuurikkaan vähimmäishinta, sen on maksettava vähintään kiintiösokerijuurikkaan vähimmäishinta kaikista sokerijuurikkaista, jotka se jalostaa sokeriksi.
6. Toimialakohtaisissa sopimuksissa voidaan asianomaisen jäsenvaltion suostumuksella poiketa 3 ja 4 kohdasta.
7. Jos toimialakohtaisia sopimuksia ei ole, kyseisen jäsenvaltion on toteutettava asianomaisten osapuolten etujen suojaamiseksi tarvittavat toimenpiteet tämän asetuksen mukaisesti.
51 artikla
Tuotantomaksu
1. Sokeria, isoglukoosia tai inuliinisiirappia tuottaville yrityksille myönnetyistä 56 artiklan 2 kohdassa tarkoitetuista sokeri-, isoglukoosi- ja inuliinisiirappikiintiöistä peritään tuotantomaksu.
2. Tuotantomaksu on 12 euroa tonnilta kiintiösokeria ja -inuliinisiirappia. Isoglukoosin tuotantomaksu on 50 prosenttia sokeriin sovellettavasta tuotantomaksusta.
3. Jäsenvaltion on perittävä 1 kohdan mukaisesti maksettu tuotantomaksu kokonaisuudessaan alueelleen sijoittautuneilta yrityksiltä suhteessa niiden asianomaisen markkinointivuoden kiintiöön.
Yritysten on suoritettava maksut ennen asianomaisen markkinointivuoden helmikuun loppua.
4. Yhteisön sokeri- ja inuliinisiirappiyritykset voivat vaatia, että sokerijuurikkaan tai sokeriruo'on viljelijät tai juurisikurin toimittajat vastaavat enintään 50 prosentista asianomaisesta tuotantomaksusta.
52 artikla
Sokerin poistaminen markkinoilta
1. Jotta markkinoiden rakenteellinen tasapaino säilyisi viitehintaa lähellä olevalla hintatasolla, markkinoilta voidaan poistaa seuraavan markkinointivuoden alkuun asti tietty, kaikille jäsenvaltioille sama prosenttiosuus kiintiösokeria, -isoglukoosia ja -inuliinisiirappia ottaen huomioon perustamissopimuksen 300 artiklan mukaisesti tehdyistä sopimuksista johtuvat yhteisön sitoumukset.
Tällöin asianomaisena markkinointivuonna sama prosenttiosuus vähennetään 153 artiklassa säädetystä puhdistettavaksi tarkoitetun tuontiraakasokerin perinteisestä hankintatarpeesta.
2. Edellä 1 kohdassa tarkoitettu markkinoiltapoistamisen prosenttiosuus vahvistetaan viimeistään 31 päivänä lokakuuta asianomaisena markkinointivuonna kyseisen markkinointivuoden odotettavissa olevien markkinasuuntausten perusteella.
3. Kunkin yrityksen, jolle on myönnetty kiintiö, on varastoitava markkinoiltapoistamisjaksona omalla kustannuksellaan sokerimäärät, jotka johtuvat 1 kohdassa tarkoitetun prosenttiosuuden soveltamisesta yrityksen tuotantokiintiöön kyseisenä markkinointivuonna.
Minä tahansa markkinointivuonna markkinoilta poistettuja sokerimääriä pidetään ensimmäisinä seuraavan markkinointivuoden kiintiössä tuotettavina määrinä. Odotettavissa olevat markkinasuuntaukset huomioon ottaen komissio voi kuitenkin päättää, että kuluvana ja/tai seuraavana markkinointivuonna markkinoilta poistettua sokeria, isoglukoosia tai inuliinisiirappia pidetään kokonaan tai osittain:
a)
ylijäämäsokerina, -isoglukoosina tai -inuliinisiirappina, jota voidaan käyttää teollisuudelle tarkoitettuna sokerina, isoglukoosina tai inuliinisiirappina, tai
b)
väliaikaisena kiintiötuotantona, josta osa voidaan varata vientiä varten noudattaen perustamissopimuksen 300 artiklan mukaisesti tehdyistä sopimuksista johtuvia yhteisön sitoumuksia.
4. Jos yhteisön sokeritarjonta on riittämätön, komissio voi päättää, että tietty määrä markkinoilta poistettua sokeria, isoglukoosia tai inuliinisiirappia voidaan myydä yhteisön markkinoilla ennen markkinoiltapoistamisjakson päättymistä.
5. Markkinointivuoden aikana tämän artiklan mukaisesti varastoituun sokeriin ei saa soveltaa muita 13, 32 tai 63 artiklan mukaisia varastointitoimenpiteitä.
53 artikla
Täytäntöönpanosäännöt
Komissio voi hyväksyä antaa tämän jakson täytäntöönpanoa koskevat yksityiskohtaiset säännöt ja erityisesti:
a)
perusteet, joita sokeriyrityksiin sovelletaan myönnettäessä sokerijuurikkaan myyjille juurikasmäärät, joista on tehtävä ennen kylvöä toimitussopimukset 50 artiklan 4 kohdan mukaisesti;
b)
52 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun markkinoilta poistetun kiintiösokerin prosenttiosuuden;
c)
edellytykset, jotka liittyvät vähimmäishinnan maksamiseen silloin, kun markkinoilta poistettu sokeri myydään yhteisön markkinoilla 52 artiklan 4 kohdan mukaisesti.
IV jakso
Tarjonnan mukauttaminen
54 artikla
Toimenpiteet, joilla helpotetaan tarjonnan mukauttamista markkinoiden vaatimuksiin
Jotta rohkaistaisiin ammattialajärjestöjä ja ammattialojen yhteisiä järjestöjä toteuttamaan toimia, joilla helpotetaan tarjonnan mukauttamista markkinoiden vaatimuksiin, lukuun ottamatta markkinoilta poistamiseen liittyviä toimia, komissio voi toteuttaa seuraavat elävien kasvien, naudanlihan, sianlihan, lampaan- ja vuohenlihan, munien ja siipikarjanlihan aloja koskevat toimenpiteet:
a)
toimenpiteet, joilla pyritään parantamaan laatua;
b)
toimenpiteet, joilla pyritään edistämään tuotannon, jalostuksen ja kaupan pitämisen parempaa järjestelyä;
c)
toimenpiteet, joilla pyritään helpottamaan markkinahintojen kehityksen seurantaa;
d)
toimenpiteet, joilla pyritään käytettävien tuotantokeinojen tuntemuksen perusteella mahdollistamaan lyhyen ja pitkän aikavälin ennusteiden laatiminen.
III LUKU
Tuotannon rajoittamista koskevat järjestelmät
I jakso
Yleiset säännökset
55 artikla
Kiintiöjärjestelmät
1. Kiintiöjärjestelmä koskee seuraavia tuotteita:
a)
65 artiklan a ja b alakohdassa määritellyt maito ja muut maitotuotteet;
b)
sokeri, isoglukoosi ja inuliinisiirappi.
2. Jos tuottaja ylittää sovellettavan kiintiön eikä käytä sokerin ylijäämiä 61 artiklassa säädetyllä tavalla, näistä määristä peritään ylijäämämaksu, jollei II ja III jakson edellytyksistä muuta johdu.
3. Tätä asetusta on sovellettava rajoittamatta perunatärkkelystuotannon kiintiöjärjestelmästä annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1868/94 (59) soveltamista.
II jakso
Sokeri
I alajakso
Kiintiön myöntäminen ja hallinnointi
56 artikla
Kiintiön myöntäminen
1. Liitteessä VI vahvistetaan sokerin, isoglukoosin ja inuliinisiirapin tuotantokiintiöt kansallisella tai alueellisella tasolla.
2. Jäsenvaltioiden on myönnettävä kiintiö kullekin alueelleen sijoittautuneelle sokeria, isoglukoosia tai inuliinisiirappia tuottavalle yritykselle, joka on hyväksytty 57 artiklan mukaisesti.
Kunkin yrityksen kiintiö on yhtä suuri kuin sille markkinointivuodeksi 2007/2008 asetuksen (EY) N:o 318/2006 mukaisesti myönnetty kiintiö.
3. Jos kiintiö myönnetään sokeriyritykselle, jolla on useampia kuin yksi tuotantoyksikkö, jäsenvaltioiden on toteutettava toimenpiteet, jotka ne katsovat tarpeellisiksi sokerijuurikkaan ja -ruo'on viljelijöiden etujen huomioon ottamiseksi.
57 artikla
Hyväksytyt yritykset
1. Jäsenvaltion on pyynnöstä myönnettävä hyväksyntä sokeria, isoglukoosia tai inuliinisiirappia tuottavalle yritykselle tai näitä tuotteita joksikin 62 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuun luetteloon sisältyväksi tuotteeksi jalostavalle yritykselle, jos yritys täyttää seuraavat edellytykset:
a)
se todistaa, että sillä on ammattimainen tuotantokapasiteetti;
b)
se lupautuu toimittamaan tarvittavat tiedot ja hyväksyy tähän asetukseen liittyvät tarkastukset;
c)
sen hyväksyntää ei ole keskeytetty eikä peruutettu.
2. Hyväksytyn yrityksen on toimitettava seuraavat tiedot sille jäsenvaltiolle, jonka alueella sokerijuurikas tai -ruoko korjataan tai jossa puhdistaminen tapahtuu:
a)
sokerijuurikkaan tai -ruo'on määrät, joista on tehty toimitussopimus, sekä arvioitu sokerijuurikkaan, sokeriruo'on ja sokerin vastaava saanto hehtaaria kohden;
b)
tiedot, jotka koskevat sokerijuurikkaan, sokeriruo'on ja raakasokerin suunniteltuja ja tosiasiallisia toimituksia sekä sokerintuotantoa ja sokerivarastoja;
c)
myydyn valkoisen sokerin määrät sekä vastaavat hinnat ja ehdot.
58 artikla
Isoglukoosin lisä- ja täydentävä kiintiö
1. Markkinointivuonna 2008/2009 edellisen markkinointivuoden kiintiöön lisätään isoglukoosin lisäkiintiö, jonka suuruus on 100 000 tonnia. Tämä lisäys ei koske Bulgariaa ja Romaniaa.
Markkinointivuonna 2008/2009 edellisen markkinointivuoden kiintiöön lisätään isoglukoosin lisäkiintiö, jonka suuruus on Bulgarian osalta 11 045 tonnia ja Romanian osalta 1 966 tonnia.
Jäsenvaltion on myönnettävä yrityksille lisäkiintiöt suhteessa isoglukoosikiintiöihin, jotka niille on myönnetty 56 artiklan 2 kohdan mukaisesti.
2. Italia, Liettua ja Ruotsi voivat pyynnöstä myöntää alueelleen sijoittautuneelle yritykselle täydentävän isoglukoosikiintiön markkinointivuosina 2008/2009 ja 2009/2010. Täydentävien kiintiöiden enimmäismäärät jäsenvaltiota kohden vahvistetaan liitteessä VII.
3. Yrityksille 2 kohdan mukaisesti myönnetyistä kiintiöistä on perittävä 730 euron kertamaksu. Se peritään myönnettyä täydentävän kiintiön tonnia kohden.
59 artikla
Kiintiöiden hallinnointi
1. Komissio mukauttaa liitteessä VI vahvistettuja kiintiöitä markkinointivuosien 2008/2009, 2009/2010 ja 2010/2011 osalta viimeistään edellisen markkinointivuoden helmikuun lopussa. Mukautuksissa on otettava huomioon tämän artiklan 2 kohdan, tämän asetuksen 58 artiklan ja asetuksen (EY) N:o 320/2006 3 artiklan soveltamisen tulokset.
2. Jotta vältetään markkinoiden epätasapaino markkinointivuodesta 2010/2011 alkaen, komissio vahvistaa asetuksessa (EY) N:o 320/2006 säädetyn rakenneuudistusjärjestelmän tulokset huomioon ottaen viimeistään 28 päivänä helmikuuta 2010 yhteisestä prosenttiosuuden, jolla vähennetään olemassa olevia sokeri-, isoglukoosi- ja inuliinisiirappikiintiöitä jäsenvaltiota tai aluetta kohden.
3. Jäsenvaltioiden on mukautettava kunkin yrityksen kiintiötä tämän mukaisesti.
60 artikla
Kansallisen kiintiön uudelleenjakaminen
1. Jäsenvaltio saa alentaa alueelleen sijoittautuneelle yritykselle myönnettyä sokeri- tai isoglukoosikiintiötä enintään 10 prosenttia kunakin markkinointivuonna.
2. Jäsenvaltiot voivat siirtää kiintiöitä yritysten välillä liitteessä VIII vahvistettuja sääntöjä noudattaen sekä ottaen huomioon kunkin osapuolen ja erityisesti sokerijuurikkaan tai sokeriruo'on viljelijöiden edut.
3. Kyseisen jäsenvaltion on myönnettävä 1 ja 2 kohdan mukaisesti alennetut määrät yhdelle tai useammalle alueelleen sijoittautuneelle yritykselle riippumatta siitä, onko niillä kiintiö.
II alajakso
Kiintiön ylittäminen
61 artikla
Soveltamisala
Sokeri, isoglukoosi tai inuliinisiirappi, jota tuotetaan jonakin markkinointivuonna 56 artiklassa tarkoitetun kiintiön ulkopuolella, voidaan:
a)
käyttää 62 artiklassa tarkoitettujen tiettyjen tuotteiden tuotantoon;
b)
siirtää seuraavan markkinointivuoden kiintiötuotantoon 63 artiklan mukaisesti;
c)
käyttää syrjäisimpien alueiden erityistä hankintajärjestelmää varten neuvoston asetuksen (EY) N:o 247/2006 (60) II osaston mukaisesti; tai
d)
viedä komission vahvistaman määrällisen rajoituksen puitteissa ja perustamissopimuksen 300 artiklan mukaisesti tehtyjen sopimusten sitoumuksia noudattaen.
Muihin määriin sovelletaan 64 artiklassa tarkoitettua ylijäämämaksua.
62 artikla
Teollisuudelle tarkoitettu sokeri
1. Teollisuudelle tarkoitettu sokeri, isoglukoosi ja inuliinisiirappi on varattava jonkin 2 kohdassa tarkoitetun tuotteen tuotantoon silloin kun:
a)
siitä on tehty ennen markkinointivuoden loppua toimitussopimus sellaisen tuottajan ja käyttäjän välillä, joille molemmille on myönnetty hyväksyntä 57 artiklan mukaisesti; sekä
b)
se on toimitettu käyttäjälle viimeistään 30 päivänä marraskuuta seuraavana markkinointivuonna.
2. Komissio laatii luettelon tuotteista, joiden tuotannossa käytetään teollisuudelle tarkoitettua sokeria, isoglukoosia tai inuliinisiirappia.
Luettelo sisältää muun muassa seuraavat tuotteet:
a)
bioetanoli, alkoholi, rommi, elävä hiiva sekä levitteiksi tarkoitettujen ja ”Rinse appelstroopiksi” jalostettavien siirappien määrät;
b)
tietyt teollisuustuotteet, jotka eivät sisällä sokeria mutta joiden valmistuksessa käytetään sokeria, isoglukoosia tai inuliinisiirappia;
c)
tietyt kemian- tai lääketeollisuuden tuotteet, jotka sisältävät sokeria, isoglukoosia tai inuliinisiirappia.
63 artikla
Ylijäämäsokerin siirtäminen
1. Kukin yritys voi päättää siirtää sokeri-, isoglukoosi- tai inuliinisiirappikiintiönsä ylittävän tuotantonsa kokonaan tai osittain siten, että se luetaan seuraavan markkinointivuoden tuotantoon. Tätä koskeva päätös on peruuttamaton, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 3 kohdan soveltamista.
2. Edellä 1 kohdassa tarkoitetun päätöksen tehneiden yritysten on:
a)
ilmoitettava kyseiselle jäsenvaltiolle ennen tämän jäsenvaltion määrittelemää päivämäärää:
-
siirrettävän sokeriuo'on määrät kuluvan markkinointivuoden 1 päivän helmikuuta ja 30 päivän kesäkuuta välisenä aikana,
-
siirrettävän sokerin tai inuliinisiirapin muut määrät kuluvan markkinointivuoden 1 päivän helmikuuta ja 15 päivän huhtikuuta välisenä aikana;
b)
sitouduttava varastoimaan siirrettävät määrät omalla kustannuksellaan kuluvan markkinointivuoden loppuun asti.
3. Jos yrityksen lopullinen tuotanto on kyseisenä markkinointivuonna pienempi kuin 1 kohdan mukaisen päätöksen tekohetkellä tehty arvio, siirrettyä määrää voidaan mukauttaa taannehtivasti viimeistään 31 päivänä lokakuuta seuraavana markkinointivuonna.
4. Siirrettyjä määriä pidetään ensimmäisinä seuraavan markkinointivuoden kiintiössä tuotettavina määrinä.
5. Markkinointivuoden aikana tämän artiklan mukaisesti varastoituun sokeriin ei saa soveltaa muita 13, 32 tai 52 artiklassa säädettyjä varastointitoimenpiteitä.
64 artikla
Ylijäämämaksu
1. Ylijäämämaksu peritään seuraavien tuotteiden määristä:
a)
minä tahansa markkinointivuonna tuotettu ylijäämäsokeri, -isoglukoosi ja -inuliinisiirappi lukuun ottamatta seuraavan markkinointivuoden kiintiötuotantoon siirrettyjä ja 63 artiklan mukaisesti varastoituja määriä tai 61 artiklan c ja d alakohdassa tarkoitettuja määriä;
b)
teollisuudelle tarkoitettu sokeri, isoglukoosi ja inuliinisiirappi, josta ei ole komission vahvistamaan määräpäivään mennessä toimitettu selvitystä, jonka mukaan se on valmistettu joksikin 62 artiklan 2 kohdassa tarkoitetuksi tuotteeksi;
c)
sokeri, isoglukoosi ja inuliinisiirappi, joka on poistettu markkinoilta 52 artiklan mukaisesti ja jonka osalta 52 artiklan 3 kohdassa säädettyjä velvollisuuksia ei ole täytetty.
2. Komissio vahvistaa ylijäämämaksun riittävän korkealle tasolle, jotta estetään 1 kohdassa tarkoitettujen määrien kasaantuminen.
3. Jäsenvaltion on perittävä 1 kohdassa tarkoitettu ylijäämämaksu alueelleen sijoittautuneilta yrityksiltä niiden 1 kohdassa tarkoitettujen tuotantomäärien mukaan, jotka on todettu näiden yritysten osalta kyseisenä markkinointivuonna.
III jakso
Maito
I alajakso
Yleiset säännökset
65 artikla
Määritelmät
Tässä jaksossa tarkoitetaan:
a)
’maidolla’ yhdestä tai useammasta lehmästä lypsettyä tuotetta;
b)
’muilla maitotuotteilla’ muita maitotuotteita kuin maitoa, erityisesti rasvatonta maitoa, kermaa, voita, jogurttia ja juustoa; nämä muunnetaan tarvittaessa maitoekvivalentiksi soveltamalla niihin komission vahvistamia kertoimia;
c)
’tuottajalla’ viljelijää, jonka tila sijaitsee jonkin jäsenvaltion maantieteellisellä alueella ja joka tuottaa ja pitää kaupan maitoa tai joka valmistautuu harjoittamaan tällaista toimintaa hyvin pian;
d)
’tilalla’ asetuksen (EY) N:o 1782/2003 2 artiklassa määriteltyä tilaa;
e)
’ostajalla’ yritystä tai ryhmittymää, joka ostaa maitoa tuottajalta:
-
kerätäkseen, pakatakseen, varastoidakseen, jäähdyttääkseen tai jalostaakseen maitoa, myös toimeksiantona,
-
myydäkseen maidon yhdelle tai useammalle maitoa tai muita maitotuotteita käsittelevälle tai jalostavalle yritykselle.
Ostajana pidetään kuitenkin samalla maantieteellisellä alueella sijaitsevien ostajien ryhmittymää, joka tekee jäsentensä lukuun ylijäämämaksun suorittamisen kannalta tarpeellisia hallinnollisia ja kirjanpidollisia toimia. Tämän alakohdan ensimmäistä virkettä sovellettaessa Kreikkaa pidetään yhtenä maantieteellisenä alueena, ja se voi pitää julkista elintä ostajaryhmittymänä;
f)
’toimituksella’ kaikkia tuottajan suorittamia maidon, ei kuitenkaan muiden maitotuotteiden, toimituksia ostajalle riippumatta siitä, hoitaako kuljetuksen tuottaja, ostaja, nämä tuotteet käsittelevä tai jalostava yritys taikka jokin kolmas osapuoli;
g)
’suoramyynnillä’ tuottajan suorittamaa maidon myyntiä tai siirtoa suoraan kuluttajalle sekä tuottajan suorittamaa muiden maitotuotteiden myyntiä tai siirtoa. Komissio voi f alakohdassa esitettyä toimituksen määritelmää noudattaen mukauttaa suoramyynnin määritelmää erityisesti sen varmistamiseksi, ettei mikään kaupan pidettävä maito- tai muu maitotuotemäärä jää kiintiöjärjestelmän ulkopuolelle;
h)
’kaupan pitämisellä’ maidon toimittamista taikka maidon tai muiden maitotuotteiden suoramyyntiä;
i)
’tilakohtaisella kiintiöllä’ tuottajan kiintiötä kunkin kahdentoista kuukauden jakson 1 päivänä huhtikuuta;
j)
’kansallisella kiintiöllä’ kullekin jäsenvaltiolle vahvistettua 66 artiklassa tarkoitettua kiintiötä;
k)
’käytettävissä olevalla kiintiöllä’ tuottajien 31 päivänä maaliskuuta käytettävissä olevaa kiintiötä sen kahdentoista kuukauden jakson aikana, jolle ylijäämämaksu on laskettu, ottaen huomioon kaikki kyseisen kahdentoista kuukauden jakson aikana tehdyt, tässä asetuksessa säädetyt siirrot, myynnit, muuntamiset ja väliaikaiset uudelleenjaot.
II alajakso
Kiintiön myöntäminen ja hallinnointi
66 artikla
Kansalliset kiintiöt
1. Seitsemän 1 päivänä huhtikuuta 2008 alkavan peräkkäisen kahdentoista kuukauden jakson, jäljempänä ’kahdentoista kuukauden jakso’, aikana kaupan pidettävien maidon ja muiden maitotuotteiden kansalliset tuotantokiintiöt vahvistetaan liitteessä X olevassa 1 kohdassa.
2. Edellä 1 kohdassa tarkoitetut kiintiöt jaetaan tuottajien kesken 67 artiklan mukaisesti tekemällä ero toimitusten ja suoramyynnin välillä. Kansallisen kiintiön ylittäminen määritellään kansallisella tasolla kussakin jäsenvaltiossa tämän jakson mukaisesti eriteltynä toimitusten ja suoramyynnin osalta.
3. Liitteessä X olevassa 1 kohdassa esitetyt kansalliset kiintiöt vahvistetaan, jollei markkinoiden yleistilanteen vuoksi mahdollisesti tehtävästä tarkistuksesta ja tietyissä jäsenvaltioissa vallitsevista erityisolosuhteista muuta johdu.
4. Bulgariaa ja Romaniaa varten perustetaan erityinen rakenneuudistusvaranto liitteessä X olevassa 2 kohdassa esitetyn mukaisesti. Tämä varanto vapautetaan 1 päivästä huhtikuuta 2009 alkaen siinä määrin kuin maidon ja maitotuotteiden tilalla tapahtuva kulutus on kussakin näistä maista laskenut vuodesta 2002.
Komissio päättää varannon vapauttamisesta ja sen jakamisesta toimitusten ja suoramyynnin kiintiöön niiden kertomusten pohjalta, jotka Bulgaria ja Romania toimittavat komissiolle viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2008. Tässä kertomuksessa on esitettävä yksityiskohtaisesti tosiasiallisen rakenneuudistusprosessin tulokset ja suuntaukset kummankin maan maitoalalla ja erityisesti siirtyminen tilalla tapahtuvaan kulutukseen suunnatusta tuotannosta markkinoille suuntautuvaan tuotantoon.
5. Bulgarian, Tšekin, Viron, Kyproksen, Latvian, Liettuan, Unkarin, Maltan, Puolan, Romanian, Slovenian ja Slovakian kansalliseen kiintiöön on sisällyttävä kaikki maito tai maitomäärää vastaavat tuotteet, jotka on toimitettu ostajalle tai myyty suoraan, riippumatta siitä, onko ne tuotettu tai pidetty kaupan mainituissa maissa sovellettavan siirtymätoimenpiteen puitteissa.
67 artikla
Tilakohtaiset kiintiöt
1. Tuottajien tilakohtaisen kiintiön tai tilakohtaisten kiintiöiden on 1 päivänä huhtikuuta 2008 vastattava heidän 31 päivän maaliskuuta 2008 mukaista tilakohtaista viitemääräänsä tai tilakohtaisia viitemääriään, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 1 päivänä huhtikuuta 2008 tapahtuneita kiintiöiden siirtoja, myyntejä ja muuntamisia.
2. Tuottajalla voi olla käytössään yksi tai kaksi tilakohtaista kiintiötä, joista toinen on toimituksia ja toinen suoramyyntiä varten. Ainoastaan jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen voi muuntaa tuottajan kiintiöiden välistä jakoa tuottajan perustellusta pyynnöstä.
3. Jos tuottajalla on kaksi kiintiötä, tuottajan mahdollinen ylijäämämaksu lasketaan erikseen kummankin kiintiön osalta.
4. Komissio voi korottaa 66 artiklassa tarkoitetun Suomen kansallisen kiintiön toimituksia koskevan osuuden enintään 200 000 tonniin korvauksena suomalaisille SLOM-tuottajille. Tämä yhteisön lainsäädännön mukaisesti jaettava varanto on käytettävä yksinomaan sellaisten tuottajien hyväksi, joiden kohdalla Euroopan unioniin liittyminen on vaikuttanut haitallisesti oikeuteen aloittaa tuotanto uudelleen.
5. Jäljempänä 71 artiklassa säädetyn kansallisen varannon täydentämiseksi mahdollisesti tehdyt vähennykset huomioon ottaen tilakohtaisia kiintiöitä mukautetaan tarvittaessa kunkin kyseessä olevan kahdentoista kuukauden jakson osalta, jotta tilakohtaisten toimituskiintiöiden summa ja tilakohtaisten suoramyyntikiintiöiden summa ei missään jäsenvaltiossa ylitä 69 artiklan mukaisesti mukautettua vastaavaa kansallista kiintiötä.
68 artikla
Kansallisessa varannossa olevien kiintiöiden jako
Jäsenvaltioiden on hyväksyttävä säännöt, joiden mukaisesti 71 artiklassa säädetyssä kansallisessa varannossa olevat määrät voidaan jakaa tuottajille joko kokonaisuudessaan tai osittain komissiolle ilmoitettavien objektiivisten perusteiden mukaisesti.
69 artikla
Kiintiöiden hallinnointi
1. Komissio mukauttaa kansallisten kiintiöiden jakoa toimitusten ja suoramyynnin kesken kunkin jäsenvaltion ja kunkin jakson osalta ennen kyseisen jakson päättymistä ottaen huomioon tuottajien esittämät pyynnöt tilakohtaisten toimitus- ja suoramyyntikiintiöiden muuntamisesta.
2. Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle vuosittain ennen komission 192 artiklan 2 kohdan mukaisesti vahvistamia päivämääriä ja sääntöjä noudattaen tiedot, joita tarvitaan:
a)
tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitetun mukautuksen tekemiseksi;
b)
kunkin jäsenvaltion maksaman ylijäämämaksun laskemiseksi.
70 artikla
Rasvapitoisuus
1. Kullekin tuottajalle on vahvistettava viiterasvapitoisuus, jota sovelletaan tälle tuottajalle myönnettyyn tilakohtaiseen toimituskiintiöön.
2. Tuottajille 31 päivänä maaliskuuta 2008 67 artiklan 1 kohdan mukaisesti myönnettyjen kiintiöiden osalta 1 kohdassa tarkoitettu viiterasvapitoisuus on sama kuin kyseiseen kiintiöön mainittuna päivänä sovellettu viiterasvapitoisuus.
3. Viiterasvapitoisuutta muutetaan 67 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen muuntamisten yhteydessä ja hankittaessa, siirrettäessä tai väliaikaisesti siirrettäessä kiintiöitä noudattaen niitä sääntöjä, jotka komissio hyväksyy.
4. Rasvapitoisuus, jota sovelletaan uusiin tuottajiin, joiden tilakohtainen toimituskiintiö on myönnetty kokonaisuudessaan kansallisesta varannosta vahvistetaan komission hyväksymien sääntöjen mukaisesti.
5. Edellä 1 kohdassa tarkoitettua tilakohtaista viiterasvapitoisuutta mukautetaan tarvittaessa tämän asetuksen tullessa voimaan ja sen jälkeen aina tarvittaessa kunkin kahdentoista kuukauden jakson alussa, jotta kunkin jäsenvaltion tilakohtaisten edustavien rasvapitoisuuksien painotettu keskiarvo ei ylitä yli 0,1 grammalla kiloa kohden liitteessä X vahvistettua viiterasvapitoisuutta.
Romanian osalta liitteessä X vahvistettua viiterasvapitoisuutta tarkastellaan uudelleen koko vuoden 2004 lukujen perusteella ja komissio mukauttaa sitä tarvittaessa.
71 artikla
Kansallinen varanto
1. Kunkin jäsenvaltion on perustettava kansallinen varanto liitteessä IX vahvistetuille kansallisille kiintiöille erityisesti 68 artiklassa säädettyjä jakoja varten. Kansallista varantoa täydennetään tarvittaessa ottamalla takaisin 72 artiklassa säädetyt määrät, peruuttamalla osa 76 artiklassa säädetyistä siirroista tai tekemällä kaikista tilakohtaisista kiintiöistä tasavähennyksiä. Kyseisten kiintiöiden alkuperäinen käyttötarkoitus (toimitukset tai suoramyynti) säilyy.
2. Mahdolliset jäsenvaltiolle myönnetyt lisäkiintiöt sisällytetään ilman eri toimenpiteitä kansalliseen varantoon ja jaetaan toimituksiin ja suoramyyntiin ennakoitavissa olevien tarpeiden mukaisesti.
3. Kansallisessa varannossa olevilla kiintiöillä ei ole viiterasvapitoisuutta.
72 artikla
Toiminnan harjoittamatta jättäminen
1. Kun tilakohtaisia kiintiöitä hallussaan pitävä luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö ei enää täytä jonkin kahdentoista kuukauden jakson aikana 65 artiklan c alakohdassa tarkoitettuja edellytyksiä, vastaavat määrät on siirrettävä kansalliseen varantoon viimeistään seuraavan kalenterivuoden 1 päivänä huhtikuuta, jollei kyseinen henkilö ryhdy uudelleen 65 artiklan c alakohdan mukaiseksi tuottajaksi ennen mainittua päivää.
Jos tällainen henkilö ryhtyy uudelleen tuottajaksi viimeistään määrien poistamista seuraavan toisen kahdentoista kuukauden jakson lopussa, häneltä otettu tilakohtainen kiintiö palautetaan kyseiselle henkilölle kokonaan tai osittain viimeistään hakupäivää seuraavana 1 päivänä huhtikuuta.
2. Jos tuottajat eivät pidä kaupan vähintään 70:tä prosenttia tilakohtaisesta kiintiöstään vähintään yhden kahdentoista kuukauden jakson aikana, jäsenvaltiot voivat päättää, onko käyttämätön kiintiö siirrettävä kokonaan tai osittain kansalliseen varantoon ja millä edellytyksillä tämä tapahtuu.
Jäsenvaltiot voivat vahvistaa edellytykset, joiden mukaisesti kiintiö jaetaan uudelleen kyseisille tuottajille, jos nämä jatkavat kaupan pitämistä.
3. Edellä olevaa 1 ja 2 kohtaa ei sovelleta ylivoimaisen esteen tapauksissa eikä asianmukaisesti perustelluissa tapauksissa, jotka vaikuttavat tilapäisesti kyseisten tuottajien tuotantokapasiteettiin ja jotka ovat toimivaltaisten viranomaisten tunnustamia.
73 artikla
Väliaikaiset siirrot
1. Jäsenvaltioiden on kunkin kahdentoista kuukauden jakson loppuun mennessä sallittava, että tuottajat siirtävät kyseisen jakson aikana väliaikaisesti osan tilakohtaisista kiintiöistä, jotka ovat niiden käytettävissä mutta joita ne eivät aio käyttää.
Jäsenvaltiot voivat säännellä siirtoja tuottajaluokkien tai maidontuotantorakenteiden perusteella, rajoittaa ne koskemaan ainoastaan ostajia tai rajoittaa ne alueiden sisäisiksi, sallia 72 artiklan 3 kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa koko kiintiön siirtämisen ja määrittää, missä määrin siirtäjä voi uusia siirtoja.
2. Kukin jäsenvaltio voi päättää olla panematta 1 kohtaa täytäntöön toisen tai molempien seuraavien tekijöiden perusteella:
a)
tarve helpottaa rakenteellisia muutoksia ja mukautuksia;
b)
pakottava hallinnollinen tarve.
74 artikla
Kiintiöiden siirrot maa-alueen mukana
1. Tilakohtaiset kiintiöt siirtyvät tilan mukana sen haltuunsa ottavalle tuottajalle, kun tila myydään, vuokrataan tai se siirtyy perintönä, ennakkoperintönä tai muuna siirtona, jolla on vastaavia oikeudellisia vaikutuksia, noudattaen yksityiskohtaisia sääntöjä, jotka jäsenvaltio määrittelee ottaen huomioon maidontuotantoon käytettävän pinta-alan tai muut objektiiviset perusteet ja tarvittaessa osapuolten välisen sopimuksen. Se osa kiintiöstä, jota tarvittaessa ei siirretä tilan mukana, lisätään kansalliseen varantoon.
2. Jos kiintiöt on siirretty tai siirretään 1 kohdan mukaisesti maanvuokrauksella tai muuna siirtona, jolla on vastaavia oikeudellisia vaikutuksia, jäsenvaltiot voivat päättää objektiivisin perustein ja sen varmistamiseksi, että kiintiöt jaetaan yksinomaan tuottajille, ettei kiintiötä siirretä tilan mukana.
3. Kun maa-alue siirretään viranomaisille ja/tai kun julkinen etu niin vaatii tai kun siirto tapahtuu muista kuin maatalouteen perustuvista syistä, jäsenvaltioiden on varmistettava, että toteutetaan tarvittavat toimenpiteet osapuolten oikeutettujen etujen turvaamiseksi ja ennen kaikkea siitä, että tällaisesta maa-alueesta luopuvat tuottajat voivat halutessaan jatkaa maidontuotantoa.
4. Jos maanvuokraussopimus päättyy ilman, että sen jatkaminen on mahdollista vastaavilla ehdoilla, tai tilanteissa, joilla on vastaavia oikeudellisia vaikutuksia, ja jos osapuolet eivät pääse keskenään sopimukseen, kyseiset tilakohtaiset kiintiöt siirretään osittain tai kokonaan määrät haltuunsa ottavalle tuottajalle noudattaen säännöksiä, jotka jäsenvaltio antaa osapuolten oikeutetut edut huomioon ottaen.
75 artikla
Erityiset siirtotoimenpiteet
1. Jotta maidontuotannon rakenneuudistus onnistuisi tai ympäristöä voitaisiin parantaa, jäsenvaltiot voivat noudattaen yksityiskohtaisia sääntöjä, jotka ne vahvistavat ottaen huomioon osapuolten oikeutetut edut:
a)
myöntää tuottajille, jotka sitoutuvat lopettamaan pysyvästi maidontuotantonsa kokonaan tai osittain, yhtenä tai useampana vuotuisena eränä maksettavan korvauksen ja siirtää näin vapautuneet tilakohtaiset kiintiöt kansalliseen varantoon;
b)
määritellä objektiivisin perustein edellytykset, joilla toimivaltainen viranomainen tai sen nimeämä elin voi myöntää tuottajille maksua vastaan kahdentoista kuukauden jakson alussa tilakohtaiset kiintiöt, jotka ovat vapautuneet lopullisesti muilta tuottajilta edellisen kahdentoista kuukauden jakson päättyessä edellä mainitun maksun suuruista, yhtenä tai useampana vuotuisena eränä suoritettua korvausta vastaan;
c)
keskittää ja valvoa kiintiöiden siirtoja, joiden mukana ei siirry maa-alueita;
d)
säätää, että tuottajalle myönnetään kyseinen tilakohtainen kiintiö silloin, kun maa-alue on siirretty ympäristön parantamiseksi, jos maa-alueesta luopuva tuottaja haluaa jatkaa maidontuotantoa;
e)
määritellä objektiivisin perustein alueet tai keräilyalueet, joilla sallitaan kiintiöiden lopulliset siirrot ilman vastaavien maa-alueiden siirtämistä maidontuotannon rakenteen parantamiseksi;
f)
sallia tuottajan toimivaltaiselle viranomaiselle tai sen nimeämälle elimelle osoittamasta hakemuksesta kiintiöiden lopullisen siirron ilman vastaavien maa-alueiden siirtämistä ja päinvastoin maidontuotannon rakenteen parantamiseksi tilalla tai tuotannon laajaperäistämisen edistämiseksi.
2. Edellä oleva 1 kohta voidaan panna täytäntöön kansallisella tasolla, sopivalla alueellisella tasolla tai erityisillä keräilyalueilla.
76 artikla
Kiintiöistä tehtävä vähennys
1. Jäsenvaltiot voivat 74 ja 75 artiklassa tarkoitettujen siirtojen yhteydessä vähentää objektiivisin perustein osan tilakohtaisista kiintiöistä kansalliseen varantoon.
2. Jos kiintiöt on siirretty tai siirretään 74 ja 75 artiklan mukaisesti sitä vastaavan maa-alueen mukana tai ilman sitä maanvuokrauksella tai muuna siirtona, jolla on vastaavia oikeudellisia vaikutuksia, jäsenvaltiot voivat päättää objektiivisin perustein ja sen varmistamiseksi, että kiintiöt jaetaan yksinomaan tuottajille, palautuuko siirretty kiintiö kokonaan tai osittain kansalliseen varantoon ja millä edellytyksillä tämä tapahtuu.
77 artikla
Tuki kiintiöiden hankkimiseen
Mikään viranomainen ei saa myöntää kiintiöiden hankintaan suoraan liittyvää taloudellista tukea kiintiöiden myyntiin, siirtoon tai jakamiseen tämän jakson mukaisesti.
III alajakso
Kiintiön ylittäminen
78 artikla
Ylijäämämaksu
1. Ylijäämämaksu, joka peritään kansallisen kiintiön ulkopuolella kaupan pidettävästä maidosta ja muista maitotuotteista, vahvistetaan II alajakson mukaisesti.
Maksun määrä 100 kilogrammaa maitoa kohden on 27,83 euroa.
2. Jäsenvaltioiden on maksettava yhteisölle erikseen toimitusten ja suoramyynnin osalta määritellyn kansallisen kiintiön ylityksestä johtuva ylijäämämaksu. Niiden on maksettava siitä 99 prosenttia maataloustukirahastolle kyseistä kahdentoista kuukauden jaksoa seuraavan 16 päivän lokakuuta ja 30 päivän marraskuuta välisenä aikana.
3. Jos 1 kohdassa säädettyä ylijäämämaksua ei ole maksettu määräpäivään mennessä, komissio vähentää maatalousrahastojen komiteaa kuultuaan maksamatta jäänyttä ylijäämämaksua vastaavan määrän asetuksen (EY) N:o 1290/2005 14 artiklassa ja 15 artiklan 2 kohdassa tarkoitetuista kuukausittaisista maksuista. Ennen kuin komissio tekee päätöksensä se ilmoittaa asiasta asianomaiselle jäsenvaltiolle, jonka on ilmoitettava kantansa viikon kuluessa. Neuvoston asetuksen (EY) N:o 2040/2000 (61) 14 artiklaa ei sovelleta.
4. Komissio päättää yksityiskohtaisista tämän artiklan täytäntöönpanoa koskevista järjestelyistä.
79 artikla
Tuottajien maksuosuus ylijäämämaksusta
Ylijäämämaksu jaetaan kokonaisuudessaan 80 ja 83 artiklan mukaisesti niiden tuottajien kesken, jotka ovat osaltaan aiheuttaneet 66 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen kansallisten kiintiöiden kulloisenkin ylityksen.
Tuottajien on maksettava jäsenvaltiolle 69, 70 ja 80 artiklan mukaisesti laskettu maksuosuutensa ylijäämämaksusta pelkästään sillä perusteella, että ne ovat ylittäneet käytettävissä olevat kiintiönsä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 80 artiklan 3 kohdan ja 83 artiklan 1 kohdan soveltamista.
80 artikla
Toimituksia koskeva ylijäämämaksu
1. Ylijäämämaksun lopullista tilittämistä varten kunkin tuottajan toimittamia määriä korotetaan tai alennetaan kertoimia käyttäen ja noudattaen komission vahvistamia ehtoja todellisen rasvapitoisuuden ja viiterasvapitoisuuden mahdollisen eron huomioon ottamiseksi.
2. Jos 1 kohdan mukaisesti tarkistettujen toimitusten kokonaismäärä on kansallisella tasolla tosiasiallisia toimituksia pienempi, ylijäämämaksu lasketaan tosiasiallisten toimitusten perusteella. Tässä tapauksessa kutakin alaspäin tehtävää tarkistusta vähennetään suhteellisesti siten, että tarkistettujen toimitusten kokonaismäärä vastaa tosiasiallisia toimituksia.
Jos 1 kohdan mukaisesti tarkistettujen toimitusten kokonaismäärä on tosiasiallisia toimituksia suurempi, ylijäämämaksu lasketaan tarkistettujen toimitusten perusteella.
3. Kunkin tuottajan ylijäämämaksua koskeva maksuosuus vahvistetaan jäsenvaltion päätöksellä sen jälkeen, kun kansallisen toimituskiintiön käyttämätön osa on jaettu uudelleen tai jätetty jakamatta, joko suhteessa kunkin tuottajan tilakohtaisiin kiintiöihin tai jäsenvaltioiden vahvistamin objektiivisin perustein:
a)
joko kansallisella tasolla sen määrän perusteella, jolla kunkin tuottajan kiintiö on ylittynyt;
b)
tai ensin ostajakohtaisesti ja tämän jälkeen tarvittaessa kansallisella tasolla.
81 artikla
Ostajien tehtävät
1. Ostajat vastaavat ylijäämämaksua koskevan tuottajien maksuosuuden perimisestä kyseisiltä tuottajilta ja maksavat jäsenvaltion toimivaltaiselle viranomaiselle ennen komission vahvistamaa määräaikaa ja sen vahvistamaa menettelyä noudattaen maksuosuudet, jotka vähennetään ylityksen aiheuttaneille tuottajille maksetusta maidon hinnasta tai jotka peritään muulla asianmukaisella tavalla.
2. Jos yksi ostaja korvaa yhden tai useamman muun ostajan joko kokonaan tai osittain, meneillään olevan kahdentoista kuukauden jakson loppuajan osalta otetaan huomioon tuottajien käytettävissä olevat tilakohtaiset kiintiöt sen jälkeen, kun niistä on vähennetty jo toimitetut määrät ja niiden rasvapitoisuus on otettu huomioon. Tätä kohtaa sovelletaan myös silloin, kun tuottaja siirtyy yhdeltä ostajalta toiselle.
3. Jos tuottajan toimittamat määrät ylittävät viitekauden aikana kyseisen tuottajan käytettävissä olevan kiintiön, asianomainen jäsenvaltio voi päättää, että ostaja vähentää osan maidon hinnasta kaikkien sellaisten kyseisen tuottajan toimitusten osalta, jotka ylittävät kiintiön, ennakkona tuottajan maksuosuudesta jäsenvaltion vahvistamien yksityiskohtaisten sääntöjen mukaisesti. Jäsenvaltio voi vahvistaa erityisjärjestelyjä, jotta ostajat pystyisivät vähentämään tämän ennakon, jos tuottajat toimittavat useille ostajille.
82 artikla
Hyväksyntä
Ostajan asema edellyttää ennakkohyväksyntää, jonka jäsenvaltio myöntää komission vahvistamien perusteiden mukaisesti.
Komissio vahvistaa edellytykset, jotka tuottajien on täytettävä, ja tiedot, jotka näiden on toimitettava suoramyynnin yhteydessä.
83 artikla
Suoramyyntiä koskeva ylijäämämaksu
1. Suoramyynnin yhteydessä kunkin tuottajan ylijäämämaksua koskeva maksuosuus vahvistetaan jäsenvaltion päätöksellä sopivalla alueellisella tai kansallisella tasolla sen jälkeen, kun suoramyyntiin varatun kansallisen kiintiön käyttämätön osa on jaettu uudelleen tai jätetty jakamatta.
2. Jäsenvaltioiden on vahvistettava myytyjen tai luovutettujen maitotuotteiden valmistukseen myydyn, luovutetun tai käytetyn maidon kokonaismäärästä maksettavaa ylijäämämaksua koskevan tuottajien maksuosuuden laskentaperusta komission vahvistamien perusteiden mukaisesti.
3. Rasvapitoisuuden tarkistamista ei oteta huomioon ylijäämämaksun lopullisen tilitystä suoritettaessa.
4. Komissio määrittää, miten ja milloin ylijäämämaksu on maksettava jäsenvaltion toimivaltaiselle elimelle.
84 artikla
Liikaa maksetut tai maksamattomat määrät
1. Kun ylijäämämaksu on maksettava ja tuottajilta peritty maksuosuus on suurempi kuin kyseinen maksu toimitusten ja suoramyynnin yhteydessä, jäsenvaltio voi:
a)
käyttää ylijäämän kokonaan tai osittain 75 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettujen toimenpiteiden rahoittamiseen ja/tai
b)
jakaa sen kokonaan tai osittain tuottajille, jotka
-
kuuluvat etuoikeutettuihin luokkiin, jotka jäsenvaltio on ottanut käyttöön komission vahvistamien objektiivisten perusteiden ja määräaikojen mukaisesti, tai
-
ovat joutuneet poikkeukselliseen tilanteeseen, joka aiheutuu kansallisesta säännöksestä, joka ei liity tässä luvussa säädettyyn maitoa ja muita maitotuotteita koskevaan kiintiöjärjestelmään.
2. Jos on todettu, ettei ylijäämämaksua ole tarpeen maksaa, ostajien tai jäsenvaltion mahdollisesti perimät ennakot on palautettava viimeistään seuraavan kahdentoista kuukauden jakson päättyessä.
3. Jos ostaja ei ole noudattanut velvoitetta periä tuottajien maksuosuutta ylijäämämaksusta 81 artiklan mukaisesti, jäsenvaltio voi periä maksamattomat määrät suoraan tuottajalta, sanotun kuitenkaan rajoittamatta seuraamuksia, joita se voi soveltaa sääntöjä rikkoneeseen ostajaan.
4. Jos tuottaja tai ostaja ei noudata maksuja koskevaa määräaikaa, jäsenvaltiolle on maksettava komission vahvistama viivästyskorko.
IV jakso
Menettelysäännökset
85 artikla
Täytäntöönpanosäännöt
Komissio hyväksyy tämän luvun soveltamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt, joihin voivat erityisesti kuulua:
a)
lisätiedot, jotka 57 artiklassa tarkoitettujen hyväksyttyjen yritysten on toimitettava, sekä hallinnollisia seuraamuksia ja yritysten hyväksynnän keskeyttämistä ja peruuttamista koskevat perusteet;
b)
58 artiklassa tarkoitettujen määrien ja 64 artiklassa tarkoitetun ylijäämämaksun vahvistaminen ja tiedoksi antaminen;
c)
poikkeukset 63 artiklassa säädetyistä vaatimuksista.
IV LUKU
Tukijärjestelmät
I jakso
Jalostustuki
I alajakso
Kuivattu rehu
86 artikla
Tukikelpoiset yritykset
1. Kuivarehualan tuotteita koskevaa jalostustukea myönnetään mainitun alan tuotteita jalostaville yrityksille, jotka kuuluvat vähintään yhteen seuraavista luokista:
a)
jalostaja, joka on tehnyt sopimuksia kuivattavan rehun tuottajien kanssa. Jos sopimus on tuottajan toimittaman rehun jalostusta koskeva tuotantosopimus, siinä on oltava lauseke, jossa jalostusyritys velvoitetaan maksamaan tuottajalle tuki, jonka se saa sopimuksen mukaisesti jalostettavalle määrälle;
b)
yritys, joka jalostaa itse tuottamaansa satoa tai, jos kyseessä on yritysryhmä, sen jäsenten tuottamaa satoa;
c)
yritys, joka on hankkinut raaka-aineensa sellaisilta luonnollisilta henkilöiltä tai oikeushenkilöiltä, jotka ovat tehneet sopimuksia kuivattavan rehun tuottajien kanssa.
2. Edellä 1 kohdassa tarkoitettu tuki maksetaan jalostuslaitoksesta pois kuljetetulle kuivatulle rehulle, joka täyttää seuraavat vaatimukset:
a)
sen kosteuspitoisuus on enintään 11-14 prosenttia sen mukaan, missä muodossa tuote on;
b)
raakavalkuaisen vähimmäispitoisuus kuiva-aineessa on:
i)
vähintään 15 prosenttia liitteessä I olevan IV osan a kohdassa ja b kohdan toisessa luetelmakohdassa tarkoitettujen tuotteiden osalta;
ii)
vähintään 45 prosenttia liitteessä I olevan IV osan b kohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa tarkoitettujen tuotteiden osalta;
c)
tuote on laadultaan virheetöntä ja myyntikelpoista.
87 artikla
Ennakkokorvaus
1. Jalostusyrityksillä on oikeus ennakkomaksuun, joka on 19,80 euroa tonnilta tai 26,40 euroa tonnilta, jos ne ovat asettaneet vakuuden, joka on 6,60 euroa tonnilta.
Jäsenvaltioiden on tarvittavin tarkastuksin varmistettava hakijan oikeus tukeen. Ennakko maksetaan, kun oikeus tukeen on todettu.
Ennakko voidaan kuitenkin maksaa ennen kuin oikeus tukeen on todettu, jos jalostaja antaa vakuuden, jonka arvo on ennakkomaksun määrä 10 prosentilla korotettuna. Tämä vakuus toimii myös ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettuna vakuutena. Se alennetaan ensimmäisessä alakohdassa vahvistetun määrän tasolle, kun oikeus tukeen on todettu, ja se vapautuu kokonaisuudessaan, kun tuen loppuosa maksetaan.
2. Ennakko voidaan maksaa vasta, kun kuivattu rehu on kuljetettu pois jalostusyrityksestä.
3. Jos kuivattua rehua jalostavalle yritykselle on maksettu ennakkoa, yritykselle myönnettävän tuen kokonaismäärän ja ennakon välinen erotus maksetaan ottaen huomioon 88 artiklan 2 kohdan säännökset.
4. Jos ennakko ylittää kokonaismäärän, johon jalostusyritys on oikeutettu 88 artiklan 2 kohdan soveltamisen jälkeen, jalostajan on pyynnöstä korvattava ylittävä määrä jäsenvaltion toimivaltaiselle viranomaiselle.
88 artikla
Tuen määrä
1. Edellä 86 artiklassa säädetyksi tueksi vahvistetaan 33 euroa tonnilta.
2. Jos kuivatun rehun määrä, jolle tukea haetaan, jonain markkinointivuonna ylittää 89 artiklassa säädetyn taatun enimmäismäärän, tukea on poiketen siitä, mitä 1 kohdassa säädetään, alennettava kussakin jäsenvaltiossa, jossa tuotanto ylittää taatun kansallisen määrän, vähentämällä menoja sen mukaisesti, mikä on kyseisen jäsenvaltion ylityksen prosentuaalinen osuus kaikkien ylitysten yhteismäärästä.
Komissio vahvistaa tämän alennuksen tasolle, jolla varmistetaan, että talousarviomenot eivät ylitä määrää, joka olisi toteutunut, jos taattua enimmäismäärää ei olisi ylitetty.
89 artikla
Taattu määrä
Markkinointivuosikohtaiseksi taatuksi enimmäismääräksi, jolle 86 artiklassa säädettyä tukea voidaan myöntää, vahvistetaan4 960 723 tonnia dehydratoitua ja/tai aurinkokuivattua rehua. Tämä määrä on jaettava kyseessä olevien jäsenvaltioiden kesken kansallisina taattuina enimmäismäärinä liitteessä XI olevan B kohdan mukaisesti.
90 artikla
Täytäntöönpanosäännöt
Komissio hyväksyy tämän alajakson täytäntöönpanoa koskevat yksityiskohtaiset säännöt, jotka voivat erityisesti sisältää sääntöjä, jotka koskevat:
a)
yritysten tukea hakiessaan toimittamia ilmoituksia;
b)
tukikelpoisuuden määrittelemiseksi noudatettavia edellytyksiä, jotka liittyvät erityisesti varastokirjanpitoon ja muihin todistusasiakirjoihin;
c)
tässä alajaksossa säädetyn tuen ja ennakon myöntämistä sekä 87 artiklan 1 kohdassa säädettyjen vakuuksien vapauttamista;
d)
edellytyksiä ja perusteita, jotka 86 artiklassa tarkoitettujen yritysten on täytettävä, ja jos yritykset hankkivat raaka-aineensa luonnollisilta henkilöiltä tai oikeushenkilöiltä, tällaisten henkilöiden asettamia vakuuksia koskevia sääntöjä;
e)
jäsenvaltioiden soveltamia kuivattavan rehun ostajien hyväksyntää koskevia ehtoja;
f)
edellä 86 artiklan 2 kohdassa säädettyjen vaatimusten määrittelyperusteita;
g)
sopimusten tekemistä varten noudatettavia perusteita ja tietoja, jotka sopimusten on sisällettävä;
h)
edellä 89 artiklassa säädetyn taatun enimmäismäärän soveltamista;
i)
edellä 86 artiklassa säädettyjen vaatimusten lisäksi sovellettavia vaatimuksia, erityisesti karoteeni- ja kuitupitoisuuden osalta.
II alajakso
Kuiduntuotantoon tarkoitettu pellava
91 artikla
Tukikelpoisuus
1. Kuiduntuotantoon tarkoitettujen pellavanvarsien jalostustukea myönnetään hyväksytylle ensimmäiselle jalostajalle sen kuitumäärän mukaan, joka on tosiasiallisesti saatu niistä varsista, joista viljelijän kanssa on tehty myyntisopimus.
Jos niiden varsien omistusoikeus säilyy viljelijöillä, jotka nämä sopimuksesta antavat hyväksytyn ensimmäisen jalostajan jalostettaviksi, ja jos viljelijät osoittavat saattaneensa saadut kuidut markkinoille, tuki myönnetään kuitenkin viljelijöille.
Jos hyväksytty ensimmäinen jalostaja ja viljelijä ovat yksi ja sama henkilö, myyntisopimus korvataan asianosaisen sitoumuksella suorittaa jalostus itse.
2. Tämän alajakson soveltamiseksi ’hyväksytyllä ensimmäisellä jalostajalla’ tarkoitetaan luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä taikka luonnollisten henkilöiden tai oikeushenkilöiden ryhmittymää - riippumatta siitä, mikä on ryhmittymän tai sen jäsenten oikeudellinen asema kansallisessa lainsäädännössä - jonka sen jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen on hyväksynyt, jonka alueella sen pellavakuituja tuottavat laitokset sijaitsevat.
92 artikla
Tuen määrä
1. Edellä 91 artiklassa säädetyn jalostustuen määräksi vahvistetaan 200 euroa tonnilta pitkiä pellavakuituja.
2. Tukea saavien kuitujen määrää rajoitetaan niiden pinta-alojen perusteella, joista on tehty 91 artiklassa tarkoitettu sopimus tai sitoumus.
Jäsenvaltioiden on vahvistettava ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetut rajat siten, että noudatetaan 94 artiklassa tarkoitettuja taattuja kansallisia määriä.
93 artikla
Ennakkokorvaus
Hyväksytyn ensimmäisen jalostajan hakemuksesta 91 artiklassa tarkoitetusta tuesta maksetaan ennakkoa saatujen kuitujen määrien mukaan.
94 artikla
Taattu määrä
1. Tukikelpoisten pitkien pellavakuitujen markkinointivuosikohtaiseksi taatuksi enimmäismääräksi vahvistetaan 80 878 tonnia. Tämä määrä on jaettava tiettyjen jäsenvaltioiden kesken kansallisina taattuina määrinä liitteessä XI olevan A kohdan mukaisesti.
2. Kun jäsenvaltiossa saadut kuidut ovat peräisin toisessa jäsenvaltiossa tuotetuista varsista, kyseiset kuitumäärät kirjataan sen jäsenvaltion taattuun kansalliseen määrään, jossa varret on korjattu. Tuen maksaa jäsenvaltio, jonka taattuun kansalliseen määrään kirjaaminen on tehty.
95 artikla
Täytäntöönpanosäännöt
Komissio hyväksyy tämän alajakson täytäntöönpanoa koskevat yksityiskohtaiset säännöt, jotka voivat erityisesti sisältää sääntöjä, jotka koskevat:
a)
edellä 91 artiklassa tarkoitettujen ensimmäisten jalostajien hyväksynnän edellytyksiä;
b)
edellytyksiä, joita hyväksyttyjen ensimmäisten jalostajien on noudatettava 91 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen myyntisopimusten ja sitoumusten osalta;
c)
vaatimuksia, joita viljelijöiden on noudatettava 91 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitetussa tapauksessa;
d)
ominaisuuksia, jotka pitkillä pellavakuiduilla on oltava;
e)
edellytyksiä tuen ja ennakon myöntämiselle ja erityisesti varsien jalostamisesta esitettävää selvitystä;
f)
edellytyksiä, joita on noudatettava vahvistettaessa 92 artiklan 2 kohdassa tarkoitetut rajat.
II jakso
Tuotantotuki
96 artikla
Tärkkelyksen tuotantotuki
1. Tuotantotukea voidaan myöntää:
a)
maissista, vehnästä tai perunasta saatavalle tärkkelykselle sekä tietyille johdannaisille, joita käytetään tiettyjen tuotteiden valmistukseen ja joita koskeva luettelon komissio laatii;
b)
seuraaville määrille Suomessa ja Ruotsissa ohrasta ja kaurasta kunakin markkinointivuonna saatavaa tärkkelystä, koska mainituissa jäsenvaltioissa ei ole muiden tärkkelyksen tuotannossa käytettävien viljalajien merkittävää kotimaista tuotantoa, sikäli kuin tuki ei lisää näistä kahdesta viljalajista saatavan tärkkelyksen tuotantoa:
i)
50 000 tonnia Suomessa,
ii)
10 000 tonnia Ruotsissa.
2. Komissio vahvistaa määräajoin 1 kohdassa tarkoitetun tuen määrän.
97 artikla
Tuotantotuki sokerialalla
1. Liitteessä I olevan III osan b-e kohdassa luetelluille sokerialan tuotteille voidaan myöntää tuotantotukea, jos 62 artiklan 2 kohdan b ja c alakohdassa tarkoitettujen tuotteiden valmistukseen ei ole saatavilla ylijäämäsokeria tai tuontisokeria taikka ylijäämäisoglukoosia tai ylijäämäinuliinisiirappia maailmanmarkkinahintaan.
2. Edellä 1 kohdassa tarkoitettu tuotantotuki vahvistetaan ottaen huomioon erityisesti tuontisokerin käytöstä alalle aiheutuvat kustannukset siinä tapauksessa, että sokeri olisi hankittava maailmanmarkkinoilta, sekä yhteisön markkinoilla saatavilla olevan ylijäämäsokerin hinta tai viitehinta, jos ylijäämäsokeria ei ole.
98 artikla
Myöntämisen edellytykset
Komissio vahvistaa tässä jaksossa tarkoitettujen tuotantotukien myöntämisen edellytykset sekä tuotantotukien määrän ja 97 artiklassa säädetyn sokerin tuotantotuen osalta tukikelpoiset tuotemäärät.
III jakso
Tuet maito- ja maitotuotealalla
99 artikla
Tuki eläinten ruokinnassa käytettävälle rasvattomalle maidolle ja rasvattomalle maitojauheelle
1. Eläinten ruokinnassa käytettävälle rasvattomalle maidolle ja rasvattomalle maitojauheelle myönnetään tukea komission myöhemmin määrittelemien edellytysten ja tuotevaatimusten mukaisesti.
Tässä artiklassa kirnupiimä ja kirnupiimäjauhe rinnastetaan rasvattomaan maitoon ja rasvattomaan maitojauheeseen.
2. Komissio vahvistaa tuen määrät ottaen huomioon seuraavat tekijät:
a)
rasvattomalle maitojauheelle 8 artiklan 1 kohdan e alakohdan ii alakohdassa vahvistettu viitehinta;
b)
tarjontatilanteen kehittyminen rasvattoman maidon ja rasvattoman maitojauheen osalta ja niiden rehuna käytön kehittyminen;
c)
vasikoiden hintojen kehityssuunnat;
d)
rasvattoman maitojauheen kanssa kilpailevien valkuaisaineiden markkinahintojen kehityssuunnat.
100 artikla
Tuki kaseiiniksi ja kaseinaateiksi jalostetulle rasvattomalle maidolle
1. Yhteisössä tuotetulle, kaseiiniksi ja kaseinaateiksi jalostetulle rasvattomalle maidolle myönnetään tukea komission myöhemmin määrittelemien, tällaista maitoa ja siitä valmistettuja kaseiinia ja kaseinaatteja koskevien edellytysten ja tuotevaatimusten mukaisesti.
2. Komissio vahvistaa tuen ottaen huomioon seuraavat tekijät:
a)
rasvattoman maitojauheen viitehinta tai ensiluokkaisen sumutuskuivatun rasvattoman maitojauheen markkinahinta, jos tämä hinta on viitehintaa suurempi;
b)
kaseiinin ja kaseinaattien markkinahinnat yhteisössä ja maailmanmarkkinoilla.
Tuki voi vaihdella sen mukaan, onko rasvaton maito jalostettu kaseiiniksi tai kaseinaateiksi sekä näiden tuotteiden laadun mukaan.
101 artikla
Tuki kerman, voin ja voiöljyn hankkimiseksi alennetuin hinnoin
Jos maitotuotteiden ylijäämiä muodostuu tai on vaarassa muodostua, komissio voi määrittelemiensä edellytysten mukaisesti päättää myöntää tukea, jonka avulla seuraavat tahot voivat hankkia kermaa, voita ja voiöljyä alennetuin hinnoin:
a)
voittoa tavoittelemattomat yhteisöt ja järjestöt;
b)
asevoimat ja asemaltaan vastaavat jäsenvaltioiden yksiköt;
c)
konditoriatuotteiden ja jäätelön valmistajat;
d)
muiden komission määrittelemien elintarvikkeiden valmistajat;
e)
voiöljyä sellaisenaan käyttävät kuluttajat.
102 artikla
Tuki maitotuotteiden toimittamiseksi koulujen oppilaille
1. Komission myöhemmin määrittelemille tietyille jalostetuille maitotuotteille, jotka kuuluvat CN-koodeihin 0401, 0403, 0404 90 ja 0406 tai CN-koodiin 2202 90, myönnetään yhteisön tukea komission määrittelemien edellytysten mukaisesti.
2. Poiketen siitä, mitä 180 artiklassa säädetään, jäsenvaltiot voivat yhteisön tuen lisäksi myöntää kansallista tukea 1 kohdassa tarkoitettujen tuotteiden toimittamiseen koulujen oppilaille. Jäsenvaltiot voivat rahoittaa kansallisen tukensa maitoalalla kerätyillä maksuilla tai maitoalan muunlaisen osallistumisen avulla.
3. Täysmaidon osalta yhteisön tuki on 18,15 euroa/100 kg.
Komissio määrittelee muiden maitotuotteiden tuen määrät ottaen huomioon kyseisten tuotteiden maitopitoisuuden.
4. Edellä 1 kohdassa tarkoitettua tukea myönnetään enintään 0,25 litralta maitoekvivalenttia oppilasta kohti päivässä.
IV jakso
Tuet oliiviöljy- ja syötäväksi tarkoitettujen oliivien alalla
103 artikla
Tuet toimijaorganisaatioille
1. Yhteisö rahoittaa jäsenvaltioiden asetuksen (EY) N:o 1782/2003 110 i artiklan 4 kohdan mukaisesti pidättämistä määristä 125 artiklassa tarkoitettujen toimijaorganisaatioiden laatimia kolmivuotisia toimintaohjelmia yhdellä tai useammalla seuraavista aloista:
a)
oliiviöljy- ja syötäväksi tarkoitettujen oliivien alan markkinoiden seuranta ja hallinnointi;
b)
oliivinviljelyn ympäristövaikutusten parantaminen;
c)
oliiviöljyn ja syötäväksi tarkoitettujen oliivien tuotannon laadun parantaminen;
d)
oliiviöljyn ja syötäväksi tarkoitettujen oliivien jäljitettävyysjärjestelmä sekä laadun varmentaminen ja suojaaminen, erityisesti loppukuluttajille myytävien oliiviöljyjen laadun tarkkailu kansallisten viranomaisten valvonnassa;
e)
toimijaorganisaatioiden toteuttamia oliiviöljyn laadun parantamiseen tähtääviä toimia koskevien tietojen levittäminen.
2. Edellä 1 kohdassa tarkoitetuille toimintaohjelmille myönnettävä yhteisön rahoitusosuuden enimmäismäärä on samansuuruinen kuin jäsenvaltioiden määristä pidättämä osuus. Rahoitusta voidaan myöntää tukikelpoisiin kustannuksiin seuraavien enimmäismäärien rajoissa:
a)
100 prosenttia 1 kohdan a ja b alakohdassa tarkoitetuilla aloilla toteutettavien toimien osalta;
b)
100 prosenttia käyttöomaisuuteen liittyvien investointien ja 75 prosenttia 1 kohdan c alakohdassa tarkoitetulla alalla toteutettavien muiden toimien osalta;
c)
75 prosenttia sellaisten toimintaohjelmien osalta, joita toteuttavat hyväksytyt toimijaorganisaatiot vähintään kahdesta tuottajajäsenvaltiosta ainakin kolmessa kolmannessa maassa tai ei-tuottajajäsenvaltiossa 1 kohdan d ja e alakohdassa tarkoitetuilla aloilla, ja 50 prosenttia muiden näillä aloilla toteutettavien toimien osalta.
Jäsenvaltio myöntää lisärahoitusta, jonka määrä voi olla enintään 50 prosenttia kustannuksista, jotka eivät saa yhteisön rahoitusta.
Komissio vahvistaa tämän artiklan soveltamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt ja erityisesti menettelyt, joita sovelletaan jäsenvaltioiden suorittamaan toimintaohjelmien hyväksymiseen ja tällaisten ohjelmien tukikelpoisten toimien lajit.
3. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että edellytykset yhteisön rahoituksen myöntämiseksi täyttyvät, sanotun kuitenkaan rajoittamatta sellaisten erityissäännösten soveltamista, joita komissio voi antaa 194 artiklan mukaisesti. Tässä tarkoituksessa niiden on tarkastettava toimintaohjelmat ja toteutettava valvontasuunnitelma, joka sisältää riskianalyysiin perustuvan otoksen, joka koskee vähintään 30:tä prosenttia tuottajaorganisaatioista vuodessa ja kaikkia muita toimijaorganisaatioita, jotka saavat yhteisön rahoitusta tämän artiklan nojalla.
V jakso
Yhteisön tupakkarahasto
104 artikla
Tupakkarahasto
1. Perustetaan yhteisön tupakkarahasto, jäljempänä ’rahasto’, josta rahoitetaan toimenpiteitä seuraavilla aloilla:
a)
kaikissa muodoissa tapahtuvan tupakankulutuksen haittavaikutuksia koskevan tietämyksen parantaminen erityisesti tiedotus- ja valistustoimien avulla, tiedonkeruun parantaminen tupakankulutuksen suuntausten selvittämiseksi ja tupakointia yhteisössä koskevien epidemiologisten tutkimusten tekemiseksi sekä tupakoinnin ehkäisemistä koskeva tutkimus;
b)
erityistoimenpiteet, joilla autetaan tupakanviljelijöitä suuntaamaan tuotantonsa muihin kasvilajeihin tai muuhun työpaikkoja luovaan taloudelliseen toimintaan, sekä tutkimukset, jotka koskevat tupakanviljelijöiden mahdollisuuksia tähän.
2. Rahasto rahoitetaan:
a)
pidättämällä asetuksen (ETY) N:o 2075/92, sellaisena kuin sitä sovelletaan vuoden 2005 satoon asti, I osastossa säädetystä palkkiosta kaksi prosenttia satovuonna 2002 ja kolme prosenttia satovuosina 2003, 2004 ja 2005 kaikkien 1 kohdassa säädettyjen toimenpiteiden rahoittamiseksi;
b)
kalenterivuosina 2006 ja 2007 asetuksen (EY) N:o 1782/2003 110 m artiklan mukaisesti.
3. Komissio hyväksyy tämän artiklan soveltamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt.
VI jakso
Mehiläishoitoalaa koskevat erityissäännökset
105 artikla
Soveltamisala
1. Jäsenvaltiot voivat mehiläistuotteiden tuotantoon ja kaupan pitämiseen liittyvien yleisten edellytysten parantamiseksi laatia kolmen vuoden ajan sovellettavan kansallisen ohjelman, jäljempänä ’mehiläishoito-ohjelma’.
2. Poiketen siitä, mitä 180 artiklassa säädetään, perustamissopimuksen 87, 88 ja 89 artiklaa ei sovelleta:
a)
jäsenvaltioiden rahoitusosuuteen toimenpiteissä, joihin myönnetään yhteisön tukea tämän jakson säännösten mukaisesti;
b)
kansallisiin erityistukiin, joita myönnetään rakenteellisten tai luonnonolojen vuoksi epäedullisessa asemassa olevien mehiläistarhojen suojelemiseksi tai talouskehitysohjelmien osana, tuotantoon tai kaupan pitämiseen myönnettäviä tukia lukuun ottamatta.
Jäsenvaltioiden on ilmoitettava b alakohdassa tarkoitetuista tuista komissiolle salla kuin aikaan kuin ne toimittavat sille mehiläishoito-ohjelmansa 109 artiklan mukaisesti.
106 artikla
Tukikelpoiset toimenpiteet
Seuraavat toimenpiteet voivat sisältyä mehiläishoito-ohjelmaan:
a)
mehiläishoitajille ja mehiläishoitajien ryhmittymille annettava tekninen apu;
b)
varroapunkin torjunta;
c)
siirtohoidon järkeistäminen;
d)
hunajan fysikaalis-kemiallisia ominaisuuksia määrittäviä laboratorioita koskevat tukitoimenpiteet;
e)
tukitoimenpiteet yhteisön mehiläiskantojen lisäämiseksi;
f)
yhteistoiminta mehiläishoitoalaa ja mehiläistuotteita koskevan soveltavan tutkimuksen ohjelmien toteuttamiseen erikoistuneiden tahojen kanssa.
Maaseuturahastosta neuvoston asetuksen (EY) N:o 1698/2005 (62) mukaisesti rahoitetut toimenpiteet eivät kuulu mehiläishoito-ohjelmien piiriin.
107 artikla
Tutkimus mehiläishoitoalan tuotannon ja kaupan pitämisen rakenteesta
Voidakseen päästä osallisiksi 108 artiklan 1 kohdassa tarkoitetusta osarahoituksesta jäsenvaltioiden on suoritettava tutkimus mehiläishoitoalan rakenteesta alueellaan sekä tuotannon että kaupan pitämisen osalta.
108 artikla
Rahoitus
1. Yhteisö osallistuu mehiläishoito-ohjelmien rahoitukseen 50 prosenttiin asti niistä jäsenvaltioille aiheutuvista menoista.
2. Jäsenvaltioiden on suoritettava mehiläishoito-ohjelmien osana toteutettuihin toimiin liittyvät menot kunakin vuonna 15 päivään lokakuuta mennessä.
109 artikla
Kuuleminen
Mehiläishoito-ohjelma on laadittava läheisessä yhteistyössä mehiläishoitoalan edustavien järjestöjen ja osuuskuntien kanssa. Se on toimitettava komissiolle hyväksyttäväksi.
110 artikla
Täytäntöönpanosäännöt
Komissio vahvistaa yksityiskohtaiset säännöt tämän jakson soveltamisesta.
VII jakso
Tuet silkkiäistoukka-alalla
111 artikla
Silkkiäistoukkien kasvattajille myönnettävä tuki
1. Tukea myönnetään yhteisössä kasvatetuille CN-koodiin ex 0106 90 00 kuuluville silkkiäistoukille ja CN-koodiin ex 0511 99 85 kuuluville silkkiäismunille.
2. Tukea myönnetään silkkiäistoukkien kasvattajille käytettyä silkkiäismunalaatikkoa kohden edellyttäen, että laatikot sisältävät myöhemmin määritettävän vähimmäismäärän silkkiäismunia ja että toukkien kasvatus on suoritettu asianmukaisesti loppuun.
3. Tuki yhtä käytettyä silkkiäismunalaatikkoa kohden on 133,26 euroa.
112 artikla
Täytäntöönpanosäännöt
Komissio hyväksyy tämän jakson soveltamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt, jotka koskevat erityisesti 111 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua vähimmäismäärää.
II OSASTO
KAUPAN PITÄMISTÄ JA TUOTANTOA KOSKEVAT SÄÄNNÖT
I LUKU
Kaupan pitämistä koskevat vaatimukset ja tuotantoedellytykset
I jakso
Kaupan pitämistä koskevat vaatimukset
113 artikla
Kaupan pitämistä koskevat vaatimukset
1. Komissio voi säätää seuraavien alojen yhden tai useamman tuotteen kaupan pitämistä koskevista vaatimuksista:
a)
oliiviöljy ja syötäväksi tarkoitetut oliivit liitteessä I olevan VII osan a kohdassa tarkoitettujen tuotteiden osalta;
b)
banaanit;
c)
elävät kasvit.
2. Edellä 1 kohdassa tarkoitetut vaatimukset:
a)
vahvistetaan ottaen huomioon erityisesti:
i)
kyseisten tuotteiden erityispiirteet;
ii)
tarve varmistaa edellytykset näiden tuotteiden sujuvalle myynnille markkinoilla;
iii)
kuluttajien tarve saada riittäviä ja avoimia tuotetietoja;
iv)
liitteessä I olevan VII osan a kohdassa tarkoitettujen oliiviöljyjen osalta muutokset menetelmissä, joita käytetään näiden tuotteiden fysikaalisten, kemiallisten ja aistinvaraisten ominaisuuksien määrittämiseen;
b)
voivat koskea erityisesti laatua, luokittelua, painoa, kokoluokittelua, pakkaamista, käärimistä, varastointia, kuljetusta, tarjontamuotoa, alkuperää ja pakkausmerkintöjä.
3. Jollei komissio toisin säädä 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettuja perusteiden mukaisesti, tuotteita, joiden kaupan pitämistä koskevat vaatimukset on vahvistettu, voidaan pitää yhteisössä kaupan ainoastaan tällaisia vaatimuksia noudattaen.
Jäsenvaltioiden on tarkastettava, ovatko nämä tuotteet mainittujen vaatimusten mukaiset, ja sovellettava tarvittaessa seuraamuksia, sanotun kuitenkaan rajoittamatta sellaisten erityissäännösten soveltamista, joita komissio voi hyväksyä 194 artiklan mukaisesti.
114 artikla
Maidon ja maitotuotteiden kaupan pitämistä koskevat vaatimukset
1. Ihmisravinnoksi tarkoitettuja elintarvikkeita voidaan pitää kaupan maitona ja maitotuotteina ainoastaan, jos ne vastaavat liitteessä XII säädettyjä määritelmiä ja nimityksiä.
2. CN-koodiin 0401 kuuluvaa ihmisravinnoksi tarkoitettua maitoa voidaan pitää yhteisössä kaupan ainoastaan liitteen XIII ja erityisesti sen I kohdassa esitettyjen määritelmien mukaisesti, sanotun kuitenkaan rajoittamatta yhteisön lainsäädännössä säädettyjä poikkeuksia ja kansanterveyden suojelemiseen tähtäävien toimenpiteiden toteuttamista.
115 artikla
Rasvojen kaupan pitämistä koskevat vaatimukset
Liitteessä XV säädettyjä vaatimuksia on sovellettava seuraaviin ihmisravinnoksi tarkoitettuihin tuotteisiin, joiden rasvapitoisuus on vähintään 10 painoprosenttia mutta alle 90 painoprosenttia, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 114 artiklan 1 kohdan säännösten tai eläinlääkintä- ja elintarvikealalla annettujen säännösten, joiden tarkoituksena on taata tuotteiden hygienia- ja terveysvaatimusten noudattaminen ja ihmisten ja eläinten terveyden suojelu, soveltamista:
a)
CN-koodeihin 0405 ja ex 2106 kuuluvat maitorasvat;
b)
CN-koodiin ex 1517 kuuluvat rasvat;
c)
kasvi- ja/tai eläintuotteista koostuvat CN-koodiin ex 1517 ja ex 2106 kuuluvat rasvat.
Rasvapitoisuuden, lisättyä suolaa lukuun ottamatta, on oltava vähintään kaksi kolmasosaa kuiva-aineesta.
Näitä vaatimuksia sovelletaan kuitenkin vain tuotteisiin, jotka säilyttävät kiinteän koostumuksensa 20 oC:n lämpötilassa ja jotka soveltuvat levitteiksi.
116 artikla
Muna- ja siipikarjanliha-alojen tuotteiden kaupan pitämistä koskevat vaatimukset
Muna- ja siipikarjanliha-alojen tuotteet on pidettävä kaupan liitteessä IV esitettyjen säännösten mukaisesti.
117 artikla
Humalan varmentaminen
1. Yhteisössä korjattuihin tai valmistettuihin humala-alan tuotteisiin on sovellettava varmentamismenettelyä.
2. Varmennustodistus voidaan antaa ainoastaan tuotteille, joiden laatu vastaa määrätylle kaupan pitämisen vaiheelle asetettuja vähimmäisvaatimuksia. Humalajauheelle, lupuliinipitoiselle humalajauheelle, humalauutteelle ja humalatuotteiden seoksille voidaan antaa varmennustodistus ainoastaan, jos näiden tuotteiden alfahappopitoisuus ei ole pienempi kuin sen humalan alfahappopitoisuus, josta ne on valmistettu.
3. Varmennustodistuksessa on ilmoitettava vähintään:
a)
humalan tuotantopaikka tai -paikat;
b)
sadonkorjuuvuosi tai -vuodet;
c)
lajike tai lajikkeet.
4. Humala-alan tuotteita voidaan pitää kaupan tai viedä ainoastaan, jos niille on annettu 1, 2 ja 3 kohdassa tarkoitettu varmennustodistus.
Jos on kyse humala-alan tuontituotteista, 158 artiklan 2 kohdassa säädettyä todistusta pidetään varmennustodistusta vastaavana.
5. Komissio voi toteuttaa 4 kohdasta poikkeavia toimenpiteitä:
a)
tiettyjen kolmansien maiden kaupan vaatimusten täyttämiseksi; tai
b)
tiettyjen erityiskäyttöön tarkoitettujen tuotteiden osalta.
Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetuilla toimenpiteillä:
a)
ei saa vaikuttaa varmennustodistuksen saaneiden tuotteiden tavanomaiseen kaupan pitämiseen;
b)
on varmistettava, että vältetään kaikenlaiset näitä tuotteita koskevat epäselvyydet.
118 artikla
Oliiviöljyjen ja oliivin puristemassaöljyjen kaupan pitämistä koskevat vaatimukset
1. Liitteessä XV esitettyjen oliiviöljyjen ja oliivin puristemassaöljyjen kuvausten ja määritelmien käyttö on pakollista yhteisössä toteutettavassa kyseisten tuotteiden kaupan pitämisessä ja, sikäli kuin se on kansainvälisten pakottavien sääntöjen mukaista, kolmansien maiden kanssa käytävässä kaupassa.
2. Vähittäismyyntivaiheessa voidaan pitää kaupan ainoastaan liitteessä XV olevan 1 kohdan a ja b alakohdassa sekä 3 ja 6 kohdassa tarkoitettuja öljyjä.
II jakso
Tuotantoedellytykset
119 artikla
Kaseiinin ja kaseinaattien käyttö juuston valmistuksessa
Kaseiinien ja kaseinaattien käyttö juuston valmistuksessa edellyttää ennakkolupaa, joka myönnetään vain, jos tällainen käyttö on tuotteiden valmistamisen välttämätön edellytys.
120 artikla
Maatalousperäisen etyylialkoholin tuotantomenetelmä
Komissio voi vahvistaa perustamissopimuksen liitteessä I luetellusta tietystä maataloustuotteesta saatavan maatalousperäisen etyylialkoholin tuotantomenetelmän ja ominaisuudet.
III jakso
Menettelysäännöt
121 artikla
Vaatimusten, täytäntöönpanosääntöjen ja poikkeusten vahvistaminen
Komissio vahvistaa tämän luvun soveltamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt, jotka voivat koskea seuraavia:
a)
edellä 113 artiklassa tarkoitetut kaupan pitämistä koskevat vaatimukset, mukaan luettuina säännöt, jotka koskevat vaatimuksista tehtäviä poikkeuksia, vaatimuksissa edellytettyjen tietojen esittämistä ja vaatimusten soveltamista yhteisöön tuotaviin ja yhteisöstä vietäviin tuotteisiin;
b)
niiden määritelmien ja nimitysten osalta, joita voidaan 114 artiklan 1 kohdan mukaisesti käyttää maidon ja maitotuotteiden kaupan pitämisessä:
i)
luettelon laatiminen liitteessä XII olevan III kohdan 1 alakohdassa tarkoitetuista tuotteista ja tarvittaessa sen täydentäminen jäsenvaltioiden toimittamien luetteloiden perusteella;
ii)
liitteessä XII olevan II kohdan 2 alakohdan toisen alakohdan a alakohdassa esitetyistä nimityksistä laaditun luettelon täydentäminen tarvittaessa;
c)
edellä 115 artiklassa tarkoitettujen levitettävien rasvojen vaatimusten osalta:
i)
luettelo liitteessä XV olevan I kohdan 2 alakohdan kolmannen alakohdan a alakohdassa tarkoitetuista tuotteista jäsenvaltioiden komissiolle toimittamien luetteloiden perusteella;
ii)
edellä 115 artiklassa tarkoitettujen tuotteiden koostumuksen ja tuotanto-ominaisuuksien valvontaan tarvittavat analyysimenetelmät;
iii)
yksityiskohtaiset säännöt näytteiden ottamisesta;
iv)
yksityiskohtaiset säännöt 115 artiklassa tarkoitettujen tuotteiden markkinoita koskevien tilastotietojen saannista;
d)
liitteessä XIV olevassa A osassa esitettyjen, munien kaupan pitämistä koskevien säännösten osalta:
i)
määritelmät;
ii)
munien keruutiheys, toimittaminen, säilyttäminen ja käsittely;
iii)
laatuvaatimukset, erityisesti kuoren ulkonäkö, valkuaisen ja keltuaisen koostumus sekä ilmatilan korkeus;
iv)
painoluokitus poikkeuksineen;
v)
munien merkitseminen ja pakkauksissa olevat merkinnät sekä poikkeukset ja pakkaamojen osalta sovellettavat säännöt;
vi)
kolmansien maiden kanssa käytävä kauppa;
vii)
tuotantotavat;
e)
liitteessä XIV olevassa B osassa esitettyjen, siipikarjanlihan kaupan pitämistä koskevien säännösten osalta:
i)
määritelmät;
ii)
luettelo siipikarjanruhoista, kyseisten ruhojen osista ja muista eläimenosista, mukaan lukien hanhenmaksa, joihin sovelletaan liitteessä XIV olevaa B osaa;
iii)
liitteessä XIV olevan B osan III kohdan 1 kohdassa tarkoitetut luokitteluperusteet;
iv)
säännöt, jotka koskevat lopulliselle kuluttajalle tarkoitettua siipikarjanlihaa seuraavissa kaupallisissa asiakirjoissa, merkinnöissä, esillepanossa ja mainonnassa esitettäviä lisämerkintöjä sekä direktiivin 2000/13/EY 3 artiklan 1 kohdan 1 kohdassa tarkoitettu myyntinimike;
v)
vapaaehtoiset merkinnät, jotka koskevat käytettyä jäähdytysmenetelmää ja tuotantotyyppiä;
vi)
poikkeukset, joita voidaan soveltaa, kun on kyseessä toimitus leikkaamoon tai jalostuslaitokseen;
vii)
säännöt, joita sovelletaan prosentteina ilmaistavan veden imeytymisen osalta tuoreiden, jäädytettyjen ja pakastettujen ruhojen ja palojen valmistuksessa sekä tältä osin tehtävät merkinnät;
f)
liitteessä XIV olevassa C osassa esitettyjen, siitosmunien ja siipikarjan poikasten tuotantoa ja kaupan pitämistä koskevien säännösten osalta:
i)
määritelmät;
ii)
siitosmunia tai siipikarjan poikasia tuottavien tai kaupan pitävien laitosten rekisteröiminen;
iii)
siitosmuniin tehtävät merkinnät, mukaan lukien kolmansista maista tuotavat tai kolmansiin maihin vietävät munat, sekä pakkauksiin tehtävät merkinnät, samoin kuin kolmansista maista peräisin olevien poikasten osalta sovellettavat säännöt;
iv)
rekisterit, joita hautomojen on pidettävä;
v)
haudontalaitteesta poistettujen haudottujen munien mahdollinen käyttö muuhun tarkoitukseen kuin ihmisravinnoksi;
vi)
hautomojen ja muiden laitosten jäsenvaltioiden toimivaltaisille viranomaisille toimittamat tiedot;
vii)
mukana seuraavat asiakirjat;
g)
edellä 117 artiklassa tarkoitettujen humala-alan tuotteiden laadulliset vähimmäisominaisuudet;
h)
käytettävät analyysimenetelmät tarvittaessa;
i)
edellä 119 artiklassa tarkoitettujen kaseiinin ja kaseinaattien käytön osalta:
i)
edellytykset, joiden mukaan jäsenvaltiot myöntävät luvat sekä sekoituksen enimmäisprosenttiosuudet objektiivisten perusteiden mukaisesti ottaen huomioon tekniseltä kannalta välttämättömät seikat;
ii)
velvollisuudet, joita i alakohdan mukaisesti luvan saaneiden yritysten on noudatettava.
II LUKU
Tuottajaorganisaatiot, toimialakohtaiset organisaatiot ja toimijaorganisaatiot
I jakso
Yleiset periaatteet
122 artikla
Tuottajaorganisaatiot
Jäsenvaltioiden on hyväksyttävä tuottajaorganisaatiot, jotka
a)
muodostuvat jonkin seuraavan alan tuottajista:
i)
humala-ala;
ii)
oliiviöljy- ja syötäväksi tarkoitettujen oliivien ala;
iii)
silkkiäistoukka-ala;
b)
on perustettu tuottajien aloitteesta;
c)
pyrkivät tiettyyn tavoitteeseen, esimerkiksi:
i)
keskittämään tarjontaa ja pitämään kaupan jäsenten tuotantoa;
ii)
mukauttamaan yhdessä tuotantoa markkinoiden vaatimuksiin ja parantamaan tuotetta;
iii)
edistämään tuotannon järkeistämistä ja koneistamista.
123 artikla
Toimialakohtaiset organisaatiot
Jäsenvaltioiden on hyväksyttävä toimialakohtaiset organisaatiot,
a)
joihin kuuluu edustajia taloudellisten toimien aloilta, jotka liittyvät seuraavien alojen tuotteiden tuotantoon, kauppaan ja/tai jalostukseen:
i)
oliiviöljy- ja syötäväksi tarkoitettujen oliivien ala;
ii)
tupakka-ala;
b)
jotka on perustettu kokonaan tai osittain niihin kuuluvien organisaatioiden tai yhteenliittymien aloitteesta;
c)
jotka pyrkivät tiettyyn tavoitteeseen, esimerkiksi:
i)
keskittämään ja sovittamaan yhteen jäsenten tuotteiden tarjontaa ja kaupan pitämistä;
ii)
mukauttamaan tuotantoa ja jalostusta markkinoiden vaatimuksiin ja parantamaan tuotetta;
iii)
edistämään tuotannon ja jalostuksen järkeistämistä ja koneistamista;
iv)
toteuttamaan tutkimuksia kestävistä tuotantomenetelmistä ja markkinoiden kehityksestä.
Silloin kun toimialakohtaiset organisaatiot harjoittavat toimintaansa useamman jäsenvaltion alueilla, hyväksynnän myöntää komissio ilman 188 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun komitean myötävaikutusta.
124 artikla
Tuottajaorganisaatioita ja toimialakohtaisia organisaatioita koskevat yhteiset säännökset
1. Edellä 122 artiklaa ja 123 artiklan ensimmäistä kohtaa sovelletaan rajoittamatta jäsenvaltioiden kansallisen lainsäädännön nojalla ja yhteisön lainsäädännön mukaisesti antamaa tuottajaorganisaatioiden ja toimialakohtaisten organisaatioiden hyväksyntää millä tahansa 1 artiklassa tarkoitetulla alalla, lukuun ottamatta 122 artiklassa ja 123 artiklan 1 kohdassa mainittuja aloja.
2. Asetusten (EY) N:o 865/2004, (EY) N:o 1952/2005 ja (EY) N:o 1544/2006 mukaisesti hyväksyttyjä tuottajaorganisaatioita pidetään tämän asetuksen 122 artiklan mukaisina hyväksyttyinä tuottajaorganisaatioina.
Asetusten (ETY) N:o 2077/92 ja (EY) N:o 865/2004 mukaisesti hyväksyttyjä toimialakohtaisia organisaatioita pidetään tämän asetuksen 123 artiklan mukaisina hyväksyttyinä toimialakohtaisina organisaatioina.
125 artikla
Toimijaorganisaatiot
Tässä asetuksessa toimijaorganisaatioihin katsotaan kuuluvan hyväksytyt tuottajaorganisaatiot, hyväksytyt toimialakohtaiset organisaatiot sekä oliiviöljy- ja syötäväksi tarkoitettujen oliivien alan muiden toimijoiden hyväksytyt organisaatiot ja niiden yhteenliittymät.
II jakso
Tupakka-alan toimialakohtaisia organisaatioita koskevat säännöt
126 artikla
Organisaatioon kuulumattomien toimijoiden maksamat jäsenmaksut
1. Jos yhdestä tai useammasta 2 kohdassa tarkoitetusta hyväksytyn toimialakohtaisen organisaation harjoittamasta toiminnasta aiheutuu yleistä taloudellista hyötyä taloudellisille toimijoille, joiden toiminta liittyy yhteen tai useampaan kyseessä olevaan tuotteeseen, hyväksynnän antanut jäsenvaltio tai, jos komissio on antanut hyväksynnän, komissioilman 195 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun komitean myötävaikutusta, voi päättää, että organisaatioon kuulumattomien yksittäisten toimijoiden tai ryhmien, jotka eivät ole organisaation jäseniä mutta jotka hyötyvät tästä toiminnasta, on maksettava organisaatiolle jäsenmaksuja vastaava määrä kokonaan tai osittain, siltä osin kuin tällaisten jäsenmaksujen on tarkoitus kattaa kyseisestä toiminnasta suoraan aiheutuneet kulut, hallinnollisia kustannuksia lukuun ottamatta.
2. Edellä 1 kohdassa tarkoitettujen toimintojen on liityttävä johonkin seuraavista tavoitteista:
a)
tutkimus tuotteiden arvon lisäämiseksi erityisesti uusien kansanterveyttä vaarantamattomien käyttötapojen avulla;
b)
tupakanlehtien tai paalatun tupakan laadun parantamiseen tähtäävät tutkimukset;
c)
kasvinsuojeluaineiden käytön rajoittamisen mahdollistavia sekä maaperän ja ympäristön säilymisen turvaavia viljelymenetelmiä koskeva tutkimus.
3. Kyseessä olevien jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle päätöksistä, jotka ne aikovat tehdä 1 kohdan mukaisesti. Näitä päätöksiä ei saa soveltaa ennen kuin on kulunut kolme kuukautta päivästä, jona asiasta ilmoitettiin komissiolle. Tämän kolmen kuukauden aikana kuluessa komissio voi vaatia päätösehdotuksen hylkäämistä kokonaan tai osittain, jos yleinen taloudellinen etu, johon asiassa on vedottu, ei vaikuta perustellulta.
4. Kun komission tämän luvun säännösten mukaisesti hyväksymän toimialakohtaisen organisaation toteuttamat toimet edistävät yleistä taloudellista etua, komissio toimittaa päätösluonnoksensa jäsenvaltioille, joiden on esitettävä huomautuksensa kahden kuukauden kuluessa.
III jakso
Menettelysäännöt
127 artikla
Täytäntöönpanosäännöt
Komissio antaa tämän luvun soveltamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt, jotka koskevat erityisesti yksittäisten alojen tuottajaorganisaatioiden, toimialakohtaisten organisaatioiden ja toimijaorganisaatioiden hyväksynnän edellytyksiä ja -menettelyjä, mukaan luettuina:
a)
erityistavoitteet, joihin tällaisten organisaatioiden on pyrittävä;
b)
tällaisten organisaatioiden perussäännöt;
c)
tällaisten organisaatioiden toiminta;
d)
poikkeukset 122, 123 ja 125 artiklassa säädetyistä vaatimuksista;
e)
toimialakohtaiseksi organisaation hyväksynnästä mahdollisesti aiheutuvat vaikutukset.
III OSA
KOLMANSIEN MAIDEN KANSSA KÄYTÄVÄ KAUPPA
I LUKU
Yleiset säännökset
128 artikla
Yleiset periaatteet
Jollei tässä asetuksessa tai sen nojalla annetuissa säännöksissä toisin säädetä, kolmansien maiden kanssa käytävässä kaupassa kielletään:
a)
vaikutukseltaan tulleja vastaavien maksujen kantaminen;
b)
kaikkien määrällisten rajoitusten tai vaikutukseltaan vastaavien toimenpiteiden soveltaminen.
129 artikla
Yhdistetty nimikkeistö
Tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvien tuotteiden tariffiluokitteluun sovelletaan tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista 23 päivänä heinäkuuta 1987 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 2658/2007 (63) säädetyn yhdistetyn nimikkeistön yleisiä tulkintasääntöjä ja sen soveltamista koskevia erityissääntöjä. Tämän asetuksen soveltamisen pohjalta saatu tullinimikkeistö, mukaan luettuina tarvittaessa liitteen III määritelmät, liitetään yhteiseen tullitariffiin.
II LUKU
Tuonti
I jakso
Tuontitodistukset
130 artikla
Tuontitodistukset
1. Komissio voi edellyttää seuraavien alojen yhden tai useamman tuotteen yhteisöön tuontia varten tuontitodistuksen esittämistä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta tapauksia, joissa tämän asetuksen mukaisesti vaaditaan tuontitodistukset:
a)
vilja;
b)
riisi;
c)
sokeri;
d)
siemenet;
e)
oliivit ja syötäväksi tarkoitetut oliivit CN-koodeihin 1509, 1510 00, 0709 90 39, 0711 20 90, 2306 90 19, 1522 00 31 ja 1522 00 39 kuuluvien tuotteiden osalta;
f)
pellava ja hamppu, kun kyse on hampusta;
g)
banaanit;
h)
elävät kasvit;
i)
naudanliha;
j)
maito ja maitotuotteet;
k)
sianliha;
l)
lampaan- ja vuohenliha;
m)
munat;
n)
siipikarjanliha;
o)
maatalousperäinen etyylialkoholi.
2. Komissio ottaa 1 kohtaa soveltaessaan huomioon tuontitodistusten tarpeen kyseessä olevien markkinoiden hallinnoinnin ja erityisesti kyseisten tuotteiden tuonnin seurannan kannalta.
131 artikla
Todistusten myöntäminen
Jäsenvaltioiden on myönnettävä tuontitodistukset kaikille hakijoille riippumatta näiden sijoittautumispaikasta yhteisössä, jollei neuvoston asetuksessa tai muussa neuvoston säädöksessä toisin säädetä ja rajoittamatta tämän luvun soveltamiseksi toteutettuja toimenpiteitä.
132 artikla
Voimassaolo
Tuontitodistukset ovat voimassa kaikkialla yhteisössä.
133 artikla
Vakuus
1. Jollei komissio toisin säädä, todistusten myöntämisen edellytyksenä on vakuus, jolla taataan, että tuotteet tuodaan todistuksen voimassaoloaikana.
2. Ylivoimaista estettä lukuun ottamatta vakuus pidätetään kokonaan tai osittain, jos tuonti ei toteudu todistuksen voimassaoloaikana tai se toteutuu vain osittain.
134 artikla
Täytäntöönpanosäännöt
Komissio hyväksyy tämän jakson soveltamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt, mukaan luettuina todistusten voimassaoloajat ja vakuuden suuruus.
II jakso
Tuontitullit ja maksut
135 artikla
Tuontitullit
Jollei tässä asetuksessa toisin säädetä, 1 artiklassa tarkoitettuihin tuotteisiin sovelletaan yhteisen tullitariffin tuontitulleja.
136 artikla
Viljojen tuontitullien laskeminen
1. Sen estämättä, mitä 135 artiklassa säädetään, CN-koodiin 1001 10 00, 1001 90 91, ex 1001 90 99 (korkealaatuinen tavallinen vehnä), 1002 00 00, 1005 10 90, 1005 90 00 ja 1007 00 90 (kylvämiseen tarkoitettua hybridiä lukuun ottamatta) kuuluvien tuotteiden tuontitulli on sama kuin näiden tuotteiden tuontihetkellä voimassa oleva interventiohinta 55 prosentilla korotettuna ja kyseiseen lähetykseen sovellettavalla cif-tuontihinnalla vähennettynä. Tämä tulli ei kuitenkaan voi olla korkeampi kuin yhdistetyn nimikkeistön pohjalta määritelty sopimustulli.
2. Edellä 1 kohdassa tarkoitetun tuontimaksun laskemista varten edustavat cif-tuontihinnat vahvistetaan säännöllisesti mainitussa kohdassa tarkoitettujen tuotteiden osalta.
137 artikla
Esikuoritun riisin tuontitullien laskeminen
1. Sen estämättä, mitä 135 artiklassa säädetään, komissio vahvistaa ilman 195 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun komitean myötävaikutusta CN-koodiin 1006 20 kuuluvan esikuoritun riisin tuontitullin kymmenen päivän kuluessa kyseessä olevan viitejakson päättymisestä liitteessä XVII olevan 1 kohdan mukaisesti.
Komissio vahvistaa ilman 195 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun komitean myötävaikutusta uuden sovellettavan tullin, jos mainitun liitteen mukaisesti tehdyt laskelmat osoittavat, että tullia on tarpeen muuttaa. Aiemmin vahvistettua tullia sovelletaan uuden sovellettavan tullin vahvistamiseen asti.
2. Liitteessä XVII olevassa 1 kohdassa tarkoitetun tuonnin laskemiseksi on otettava huomioon määrät, joille CN-koodiin 1006 20 kuuluvan esikuoritun riisin tuontitodistuksia myönnettiin vastaavalla viitejaksolla, lukuun ottamatta 138 artiklassa tarkoitetun Basmati-riisin tuontitodistuksia.
3. Vuosittainen viitemäärä on 449 678 tonnia. Osittainen viitemäärä vastaa kunakin markkinointivuonna puolta vuosittaisesta viitemäärästä.
138 artikla
Esikuoritun Basmati-riisin tuontitullien laskeminen
Sen estämättä, mitä 135 artiklassa säädetään, CN-koodeihin 1006 20 17 ja 1006 20 98 kuuluviin liitteessä XVIII lueteltuihin esikuoritun Basmati-riisin lajikkeisiin voidaan komission vahvistamin edellytyksin soveltaa tuontitullia, joka on nolla.
139 artikla
Hiotun riisin tuontitullien laskeminen
1. Sen estämättä, mitä 135 artiklassa säädetään, komissio vahvistaa ilman 195 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun komitean myötävaikutusta CN-koodiin 1006 30 kuuluvan osittain tai kokonaan hiotun riisin tuontitullin kymmenen päivän kuluessa kyseessä olevan viitejakson päättymisestä liitteessä XVII olevan 2 kohdan mukaisesti.
Komissio vahvistaa ilman 195 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun komitean myötävaikutusta uuden sovellettavan tullin, jos kyseisen liitteen mukaisesti tehdyt laskelmat osoittavat, että tullia on tarpeen muuttaa. Aiemmin vahvistettua tullia sovelletaan uuden sovellettavan tullin vahvistamiseen asti.
2. Liitteessä XVII olevassa 2 kohdassa tarkoitetun tuonnin laskemiseksi on otettava huomioon määrät, joille CN-koodiin 1006 30 kuuluvan osittain tai kokonaan hiotun riisin tuontitodistuksia myönnettiin vastaavalla viitejaksolla.
140 artikla
Rikkoutuneiden riisinjyvien tuontitullien laskeminen
Sen estämättä, mitä 135 artiklassa säädetään, CN-koodiin 1006 40 00 kuuluvien rikkoutuneiden riisinjyvien tuontitulli on 65 euroa tonnilta.
141 artikla
Lisätuontitullit
1. Yhden tai useamman 135-140 artiklassa säädetyn tullimaksun alaisen vilja-, riisi-, sokeri-, naudanliha-, maito- ja maitotuote-, sianliha-, lampaan- ja vuohenliha-, muna-, siipikarjanliha- ja banaanialan tuotteen tuonnissa on sovellettava lisätuontitullia kyseisestä tuonnista johtuvien epäsuotuisten vaikutusten ehkäisemiseksi ja torjumiseksi yhteisön markkinoilla, jos:
a)
tuontihinta alittaa tason, jonka yhteisö on ilmoittanut WTO:lle (”käynnistyshinta”);
b)
tuonnin määrä ylittää minä tahansa vuonna tietyn tason (”käynnistysmäärä”).
Käynnistysmäärä perustuu markkinoille pääsyn mahdollisuuksiin, jotka määritellään tapauksen mukaan tuonnin prosenttiosuutena edellisten kolmen vuoden vastaavasta kotimaisesta kulutuksesta.
2. Lisätuontitulleja ei määrätä, jos tuonti ei todennäköisesti häiritse yhteisön markkinoita tai jos vaikutukset ovat epäsuhteessa asetettuun tavoitteeseen nähden.
3. Edellä olevan 1 kohdan a alakohdan soveltamiseksi tuontihinnat määritellään tarkasteltavana olevan lähetyksen cif-tuontihintojen perusteella.
Cif-tuontihinnat tarkistetaan kyseisen tuotteen osalta maailmanmarkkinoilla tai yhteisön tuontimarkkinoilla todettujen edustavien hintojen perusteella.
142 artikla
Tuontitullien soveltamisen keskeyttäminen sokerialalla
Jotta varmistetaan 62 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen tuotteiden valmistamiseksi tarvittava saatavuus, komissio voi keskeyttää tuontitullien soveltamisen kokonaan tai osittain seuraavien tuotteiden tiettyjen määrien osalta:
a)
CN-koodiin 1701 kuuluva sokeri;
b)
CN-koodeihin 1702 30 10, 1702 40 10, 1702 60 10 ja 1702 90 30 kuuluva isoglukoosi.
143 artikla
Täytäntöönpanosäännöt
Komissio hyväksyy tämän jakson soveltamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt täsmentäen erityisesti:
a)
edellä olevan 136 artiklan osalta:
i)
korkealaatuista tavallista vehnää koskevat vähimmäisvaatimukset;
ii)
huomioon otettavat hintanoteeraukset;
iii)
tarvittaessa mahdollisuuden antaa toimijoille tietyissä tapauksissa mahdollisuus saada sovellettavan tullin suuruus tietoonsa ennen kyseessä olevien lähetysten saapumista;
b)
edellä 141 artiklan osalta tuotteet, joihin lisätuontitulleja sovelletaan, sekä muut tarvittavat edellytykset mainitun artiklan 1 kohdan soveltamisen varmistamiseksi.
III jakso
Tuontikiintiön hallinnointi
144 artikla
Tariffikiintiöt
1. Komissio avaa 1 artiklassa tarkoitettujen tuotteiden tuonnissa sovellettavat, perustamissopimuksen 300 artiklan mukaisesti tehdyistä sopimuksista tai mistä tahansa muusta neuvoston säädöksestä johtuvat tariffikiintiöt ja hallinnoi niitä hyväksymiensä yksityiskohtaisten sääntöjen mukaisesti.
2. Tariffikiintiöitä hallinnoidaan soveltamalla jotain seuraavista menetelmistä, niiden yhdistelmää tai jotain muuta asianmukaista menetelmää välttäen kaikenlaista toimijoihin kohdistuvaa syrjintää:
a)
hakemusten saapumisjärjestykseen perustuva menetelmä (”ensin tullutta palvellaan ensin” -periaate);
b)
menetelmä, jossa kiintiöt jaetaan suhteessa haettuihin määriin hakemusten jättöhetkellä (”samanaikaisen tarkastelun menetelmä”);
c)
perinteisiin kaupan järjestelyihin perustuva menetelmä (”perinteiset/uudet toimijat” -menetelmä).
3. Käytettävässä hallinnointimenetelmässä on tarvittaessa otettava riittävästi huomioon yhteisön markkinoiden hankintatarpeet ja tarve turvata näiden markkinoiden tasapaino.
145 artikla
Tariffikiintiöiden avaaminen
Komissio säätää vuosittaisista tariffikiintiöistä, jotka jaetaan tarvittaessa sopivalla tavalla vuoden ajalle, ja päättää käytettävästä hallinnointimenetelmästä.
146 artikla
Erityissäännöt
1. CN-koodeihin 0202 20 30, 0202 30 ja 0206 29 91 kuuluvan jäädytetyn ja jalostukseen tarkoitetun naudanlihan 54 703 tonnin tuontikiintiön osalta neuvosto voi perustamissopimuksen 37 artiklan 2 kohdassa määrättyä menettelyä noudattaen määrätä, että koko kiintiö tai osa siitä kattaa vastaavan määrän laatulihaa muuntokurssilla 4,375.
2. Espanjan 2 000 000 maissitonnin ja 300 000 durratonnin tuontitariffikiintiön sekä Portugalin 500 000 maissitonnin tuontitariffikiintiön osalta 148 artiklassa tarkoitettuihin yksityiskohtaisiin sääntöihin on sisällyttävä myös säännökset, jotka ovat tarpeen tariffikiintiötuonnin ja tarvittaessa kyseisten jäsenvaltioiden maksajavirastojen tuomien määrien julkisen varastoinnin ja kyseisten jäsenvaltioiden markkinoille saattamisen toteuttamiseksi.
147 artikla
Banaaneista kannettavat tullit
Tämän luvun soveltaminen ei rajoita neuvoston asetuksen (EY) N:o 1964/2005 (64) soveltamista.
148 artikla
Täytäntöönpanosäännöt
Komissio hyväksyy tämän jakson täytäntöönpanoa koskevat yksityiskohtaiset säännöt ja erityisesti ne, jotka koskevat:
a)
takeita tuotteen luonteesta, lähtöpaikasta ja alkuperästä;
b)
edellä a alakohdassa tarkoitettujen takeiden tarkistamisen mahdollistavan asiakirjan hyväksymistä;
c)
tuontitodistusten myöntämisedellytyksiä ja voimassaoloaikaa.
IV jakso
Eräitä tuotteita koskevat erityissäännökset
I alajakso
Tuontia koskevat erityissäännökset vilja- ja riisialalla
149 artikla
Eri viljojen seosten tuonti
Liitteessä I olevan I osan a ja b kohtaan kuuluvista viljoista koostuviin seoksiin sovellettava tuontitulli on vahvistettava seuraavasti:
a)
jos seos koostuu kahdesta tällaisesta viljasta, tuontitulli on se, jota sovelletaan:
i)
painoltaan suurempaan ainesosaan, jos se on vähintään 90 prosenttia seoksen painosta;
ii)
ainesosaan, jolla on korkeampi tuontitulli, jos kumpikaan ainesosista ei ole vähintään 90 prosenttia seoksen painosta;
b)
jos seos koostuu useammasta kuin kahdesta tällaisesta viljasta ja jos useista viljoista kukin on enemmän kuin 10 prosenttia seoksen painosta, seokseen sovellettava tuontitulli on korkein näihin viljoihin sovellettavista tuontitulleista, siinäkin tapauksessa, että kahdella tai useammalla niistä on sama tuontitulli.
Jos ainoastaan yksi vilja on enemmän kuin 10 prosenttia seoksen painosta, sovellettava tuontitulli on tähän viljaan sovellettava tuontitulli;
c)
kaikissa a ja b alakohdan soveltamisalaan kuulumattomissa tapauksissa sovellettava tuontitulli on seokseen kuuluviin viljoihin sovellettavista tuontitulleista korkein, siinäkin tapauksessa, että kahdella tai useammalla viljalla on sama tuontitulli.
150 artikla
Viljoista ja riisistä koostuvien seosten tuonti
Yhdestä tai useammasta liitteessä I olevan I osan a ja b kohtaan kuuluvasta viljasta sekä yhdestä tai useammasta liitteessä I olevan II osan a ja b kohtaan kuuluvasta tuotteesta koostuviin seoksiin sovellettava tuontitulli on se, jota sovelletaan ainesosaan tai tuotteeseen, jolla on korkein tuontitulli.
151 artikla
Riisiseosten tuonti
Useampiin eri jalostusryhmiin tai -asteisiin luokiteltavasta riisistä koostuviin seoksiin taikka useampiin eri jalostusryhmiin tai -asteisiin luokiteltavasta riisistä ja rikkoutuneista riisinjyvistä koostuviin sekoituksiin sovellettava tuontitulli on se, jota sovelletaan:
a)
painoltaan suurimpaan ainesosaan, jos se on vähintään 90 prosenttia seoksen painosta;
b)
ainesosaan, jolla on korkein tuontitulli, jos yksikään ainesosista ei ole vähintään 90 prosenttia seoksen painosta.
152 artikla
Tariffiluokittelun sovellettavuus
Jos 149-151 artiklassa säädettyä tuontitullin vahvistamismenettelyä ei voida soveltaa, mainituissa artikloissa tarkoitettuihin seoksiin sovellettava tulli on seosten tariffiluokittelun perusteella määritelty tulli.
II alajakso
Sokerin tuontietuusjärjestelyt
153 artikla
Perinteinen hankintatarve puhdistusta varten
1. Sen estämättä, mitä 52 artiklan 1 kohdassa säädetään, puhdistettavaksi tarkoitetun sokerin perinteiseksi hankintatarpeeksi yhteisössä vahvistetaan markkinointivuotta kohden 2 424 735 tonnia valkoisena sokerina ilmaistuna.
Perinteinen hankintatarve jakautuu markkinointivuonna 2008/2009 seuraavasti:
a)
Bulgaria 198 748 tonnia;
b)
Ranska 296 627 tonnia;
c)
Italia 100 000 tonnia;
d)
Portugali 291 633 tonnia;
e)
Romania 329 636 tonnia;
f)
Slovenia 19 585 tonnia;
g)
Suomi 59 925 tonnia;
h)
Yhdistynyt kuningaskunta 1 128 581 tonnia.
2. Edellä 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettua perinteistä hankintatarvetta korotetaan 65 000 tonnilla. Tämä määrä koskee raakaa ruokosokeria, ja se varataan markkinointivuodeksi 2008/2009 ainoata Portugalissa vuonna 2005 toiminnassa olevaa sokerijuurikkaan jalostustehdasta varten. Tätä jalostustehdasta pidetään päätoimisena puhdistamona.
3. Puhdistettavaksi tarkoitetun sokerin tuontitodistuksia saa myöntää vain päätoimisille puhdistamoille sillä edellytyksellä, että asianomaiset määrät eivät ylitä määriä, jotka saadaan tuoda 1 kohdassa tarkoitetun perinteisen hankintatarpeen puitteissa. Todistuksia voidaan siirtää ainoastaan päätoimisten puhdistamojen kesken, ja niiden voimassaolo lakkaa sen markkinointivuoden lopussa, jolle ne on myönnetty.
Tätä kohtaa sovelletaan markkinointivuoteen 2008/2009 ja kunkin seuraavan markkinointivuoden ensimmäisiin kolmeen kuukauteen.
4. Tuontitullien soveltaminen liitteessä XIX tarkoitetuista valtioista peräisin olevaan puhdistettavaksi tarkoitettuun, CN-koodiin 1701 11 10 kuuluvaan ruokosokeriin keskeytetään sellaisen täydentävän määrän osalta, joka tarvitaan markkinointivuonna 2008/2009 päätoimisten puhdistamojen riittävien hankintojen varmistamiseksi.
Komissio vahvistaa täydentävän määrän, joka perustuu 1 kohdassa tarkoitetun perinteisen hankintatarpeen ja puhdistettavaksi tarkoitetun sokerin hankintaennusteiden väliseen tasapainoon kyseessä olevana markkinointivuonna. Komissio voi tarkistaa tätä tasapainoa markkinointivuoden aikana, ja se voi perustua kulutukseen tarkoitetun raakasokerin historiallisiin kiinteisiin arvioihin.
154 artikla
Takuuhinta
1. AKT-maista/Intiasta peräisin olevalle sokerille vahvistettuja takuuhintoja sovelletaan tuotaessa vakiolaatuista raakasokeria ja valkoista sokeria:
a)
vähiten kehittyneistä maista neuvoston asetuksen (EY) N:o 980/2005 (65) 12 ja 13 artiklassa tarkoitettujen järjestelyjen mukaisesti;
b)
liitteessä XIX luetelluista valtioista silloin kun kyseessä on 153 artiklan 3 kohdassa tarkoitettu täydentävä määrä.
2. Takuuhintaista sokeria koskevissa tuontitodistushakemuksissa on oltava mukana vientimaan viranomaisten myöntämä vientitodistus, jossa todistetaan sokerin olevan asianomaisissa sopimuksissa vahvistettujen sääntöjen mukaista.
155 artikla
Sokeripöytäkirjan mukaiset sitoumukset
Komissio voi toteuttaa toimenpiteitä varmistaakseen, että AKT-maista/Intiasta peräisin oleva sokeri tuodaan yhteisöön AKT-EY-kumppanuussopimuksen liitteessä V olevassa pöytäkirjassa nro 3 ja Euroopan yhteisön ja Intian tasavallan välisessä ruokosokeria koskevassa sopimuksessa vahvistetuin edellytyksin. Nämä toimenpiteet voivat tarvittaessa poiketa tämän asetuksen 153 artiklasta.
156 artikla
Täytäntöönpanosäännöt
Komissio hyväksyy yksityiskohtaiset säännöt, jotka koskevat tämän alajakson soveltamista erityisesti kansainvälisten sopimusten noudattamiseksi. Ne voivat sisältää myös muutoksia liitteeseen XIX.
III alajakso
Hampun tuontia koskevat erityissäännökset
157 artikla
Hampun tuonti
1. Seuraavia tuotteita voidaan tuoda yhteisöön vain, jos seuraavat edellytykset täyttyvät:
a)
CN-koodiin 5302 10 00 kuuluvan raa'an hampun on täytettävä asetuksen (EY) N:o 1782/2003 52 artiklassa säädetyt edellytykset;
b)
CN-koodiin ex 1207 99 15 kuuluvien, kylvettäviksi tarkoitettujen hampunsiementen mukana on oltava selvitys siitä, että tetrahydrokannabinolipitoisuus (THC) ei ylitä asetuksen (EY) N:o 1782/2003 52 artiklan mukaisesti vahvistettua pitoisuutta;
c)
CN-koodiin 1207 99 91 kuuluvia, muita kuin kylvettäviksi tarkoitettuja hampunsiemeniä tuovat vain jäsenvaltion hyväksymät tuojat, jotta varmistetaan, että tällaisia siemeniä ei käytetä kylvämiseen.
2. Tämän artiklan 1 kohdan a ja b alakohdassa säädettyjen tuotteiden yhteisöön tuontiin on tämän artiklan 1 kohdassa säädettyjen edellytysten täyttymisen määrittelemistä varten sovellettava tarkastuksia, sanotun kuitenkaan rajoittamatta komission 194 artiklan mukaisesti mahdollisesti antamien erityissäännösten soveltamista.
3. Tämän artiklan soveltaminen ei rajoita niiden tiukempien säännösten soveltamista, joita jäsenvaltiot ovat antaneet perustamissopimuksen ja WTO:n maataloussopimukseen perustuvien velvoitteiden noudattamiseksi.
IV alajakso
Humalan tuontia koskevat erityissäännökset
158 artikla
Humalan tuonti
1. Humala-alan tuotteita voidaan tuoda kolmansista maista ainoastaan, jos niiden laatuominaisuudet vastaavat vähintään yhteisössä korjatuille ja yhteisössä korjatuista tuotteista valmistetuille tuotteille vahvistettuja vaatimuksia.
2. Tuotteilla katsotaan olevan 1 kohdassa tarkoitetut ominaisuudet, jos niiden mukana seuraa alkuperämaan viranomaisten myöntämä ja 117 artiklassa tarkoitettua varmennustodistusta vastaavaksi todettu todistus.
Humalajauheen, lupuliinipitoisen humalajauheen, humalauutteen ja humalatuotteiden seosten osalta todistus voidaan todeta varmennustodistusta vastaavaksi ainoastaan, jos kyseisten tuotteiden alfahappopitoisuus ei ole pienempi kuin sen humalan alfahappopitoisuus, josta ne on valmistettu.
Todistusten vastaavuus on tarkastettava komission hyväksymiä yksityiskohtaisia sääntöjä noudattaen.
V jakso
Suojatoimenpiteet ja sisäinen jalostus
159 artikla
Suojatoimenpiteet
1. Jollei tämän artiklan 3 kohdasta muuta johdu, komissio toteuttaa yhteisöön suuntautuvaa tuontia vastaan suojatoimenpiteitä neuvoston asetusten (EY) N:o 519/94 (66) ja (EY) N:o 3285/94 (67) mukaisesti.
2. Jollei muiden neuvoston säädösten nojalla toisin säädetä, komissio toteuttaa tämän artiklan 3 kohdan mukaisesti suojatoimenpiteitä sellaista yhteisöön suuntautuvaa tuontia vastaan, josta määrätään perustamissopimuksen 300 artiklan mukaisesti tehdyissä kansainvälisissä sopimuksissa.
3. Komissio voi toteuttaa ilman 195 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun komitean myötävaikutusta 1 ja 2 kohdassa tarkoitetut toimenpiteet jonkin jäsenvaltion pyynnöstä tai omasta aloitteestaan. Jos komissio saa jäsenvaltiolta tällaisen pyynnön, se tekee asiasta päätöksen viiden työpäivän kuluessa pyynnön vastaanottamisesta.
Jäsenvaltioille ilmoitetaan tällaisista toimenpiteistä, joita sovelletaan välittömästi.
Mikä tahansa jäsenvaltio voi saattaa komission 1 ja 2 kohdan mukaisesti tekemän päätöksen neuvoston käsiteltäväksi viiden työpäivän kuluessa sen tiedoksisaamisesta. Neuvosto kokoontuu viipymättä. Se voi määräenemmistöllä muuttaa tai kumota kyseisen päätöksen yhden kuukauden kuluessa päivästä, jona se saatettiin neuvoston käsiteltäväksi.
4. Jos komissio katsoo, että mikä tahansa 1 tai 2 kohdan mukaisesti toteutettu suojatoimenpide olisi kumottava tai sitä olisi muutettava, se toimii seuraavasti:
a)
jos toimenpiteestä on päättänyt neuvosto, komissio ehdottaa neuvostolle suojatoimenpiteen muuttamista tai kumoamista. Neuvosto päättää asiasta määräenemmistöllä;
b)
kaikissa muissa tapauksissa komissio kumoaa yhteisön suojatoimenpiteet tai muuttaa niitä ilman 195 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun komitean myötävaikutusta.
160 artikla
Sisäisen jalostusmenettelyn keskeyttäminen
1. Jos yhteisön markkinat häiriintyvät tai uhkaavat häiriintyä sisäisen jalostusmenettelyn vuoksi, komissio voi jonkin jäsenvaltion pyynnöstä tai omasta aloitteestaan keskeyttää osittain tai kokonaan sisäisen jalostusmenettelyn käytön vilja-, riisi-, sokeri-, oliiviöljy- ja syötäväksi tarkoitettujen oliivien, naudanliha-, maito- ja maitotuote-, sianliha-, lampaan- ja vuohenliha-, muna-, siipikarjanliha-alan ja maatalousperäisen etyylialkoholialan tuotteiden osalta. Jos komissio saa jäsenvaltiolta tällaisen pyynnön, se tekee asiasta päätöksen viiden työpäivän kuluessa pyynnön vastaanottamisesta.
Jäsenvaltioille ilmoitetaan tällaisista toimenpiteistä, joita sovelletaan välittömästi.
Mikä tahansa jäsenvaltio voi saattaa komission ensimmäisen alakohdan mukaisesti toteuttaman toimenpiteen neuvoston käsiteltäväksi viiden työpäivän kuluessa sen tiedoksisaamisesta. Neuvosto kokoontuu viipymättä. Se voi määräenemmistöllä muuttaa tai kumota kyseisen toimenpiteen yhden kuukauden kuluessa päivästä, jona se saatettiin neuvoston käsiteltäväksi.
2. Siinä määrin kuin se on tarpeen maatalouden yhteisen markkinajärjestelyn moitteettoman toiminnan kannalta, neuvosto voi perustamissopimuksen 37 artiklan 2 kohdassa vahvistettua menettelyä noudattaen kieltää sisäisen jalostusmenettelyn käytön osittain tai kokonaan 1 kohdassa tarkoitettujen tuotteiden osalta.
III LUKU
Vienti
I jakso
Vientitodistukset
161 artikla
Vientitodistukset
1. Komissio voi edellyttää seuraavien alojen yhden tai useamman tuotteen yhteisöstä vientiä varten vientitodistuksen esittämistä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta tapauksia, joissa tämän asetuksen mukaisesti vaaditaan vientitodistuksia:
a)
vilja;
b)
riisi;
c)
sokeri;
d)
oliiviöljy ja syötäväksi tarkoitetut oliivit liitteessä I olevan VII osan a kohdassa tarkoitetun oliiviöljyn osalta;
e)
naudanliha;
f)
maito ja maitotuotteet;
g)
sianliha;
h)
lampaan- ja vuohenliha;
i)
munat;
j)
siipikarjanliha;
k)
maatalousperäinen etyylialkoholi.
Komissio ottaa ensimmäistä alakohtaa soveltaessaan huomioon vientitodistusten tarpeen kyseessä olevien markkinoiden hallinnoinnin ja erityisesti kyseisten tuotteiden viennin seurannan kannalta.
2. Edellä olevaa 131-133 artiklaa sovelletaan soveltuvin osin.
3. Komissio vahvistaa 1 ja 2 kohdan soveltamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt, mukaan luettuina todistusten voimassaoloajat ja vakuuden suuruuden.
II jakso
Vientituet
162 artikla
Vientitukien soveltamisala
1. Jotta vienti olisi maailmanmarkkinanoteerausten ja -hintojen perusteella mahdollista sekä perustamissopimuksen 300 artiklan mukaisesti tehdyistä sopimuksista johtuvissa rajoissa, mainittujen noteerausten tai hintojen ja yhteisön hintojen välinen erotus voidaan seuraavien tuotteiden osalta kattaa vientituella:
a)
seuraavien alojen tuotteet, jotka viedään sellaisenaan:
i)
vilja;
ii)
riisi;
iii)
sokeri liitteessä I olevan III osan b, c, d ja g kohdassa lueteltujen tuotteiden osalta;
iv)
naudanliha;
v)
maito ja maitotuotteet;
vi)
sianliha;
vii)
munat;
viii)
siipikarjanliha;
b)
edellä a alakohdan i, ii, iii, v ja vii alakohdassa luetellut tuotteet, jotka viedään liitteissä XX ja XXI lueteltuina tavaroina.
Kun kyse on liitteessä XX olevassa IV osassa lueteltuina tuotteina vietävistä maidosta ja maitotuotteista, vientitukia voidaan myöntää ainoastaan liitteessä I olevan XVI osan a-e ja g kohdassa luetelluille tuotteille.
2. Vientituki tuotteille, jotka viedään liitteissä XX ja XXI lueteltuina jalostettuina tavaroina, ei saa olla suurempi kuin samojen, sellaisenaan vietävien tuotteiden vientituki.
3. Tiettyjen viljasta saatavien alkoholipitoisten juomien valmistuksen erityispiirteiden huomioon ottamiseksi komissio voi mukauttaa 1 ja 2 kohdassa tarkoitettujen vientitukien myöntämisperusteita ja valvontamenetelmiä tarpeellisessa määrin tähän erityistilanteeseen soiviksi.
163 artikla
Vientituen jakaminen
Määrät, jotka voidaan viedä vientituella, myönnetään noudattamalla menetelmää, joka:
a)
sopii parhaiten tuotteen luonteeseen ja kyseiseen markkinatilanteeseen ja jolla hyödynnetään käytettävissä olevia voimavaroja mahdollisimman tehokkaasti ottaen huomioon yhteisön viennin tehokkuus ja rakenne, aiheuttamatta kuitenkaan syrjintää kyseessä olevien toimijoiden ja etenkin suurten ja pienten toimijoiden välillä;
b)
on toimijoille hallinnollisesti kevein, kun hallinnolliset vaatimukset otetaan huomioon.
c)
estää kaikenlaisen syrjinnän kyseessä olevien toimijoiden välillä.
164 artikla
Vientituen vahvistaminen
1. Vientituki on samansuuruinen kaikkialla yhteisössä. Se voi vaihdella määräpaikan mukaan, erityisesti jos maailmanmarkkinatilanne, tiettyjen markkinoiden erityisvaatimukset tai perustamissopimuksen 300 artiklan mukaisesti tehdyistä sopimuksista johtuvat velvoitteet niin edellyttävät.
2. Komissio vahvistaa vientituet.
Vientituet voidaan vahvistaa:
a)
säännöllisin määräajoin;
b)
sellaisia tuotteita koskevilla tarjouskilpailuilla, joiden osalta on ennen tämän asetuksen soveltamisen aloittamista 204 artiklan 2 kohdan mukaisesti säädetty tällaisesta menettelystä.
Tarjouskilpailulla vahvistettua tukea lukuun ottamatta luettelo tuotteista, joille myönnetään vientitukea, sekä vientitukien määrä on vahvistettava vähintään kerran kolmessa kuukaudessa. Vientituen määrä voi kuitenkin pysyä samana pidempään kuin kolme kuukautta ja tarvittaessa komissio voi ilman 195 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun komitean myötävaikutusta tarkistaa sitä muuna ajankohtana joko jäsenvaltion pyynnöstä tai omasta aloitteestaan.
3. Tiettyä tuotetta koskevia vientitukia vahvistettaessa on otettava huomioon yksi tai useampi seuraavista seikoista:
a)
vallitseva tilanne ja kehitysnäkymät seuraavien seikkojen osalta:
-
kyseisen tuotteen hinnat ja saatavuus yhteisön markkinoilla,
-
kyseisen tuotteen hinnat maailmanmarkkinoilla;
b)
yhteisen markkinajärjestelyn tavoitteet, joiden tarkoituksena on taata tasapaino markkinoilla sekä hintojen ja kaupan luonnollinen kehitys;
c)
tarve välttää häiriöitä, jotka saattavat luoda pitkäaikaista epätasapainoa kysynnän ja tarjonnan välillä yhteisön markkinoilla;
d)
suunnitellun viennin taloudelliset näkymät;
e)
perustamissopimuksen 300 artiklan mukaisesti tehdyistä sopimuksista johtuvat rajoitukset;
f)
tarve säilyttää tasapaino yhteisöstä kolmansiin maihin jalostettuina tuotteina vietävien maatalouden perustuotteiden ja kolmansista maista tuotavien sisäiseen jalostukseen tarkoitettujen tuotteiden käytön välillä;
g)
suotuisimmat kaupan pitämisen kustannukset ja kuljetuskustannukset yhteisön markkinoilta yhteisön satamiin tai muihin vientipaikkoihin, mukaan luettuina kuljetuskustannukset määrämaihin;
h)
kysyntä yhteisön markkinoilla;
i)
sianliha-, muna- ja siipikarjanliha-alojen osalta näiden alojen tuotteiden tuottamiseen yhteisössä tarvittavan rehuviljamäärän hintojen erotus yhteisön sisällä ja maailmanmarkkinoilla.
4. Komissio voi vahvistaa vientitukiin sovellettavan korjausmäärän vilja- ja riisialojen osalta. Komissio voi kuitenkin ilman 195 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun komitean myötävaikutusta tarvittaessa muuttaa korjausmääriä.
Ensimmäistä alakohtaa voidaan soveltaa myös tuotteisiin, jotka viedään liitteessä XX lueteltuina tavaroina.
165 artikla
Varastossa olleen maltaan vientituki
Edellisen markkinointivuoden lopussa varastossa olleen maltaan tai mainittuna aikana varastossa olleesta ohrasta valmistetun maltaan vientiin sovelletaan markkinointivuoden kolmen ensimmäisen kuukauden aikana tukea, jota olisi sovellettu kyseisen vientitodistuksen osalta edellisen markkinointivuoden viimeisen kuukauden aikana toteutuneeseen vientiin.
166 artikla
Vientituen tarkistaminen viljan osalta
Jollei komissio toisin säädä, komissio tarkistaa liitteessä I olevan I osan a ja b kohdassa luetelluille tuotteille maksettavaa, 167 artiklan 2 kohdan mukaisesti vahvistettua vientitukea interventiohintaan sovellettavien kuukausittaisten korotusten ja tarvittaessa tämän hinnan muutosten mukaisesti.
Ensimmäistä kohtaa voidaan soveltaa kokonaan tai osittain liitteessä I olevan I osan c ja d kohdassa lueteltuihin tuotteisiin sekä liitteessä I olevassa I osassa tarkoitettuihin tuotteisiin, jotka viedään liitteessä XX olevassa I osassa tarkoitettuina tavaroina. Siinä tapauksessa ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettua tarkistusta korjataan soveltamalla kuukausittaiseen korotukseen kerrointa, joka kuvaa suhdetta perustuotteen määrän ja vietävän jalostustuotteen sisältämän tai vietävässä kauppatavarassa käytetyn perustuotteen määrän välillä.
167 artikla
Vientituen myöntäminen
1. Edellä 162 artiklan 1 kohdan a alakohdassa luetelluille sellaisenaan vietäville tuotteille voivaan myöntää tukea vain hakemuksesta ja esittämällä asianmukaisen vientitodistuksen.
2. Edellä 1 kohdassa tarkoitettuihin tuotteisiin sovelletaan vientitodistuksen hakemispäivänä sovellettavaa vientitukea tai tapauksen mukaan asianomaiseen tarjousmenettelyyn perustuvaa vientitukea ja eriytetyn tuen osalta vientitukea, jota kyseisenä päivänä sovelletaan:
a)
todistuksessa esitettyyn määräpaikkaan; tai
b)
tapauksen mukaan todelliseen määräpaikkaan, jos se ei ole sama kuin todistuksessa mainittu määräpaikka, jolloin sovellettava määrä ei saa olla suurempi kuin vientitodistuksessa mainittuun määräpaikkaan sovellettava määrä.
Komissio voi toteuttaa asianmukaisia toimenpiteitä tässä kohdassa säädetyn jouston väärinkäytön välttämiseksi.
3. Poiketen siitä, mitä 1 kohdassa säädetään, komissio voi päättää, että vientitodistukset voidaan siitosmunien ja päivänikäisten untuvikkojen osalta myöntää jälkikäteen.
4. Neuvoston asetuksen (EY) N:o 3448/93 (68) 16 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen voidaan päättää, että 1 ja 2 kohtaa sovelletaan tämän asetuksen 162 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettuihin tavaroihin.
5. Komissio voi myöntää poikkeuksia 1 ja 2 kohdasta elintarvikeaputoimien yhteydessä vientitukea saavien tuotteiden osalta.
6. Vientituki maksetaan, kun esitetään selvitys siitä, että:
a)
tuotteet on viety yhteisöstä;
b)
tuotteet ovat eriytetyn vientituen tapauksessa saapuneet todistuksessa ilmoitettuun määräpaikkaan tai muuhun määräpaikkaan, jolle on vahvistettu vientituki, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 2 kohdan b alakohdan soveltamista.
Komissio voi kuitenkin sallia poikkeuksia, jos säädetään edellytyksistä, jotka tarjoavat vastaavat takuut.
7. Komissio voi yhden tai useamman tuotteen osalta vahvistaa vientituen myöntämiselle lisäedellytyksiä. Niissä voidaan vaatia, että:
a)
vientitukia maksetaan ainoastaan yhteisöstä peräisin oleville tuotteille;
b)
tuontituotteista maksettavan vientitukien määrän on oltava samansuuruinen kuin tuotaessa kannetut tuontitullit, jos ne ovat pienempiä kuin sovellettava vientituki.
168 artikla
Elävistä eläimistä naudanliha-alalla maksettavat vientituet
Naudanliha-alan tuotteiden osalta eläviä eläimiä koskevien vientitukien myöntäminen ja maksaminen edellyttää eläinten hyvinvointia ja erityisesti eläinten suojelua kuljetuksen aikana koskevassa yhteisön lainsäädännössä vahvistettujen säännösten noudattamista.
169 artikla
Vientirajoitukset
Perustamissopimuksen 300 artiklan mukaisesti tehdyistä sopimuksista johtuvien määrällisten sitoumusten noudattaminen taataan kyseessä oleviin tuotteisiin sovellettavien viiteajanjaksojen osalta myönnettyjen vientitodistusten perusteella. WTO:n maataloussopimuksesta johtuvien velvoitteiden noudattamisen osalta viitejakson päättyminen ei vaikuta vientitodistusten voimassaoloon.
170 artikla
Täytäntöönpanosäännöt
Komissio vahvistaa tämän jakson soveltamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt, erityisesti:
a)
ne, jotka koskevat sellaisten vietävissä olevien määrien uudelleenjakamista, joita ei ole myönnetty eikä käytetty;
b)
ne, jotka koskevat vientitukikelpoisten tuotteiden laatua ja muita erityisvaatimuksia ja -edellytyksiä;
c)
ne, jotka koskevat vientitukien ja kaikkien muiden vientitoimiin liittyvien taloudellisten suoritusten maksuun oikeuttavien toimien, fyysiset ja asiakirjatarkastukset mukaan luettuina, toteuttamista ja säännönmukaisuutta.
Komissio tekee liitteeseen XX tarvittavat muutokset ottaen huomioon asetuksen (EY) N:o 3448/93 8 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetut perusteet.
Edellä olevan 167 artiklan soveltamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt on kuitenkin 162 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettujen tuotteiden osalta vahvistettava asetuksen (EY) N:o 3448/93 16 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen.
III jakso
Vientikiintiön hallinnointi maito- ja maitotuotealalla
171 artikla
Kolmansien maiden avaamien tariffikiintiöiden hallinnointi
1. Jos perustamissopimuksen 300 artiklan mukaisesti tehdyssä sopimuksessa määrätään jonkin kolmannen maan maidon ja maitotuotteiden osalta avaaman tariffikiintiön hallinnoinnista kokonaan tai osittain, komissio vahvistaa sovellettavan hallinnointimenetelmän ja sitä koskevat yksityiskohtaiset säännöt.
2. Edellä 1 kohdassa tarkoitettuja tariffikiintiöitä on hallinnoitava tavalla, jolla vältetään kaikenlainen kyseessä olevien toimijoiden välinen syrjintä ja varmistetaan kyseisen kiintiön tarjoamien mahdollisuuksien täysipainoinen hyödyntäminen soveltamalla jotain seuraavista menetelmistä, niiden yhdistelmää tai jotain muuta asianmukaista menetelmää:
a)
hakemusten saapumisjärjestykseen perustuva menetelmä (”ensin tullutta palvellaan ensin” -periaate);
b)
menetelmä, jossa kiintiöt jaetaan suhteessa haettuihin määriin hakemusten jättöhetkellä (”samanaikaisen tarkastelun menetelmä”);
c)
perinteisiin kaupan järjestelyihin perustuva menetelmä (”perinteiset/uudet toimijat -menetelmä”).
IV jakso
Erityistuontikohtelu kolmansissa maissa
172 artikla
Erityistuontikohtelun kolmannessa maassa saavien tuotteiden todistukset
1. Vietäessä tuotteita, jotka yhteisön perustamissopimuksen 300 artiklan nojalla tekemien sopimusten mukaisesti voivat saada erityiskohtelun tuonnissa kolmanteen maahan, jos tiettyjä edellytyksiä noudatetaan, jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten on annettava pyynnöstä ja asianmukaisten tarkastusten jälkeen asiakirja, jolla todistetaan edellytysten täyttyminen.
2. Komissio hyväksyy yksityiskohtaiset säännöt tämän artiklan soveltamiseksi.
V jakso
Eläviä kasveja koskevat erityissäännökset
173 artikla
Viennin vähimmäishinnat
1. Komissio voi vahvistaa kullekin CN-koodiin 0601 10 kuuluvalle elävien kasvien alan tuotteelle hyvissä ajoin ennen markkinointikautta yhden tai useamman vähimmäishinnan kolmansiin maihin vientiä varten.
Tällaisten tuotteiden vienti on sallittu ainoastaan, jos se tapahtuu yhtä suureen tai korkeampaan hintaan kuin kyseiselle tuotteelle vahvistettu vähimmäishinta.
2. Komissio hyväksyy 1 kohdan soveltamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt perustamissopimuksen 300 artiklan 2 kohdan mukaisesti tehdyistä sopimuksista aiheutuvia velvoitteita noudattaen.
VI jakso
Ulkoinen jalostus
174 artikla
Ulkoisen jalostusmenettelyn keskeyttäminen
1. Jos yhteisön markkinat häiriintyvät tai uhkaavat häiriintyä ulkoisen jalostusmenettelyn vuoksi, komissio voi jonkin jäsenvaltion pyynnöstä tai omasta aloitteestaan keskeyttää osittain tai kokonaan ulkoisen jalostusmenettelyn käytön vilja-, riisi-, naudanliha-, sianliha-, lampaan- ja vuohenliha- sekä siipikarjanliha-alan tuotteiden osalta. Jos komissio saa jäsenvaltiolta tällaisen pyynnön, se tekee asiasta päätöksen viiden työpäivän kuluessa pyynnön vastaanottamisesta.
Jäsenvaltioille ilmoitetaan tällaisista toimenpiteistä, joita sovelletaan välittömästi.
Mikä tahansa jäsenvaltio voi saattaa komission ensimmäisen alakohdan mukaisesti toteuttaman toimenpiteen neuvoston käsiteltäväksi viiden työpäivän kuluessa sen tiedoksisaamisesta. Neuvosto kokoontuu viipymättä. Se voi määräenemmistöllä muuttaa tai kumota kyseisen toimenpiteen yhden kuukauden kuluessa päivästä, jona se saatettiin neuvoston käsiteltäväksi.
2. Siinä määrin kuin se on tarpeen maatalouden yhteisen markkinajärjestelyn moitteettoman toiminnan kannalta, neuvosto voi perustamissopimuksen 37 artiklan 2 kohdassa vahvistettua menettelyä noudattaen kieltää ulkoisen jalostusmenettelyn käytön osittain tai kokonaan 1 kohdassa tarkoitettujen tuotteiden osalta.
IV OSA
KILPAILUSÄÄNNÖT
I LUKU
Yrityksiin sovellettavat säännöt
175 artikla
Perustamissopimuksen 81-86 artiklan soveltaminen
Jollei tässä asetuksessa toisin säädetä, perustamissopimuksen 81-86 artiklaa sekä niiden täytäntöönpanoa koskevia säännöksiä sovelletaan kaikkiin perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdassa ja 82 artiklassa tarkoitettuihin sopimuksiin, päätöksiin ja menettelytapoihin, jotka koskevat tämän asetuksen 1 artiklan 1 kohdan a-h alakohdassa, k alakohdassa ja m-u alakohdassa sekä 1 artiklan 3 kohdassa tarkoitettujen tuotteiden tuotantoa tai kauppaa, jollei tämän asetuksen 176 artiklasta muuta johdu.
176 artikla
Poikkeukset
1. Perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohtaa ei sovelleta tämän asetuksen 175 artiklassa tarkoitettuihin sopimuksiin, päätöksiin ja menettelytapoihin, jotka kuuluvat olennaisena osana kansalliseen markkinajärjestelyyn tai jotka ovat tarpeen perustamissopimuksen 33 artiklassa esitettyjen tavoitteiden saavuttamiseksi.
Erityisesti perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohtaa ei sovelleta sellaisiin yksittäisen jäsenvaltion maataloustuottajien, tuottajien yhteenliittymien tai tällaisten yhteenliittymien muodostamien liittojen sopimuksiin, päätöksiin ja menettelytapoihin, jotka koskevat maataloustuotteiden tuotantoa tai myyntiä taikka maataloustuotteiden yhteisten varastointi-, käsittely- tai jalostuslaitosten käyttöä sikäli kuin niihin ei sisälly velvoitetta noudattaa määrättyjä hintoja, jollei komissio totea, että kilpailu tällöin estyy tai että perustamissopimuksen 33 artiklassa mainittujen tavoitteiden saavuttaminen vaarantuu.
2. Jollei yhteisöjen tuomioistuimen toimivallasta tutkia komission päätöksiä muuta johdu, ainoastaan komissiolla on toimivalta, sen jälkeen kun se on kuullut jäsenvaltioita ja niitä yrityksiä tai yritysten yhteenliittymiä, joita asia koskee, sekä muita luonnollisia henkilöitä tai oikeushenkilöitä, joiden kuulemista se pitää tarpeellisena, ratkaista päätöksellään, joka on julkaistava, mitkä sopimukset, päätökset ja menettelytavat täyttävät 1 kohdassa säädetyt edellytykset.
Komissio tekee kyseisen ratkaisun joko omasta aloitteestaan taikka jonkin jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen tai sellaisen yrityksen tai yritysten yhteenliittymän pyynnöstä, jota asia koskee.
3. Edellä 2 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettua päätöksessä on mainittava asianosaisten nimet ja päätöksen pääasiallinen sisältö. Siinä on otettava huomioon yritysten perustellut edut niiden liikesalaisuuksien suojan suhteen.
177 artikla
Tupakka-alan sopimukset ja yhdenmukaistetut menettelytavat
1. Perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohtaa ei sovelleta tupakka-alan hyväksyttyjen toimialakohtaisten organisaatioiden sopimuksiin ja yhdenmukaistettuihin menettelytapoihin, joiden tarkoituksena on panna täytäntöön tämän asetuksen 123 artiklan c alakohdassa tarkoitetut tavoitteet, edellyttäen että:
a)
sopimuksista ja yhdenmukaistetuista menettelytavoista on ilmoitettu komissiolle;
b)
komissio ei ole kolmen kuukauden kuluessa kaikkien vaadittavien yksityiskohtaisten tietojen saamisesta todennut näiden sopimusten tai yhdenmukaistettujen menettelytapojen olevan yhteisön kilpailusääntöjen vastaisia.
Sopimuksia ja yhdenmukaistettuja menettelytapoja ei saa panna täytäntöön mainitun kolmen kuukauden jakson aikana.
2. Sopimukset ja yhdenmukaistetut menettelytavat on julistettava yhteisön kilpailusääntöjen vastaisiksi seuraavissa tapauksissa:
a)
ne voivat aiheuttaa markkinoiden lokeroitumista yhteisön sisällä;
b)
ne voivat haitata yhteisen markkinajärjestelyn moitteetonta toimintaa;
c)
ne voivat luoda kilpailun vääristymiä, jotka eivät ole välttämättömiä yhteisen maatalouspolitiikan niiden tavoitteiden saavuttamiseksi, joihin toimialakohtaisen organisaation toimenpiteellä pyritään;
d)
ne sisältävät hintojen tai kiintiöiden vahvistamisen, sanotun kuitenkaan rajoittamatta toimenpiteitä, joita toimialakohtaiset organisaatiot toteuttavat yhteisön sääntöihin sisältyvien erityisten säännösten soveltamiseksi;
e)
ne voivat olla syrjiviä tai poistaa kilpailua kyseisten tuotteiden merkittävältä osalta.
3. Jos komissio toteaa 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetun kolmen kuukauden määräajan jälkeen, että tämän luvun soveltamista koskevat edellytykset eivät täyty, se tekee ilman 195 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun komitean myötävaikutusta päätöksen siitä, että kyseiseen sopimukseen tai yhdenmukaistettuun menettelytapaan sovelletaan perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohtaa.
Tätä päätöstä ei voida soveltaa ennen kuin sinä päivänä, jona se annetaan tiedoksi asianomaiselle toimialakohtaiselle organisaatiolle, paitsi jos viimeksi mainittu on antanut virheellisiä tietoja tai on käyttänyt väärin 1 kohdassa säädettyä poikkeusta.
178 artikla
Tupakka-alan sopimusten ja yhdenmukaistettujen menettelytapojen sitova vaikutus toimialakohtaisiin organisaatioihin kuulumattomiin toimijoihin
1. Tupakka-alan toimialakohtaiset organisaatiot voivat pyytää, että niiden tietyistä sopimuksista tai yhdenmukaistetuista menettelytavoista tehdään rajoitetuksi ajaksi sitovia niiden jäsenistön edustamiin ammattialoihin kuulumattomille saman talouden alan yksittäisille toimijoille tai näiden ryhmittymille alueella, jolla ne harjoittavat toimintaansa.
Sääntöjen laajennuksen soveltamiseksi toimialakohtaisten organisaatioiden on edustettava vähintään kahta kolmasosaa kyseisestä tuotannosta ja/tai kaupasta. Jos ehdotettu sääntöjen laajennus koskee useampaa aluetta, toimialakohtaisten organisaatioiden on osoitettava, että niillä on vähimmäisedustavuus jokaisella jäsenistönsä edustamalla ammattialalla jokaisella niistä alueista, joille niiden toiminta ulottuu.
2. Sääntöjen, joiden soveltamisalan laajentamista pyydetään, on pitänyt olla voimassa vähintään vuoden ja niiden on liityttävä johonkin seuraavista tavoitteista:
a)
tuotannon ja markkinoiden tuntemus;
b)
vähimmäislaatujen määrittely;
c)
ympäristönsuojelun vaatimukset täyttävien viljelymenetelmien käyttö;
d)
pakkaamista ja tarjontamuotoa koskevien vähimmäisvaatimusten määrittely;
e)
varmennettujen siementen käyttö ja tuotteiden laadun valvonta.
3. Sääntöjen laajentamisen edellytyksenä on komission antama hyväksyntä.
179 artikla
Tupakka-alan sopimuksia ja yhdenmukaistettuja menettelytapoja koskevat täytäntöönpanosäännöt
Komissio vahvistaa 177 ja 178 artiklan soveltamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt, mukaan lukien tiedoksiantamista ja julkaisemista koskevat säännöt.
II LUKU
Valtiontukisäännöt
180 artikla
Perustamissopimuksen 87, 88 ja 89 artiklan soveltaminen
Jollei tämän asetuksen säännöksistä muuta johdu ja lukuun ottamatta erityisesti tämän asetuksen 182 artiklassa tarkoitettuja valtiontukia, perustamissopimuksen 87, 88 ja 89 artiklaa sovelletaan tämän asetuksen 1 artiklan 1 kohdan a-h alakohdassa, k alakohdassa ja m-u alakohdassa sekä 1 artiklan 3 kohdassa tarkoitettujen tuotteiden tuotantoon ja kauppaan.
181 artikla
Maito- ja maitotuotealaa koskevat erityissäännökset
Jollei perustamissopimuksen 87 artiklan 2 kohdasta muuta johdu, kielletään tuet, joiden määrä vahvistetaan tämän asetuksen liitteessä I olevassa XVI osassa lueteltujen tuotteiden hinnan tai määrän perusteella.
Kielletään myös kansalliset toimenpiteet, jotka sallivat tämän asetuksen liitteessä I olevassa XVI osassa lueteltujen tuotteiden hintojen tasaamisen.
182 artikla
Kansalliset erityissäännökset
1. Suomi ja Ruotsi voivat komission suostumuksella myöntää tukea porojen ja porotuotteiden (CN-koodit ex 0208 ja ex 0210) tuotantoon ja kaupan pitämiseen sikäli kuin niistä ei aiheudu perinteisten tuotantotasojen lisäystä.
2. Suomi voi erityisten ilmasto-olosuhteidensa vuoksi myöntää komission suostumuksella tukea tietyille määrille siemeniä ja tietyille määrille siemenviljaa, jotka on tuotettu yksinomaan Suomessa.
3. Jäsenvaltiot, jotka alentavat asetuksen (EY) N:o 318/2006 liitteessä III 20 päivänä helmikuuta 2006 vahvistettua sokerikiintiötään yli 50 prosenttia, voivat myöntää väliaikaista valtiontukea ajanjaksona, jona sokerijuurikkaan viljelijöille tarkoitettua siirtymäkauden tukea maksetaan asetuksen (EY) N:o 1782/2003 IV osaston 10 f luvun mukaisesti. Komissio tekee kyseessä olevan jäsenvaltion hakemuksesta päätöksen tätä toimenpidettä varten käytettävissä olevan valtiontuen kokonaismäärästä.
Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettu väliaikainen tuki ei saa Italian osalta olla yli 11 euroa markkinointivuotta ja sokerijuurikastonnia kohden, ja se on myönnettävä sokerijuurikkaan viljelijöille ja sokerijuurikkaiden kuljetuksiin.
Suomi saa myöntää sokerijuurikkaan viljelijöille tukea enintään 350 euroa hehtaaria ja markkinointivuotta kohden.
Kyseisten jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle markkinointivuonna tosiasiallisesti myönnetty valtiontuen määrä 30 päivän kuluessa kunkin markkinointivuoden päättymisestä.
4. Saksa voi 31 päivään joulukuuta 2010 asti myöntää tukea sellaisia tuotteita koskevan alkoholimonopolinsa puitteissa, jotka monopoli edelleen muunnettuina saattaa markkinoille perustamissopimuksen liitteessä I mainittuna maatalousperäisenä etyylialkoholina, sanotun kuitenkaan rajoittamatta perustamissopimuksen 88 artiklan 1 kohdan ja 88 artiklan 3 kohdan ensimmäisen virkkeen soveltamista. Tämän tuen kokonaismäärä ei saa ylittää 110 miljoonaa euroa vuodessa.
Saksan on annettava komissiolle vuosittain 30 päivään kesäkuuta mennessä kertomus järjestelmän toimivuudesta.
V OSA
YKSITTÄISIÄ ALOJA KOSKEVAT ERITYISET SÄÄNNÖKSET
183 artikla
Maito- ja maitotuotealan myynninedistämismaksu
Rajoittamatta tämän asetuksen 180 artiklan mukaisesti perustamissopimuksen 87, 88 ja 89 artiklan soveltamista, jäsenvaltio voi periä kaupan pidetyistä maitomääristä ja maitoa vastaavista tuotemääristä maidontuottajiltaan myynninedistämismaksua rahoittaakseen kulutuksen edistämistä yhteisössä, maidon ja maitotuotteiden markkinoiden laajentamista ja laadun parantamista koskevia toimenpiteitä.
184 artikla
Tiettyjä aloja koskevat kertomukset
Komissio antaa:
1)
tämän asetuksen sisältämien säännösten arvioinnin perusteella ennen 30 päivää syyskuuta 2008 neuvostolle kuivarehualaa koskevan kertomuksen, jossa käsitellään erityisesti palkokasvirehun ja muun tuorerehun viljelyalojen kehittymistä, kuivatun rehun tuotantoa ja saavutettua fossiilisten polttoaineiden säästöä. Kertomukseen liitetään tarvittaessa aiheellisia ehdotuksia;
2)
joka kolmas vuosi ja ensimmäisen kerran viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2010 Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomuksen II osan I osaston IV luvun VI jaksossa vahvistettujen mehiläishoitoalaa koskevien toimenpiteiden täytäntöönpanosta;
3)
ennen 31 päivää joulukuuta 2009 Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomuksen 182 artiklan 4 kohdassa säädetyn Saksan alkoholimonopolia koskevan poikkeuksen soveltamisesta, mukaan luettuna kyseisen monopolin puitteissa myönnettyjen tukien arviointi, ja tarvittaessa asianmukaiset ehdotukset.
185 artikla
Humala-alan sopimusten rekisteröinti
1. Kunkin tuottajajäsenvaltion sitä varten nimeämien elinten on rekisteröitävä kaikki yhteisössä tuotetun humalan toimitusta koskevat sopimukset, jotka on tehty tuottajan tai tuottajaorganisaation ja ostajan välillä.
2. Määrättyjen määrien toimittamista sovittuun hintaan yhtenä tai useampana satokautena koskevia sopimuksia, jotka on tehty ennen asianomaisen ensimmäisen satovuoden 1 päivää elokuuta, pidetään ”etukäteen tehtyinä sopimuksina”. Ne on rekisteröitävä erikseen.
3. Rekisteröinnissä kirjattuja tietoja saa käyttää vain tämän asetuksen soveltamiseksi.
4. Komissio vahvistaa humalan toimitussopimusten rekisteröintiä koskevat yksityiskohtaiset säännöt.
186 artikla
Sisämarkkinahintoihin liittyvät häiriöt
Komissio voi toteuttaa tarvittavat toimenpiteet seuraavissa tilanteissa, jos kyseiset tilanteet näyttävät jatkuvan, minkä vuoksi markkinat häiriintyvät tai uhkaavat häiriintyä:
a)
sokeri-, humala-, naudanliha- sekä lampaan- ja vuohenliha-alan tuotteiden osalta, jos minkä tahansa kyseisen tuotteen yhteisön markkinahinta nousee tai laskee merkittävästi;
b)
sianliha-, muna- ja siipikarjanliha-alan tuotteiden sekä oliiviöljyn osalta, jos minkä tahansa kyseisen tuotteen yhteisön markkinahinta nousee merkittävästi.
187 artikla
Maailmanmarkkinanoteerausten tai -hintojen aiheuttamat häiriöt
Jos yhden tai useamman vilja-, riisi-, sokeri- ja maito- tai maitotuotealan tuotteen maailmanmarkkinanoteeraukset tai -hinnat saavuttavat tason, joka häiritsee tai uhkaa häiritä tuotteiden saatavuutta yhteisön markkinoilla, ja jos tilanne näyttää jatkuvan samanlaisena ja huononevan, komissio voi toteuttaa kyseessä olevan alan osalta tarvittavat toimenpiteet. Se voi erityisesti keskeyttää tuontitullien kantamisen kokonaan tai osittain tiettyjen määrien osalta.
188 artikla
Häiriötilanteissa sovellettavia toimenpiteitä koskevat edellytykset ja täytäntöönpanosäännöt
1. Edellä 186 ja 187 artiklassa säädetyt toimenpiteet voidaan toteuttaa:
a)
edellyttäen, että kaikki muut tämän asetuksen nojalla käytettävissä olevat toimenpiteet vaikuttavat riittämättömiltä;
b)
perustamissopimuksen 300 artiklan 2 kohdan mukaisista sopimuksista aiheutuvia velvoitteita noudattaen.
2. Komissio voi hyväksyy 186 ja 187 artiklan soveltamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt.
189 artikla
Tiedonannot etyylialkoholialalla
1. Jäsenvaltioiden on etyylialkoholialan tuotteiden osalta annettava komissiolle seuraavat tiedot:
a)
maatalousperäisen etyylialkoholin tuotanto hehtolitroina puhdasta alkoholia, eriteltynä alkoholin valmistukseen käytetyn tuotteen mukaan;
b)
maatalousperäisen etyylialkoholin myynti hehtolitroina puhdasta alkoholia, eriteltynä käyttötarkoitusalan mukaan;
c)
kyseisessä jäsenvaltiossa edellisen vuoden lopussa käytettävissä olleet maatalousperäisen etyylialkoholin varastot;
d)
kuluvan vuoden tuotantoa koskevat arviot.
Komissio hyväksyy näiden tietojen toimittamista koskevat säännöt ja erityisesti tietojen toimittamistiheyden ja käyttötarkoitusalojen määrittelyn.
2. Komissio laatii 1 kohdassa tarkoitettujen tietojen ja muiden saatavilla olevien tietojen perusteella ilman 195 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun komitean myötävaikutusta tilaston yhteisön maatalousperäisen etyylialkoholin markkinoista edellisenä vuonna ja tilastoarvion kuluvalle vuodelle.
Yhteisön tilasto sisältää myös tietoja muusta kuin maatalousperäisestä etyylialkoholista. Komissio vahvistaa näiden tietojen täsmällisen sisällön ja menetelmät niiden keräämiseksi.
Tätä kohtaa sovellettaessa ”muulla kuin maatalousperäisellä etyylialkoholilla” tarkoitetaan CN-koodeihin 2207, 2208 90 91 ja 2208 90 99 kuuluvia tuotteita, jotka on saatu muusta kuin perustamissopimuksen liitteessä I luetellusta tietystä maataloustuotteesta.
3. Komissio antaa jäsenvaltioille tiedoksi 2 kohdassa tarkoitetut tilastot ja arviot.
VI OSA
YLEISET SÄÄNNÖKSET
190 artikla
Rahoitusta koskevat säännökset
Asetusta (EY) N:o 1290/2005 ja sen täytäntöönpanemiseksi annettuja säännöksiä sovelletaan menoihin, jotka aiheutuvat jäsenvaltioille tästä asetuksesta johtuvien velvoitteiden täyttämisestä.
191 artikla
Kiireelliset toimenpiteet
Komissio toteuttaa toimenpiteet, jotka ovat tarpeen ja perusteltuja erityisten käytännön ongelmien ratkaisemiseksi kiireellisissä tapauksissa.
Nämä toimenpiteet voivat poiketa tämän asetuksen säännöksistä, mutta ainoastaan siinä määrin ja sellaisen ajan kuin on ehdottoman välttämätöntä.
192 artikla
Jäsenvaltioiden ja komission välinen tiedonvaihto
1. Jäsenvaltiot ja komissio toimittavat toisilleen tämän asetuksen soveltamisen tai markkinoiden seurannan ja analysoinnin ja 1 artiklassa tarkoitettuja tuotteita koskevien kansainvälisten velvoitteiden noudattamisen kannalta tarpeelliset tiedot.
2. Komissio hyväksyy yksityiskohtaiset säännöt sen määrittelemiseksi, mitkä tiedot ovat tarpeen 1 kohdan soveltamiseksi sekä yksityiskohtaiset säännöt, jotka koskevat näiden tietojen muotoa, sisältöä, aikataulua ja määräaikoja sekä tietojen ja asiakirjojen toimittamista tai käyttöön saattamista koskevia järjestelyjä.
193 artikla
Säännösten kiertämistä koskeva lauseke
Tässä asetuksessa säädettyjä etuuksia ei myönnetä luonnollisille henkilöille tai oikeushenkilöille, joiden osalta on osoitettu, että näiden etuuksien saamiseen vaaditut edellytykset on luotu keinotekoisesti ja tämän asetuksen mukaisten tavoitteiden vastaisesti, sanotun kuitenkaan rajoittamatta erityisten säännösten soveltamista.
194 artikla
Tarkastukset ja hallinnolliset toimenpiteet ja seuraamukset sekä niistä raportointi
Komissio määrittelee:
a)
säännöt, jotka koskevat jäsenvaltioiden toteuttamia tämän asetuksen soveltamisesta aiheutuvien velvoitteiden noudattamiseen liittyviä hallinnollisia ja fyysisiä tarkastuksia;
b)
hallinnollisten toimenpiteiden ja seuraamusten soveltamista koskevan järjestelmän, kun havaitaan tämän asetuksen soveltamisesta aiheutuvien velvoitteiden noudattamatta jättämisiä;
c)
säännöt tämän asetuksen soveltamisen seurauksena aiheettomasti maksettujen maksujen takaisinperinnästä;
d)
säännöt, jotka koskevat toteutettujen tarkastusten ja niiden tulosten raportointia.
Edellä d alakohdassa tarkoitetut hallinnolliset seuraamukset on porrastettava havaitun noudattamatta jättämisen vakavuuden, laajuuden, keston ja toistuvuuden mukaan.
VII OSA
TÄYTÄNTÖÖNPANO-, SIIRTYMÄ- JA LOPPUSÄÄNNÖKSET
I LUKU
Täytäntöönpanosäännökset
195 artikla
Komitea
1. Komissiota avustaa maatalouden yhteisen markkinajärjestelyn hallintokomitea, jäljempänä ’komitea’.
2. Jos tähän kohtaan viitataan, sovelletaan päätöksen 1999/468/EY 4 ja 7 artiklassa säädettyä menettelyä.
Päätöksen 1999/468/EY 4 artiklan 3 kohdassa säädetty määräaika vahvistetaan yhdeksi kuukaudeksi.
196 artikla
Komitean työskentelyn järjestäminen
Edellä 195 artiklassa tarkoitetun komitean kokousten järjestämisessä on erityisesti otettava huomioon sen vastuualan laajuus, käsiteltävien kysymysten erityispiirteet sekä tarve saada käyttöön asianmukaista asiantuntemusta.
II LUKU
Siirtymä- ja loppusäännökset
197 artikla
Asetuksen (EY) N:o 1493/1999 muutokset
Kumotaan asetuksen (EY) N:o 1493/1999 74-76 artikla.
198 artikla
Asetuksen (EY) N:o 2200/96 muutokset
Kumotaan asetuksen (EY) N:o 2200/96 46 ja 47 artikla.
199 artikla
Asetuksen (EY) N:o 2201/96 muutokset
Kumotaan asetuksen (EY) N:o 2201/96 29 ja 30 artikla.
200 artikla
Asetuksen (EY) N:o 1184/2006 muutokset
Muutetaan asetus (EY) N:o 1184/2006 seuraavasti:
1)
Korvataan nimi seuraavasti:
”Neuvoston asetus (EY) N:o 1184/2006, annettu 24 päivänä heinäkuuta 2006, tiettyjen kilpailusääntöjen soveltamisesta tiettyjen maataloustuotteiden tuotantoon ja kauppaan”.
2)
Korvataan 1 artikla seuraavasti:
”1 artikla
Tässä asetuksessa vahvistetaan säännöt, joita sovelletaan perustamissopimuksen 81-86 artiklan sekä 88 artiklan eräiden määräysten soveltamiseen, jotka koskevat perustamissopimuksen liitteessä I lueteltujen tuotteiden tuotantoa tai kauppaa, neuvoston asetuksen (EY) N:o 1234/2007 (69) 1 artiklan 1 kohdan a-h, k sekä m-u alakohdassa ja 1 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuja tuotteita lukuun ottamatta.
1 a artikla
Jollei tämän asetuksen 2 artiklasta muuta johdu, perustamissopimuksen 81-86 artiklaa sekä niiden täytäntöönpanoa koskevia säännöksiä sovelletaan kaikkiin perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdassa ja 82 artiklassa tarkoitettuihin sopimuksiin, päätöksiin ja menettelytapoihin, jotka koskevat 1 artiklassa tarkoitettujen tuotteiden tuotantoa tai kauppaa.
3)
Korvataan 2 artiklan 1 kohdan ensimmäinen alakohta seuraavasti:
”1. Perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohtaa ei sovelleta sellaisiin tämän asetuksen 1 a artiklassa tarkoitettuihin sopimuksiin, päätöksiin ja menettelytapoihin, jotka kuuluvat olennaisena osana kansallisiin markkinoihin tai jotka ovat tarpeen perustamissopimuksen 33 artiklassa esitettyjen tavoitteiden saavuttamiseksi.”
4)
Korvataan 3 artikla seuraavasti:
”3 artikla
Perustamissopimuksen 88 artiklan 1 kohtaa ja 88 artiklan 3 kohdan ensimmäistä virkettä sovelletaan 1 artiklassa tarkoitettujen tuotteiden tuotannon tai kaupan tukeen.”
201 artikla
Kumoamiset
1. Jollei 3 kohdasta muuta johdu, kumotaan seuraavat asetukset:
a)
asetukset (ETY) N:o 234/68, (ETY) N:o 827/68, (ETY) N:o 2517/69, (ETY) N:o 2728/75, (ETY) N:o 1055/77, (ETY) N:o 2931/79, (ETY) N:o 1358/80, (ETY) N:o 3730/87, (ETY) N:o 4088/87, (ETY) N:o 404/93, (EY) N:o 670/2003 ja (EY) N:o 797/2004, 1 päivästä tammikuuta 2008;
b)
asetukset (ETY) N:o 707/76, (EY) N:o 1786/2003, (EY) N:o 1788/2003 ja (EY) N:o 1544/2006, 1 päivästä huhtikuuta 2008;
c)
asetukset (ETY) N:o 315/68, (ETY) N:o 316/68, (ETY) N:o 2729/75, (ETY) N:o 2759/75, (ETY) N:o 2763/75, (ETY) N:o 2771/75, (ETY) N:o 2777/75, (ETY) N:o 2782/75, (ETY) N:o 1898/87, (ETY) N:o 1906/90, (ETY) N:o 2204/90, (ETY) N:o 2075/92, (ETY) N:o 2077/92, (ETY) N:o 2991/94, (EY) N:o 2597/97, (EY) N:o 1254/1999, (EY) N:o 1255/1999, (EY) N:o 2250/1999, (EY) N:o 1673/2000, (EY) N:o 2529/2001, (EY) N:o 1784/2003, (EY) N:o 865/2004, (EY) N:o 1947/2005, (EY) N:o 1952/2005 ja (EY) N:o 1028/2006, 1 päivästä heinäkuuta 2008;
d)
asetus (EY) N:o 1785/2003, 1 päivästä syyskuuta 2008;
e)
asetus (EY) N:o 318/2006, 1 päivästä lokakuuta 2008;
f)
asetukset (ETY) N:o 3220/84, (ETY) N:o 386/90, (ETY) N:o 1186/90, (ETY) N:o 2137/92 ja (EY) N:o 1183/2006, 1 päivästä tammikuuta 2009.
2. Kumotaan päätös 74/583/ETY 1 päivästä tammikuuta 2008.
3. Edellä 1 kohdassa tarkoitettujen asetusten kumoaminen ei vaikuta:
a)
kyseisten asetusten perusteella annettujen yhteisön säädösten voimassaoloon; eikä
b)
kyseisillä asetuksilla muihin yhteisön lainsäädännön säädöksiin, joita ei kumota tällä asetuksella, tehtyjen muutosten voimassaoloon.
202 artikla
Viittaukset
Viittauksia 197-201 artiklalla muutettuihin tai kumottuihin säännöksiin ja asetuksiin on pidettävä viittauksina tähän asetukseen, ja ne on luettava liitteessä XXII esitettyjen vastaavuustaulukkojen mukaisesti.
203 artikla
Siirtymäsäännökset
Komissio voi toteuttaa toimenpiteitä, joilla helpotetaan siirtymistä 197-201 artiklalla muutetuissa tai kumotuissa asetuksissa säädetyistä järjestelyistä niihin, jotka on vahvistettu tässä asetuksessa.
204 artikla
Voimaantulo
1. Tämä asetus tulee voimaan seitsemäntenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
2. Sitä sovelletaan 1 päivästä tammikuuta 2008.
Sitä sovelletaan kuitenkin:
a)
vilja-, siemen-, humala-, oliiviöljy- ja syötäväksi tarkoitettujen oliivien, pellava- ja hamppu-, raakatupakka-, naudanliha-, sianliha-, lampaan- ja vuohenliha-, muna- ja siipikarjanliha-alan osalta 1 päivästä heinäkuuta 2008;
b)
riisialan osalta 1 päivästä syyskuuta 2008;
c)
sokerialan osalta 1 päivästä lokakuuta 2008 lukuun ottamatta 59 artiklaa, jota sovelletaan 1 päivästä tammikuuta 2008;
d)
kuivarehualan ja silkkiäistoukka-alan osalta 1 päivästä huhtikuuta 2008;
e)
viinialan sekä 197 artiklan osalta 1 päivästä elokuuta 2008;
f)
maito- ja maitotuotealan osalta, II osan I osaston III luvussa vahvistettuja säännöksiä lukuun ottamatta, 1 päivästä heinäkuuta 2008;
g)
tämän asetuksen II osan I osaston III luvussa vahvistetun maidontuotannon rajoittamista koskevan järjestelmän osalta 1 päivästä huhtikuuta 2008;
h)
42 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen yhteisön ruhojen luokitteluasteikkojen osalta 1 päivästä tammikuuta 2009.
Edellä olevia 27, 39 ja 172 artiklaa sovelletaan 1 päivästä tammikuuta 2008 ja 149-152 artiklaa 1 päivästä heinäkuuta 2008 kaikkien asianomaisten tuotteiden osalta.
3. Sokerialan osalta II osan I osastoa sovelletaan sokerin markkinointivuoden 2014/2015 päättymiseen asti.
4. Tämän asetuksen II osan I osaston III luvussa vahvistettuun maidontuotannon rajoittamista koskevaan järjestelmään liittyviä säännöksiä sovelletaan 66 artiklan mukaisesti 31 päivään maaliskuuta 2015.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Luxemburgissa 22 päivänä lokakuuta 2007.