Kommissionens beslutning
af 17. oktober 2001
om Italiens påtænkte støtteordning til fordel for sektorerne for produktion, forarbejdning og afsætning af produkter henhørende under bilag I til traktaten (Siciliens regionallov nr. 81 af 7. november 1995)
(meddelt under nummer K(2001) 3060)
(Kun den italienske udgave er autentisk)
(2002/195/EF)
KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 88, stk. 2, første afsnit,
under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 1493/1999 af 17. maj 1999 om den fælles markedsordning for vin(1),
efter at have opfordret interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger i overensstemmelse med denne artikel, og
ud fra følgende betragtninger:
I. SAGSFORLØB
(1) Ved brev af 6. december 1995 anmeldte de italienske myndigheder i henhold til EF-traktatens artikel 88, stk. 3, over for Kommissionen regionen Siciliens regionallov nr. 81 af 7. november 1995 om "Finansielle bestemmelser for 1995" (i det følgende benævnt "lov nr. 81/1995") og om sektorerne for produktion, forarbejdning og afsætning af produkter henhørende under bilag I til traktaten. Ved brev af 2. maj 1996 fremsendte samme myndigheder teksten til regionallov nr. 18 af 6. april 1996 (i det følgende benævnt "lov nr. 18/1996") om "Interventioner i sektorerne for driftsherrer og samarbejde med unge. Landbrugsmekaniseringsfond (ESA). Ændring af bestemmelser. Forlængelse af frister", som ændrer artikel 10 i regionallov nr. 81/1995.
(2) De støtteforanstaltninger, der er fastsat i lov nr. 81/1995, hvis anvendelse er suspenderet, indtil Kommissionen har truffet en beslutning i henhold til traktatens artikel 87, er blevet registreret i Kommissionens generalsekretariat under
N 408/B/96, for så vidt angår regionallov nr. 81/1995, og
N 408/A/96, for så vidt angår de øvrige sektorer.
(3) Kommissionen har i henhold til EF-traktatens artikel 87 og 88 (Kommissionens brev SG(97) D/07189 af 20. august 1997) undersøgt og godkendt støtte N 408/A/96 vedrørende støtteforanstaltningerne i lov nr. 81/1995, hvis og såfremt foranstaltningerne anvendes i andre sektorer end sektorerne for landbrug, fiskeri og akvakultur. Anvendelsen i sektorerne for landbrug, fiskeri og akvakultur af de foranstaltninger, der findes i ovennævnte lov, er undersøgt af Kommissionen inden for rammerne af støtte N 408/B/96.
Nærværende beslutning vedrører kun støtte N 408/A/96.
(4) Der blev fremsendt yderligere oplysninger ved brev nr. 5657 af 9. august 1996, brev nr. 7382 af 30. oktober 1996, brev nr. 7694 af 13. november 1996 og brev nr. 2694 af 12. april 1996. Ud fra de oplysninger, som de italienske myndigheder har fremsendt, er det klart, at artikel 4 og 9 i lov nr. 81/1995 gælder for sektorerne for landbrug, fiskeri og akvakultur, hvorimod myndighederne for artikel 8's vedkommende ikke har givet et udtømmende svar på Kommissionens spørgsmål om anvendelsesområdet for samme artikel og specielt dennes anvendelse i sektorerne for produktion, forarbejdning og afsætning af produkter henhørende under bilag I til traktaten.
(5) Ved brev af 23. januar 1997 underrettede Kommissionen Italien om sin beslutning om at indlede proceduren efter EF-traktatens artikel 88, stk. 2, vedrørende ovennævnte støtte.
(6) Kommissionens beslutning om at indlede proceduren blev offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers Tidende(2). Kommissionen opfordrede interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger til den omhandlede foranstaltning.
(7) De italienske myndigheder fremsendte bemærkninger ved brev nr. 3155 og nr. 3899 henholdsvis den 8. maj 1997 og den 12. juni 1997. Kommissionen har ikke modtaget bemærkninger fra andre interesserede parter.
(8) De italienske myndighederne har ved brev nr. 9365 af 23. juli 2001, indgået den 28. august 2001, anmodet om anvendelse af artikel 7, stk. 7, i Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22. marts 1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93(3) på artikel 4 i lov nr. 81/1995, dvs. Kommissionen blev anmodet om at vedtage en beslutning inden for to måneder efter anmodningens registreringsdato.
(9) Nærværende beslutning vedrører udelukkende støtteforanstaltningernes anvendelighed i sektorerne i bilag I til traktaten (dvs. landbrug, i form af primærproduktion, forarbejdning og afsætning af landbrugs-, fiskeri- og akvakulturprodukter).
II. BESKRIVELSE
(10) De foranstaltninger, der berøres af nærværende beslutning, er udelukkende de foranstaltninger i artikel 4, 8 og 9 i regionallov nr. 81/1995, der er beskrevet nedenfor, såfremt de gælder for produkter henhørende under bilag I til traktaten (landbrugs- og fiskeriprodukter). For så vidt som den støtte, der er fastsat i lov nr. 81/1995, gælder for andre sektorer end landbrug, fiskeri og akvakultur, er den blevet undersøgt og godkendt af Kommissionen efter EF-traktatens artikel 87 og 88 ved brev SG(97) D/07189 af 20. august 1997.
(11) Artikel 4 i regionallov nr. 81/1995. Den regionalt ansvarlige for landbrug (assessore) har i medfør af denne artikel bemyndigelse til at "yde den støtte, der er fastsat i artikel 78 i regionallov nr. 25/1993 til vinavlere, der er i besiddelse af en genplantningsret i medfør af forordning (EØF) nr. 454/80(4), og som på grund af virkningerne af tørken i 1988-1990 har ansøgt om at opnå støtte efter forordning (EØF) nr. 1442/88(5) efter samme regler". Der er til anvendelsen af denne artikel afsat 2000 mio. ITL (ca. 1 mio. EUR) for 1995.
Kun vinbedrifter, der opfylder alle tre betingelser i artiklen, dvs.
i) som er i besiddelse af en genplantningsret, der er erhvervet som fastsat i forordning (EØF) nr. 454/80(6)
ii) som ikke har kunnet udnytte disse rettigheder som følge af tørken i 1988-1990, og
iii) som har indgivet en ansøgning om den præmie, der er fastsat i forordning (EØF) nr. 1442/88 for endelig nedlæggelse af vinarealer
kan nyde godt af den pågældende støtte.
Disse modtagere kan få adgang til de tilskud, der er fastsat i artikel 78 i regionallov nr. 25/93, der fastsætter, at vinbedrifter, der har indgivet en ansøgning om rydning og genplantning, og som har været ramt af tørken i 1988-1990, kan få adgang til den støtte, der er fastsat i forordning (EØF) nr. 1442/88.
I substansen skal støtten kompensere for, at de pågældende vinavlere på grund af tørken ikke har kunnet udnytte de genplantningsrettigheder, der udløb i selve tørkeårene, og i stedet tilbydes vindyrkerne de præmier, der er fastsat for endelig nedlæggelse af vinarealer.
(12) Hvad artikel 4 angår, har Kommissionen i åbningsskrivelsen af 23. januar 1997 anført de betragtninger, der i deres helhed gentages i betragtning 13-16.
(13) Ifølge forordning (EØF) nr. 1442/88(7) om ydelse for produktionsårene 1988/89 til 1997/98 af præmier for endelig nedlæggelse af vinarealer(8) kan der ydes støtte (finansieret af EUGFL, Garantisektionen) til vinavlere, der definitivt indstiller produktionen. Ophøret skal være sket på de i forordningen fastsatte vilkår. Præmiens størrelse gradueres (jf betragtning 3 i forordningen) i forhold til de pågældende arealers produktivitet for at tage hensyn til såvel rydningsomkostningerne og tabet af retten til genplantning som til fremtidigt indkomsttab. Det er klart, at den første betingelse, der skal være opfyldt, er rydningen af vinarealerne (jf. forordningens artikel 4, stk. 2: "Det er en forudsætning for ydelse af præmien, at ansøgeren i en skriftlig erklæring forpligter sig til [...] at foretage eller lade foretage rydning af vinarealer, for hvilke der er ansøgt om præmie" og artikel 6: "Præmiebeløbet for endelig nedlæggelse udbetales, [...] såfremt ansøgeren har ført bevis for, at arealet faktisk er ryddet"). Hvad den pågældende støtte angår, ser det ud som om det af de regionale myndigheder tilstræbte formål ikke er at tilskynde til nedlæggelse af vinarealer, der dyrkes for øjeblikket (det formål, som forordning (EØF) nr. 1442/88 har), men snarere at kompensere vinavlere for manglende udnyttelse af en genplantningsret. Den sicilianske bestemmelse fastsætter ydelsen af en støtte af samme type som den, der omhandles i forordning (EØF) nr. 1442/88 (hvis formål er rydning af eksisterende vinarealer, og som beregnes under hensyn til den forventede skade, som vinavlerne påføres af en sådan rydning) som modydelse for en støtteudløsende begivenhed, der intet har til fælles med den begivenhed, der udløser den medfinansierede støtte. Under hensyn til beregningsreglerne for den af EF-forordningen omfattede støtte samt til, at den støtteudløsende begivenhed er af forskellig karakter i de to tilfælde - ordningen under forordning (EØF) nr. 1442/88 og den pågældende regionale støtte - vil sidstnævnte givet medføre en overkompensation i forhold til de udgifter, som modtagerne har haft.
(14) På baggrund af ovenstående er det ikke muligt at fastholde, at den sicilianske bestemmelse har et "lignende" formål som fællesskabsordningen, jf. artikel 19 i den pågældende forordning: "Denne forordning er ikke til hinder for, at der kan ydes støtte med hjemmel i nationale retsforskrifter med lignende formål som denne forordning. Sådan støtte [...] skal dog undersøges i henhold til artikel 92, 93 og 94 i traktaten". Ovenstående betragtninger gælder i det tilfælde, hvor genplantningsrettighederne anses for at være gyldige rettigheder.
(15) I det pågældende tilfælde er de genplantningsrettigheder, der omhandles i den pågældende regionale bestemmelse (ret erhvervet i kraft af forordning (EØF) nr. 337/79), endog ikke gyldige (idet deres varighed er fastsat til otte år ifølge bestemmelserne i den gamle markedsordning, og den "sidste" genplantningsret, der er erhvervet på basis af disse bestemmelser, ophørte senest otte år efter den 31. marts 1987). I substansen ser det ud til, at den pågældende regionale støtte tager sigte på, at den støtte, der er hjemlet i forordning (EØF) nr. 1442/88 (til vinavlere, der rydder deres vinmarker), skal ydes til de sicilianske vinavlere, der havde erhvervet en genplantningsret i medfør af forordning (EØF) nr. 337/79 og som følge af de klimatiske forhold i 1988/1990 ikke havde kunnet udnytte denne genplantningsret. Der er derfor tale om en kompensation med tilbagevirkende kraft for "tabet" af en genplantningsret, der ikke længere kan udnyttes.
(16) Hvis den støtte, der ydes under forordning (EØF) nr. 1442/88, i tilfælde af en gyldig genplantningsret derfor skulle bevirke, at der sker en overkompensation i forhold til den udgift, som vinavleren har haft, er støtten ganske simpelt gratis (for så vidt som der ikke findes nogen tilsvarende modydelse) og må betragtes som en driftsstøtte, der i princippet ikke er forenelig med fællesmarkedet. Den pågældende støtte tager sigte på en sektor, der også med hensyn til produktionsophør er underkastet bestemmelser, der henhører under en fælles markedsordning. Disse bestemmelser er ifølge EF-Domstolens retspraksis både komplette og udtømmende og forhindrer medlemsstaterne i at vedtage foranstaltninger, der er i strid med disse bestemmelser. På baggrund af ovenstående synes den pågældende regionale støtte at være i strid med EF-bestemmelserne vedrørende den fælles markedsordning for vin (forordning (EØF) nr. 822/87); den kan derfor ikke henføres under nogen af undtagelserne i traktatens artikel 87 (tidligere artikel 92), stk. 2 og 3.
(17) Artikel 8 i regionallov nr. 81/1995 forhøjer de revolverende midler hos CRIAS (Cassa regionale per il credito alle imprese artigiane) med 10000 mio. ITL, der anvendes til driftslån til håndværksvirksomheder.
(18) I åbningsskrivelsen af 23. januar 1997 har Kommissionen baseret sig på de detaljerede bemærkninger i betragtning 19 og 20.
(19) Det kan ikke udelukkes, at denne artikels anvendelsesområde også omfatter håndværksvirksomheder med aktiviteter inden for produktion, forarbejdning og afsætning af produkter henhørende under bilag I til EF-traktaten. Kommissionen har ved brev nr. 23927 af 17. juni 1996 anmodet de italienske myndigheder om at præcisere, hvilke aktiviteter definitionen af håndværksvirksomhed omfatter, og bl.a. om denne definition medtager produktion, forarbejdning og afsætning af landbrugsprodukter. De italienske myndigheder erkendte i deres svarbrev nr. 7382 af 30. oktober 1996, at selv om landbrugsbedrifter, der har aktiviteter i sektoren for produktion af landbrugsprodukter, udelukkes fra at nyde godt af disse midler, så har begrebet håndværksvirksomhed i den pågældende region undertiden i ad hoc-lovtekster været fortolket således, at det omfatter visse former for forarbejdning og afsætning (f.eks. for investeringer i mejerisektoren), og at man derfor skal henholde sig til den nationale lov nr. 443 af 8. august 1985 (rammeloven for håndværksvirksomhed) for at kunne fortolke bestemmelsernes rækkevidde. Denne nationale lov udelukker landbrugsproduktionsvirksomheder fra definitionen af håndværksvirksomheder. Det kan derfor ikke udelukkes, at de lån, der ydes af CRIAS, også tager sigte på håndværksvirksomheder, der opererer i sektoren for forarbejdning og/eller afsætning af landbrugsprodukter. Da der er tale om en ny støtteordning, der fortsat gælder efter den 1. januar 1996(9), bør den vurderes i henhold til rammebestemmelserne vedrørende subsidierede landbrugslån (driftslån)(10), men for øjeblikket, hvor vi ikke råder over noget senere element, kan evalueringen af disse foranstaltninger ikke foregå nyttigt efter reglerne i nævnte rammebestemmelser. Kommissionen har af disse grunde besluttet at indlede den procedure, der omhandles i traktatens artikel 88 (tidligere artikel 93), stk. 2, angående den støtte, der er fastsat i artikel 8 i regionallov nr. 81/95, for så vidt som støtten anvendes i sektoren for produktion og/eller forarbejdning af produkter henhørende under bilag I til traktaten (dvs. såfremt "landbrugssektorens" udelukkelse fra anvendelsesområdet ikke tager sigte på alle disse aktiviteter).
(20) Artikel 9 i regionallov nr. 81/1995. Artikel 9 i regionallov nr. 81/95 giver hjemmel til at anvende de udgifter, der er omhandlet i det regionale samarbejdsministeriums udgiftsområde 05, og øger regionalbudgetpost nr. 75826 med 3000 mio. ITL. De italienske myndigheder har præciseret, at de udgifter, der omhandles i artikel 9 i regionallov nr. 81/95, anvendes til refinansiering af den støtte, der er fastsat i regionallov nr. 26 af 27. maj 1987, og som er undersøgt under C 3/87 (godkendt ved beslutning af 21. oktober 1987) og C 45/87 (godkendt ved beslutning SG(88) D/12824 af 8.11.1988). Gyldighedsperioden for lov nr. 26 af 27. maj 1987 blev forlænget, og visse af lovens bestemmelser blev ændret ved regionallov nr. 25/90, som Kommissionen har undersøgt og godkendt, jf. støttesag NN 27/92 (beslutning SG(92) D/15059 af 3.11.1992).
(21) Kommissionen har besluttet at indlede proceduren efter artikel 88, stk. 2, på grundlag af bl.a. betragtning 22.
(22) De forskellige love, der er opregnet ovenfor, og som gennemfører støtteforanstaltninger i fiskerisektoren, er blevet sammenholdt med retningslinjerne for statsstøtte til fiskerisektoren(11), der henviser til de betingelser, som er anført i Rådets forordning (EØF) nr. 4028/86 af 18. december 1986 om fællesskabsforanstaltninger til forbedring og tilpasning af fiskeri- og akvakulturstrukturerne(12). Kommissionen råder ikke over tilstrækkeligt med oplysninger til, at den kan vurdere, om den støtte, der inden for rammerne af regionallov nr. 81/1995 ydes til fiskerisektoren, er forenelig med de bestemmelser, der var gældende på anmeldelsestidspunktet, dvs. retningslinjerne for gennemgangen af statsstøtte til fiskeri- og akvakultursektoren(13), der henviser til betingelserne i Rådets forordning (EF) nr. 3699/93 af 21. december 1993 om kriterier og betingelser for EF-strukturinterventioner inden for fiskeri, akvakultur og forarbejdning og afsætning af fiskerivarer og akvakulturprodukter(14).
III. ITALIENS BEMÆRKNINGER
(23) Ved brev nr. 3155 af 8. maj 1997 og brev nr. 3899 af 12. juni 1997 fremsatte de italienske myndigheder bemærkninger udelukkende til artikel 4 og 8 i lov nr. 81/1995. Specielt med hensyn til artikel 4 gjorde myndighederne opmærksom på følgende:
(24) De pågældende vinavlere har ikke kunnet udnytte en allerede erhvervet rettighed, fordi genplantningsretten udløb i de år, hvor de katastrofeagtige begivenheder fandt sted. Den ordning, der er fastsat i lov nr. 25/1993, ville gøre det muligt at kompensere landbrugeren for tabet af en erhvervet genplantningsrettighed for at råde bod på den deraf følgende fremtidige indtægtsnedgang ud fra den betragtning, at målsætningen i forordning (EØF) nr. 1442/88(15), dvs. nedskæringen af vinproduktionskapaciteten, under alle omstændigheder er nået, selv om det er sket uden landbrugerens vilje.
(25) Vinavlerne har reelt ryddet vinarealer, men uden at nyde godt af offentlig støtte. Myndighederne foreslår derfor som metode til beregning af støtten, at der tages gennemsnitsproduktionen i de sidste fem produktionsår inden rydningen, så tildelingen sker på det niveau, der er fastsat i forordning (EØF) nr. 1442/88, idet præmien udbetales til ecu-værdien i referenceproduktionsåret.
(26) Regionalloven gør præmieudbetalingen betinget af, at der har eksisteret en genplantningsret, som kunne være udnyttet i de første fem produktionsår efter rydningen, og at der ikke var blevet udbetalt nogen præmie.
(27) Hvad angår specielt artikel 8, har de italienske myndigheder præciseret, at fonden med de revolverende finansielle midler, som blev ophævet ved nævnte artikel, er blevet overført til en særskilt driftsfond til fordel for håndværkere som fastsat i artikel 64 i regionallov nr. 6/1997. På det tidspunkt, hvor de 10 mia. ITL (ca. 5 mio. EUR), der henvises til i artikel 8, blev overført, anførte det kompetente regionale udvalg (Assessorato), at det var hensigtsmæssigt at foretage denne overførsel samtidig med at udvalget "henstillede til CRIAS, at støttemuligheden ikke kom til at gælde for håndværksvirksomheder, der opererer i sektorerne for produktion eller forarbejdning eller afsætning af varer, der stammer fra landbrugssektoren".
(28) De italienske myndigheder havde ingen bemærkninger til artikel 9 i regionallov nr. 81/1995.
IV. JURIDISK VURDERING
a) Artikel 4 i lov nr. 81/1995
(29) Artikel 4 i lov nr. 81/1995 fastsætter en støtte til fordel for vindyrkere, der har erhvervet en genplantningsret i henhold til forordning (EØF) nr. 454/80(16), som er blevet ramt af tørken i 1988-1990, og som derfor har indgivet en ansøgning om at opnå støtte i henhold til forordning (EØF) nr. 1442/88(17) efter de samme regler.
(30) Ifølge EF-traktatens artikel 87, stk. 1, er statsstøtte eller støtte, som ydes ved hjælp af statsmidler under enhver tænkelig form, og som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner, uforenelig med fællesmarkedet i det omfang, den påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne. Kommissionen finder, at i det pågældende tilfælde er betingelserne for anvendelse af artikel 87, stk. 1, opfyldt for alle de omhandlede foranstaltninger. Ifølge artikel 71 i forordning (EF) nr. 1493/1999 anvendes traktatens artikel 87, 88 og 89 på produktion af og handel med de af nævnte forordning omfattede produkter.
(31) Artikel 4 i den undersøgte lov fastsætter støtte som skadegodtgørelse til vinavlerne, der ikke er i stand til at udnytte en genplantningsret erhvervet i kraft af forordning (EØF) nr. 337/79, og som har indgivet en ansøgning om støtte i henhold til forordning (EØF) nr. 1442/88 for endelig nedlæggelse af vinarealer. De vinavlere, der nyder godt af offentlig støtte, får økonomiske fordele, som de ellers ikke ville have fået gennem deres forretninger, og som derfor forbedrer deres konkurrencemæssige stilling i forhold til andre landbrugere i Fællesskabet, som ikke modtager samme støtte.
(32) Støtten påvirker konkurrencen og samhandelen mellem medlemsstater. Modtagerne udøver nemlig en økonomisk aktivitet i en sektor, hvori der er samhandel mellem medlemsstaterne, nemlig vinsektoren. I 1995 var der i vinsektoren en samhandel inden for Fællesskabet på 31346000 hl, og produktionen i EU-12 var på 152848000 hl, hvoraf Italien producerede 58776000 hl (dvs. 38 % af den samlede produktion i EU-12). Endvidere havde Italien 34,1 % af verdenshandelen i vinsektoren. Sicilien er en vinproducerende region; den tegnede sig i 1995 for 18 % af vinproduktionen i Italien (med et produktionsareal på 164000 ha). Den omhandlede foranstaltning falder derfor under statsstøttedefinitionen i artikel 87, stk. 1.
(33) Forbuddet mod statsstøtte er ikke ubetinget. Men undtagelserne i traktatens artikel 87, stk. 2, kan tydeligvis ikke anvendes og er da heller ikke blevet påberåbt af de italienske myndigheder. Ifølge de disponible oplysninger kan tørken ikke betragtes som en usædvanlig begivenhed som defineret i artikel 87, stk. 2, litra b). I betragtning af arten af den anmeldte ordning er den eneste undtagelse, der eventuelt kunne anvendes, undtagelsen i artikel 87, stk. 3. Det skal derfor efterprøves, om de påtænkte foranstaltninger kan henføres under denne undtagelse.
(34) Ifølge artikel 4 i lov nr. 81/1995 kan der ydes støtte til vinavlere, der har en genplantningsret, der er erhvervet i henhold til forordning (EØF) nr. 454/80, og som de ikke har kunnet udnytte som følge af tørken i 1988-1990, når disse vinavlere har indgivet en ansøgning om den støtte, der er fastsat i forordning (EØF) nr. 1442/88. De rettigheder, som de italienske myndigheder henviser til, og som er hovedbetingelsen for at kunne opnå støtte, er erhvervet på basis af forordning (EØF) nr. 337/79 om den fælles markedsordning for vin.
(35) Da de italienske myndigheder har anmeldt den pågældende lov korrekt i medfør af traktatens artikel 88, stk. 3, skal den vurderes ud fra EF-rammebestemmelserne for statsstøtte i landbrugssektoren(18) (i det følgende benævnt "rammebestemmelserne)". I henhold til punkt 23.3 i rammebestemmelserne finder disse rammebestemmelser nemlig anvendelse på ny statsstøtte, herunder anmeldelser fra medlemsstaterne, som der endnu ikke er truffet afgørelse om, med virkning fra den 1. januar 2000.
(36) Forordning (EF) nr. 1493/1999 ophævede den foregående forordning (EØF) nr. 822/87 om den fælles markedsordning for vin, der ophævede forordning (EØF) nr. 337/79, samt forordning (EØF) nr. 1442/88 om ydelse af præmier for endelig nedlæggelse af vinarealer. Genplantningsrettighederne er hjemlet i artikel 4 i nævnte forordning (EF) nr. 1493/1999 og nedlæggelsespræmierne i artikel 8, 9 og 10.
(37) I henhold til artikel 4 i forordning (EF) nr. 1493/1999 kan genplantningsrettigheder erhverves på to måder: Der er enten tale om lignende rettigheder, der er erhvervet i henhold til tidligere fællesskabsbestemmelser eller nationale bestemmelser, eller om rettigheder, som medlemsstaterne kan tildele til producenter, som forpligter sig til at rydde et vindyrkningsareal inden udgangen af det tredje produktionsår efter, at arealet blev beplantet. De pågældende genplantningsrettigheder var reelt erhvervet på grundlag af en tidligere fællesskabslovgivning, idet teksten til artikel 4 i lov nr. 81/1995 er klar på dette punkt (støtten kan kun ydes til vindyrkere, som er i "besiddelse af en genplantningsret i medfør af forordning (EØF) nr. 454/80, og som på grund af virkningerne af tørken i 1988-1990 har ansøgt om at opnå støtte efter forordning (EØF) nr. 1442/88 efter samme regler"). Det er derfor nødvendigt at bevise, at disse rettigheder stadig er gyldige, og at de kan konverteres til præmier for endelig nedlæggelse af vinarealer.
(38) De omhandlede vinbrug har haft udgifter til rydning og til gengæld herfor fået mulighed for at benytte genplantningsrettigheder på samme eller tilsvarende arealer. I det pågældende tilfælde er genplantningsrettighederne (som er erhvervet på grundlag af forordning (EØF) nr. 337/79(19)) ikke længere gyldige. I bilag IVa, litra c), i forordning (EØF) nr. 337/79, som ændret ved forordning (EØF) nr. 454/80, defineres genbeplantningsret som "retten til på de vilkår, der er fastlagt i denne forordning, at plante vinstokke i renkultur på et areal svarende til det ryddede i de 8 produktionsår, der følger efter det år, hvor en behørigt anmeldt rydning har fundet sted". Da disse vinavlere ikke har udnyttet deres genplantningsrettigheder inden fristens udløb (myndighederne har erklæret, at de pågældende rettigheder udløb i 1988-1990), har der ikke længere været tale om rettigheder, som var gældende på det tidspunkt, hvor den undersøgte lov blev anmeldt, og så meget mere som de ikke er gyldige i henhold til artikel 4, stk. 1, i forordning (EF) nr. 1493/1999.
(39) På det tidspunkt, hvor de genplantningsrettigheder, der var erhvervet på grundlag af forordning (EØF) nr. 337/79, var forældede, ville enhver støtte, der tog sigte på at kompensere for disse rettigheder, være en støtte med tilbagevirkende kraft, som er uforenelig med punkt 3.6 i rammebestemmelserne, hvorefter støtte, der ydes med tilbagevirkende kraft til aktiviteter, som støttemodtageren allerede har iværksat, ikke anses for at indeholde det nødvendige incitament og må derfor anses for at udgøre driftsstøtte, som blot har til formål at fritage støttemodtageren for en finansiel byrde. Med undtagelse af kompenserende støtteordninger bør alle støtteordninger derfor omfatte en bestemmelse om, at der ikke må ydes støtte til allerede igangsat arbejde eller til aktiviteter, der var iværksat, inden en ansøgning om støtte blev behørigt indsendt til den pågældende kompetente myndighed.
(40) Det eneste hypotetiske tilfælde, hvor en støtte, der har tilbagevirkende kraft, kan ydes i lyset af disse rammebestemmelser efter, at det er bevist, at den er i overensstemmelse med bestemmelserne i den respektive fælles markedsordning, er, når foranstaltningerne er kompenserende. I det pågældende tilfælde må det undersøges, om rammebestemmelsernes punkt 11, der vedrører "støtte til kompensation for skader på landbrugsproduktionen eller produktionsmidlerne i landbruget" i det specifikke tilfælde den støtte, der skal holde landbrugere skadesløse for tab, som skyldes dårlige klimatiske forhold (tørken i perioden 1988-1990), vil kunne anvendes. De italienske myndigheder har da også i deres brev nr. 3899 af 12. juni 1997 knyttet den manglende udnyttelse af genplantningsretten (og dermed den forvoldte skade) sammen med den katastrofelignende begivenhed. Det fastsættes imidlertid i rammebestemmelsernes punkt 11.1.2, at for at undgå risiko for fordrejning af konkurrencevilkårene finder Kommissionen det vigtigt at sikre, at støtten, der skal kompensere landbrugere for skader på landbrugsproduktionen, med forbehold af administrative og budgetmæssige begrænsninger ydes snarest muligt efter, at den skadevoldende begivenhed har fundet sted. Når støtten først betales flere år efter, at den pågældende begivenhed har fundet sted, er der en reel fare for, at betalingen af støtten fremkalder de samme økonomiske virkninger som driftsstøtte. Det er navnlig tilfældet, når der betales støtte med tilbagevirkende kraft for skader, som er blevet anmeldt uden ordentlig dokumentation. Uden en specifik begrundelse, f.eks. begivenhedens art og omfang eller det forhold, at skaden først manifesterer sig senere eller fortsat manifesterer sig, vil Kommissionen derfor ikke godkende forslag om støtte, der fremsættes mere end tre år efter, at begivenheden fandt sted. I det pågældende tilfælde er fristerne udløbet, og myndighederne har ikke fremlagt oplysninger, der gør det muligt at analysere begivenhedens rækkevidde og art eller skadens opsatte eller fortsatte virkning, og som kan berettige til en tidsforskydning af de tre år, der er fastsat i rammebestemmelserne.
(41) Støtten kan heller ikke ses som støtte til nedskæring af produktionskapaciteten som defineret i rammebestemmelsernes punkt 9. For at denne støtte ikke skal betragtes som ren driftsstøtte til de pågældende virksomheder, skal det godtgøres, at den er i hele sektorens interesse. Denne præmie kompenserer de pågældende sicilianske vinavlere for rydning, der har fundet sted næsten 13 år inden tidspunktet for støttens anmeldelse, og den indeholder dermed intet incitament for sektoren og har således alene form af driftsstøtte.
(42) Endvidere er det en hovedforudsætning for at yde statsstøtte i landbrugssektoren, at støtten ikke griber ind i mekanismerne i den fælles markedsordning for det pågældende produkt. Imidlertid er de personer, der begunstiges gennem artikel 4 i lov nr. 81/1995, ikke berettigede til præmien for endelig nedlæggelse på betingelserne i forordning (EF) nr. 1493/1999. Det er i afsnit II, kapitel II, i forordning (EF) nr. 1493/1999 (artikel 8 og 9) fastsat, at der under dette kapitel kan udbetales præmie for endeligt ophør med vindyrkning på et bestemt areal. Præmien kan i henhold til disse bestemmelser udbetales til producenter med dyrkede vindyrkningsarealer, hvor der produceres druer til persning. De omhandlede vinavlere vil ikke kunne indgive ansøgning om præmier for endeligt ophør med vindyrkning i henhold til forordning (EF) nr. 1493/1999, fordi arealerne ikke har været dyrket siden produktionsåret 1981/82 (sidste rydningsfrist). Enhver støtte, der ydes til de pågældende vinavlere, vil derfor være uforenelig med den fælles markedsordnings bestemmelser.
(43) Selv om traktatens artikel 87, 88 og 89 er fuldt anvendelige i de sektorer, der omfattes af de fælles markedsordninger, er deres anvendelse dog underlagt de bestemmelser, der er fastsat i de berørte forordninger. Med andre ord kan en medlemsstats påberåbelse af bestemmelserne i artikel 87, 88 og 89 ikke have forrang i forhold til bestemmelserne i forordningen om den pågældende fælles markedsordning. Kommissionen kan derfor i intet tilfælde godkende en støtte, der er uforenelig med de bestemmelser, der gælder for en fælles markedsordning, eller som medfører forstyrrelser i den pågældende markedsordnings funktion. Ydelsen af den støtte, der er fastsat i artikel 4 i lov nr. 81/1995, er som vist i det foregående punkt i strid med bestemmelserne i den fælles markedsordning for vin, der er fastsat i forordning (EF) nr. 1493/1999, og kan derfor ikke henføres under nogen af undtagelserne i EF-traktatens artikel 87, stk. 3.
(44) Selv en vurdering af denne støtte ud fra de EF-bestemmelser, der var gældende, inden forordning (EF) nr. 1493/1999 trådte i kraft, og som er citeret i artikel 4 i lov nr. 81/1995 (de regler på grundlag af hvilke, disse rettigheder var erhvervet), viser, at undtagelsen i traktatens artikel 87, stk. 3, ikke kan anvendes.
(45) Formålet med artikel 4 i den pågældende lov var reelt at yde støtte til vinavlere, der havde erhvervet genplantningsrettigheder som fastsat i forordning (EØF) nr. 337/79 (rettigheder, der udløb i produktionsårene 1988-1990 ifølge myndighederne), og som har indgivet ansøgning om præmie i henhold til forordning (EØF) nr. 1442/88 for endelig nedlæggelse af vinarealer, som kompensation til disse vinavlere, fordi de ikke har haft praktisk mulighed for at udnytte disse rettigheder. EF-lovgiveren havde fastsat to forskellige muligheder:
- endelig rydning af vinarealer kompenseret ved de præmier, der er fastsat i forordning (EØF) nr. 1442/88, eller
- rydning af vinarealer mod at opnå genplantningsrettigheder for et tilsvarende areal som fastsat i forordning (EØF) nr. 337/79.
De pågældende producenter har oprindelig valgt den anden mulighed, og de har som modydelse for rydningen opnået mulighed for at foretage en genplantning.
(46) I henhold til artikel 19 i forordning (EØF) nr. 1442/88 kan der senere ydes national støtte, såfremt formålene er de samme som i forordningen. Ydelsen af denne støtte skal undersøges i henhold til traktatens artikel 87, 88 og 89 (tidligere artikel 92, 93 og 94). Betingelsen for at der kunne ydes supplerende statsstøtte var således, at støtteordningen og forordning (EØF) nr. 1442/88 havde fælles målsætninger. Den undersøgte lov fastsatte en kompensation for de genplantningsrettigheder, som vinavlerne besad, men ikke havde kunnet udnytte på grund af tørken. Lovens formål er derfor ikke det samme som formålet i forordning (EØF) nr. 1442/88, idet den manglende udnyttelse af genplantningsrettighederne ikke kan sidestilles med en endelig nedlæggelse af vinarealer, der sker af de grunde og efter de regler, der er fastsat i forordning (EØF) nr. 1442/88. Endvidere er gennemførelsesbestemmelserne til forordning (EØF) nr. 1442/88 ikke overholdt, da mindst én af de nødvendige betingelser for at opnå præmien for endelig nedlæggelse ikke er opfyldt. Ifølge artikel 1, stk. 1, i nævnte forordning er modtagerne af præmier for endelig nedlæggelse dyrkere af vinarealer tilplantet med henblik på produktion af vin, spisedruer, druer til tørring, eller af vinarealer tilplantet med moderpodestammer, for så vidt podestammesorterne er opført i vinstoksortsklassificeringen. De sicilianske vindyrkere hører tydeligvis ikke til denne kategori, idet de arealer for hvilke de ansøger om præmien, ikke var dyrket på tidspunktet for indgivelse af ansøgningen i henhold til forordning (EØF) nr. 1442/88 (den rydning af vinarealerne, der er en hovedbetingelse for at erhverve genplantningsretten, har allerede fundet sted).
(47) Som nævnt i betragtning 39 ovenfor udløb genplantningsrettighederne i produktionsårene 1988-1990 og var dermed ikke længere gyldige på det tidspunkt, hvor den pågældende foranstaltning anmeldtes. I betragtning af at målsætningen for den støtte, der er fastsat i artikel 4 i lov nr. 81/1995, er at yde kompensation til vindyrkerne for tab af genplantningsrettigheder, som de ikke rådede over på tidspunktet for lovens promulgation, er der tale om støtte med tilbagevirkende kraft, der er i strid med bestemmelserne vedrørende den fælles markedsordning for vin, herunder forordning (EØF) nr. 337/79, som ændret ved forordning (EØF) nr. 454/80. Kommissionen må konkludere, at foranstaltningen ikke kan henføres under undtagelserne i EF-traktatens artikel 87, stk. 3.
b) Artikel 8 i regionallov nr. 81/1995
(48) Artikel 8 i regionallov nr. 81/1995 forhøjer de revolverende midler hos CRIAS (Cassa regionale per il credito alle imprese artigiane) med 10000 mio. ITL, der anvendes til driftslån til håndværksvirksomheder.
(49) Artikel 8 i regionallov nr. 81/1995 fastsætter støtte i form af driftslån til håndværksvirksomheder. Disse offentlige midler ydes uden modydelse fra virksomhederne, der gennem disse lån forbedrer deres konkurrenceevne i forhold til andre landbrugere i Fællesskabet, som ikke modtager samme støtte. På basis af de modtagne oplysninger er det ikke muligt at udelukke, at denne støtte også er bestemt for virksomheder, der forarbejder og afsætter produkter henhørende under bilag I til traktaten. I artikel 51 i Rådets forordning (EF) nr. 1257/1999 af 17. maj 1999 om støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL) og om ændring og ophævelse af visse forordninger(20) er det fastsat, at traktatens artikel 87, 88 og 89 anvendes på den støtte, medlemsstaterne yder til foranstaltninger til udvikling af landdistrikterne.
(50) Forbuddet mod statsstøtte er ikke ubetinget. I det pågældende tilfælde kan undtagelserne i traktatens artikel 87, stk. 2, ikke anvendes og er da heller ikke blevet påberåbt af de italienske myndigheder. I betragtning af arten af den anmeldte ordning er den eneste undtagelse, der eventuelt kunne anvendes, undtagelsen i artikel 87, stk. 3.
(51) Da der er tale om driftslån, skal de vurderes ud fra meddelelsen fra Kommissionen vedrørende statsstøtte til subsidierede landbrugslån (driftslån)(21) og disciplinen vedrørende statsstøtte til driftslån i landbruget(22). De italienske myndigheder har i deres bemærkninger ikke medtaget tilstrækkelige oplysninger til at det med sikkerhed kan udelukkes, at denne artikel også kan anvendes på håndværksvirksomheder, der opererer i sektorerne for forarbejdning og afsætning af produkter henhørende under bilag I til traktaten. Artikel 64 i lov nr. 6/1997, der ophæver artikel 8, fastsætter alene, at der overføres midler bestemt til driftslån til fordel for håndværkere, uden at det senere specificeres, hvilke håndværkere loven henviser til.
(52) De italienske myndigheder har i deres brev nr. 3155 af 8. maj 1997 erklæret, at de på overførselstidspunktet "henstillede til CRIAS, at støttemuligheden ikke kom til at gælde for håndværksvirksomheder, der opererer i sektorerne for produktion eller forarbejdning eller afsætning af varer, der stammer fra landbrugssektoren".
(53) Værdien af en sådan henstilling er tvivlsom, først og fremmest fordi dens eksistens i sig selv viser, at det er muligt at yde driftslån til virksomheder, der opererer i landbrugssektoren. I øvrigt er denne mulighed ikke blevet afvist af de italienske myndigheder, der i deres brev nr. 7382 af 30. oktober 1996 - samtidig med at udelukke virksomheder, der er beskæftiget med primærproduktion, fra listen over potentielle støttemodtagere - fastslår, at i den pågældende region fortolkes begrebet håndværksvirksomhed i ad hoc-lovtekster på en sådan måde, at disse virksomheder også kan være beskæftiget med visse aktiviteter i forbindelse med forarbejdning og afsætning (f.eks. vedrørende investeringer i mejerisektoren). I det pågældende tilfælde skal der ifølge de italienske myndigheder henvises til den nationale rammelov, lov nr. 443 af 8. august 1995, som i artikel 3 definerer en håndværksvirksomhed som [...] en, der som hovedmålsætning er beskæftiget med produktion af varer og tjenesteydelser, herunder halvfabrikata, eller levering af tjenesteydelser, dog ikke landbrugsaktiviteter [...]. Lovteksten gør det ikke muligt at konkludere, at denne udelukkelse også omfatter håndværksvirksomheder, der forarbejder og/eller afsætter landbrugsprodukter.
(54) Når det accepteres, at det på basis af artikel 8 er muligt at yde driftslån til virksomheder, der er beskæftiget med forarbejdning og/eller afsætning af landbrugsprodukter, skal den juridiske værdi af de regionale myndigheders "henstilling" analyseres, dvs. hvorvidt en sådan henstilling giver tilstrækkelige garantier for at det med sikkerhed kan konkluderes, at ingen virksomheder, der er beskæftiget med produktion, forarbejdning og/eller afsætning af produkter henhørende under bilag I til traktaten, har mulighed for at nyde godt af lån i henhold til artikel 8. Det fremgår af ovennævnte, citerede brev, at på det tidspunkt, hvor midlerne skulle overføres, anførte det kompetente regionale udvalg (Assessorato), at det var hensigtsmæssigt at foretage denne overførsel samtidig med at udvalget henstillede, at støttemuligheden ikke kom til at gælde for håndværksvirksomheder, der opererer i sektorerne for produktion, forarbejdning og/eller afsætning af landbrugsprodukter. Denne formulering lader forstå, at en sådan henstilling ikke er bindende.
(55) Under hensyn til ovenstående kan det ikke udelukkes, at ordningen finder anvendelse for håndværksvirksomheder, der opererer i sektorerne for forarbejdning og/eller afsætning af landbrugsprodukter. Derfor skal denne artikel vurderes ud fra rammebestemmelserne, meddelelsen fra Kommissionen vedrørende statsstøtte til subsidierede landbrugslån (driftslån) og disciplinen vedrørende statsstøtte til driftslån i landbruget. Specielt anfører Kommissionen klart i punkt A i sin meddelelse vedrørende statsstøtte til subsidierede landbrugslån (driftslån), at driftslån er driftsstøtte, som kun undtagelsesvis kan tillades på grund af de konkurrencefordrejende virkninger, denne støtte kan få. Det er derfor en ufravigelig betingelse for at kunne yde en sådan støtte, at betingelserne i ovennævnte dokumenter er overholdt.
(56) EF-bestemmelserne vedrørende ovennævnte driftslån viser klart, at driftslånene udgør driftsstøtte, for hvis ydelse der gælder passende regler. Specielt skal driftslånene ifølge punkt B og C i ovennævnte meddelelse være tilgængelige for alle erhvervsdrivende i regionen uden forskelsbehandling og uanset til hvilken landbrugsaktivitet den erhvervsdrivende har behov for disse driftslån. Staten skal klart identificere ulemperne i sektoren udtrykt i forskellen mellem den rentesats, der indrømmes en erhvervsdrivende i landbrugssektoren, og den rentesats, der betales af andre erhvervsgrene i medlemsstaten for kortfristede lån af samme størrelse og uden tilknytning til investeringer. Lånebeløbet må ikke overstige det likviditetsbehov, som produktionsomkostningerne medfører, inden indtægterne fra salget af produkterne modtages. Støtten må i intet tilfælde knyttes til bestemte afsætnings- eller produktionstransaktioner. Det er nødvendigt at overholde ovennævnte betingelser, for at der kan ydes driftslån. De italienske myndigheder har ikke fremsendt nogen oplysninger i så henseende.
(57) Den i artikel 8 fastsatte støtte må ud fra ovenstående betingelser betragtes som driftsstøtte. Ifølge punkt 3.5 i rammebestemmelserne skal en støtteforanstaltning inden for sektoren for produktion, forarbejdning og afsætning af produkter henhørende under bilag I til traktaten, for at blive betragtet som forenelig med fællesmarkedet indeholde et vist incitament eller kræve en vis modydelse fra støttemodtageren. Medmindre der udtrykkeligt er fastsat undtagelser i EF-lovgivningen eller i disse rammebestemmelser, anses unilaterale statsstøtteforanstaltninger, som blot har til formål at forbedre producenternes økonomiske situation, men som på ingen måde bidrager til sektorens udvikling, og navnlig støtte, som udelukkende ydes på grundlag af pris, mængde, produktionsenhed eller produktionsmiddelenhed, som driftsstøtte, der er uforenelig med fællesmarkedet. Desuden kan en sådan støtte ifølge sin natur også true med at påvirke de fælles markedsordningers mekanismer.
(58) Da der er tale om driftslån, der ifølge deres art er driftsstøtte, må Kommissionen konkludere, at foranstaltningen ikke kan henføres under nogen undtagelse i traktatens artikel 87, stk. 3, for så vidt som denne artikel gælder for virksomheder, der opererer i sektoren for produktion, forarbejdning og afsætning af produkter henhørende under bilag I til traktaten.
c) Artikel 9 i lov nr. 81/1995
(59) Artikel 9 i regionallov nr. 81/1995 giver hjemmel til at anvende de udgifter, der er omhandlet i det regionale samarbejdsministeriums udgiftsområde 05, og øger regionalbudgetpost nr. 75826 med 3000 mio. ITL.
(60) Den pågældende regionalstøtte skal anvendes til refinansiering af udgifter, som Kommissionen allerede har bevilget og godkendt som led i den statsstøtte, der er fastsat i regionallov nr. 26 af 27. maj 1987, der blev undersøgt under C 3/87 (godkendt ved beslutning af 21. oktober 1987) og C 45/87 (godkendt ved beslutning SG(88) D/12824 af 8.11.1988). Der er allerede i forbindelse med disse to støtteforanstaltninger blevet konstateret et element af statsstøtte.
(61) Forbuddet mod statsstøtte er ikke ubetinget. I det pågældende tilfælde kan undtagelserne i traktatens artikel 87, stk. 2, ikke anvendes og er da heller ikke blevet påberåbt af de italienske myndigheder. I betragtning af arten af den anmeldte ordning er den eneste undtagelse, der eventuelt kunne anvendes, undtagelsen i artikel 87, stk. 3.
(62) Den støtte, der er fastsat i artikel 9, skal vurderes ud fra de retningslinjer, der er offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers Tidende C 19 af 20. januar 2001, som henviser til Rådets forordning (EF) nr. 2792/1999 om de nærmere regler og betingelser for Fællesskabets strukturforanstaltninger for fiskeriet. Kommissionen råder stadig ikke over de oplysninger, der er nødvendige, for at den kan foretage en analyse af den støtte, der er fastsat i nævnte artikel. Det er derfor nødvendigt at fremsætte begæring til Italien om de oplysninger, der er nødvendige for en vurdering af disse støtteforanstaltninger, således at Kommissionen kan træffe en beslutning på et fuldt belyst grundlag. Hvis Italien ikke efterkommer påbuddet, vil Kommissionen i henhold til artikel 13 i forordning (EF) nr. 659/1999 træffe en beslutning på grundlag af de foreliggende oplysninger.
V. KONKLUSIONER
(63) I henhold til artikel 7, stk. 7, i forordning (EF) nr. 659/1999 vedtager Kommissionen, hvis den pågældende medlemsstat anmoder herom, en beslutning inden for to måneder på grundlag af de oplysninger, som den har til sin rådighed. Hvis de meddelte oplysninger ikke er tilstrækkelige til at godtgøre, at støtten er forenelig med fællesmarkedet, vedtager Kommissionen eventuelt en negativ beslutning.
(64) På baggrund af ovenstående kan Kommissionen konkludere, at den støtte, der er fastsat i artikel 4 og 8 i den undersøgte regionallov, for så vidt som den finder anvendelse i landbrugssektoren, udgør statsstøtte efter traktatens artikel 87, stk. 1, som ikke kan henføres under nogen undtagelse i artikel 87, stk. 3 -
VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:
Artikel 1
Den støtte, som Italien påtænker at yde på grundlag af artikel 4 og 8 i Siciliens regionallov nr. 81 af 7. november 1995 til fordel for sektoren for produktion, forarbejdning og afsætning af produkter henhørende under bilag I til traktaten, undtagen fiskeri- og akvakultursektoren, er uforenelig med fællesmarkedet.
Italien kan derfor ikke yde denne støtte.
Artikel 2
Italien underretter senest to måneder efter meddelelsen af denne beslutning Kommissionen om, hvilke foranstaltninger der er truffet for at efterkomme beslutningen.
Artikel 3
Hvad angår fiskeri- og akvakultursektoren, fremsætter Kommissionen i henhold til artikel 10, stk. 3, i forordning (EF) nr. 659/1999 en begæring til Italien om fremsendelse inden en måned af:
- en liste over og en beskrivelse af de støtteforanstaltninger, der er fastsat ved regionallov nr. 26 af 27. maj 1987, og som kan nyde godt af refinansiering efter artikel 9 i regionallov nr. 81 af 8. november 1995
- de præcise betingelser for ydelse af denne støtte: den præcise art, intensiteten, betingelserne for kumulering med andre støtteordninger, etc.
Artikel 4
Denne beslutning er rettet til Den Italienske Republik.
Udfærdiget i Bruxelles, den 17. oktober 2001.
Komission päätös,
tehty 17 päivänä lokakuuta 2001,
tukijärjestelmästä, jonka Italia aikoo toteuttaa perustamissopimuksen liitteessä I lueteltujen tuotteiden tuotannon, jalostamisen ja kaupan pitämisen tukemiseksi (7 päivänä marraskuuta 1995 annettu Sisilian aluelaki nro 81)
(tiedoksiannettu numerolla K(2001) 3060)
(Ainoastaan italiankielinen teksti on todistusvoimainen)
(2002/195/EY)
EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 88 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan,
ottaa huomioon viinin yhteisestä markkinajärjestelystä 17 päivänä toukokuuta 1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1493/1999(1),
on mainitun artiklan mukaisesti kehottanut asianomaisia esittämään huomautuksensa,
sekä katsoo seuraavaa:
I MENETTELY
(1) Italian viranomaiset ovat ilmoittaneet komissiolle 6 päivänä joulukuuta 1995 päivätyllä kirjeellään perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdan mukaisesti 7 päivänä marraskuuta 1995 annetusta Sisilian aluelaista nro 81 (jäljempänä "laki nro 81/1995"), joka koskee rahoitusta koskevia säännöksiä vuodelle 1995 ja käsittelee perustamissopimuksen liitteessä I lueteltujen tuotteiden tuotantoa, jalostamista ja kaupan pitämistä. Samat viranomaiset ovat toimittaneet 2 päivänä toukokuuta 1996 päivätyllä kirjeellä 6 päivänä huhtikuuta 1996 annetun aluelain nro 18 (jäljempänä "laki nro 18/1996") tekstin. Lain nimi on "Yrittäjiä ja nuorten osuustoimintaa koskevat toimenpiteet. Maatalouden koneistamista koskeva rahasto (ESA). Vaatimusten muuttaminen. Ehtojen voimassaolon jatkaminen", ja sillä muutetaan aluelain nro 81/1995 10 pykälää.
(2) Komission pääsihteeristö on kirjannut laissa nro 81/1995 säädetyt tukitoimenpiteet, joiden soveltaminen on perustamissopimuksen 87 artiklan mukaisesti keskeytetty, kunnes komissio on tehnyt päätöksensä, numerolla
N 408/B/96 perustamissopimuksen liitteessä I lueteltujen tuotteiden tuotantoa, jalostusta ja kaupan pitämistä koskevan aluelain nro 81/1995 osalta, ja numerolla
N 408/A/96 muiden alojen osalta.
(3) Komissio on tarkastellut ja hyväksynyt (20 päivänä elokuuta 1997 päivätty komission kirje SG(97) D/07/189) perustamissopimuksen 87 ja 88 artiklan mukaisesti tuen nro N 408/A/96, joka koskee lakiin nro 81/1995 sisältyviä tukitoimenpiteitä, jos ja siltä osin kuin ne koskevat muita kuin maatalouden, kalastuksen ja vesiviljelyn aloja. Komissio on tarkastellut edellä mainittuun lakiin sisältyvien toimenpiteiden soveltamista maatalouden, kalastuksen ja vesiviljelyn alalla tuen nro N 408/B/96 puitteissa.
Tämä päätös ei koske tukea nro N 408/A/96.
(4) Lisätietoja on toimitettu 9 päivänä elokuuta 1996 päivätyllä kirjeellä nro 5657, 30 päivänä lokakuuta 1996 päivätyllä kirjeellä nro 7382, 13 päivänä marraskuuta 1996 päivätyllä kirjeellä nro 7694 ja 12 päivänä huhtikuuta 1996 päivätyllä kirjeellä nro 2694. Italian viranomaisten toimittamien tietojen perusteella on selvää, että lain nro 81/1995 4 ja 9 pykälä koskevat maatalouden, kalastuksen ja vesiviljelyn aloja. Viranomaiset eivät kuitenkaan ole vastanneet tyhjentävästi komission esittämiin kysymyksiin, jotka koskevat 8 pykälän soveltamisalaa ja erityisesti sen soveltamista perustamissopimuksen liitteessä I lueteltujen tuotteiden tuotantoon, jalostukseen ja kaupan pitämiseen.
(5) Komissio on ilmoittanut Italialle 23 päivänä tammikuuta 1997 päivätyllä kirjeellä päätöksestään aloittaa tämän tuen osalta perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu menettely.
(6) Komission päätös menettelyn aloittamisesta on julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä(2). Komissio on kehottanut asianomaisia esittämään huomautuksensa tästä toimenpiteestä.
(7) Italian viranomaiset ovat esittäneet huomautuksia 8 päivänä toukokuuta 1997 päivätyssä kirjeessä nro 3155 ja 12 päivänä kesäkuuta 1997 päivätyssä kirjeessä nro 3899. Komissio ei ole saanut huomautuksia muilta asianomaisilta.
(8) Italian viranomaiset ovat 23 päivänä heinäkuuta 2001 päivätyllä kirjeellä nro 9365, joka on kirjattu 28 päivänä elokuuta 2001, pyytäneet, että lain nro 81/1995 4 pykälän osalta sovelletaan Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 93 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999(3) 7 artiklan 7 kohtaa eli, että komissio tekee päätöksen kahden kuukauden kuluessa pyynnön kirjaamisesta.
(9) Tämä päätös koskee ainoastaan tukitoimenpiteiden soveltamista perustamissopimuksen liitteessä I tarkoitetuilla aloilla (toisin sanoen maataloudessa, jolla tarkoitetaan alkutuotantoa, sekä maatalous-, kalastus- ja vesiviljelytuotteiden jalostusta ja kaupan pitämistä).
II YKSITYISKOHTAINEN KUVAUS TUESTA
(10) Tämä päätös koskee ainoastaan aluelain nro 81/1995 4, 8 ja 9 pykälässä tarkoitettuja toimenpiteitä, jotka kuvataan jäljempänä siltä osin kun ne koskevat perustamissopimuksen liitteessä I lueteltuja tuotteita (maatalous- ja kalastustuotteet). Siltä osin kuin laissa nro 81/1995 säädetyt tuet koskevat muita kuin maatalouden, kalastuksen ja vesiviljelyn aloja, komissio on tarkastellut niitä ja hyväksynyt ne Euroopan yhteisöjen perustamissopimuksen 87 ja 88 artiklan mukaisesti 20 päivänä elokuuta 1997 päivätyllä kirjeellä SG(97) D/07189.
(11) Aluelain nro 81/1995 4 pykälä. Tämän pykälän nojalla paikallisella maatalousviranomaisella on valtuudet myöntää aluelain nro 25/1993 78 pykälässä säädettyjä tukia viininviljelijöille, jotka saatuaan uudelleenistutusoikeuden asetuksen (ETY) N:o 454/80(4) mukaisesti ja kärsittyään vahinkoja vuosien 1988-1990 kuivuuden seurauksena ovat hakeneet asetuksessa (ETY) N:o 1442/88(5) säädettyjä tukia, samojen myöntämisedellytysten mukaisesti. Vuonna 1995 tämän pykälän soveltamiseksi oli varattu 2000 miljoonaa liiraa (noin miljoona euroa).
Kyseistä tukea voivat saada vain viininviljelijät, jotka täyttävät kaikki kolme pykälässä säädettyä ehtoa, toisin sanoen viininviljelijät:
i) joille on myönnetty asetuksen (ETY) N:o 454/80(6) mukainen uudelleenistutusoikeus;
ii) jotka eivät ole kyenneet käyttämään tätä oikeutta vuosina 1988-1990 vallinneen kuivuuden vuoksi; ja
iii) jotka ovat hakeneet asetuksessa (ETY) N:o 1442/88 säädettyä lopullista viininviljelyaloista luopumista koskevaa palkkiota.
Nämä tuensaajat voivat saada aluelain nro 25/93 78 pykälän mukaista avustusta. Pykälässä säädetään, että viininviljelijät, jotka ovat esittäneet raivaus- ja uudelleenistutushakemuksen ja jotka ovat menettäneet tuloja vuosina 1988-1990 vallinneen kuivuuden seurauksena, voivat saada asetuksessa (ETY) N:o 1442/88 säädettyjä tukia.
Tuen tarkoituksena on ensi sijassa korvata kyseisille viininviljelijöille lopullista viininviljelyaloista luopumista koskevalla palkkiolla se, että he eivät voineet kuivuuden vuoksi käyttää saamiaan uudelleenistutusoikeuksia, jotka raukesivat kuivuusvuosina.
(12) Komissio on esittänyt 4 pykälää koskevat huomautukset menettelyn aloittamista koskevassa, 23 päivänä tammikuuta 1997 päivätyssä kirjeessä, ja ne sisältyvät täydellisinä 13-16 kappaleeseen.
(13) Lopullisen viininviljelyaloista luopumisen korvauksen myöntämisestä viinivuosiksi 1988/1989-1997/1998 annetussa asetuksessa (ETY) N:o 1442/88(7),(8) säädetään (EMOTR:n tukiosastosta rahoitettujen) tukien myöntämisestä viininviljelijöille, jotka luopuvat tuotannosta lopullisesti. Luopumisen on tapahduttava asetuksessa säädettyjä ehtoja noudattaen. Palkkion määrä vaihtelee (katso asetuksen johdanto-osan kolmas kappale) viljelyalojen tuotantokyvyn mukaan, jotta voitaisiin ottaa huomioon sekä raivaustyön kustannukset, uudelleenistutusoikeuden menetys että vastaisten tulojen menetys. On selvää, että tärkein täytettävä ehto koskee viiniköynnöksen raivausta. (Asetuksen 4 artiklan 2 kohta: "Palkkion myöntäminen edellyttää kirjallista ilmoitusta, jossa hakija sitoutuu hakemuksen jättämistä seuraavan toukokuun 15 päivään mennessä raivaamaan tai raivauttamaan viiniköynnökset aloilta, joille palkkiota on haettu". Asetuksen 6 artikla: "Lopullista viininviljelyaloista luopumista koskevan palkkion myöntäminen edellyttää, että hakija todistaa suorittaneensa raivauksen.") Nyt kyseessä olevan tuen osalta alueellisten viranomaisten tarkoituksena ei näytä niinkään olevan nykyisistä viininviljelyaloista luopumisen rohkaiseminen (asetuksen (ETY) N:o 1442/88 tavoite) vaan uudelleenistutusoikeuksien käyttämättä jäämisen korvaaminen viininviljelijöille. Sisilian laissa säädetään sellaisen tuen myöntämisestä, joka on samankaltainen kuin asetuksessa (ETY) N:o 1442/88 säädetty tuki (jonka tarkoituksena on nykyisten viiniköynnösten raivaaminen ja jonka määrä lasketaan raivauksesta todennäköisesti koituvan haitan perusteella), korvauksena tapahtumasta, joka ei lainkaan vastaa yhteisrahoitetun tuen perustana olevaa tapahtumaa. Jos otetaan huomioon yhteisön asetuksen mukaisen tuen laskemistapa sekä asetuksen mukaisen tukijärjestelmän ja kyseisen alueellisen tuen erilaiset perusteet, alueellisen tuen myöntäminen johtaisi varmasti liiallisiin korvauksiin tuensaajille aiheutuneisiin kuluihin nähden.
(14) Edellä esitetyn perusteella on selvää, että Sisilian lain säännöksen tavoite ei ole sama kuin yhteisön asetuksen tavoite sen 19 artiklan mukaisessa merkityksessä: "Tämän asetuksen soveltaminen ei estä sellaisten kansallisen lainsäädännön mukaisten tukien myöntämistä, joilla on samat tavoitteet kuin tällä asetuksella. Tukien myöntäminen edellyttää niiden tarkastelemista perustamissopimuksen 92, 93 ja 94 artiklan mukaisesti." Edellä esitettyjä huomautuksia voidaan soveltaa uudelleenistutusoikeuksien ollessa voimassa.
(15) Tutkittavana olevassa tapauksessa aluelaissa tarkoitetut uudelleenistutusoikeudet, jotka on myönnetty asetuksen (ETY) N:o 337/79 nojalla, eivät ole enää edes voimassa (sillä niiden voimassaoloaika oli rajoitettu kahdeksaan vuoteen entisen markkinajärjestelyn säännöksillä, ja näin ollen tämän lainsäädännön mukaisesti myönnetty viimeinenkin uudelleenistutusoikeus oli rauennut viimeistään kahdeksan vuoden kuluttua 31 päivästä maaliskuuta 1987). Vaikuttaa, että kyseisen aluetuen tarkoitus on ensi sijassa asetuksen (ETY) N:o 1442/88 mukaisten (viiniköynnöksiään raivaaville viljelijöille tarkoitettujen) tukien myöntäminen sellaisille sisilialaisille viininviljelijöille, joille oli myönnetty uudelleenistutusoikeus asetuksen (ETY) N:o 337/79 mukaisesti mutta jotka eivät olleet voineet käyttää tätä oikeutta vuosina 1988-1990 vallinneiden ilmasto-olojen vuoksi. Kyseessä olisi näin ollen taannehtivasti maksettava korvaus sellaisen uudelleenistutusoikeuden menettämisestä, jota ei enää voi käyttää.
(16) Näin ollen, jos uudelleenistutusoikeus on voimassa, asetuksen (ETY) N:o 1442/88 mukaisen tuen myöntäminen johtaisi siihen, että viininviljelijä saa kuluihinsa nähden liian suuren korvauksen, mutta jos uudelleenistutusoikeutta ei oikeudellisesti ole olemassa, tuki on yksinkertaisesti perusteeton (toisin sanoen ei ole olemassa sitä vastaavaa kustannusta), ja sitä on pidettävä toimintatukena, joka ei periaatteessa sovellu yhteismarkkinoille. Tuki on tarkoitettu alalle, jota säännellään yhteistä markkinajärjestelyä koskevilla säännöksillä myös tuotannosta luopumisen osalta. Nämä säännökset ovat yhteisön tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan luonteeltaan täydellisiä ja tyhjentäviä, ja ne estävät jäsenvaltioita hyväksymästä niiden kanssa ristiriitaisia toimenpiteitä. Edellä esitetyn perusteella vaikuttaa, että kyseinen aluetuki on ristiriidassa viinin yhteistä markkinajärjestelyä koskevien yhteisön säännösten kanssa (asetus (ETY) N:o 822/87), eikä siihen näin ollen voida soveltaa perustamissopimuksen 87 artiklan (entinen 92 artikla) 2 ja 3 kohdassa tarkoitettuja poikkeuksia.
(17) Aluelain nro 81/1995 8 pykälässä säädetään 10000 miljoonan liiran lisäämisestä alueellisen säästökassan CRIAS:n (Cassa regionale per il credito alle imprese artigiane) käyttövaroihin, joista myönnetään käyttöluottoja käsiteollisuusyrityksille.
(18) Menettelyn aloittamista koskeva komission kirje, joka on päivätty 23 päivänä tammikuuta 1997, perustuu 19 ja 20 kappaleessa esitettyihin huomautuksiin.
(19) Ei voida sulkea pois mahdollisuutta, että kyseisen pykälän soveltamisalaan kuuluu myös käsiteollisuusyrityksiä, jotka toimivat perustamissopimuksen liitteessä I lueteltujen tuotteiden tuotannon, jalostuksen tai kaupan pitämisen alalla. Komissio on kehottanut 17 päivänä kesäkuuta 1996 päivätyllä kirjeellä nro 23927 Italian viranomaisia täsmentämään, mitkä toiminta-alat sisältyvät käsiteollisuusyrityksen määritelmään ja erityisesti, ovatko maataloustuotteiden tuotanto, jalostus tai kaupan pitäminen tällaisia aloja. Italian viranomaiset ovat todenneet 30 päivänä lokakuuta 1996 päivätyssä vastauskirjeessään nro 7382, että vaikka rahastosta ei myönnetä tukea maataloustuotteita tuottaville maatiloille, kyseisellä alueella käsiteollisuusyrityksen käsite tulkitaan alaa koskevassa lainsäädännössä toisinaan siten, että siihen sisältyvät eräät jalostukseen ja kaupan pitämiseen liittyvät toiminnot (esimerkiksi maitoalan investoinnit) ja että näin ollen säännöksen soveltamisalan tulkinnan on perustuttava 8 päivänä elokuuta 1985 annettuun Italian valtion lakiin nro 443 (käsiteollisuusalaa koskeva puitelaki). Tämän lain mukaisesti maatalousalan tuotantoyritykset eivät ole käsiteollisuusyrityksiä. Edellä esitetyn perusteella ei voida sulkea pois mahdollisuutta, että CRIAS:n myöntämät luotot on tarkoitettu myös maataloustuotteiden jalostuksen ja/tai kaupan pitämisen alalla toimiville käsiteollisuusyrityksille. Koska tukijärjestelmä on uusi ja voimassa 1 päivänä tammikuuta 1996 jälkeen(9), sitä olisi tarkasteltava käyttöluottoina myönnettäviä valtiontukia koskevan tukikehyksen perusteella(10). Koska käytettävissä ei kuitenkaan ole lisätietoja, toimenpiteitä ei voida arvioida tukikehyksen sääntöjen perusteella. Näin ollen komissio on päättänyt aloittaa perustamissopimuksen 88 artiklan (entinen 93 artikla) 2 kohdan mukaisen menettelyn, joka koskee aluelain nro 81/95 8 pykälässä säädettyä tukea siltä osin kuin sitä voidaan soveltaa perustamissopimuksen liitteessä I lueteltujen tuotteiden tuotantoon, jalostukseen ja/tai kaupan pitämiseen (toisin sanoen mikäli maatalousalan jääminen sen soveltamisalan ulkopuolelle ei merkitse kaikkien näiden toimintojen poissulkemista).
(20) Aluelain nro 81/1995 9 pykälä. Aluelain nro 81/1995 9 pykälässä vahvistetaan osuustoiminnasta vastaavan alueministeriön otsakkeen 5 menot ja lisätään 3000 miljoonaa liiraa alueellisen talousarvion alamomentille nro 75826. Italian viranomaiset ovat täsmentäneet, että aluelain nro 81/1995 9 pykälässä tarkoitetut menot käytetään 27 päivänä toukokuuta 1987 annetussa aluelaissa nro 26 säädettyjen tukien uudelleen rahoittamiseen. Näitä tukia on tarkasteltu numerolla C 3/87 (hyväksytty 21 päivänä lokakuuta 1987 tehdyllä päätöksellä) ja numerolla C 45/87 (hyväksytty 8 päivänä marraskuuta 1988 tehdyllä päätöksellä SG(88) D/12824). Toukokuun 27 päivänä 1987 annetun lain nro 26 voimassaoloa on jatkettu ja eräitä sen säännöksiä on muutettu aluelailla nro 25/90, jota komissio on tarkastellut ja jonka se on hyväksynyt valtiontukiasiassa NN 27/92 (3 päivänä marraskuuta 1992 tehty päätös SG(92) D/15059).
(21) Komissio on päättänyt aloittaa 88 artiklan 2 kohdan mukaisen menettelyn 22 kappaleessa esitettyjen huomautusten perusteella.
(22) Edellä mainittuja lakeja, joiden nojalla toteutetaan kalastusalan tukia, on tarkasteltu kalastuksen alalla myönnettävää valtiontukea koskevien suuntaviivojen(11) perusteella. Suuntaviivoissa viitataan kalastus- ja vesiviljelyalan rakenteiden parantamiseksi ja mukauttamiseksi toteutettavista yhteisön toimista annetussa neuvoston asetuksessa (ETY) N:o 4028/86(12) lueteltuihin ehtoihin. Komissiolla ei ole käytettävissään riittävästi tietoja sen arvioimiseksi, ovatko aluelain nro 81/1995 nojalla kalastusalalle myönnetyt tuet ilmoitushetkellä voimassa olevan lainsäädännön eli kalastuksen ja vesiviljelyn alalla myönnettävää valtiontukea koskevien suuntaviivojen(13) mukaiset. Suuntaviivoissa viitataan yhteisön kalastus- ja vesiviljelyalaa sekä niiden tuotteiden jalostusta ja kaupan pitämistä koskevien rakenteellisten tukitoimenpiteiden perusteista ja edellytyksistä annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 3699/93(14) säädettyihin ehtoihin.
III ITALIAN HUOMAUTUKSET
(23) Italian viranomaiset ovat 8 päivänä toukokuuta 1997 päivätyssä kirjeessä nro 3155 ja 12 päivänä kesäkuuta 1997 päivätyssä kirjeessä nro 3899 esittäneet vain lain nro 81/1995 4 ja 8 pykälää koskevia huomautuksia. Viranomaiset ovat esittäneet erityisesti seuraavat huomautukset, jotka koskevat 4 pykälää.
(24) Kyseiset viiniviljelyalan yrittäjät eivät ole voineet käyttää heille jo myönnettyjä oikeuksia, sillä uudelleenistutusoikeus raukesi vuosina, jolloin sääolot olivat tuhoisat. Laissa nro 25/93 säädetyn tukijärjestelmän avulla viljelijälle voitaisiin korvata myönnetyn uudelleenistutusoikeuden ja vastaisen tulon menetys, sillä asetuksen (ETY) N:o 1442/88(15) tavoite eli viininviljelyalan pienentäminen on joka tapauksessa saavutettu, vaikkakin viljelijän tahdosta riippumattomista syistä.
(25) Viininviljelijät ovat raivanneet viiniköynnöksiä omalla kustannuksellaan mutta eivät ole saaneet julkista tukea. Viranomaiset ehdottavat näin ollen, että tuen määrä laskettaisiin raivausta edeltävien viiden viinivuoden keskimääräisen tuotannon perusteella, jonka avulla määriteltäisiin asetuksessa (ETY) N:o 1442/88 tarkoitettu taso, ja että maksettavan palkkion arvo perustuisi ecun arvoon viiteajankohtana käytettävänä viinivuotena.
(26) Aluelaissa palkkion maksaminen sidotaan olemassa olevaan uudelleenistutusoikeuteen, joka voitiin käyttää raivausta seuraavan viiden viinivuoden kuluessa ilman palkkion myöntämistä.
(27) Italian viranomaiset ovat selvittäneet 8 pykälän osalta, että käyttöpääoma ja siihen liittyvät käytettävissä olevat varat, jotka on poistettu tällä samalla pykälällä, on siirretty yhteen erillisesti hallinnoituun rahastoon, jonka tarkoituksena on toteuttaa toimenpiteitä käsiteollisuusyritysten hyväksi aluelain nro 6/97 64 pykälän mukaisesti. Kun 10 miljardia liiraa (noin viisi miljoonaa euroa) siirrettiin 8 pykälän mukaisesti, toimivaltainen alueellinen lautakunta totesi olevan aiheellista siirron yhteydessä "suositella CRIAS:lle, että se sulkee tuen piiristä maataloustuotteiden tuotannon, jalostuksen tai kaupan pitämisen alalla toimivat käsiteollisuusyritykset".
(28) Italian viranomaiset eivät ole esittäneet lain nro 81/1995 9 pykälää koskevia huomautuksia.
IV OIKEUDELLINEN ARVIOINTI
a) Lain nro 81/1995 4 pykälä
(29) Lain nro 81/1995 4 pykälässä säädetään, että sellaisille viininviljelijöille, jotka saatuaan uudelleenistutusoikeuden asetuksen (ETY) N:o 454/80(16) mukaisesti ja kärsittyään vahinkoa vuosien 1988-1990 kuivuuden seurauksena ovat hakeneet asetuksessa (ETY) N:o 1442/88(17) säädettyjä tukia, voidaan myöntää tukia samojen myöntämisedellytysten mukaisesti.
(30) Perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdan mukaisesti jäsenvaltion myöntämä taikka valtion varoista muodossa tai toisessa myönnetty tuki, joka vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua suosimalla jotakin yritystä tai tuotannonalaa, ei sovellu yhteismarkkinoille, siltä osin kuin se vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. Komissio katsoo, että kyseisessä tapauksessa 87 artiklan 1 kohdan soveltamisen edellytykset täyttyvät kaikkien toimenpiteiden osalta. Viinin yhteisestä markkinajärjestelystä annetun asetuksen (EY) N:o 1493/1999 71 artiklan mukaisesti perustamissopimuksen 87, 88 ja 89 artiklaa sovelletaan tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvien tuotteiden tuotantoon ja kauppaan.
(31) Tarkasteltavana olevan lain 4 pykälässä säädetään tuista, joiden tarkoituksena on korvata viininviljelijöille, jotka ovat hakeneet asetuksen (ETY) N:o 1442/88 mukaista lopullista luopumista koskevaa palkkiota, vahingot, joita heille on koitunut siitä, että he eivät ole voineet käyttää asetuksen (ETY) N:o 337/79 mukaisesti saamaansa uudelleenistutusoikeutta. Viininviljelijät, joille tämä tuki myönnetään, saavat taloudellista etua, jota he eivät muuten toiminnassaan olisi saaneet, ja näin ollen he ovat paremmassa kilpailuasemassa kuin muut yhteisön maanviljelijät, jotka eivät saa vastaavaa tukea.
(32) Tuki vaikuttaa kilpailuun ja jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. Edunsaajat harjoittavat taloudellista toimintaa alalla, jolla käydään jäsenvaltioiden välistä kauppaa, eli viinialalla. Vuonna 1995 viinialan yhteisön sisäinen kauppa oli 31346000 hehtolitraa ja 12 jäsenvaltion EU:n tuotanto 152848000 hehtolitraa, josta Italia tuotti 58776000 hehtolitraa (toisin sanoen 38 prosenttia 12 jäsenvaltion EU:n kokonaistuotannosta). Lisäksi Italian osuus koko maailman viinikaupasta oli 34,1 prosenttia. Sisilia on viinintuotantoalue, ja siellä tuotettiin vuonna 1995 18 prosenttia Italian viinistä (tuotanto noin 164000 hehtaaria). Toimenpide on siis 87 artiklan 1 kohdassa esitetyn määritelmän mukainen valtiontuki.
(33) Valtiontuen myöntämiskielto ei ole ehdoton. On ilmeistä, että perustamissopimuksen 87 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja poikkeuksia ei voida soveltaa kyseiseen tapaukseen, eivätkä Italian viranomaiset ole niihin vedonneet. Käytettävissä olevien tietojen perusteella kuivuutta ei voida pitää 87 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettuna poikkeuksellisena tapahtumana. Kun otetaan huomioon ilmoitetun tukijärjestelmän luonne, siihen voidaan mahdollisesti soveltaa ainoastaan 87 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua poikkeusta. On siis selvitettävä, voiko kyseisiin toimenpiteisiin soveltaa tätä poikkeusta.
(34) Lain nro 81/1995 4 pykälässä säädetään tuesta viininviljelijöille, jotka eivät vuosien 1988-1990 kuivuuden vuoksi ole voineet käyttää heille asetuksen (ETY) N:o 454/80 mukaisesti myönnettyä uudelleenistutusoikeutta ja jotka ovat esittäneet hakemuksen saadakseen asetuksen (ETY) N:o 1442/88 mukaisia tukia. Oikeudet, joihin Italian viranomaiset viittaavat ja jotka ovat tuen myöntämisen ehdoton edellytys, on myönnetty viinin yhteisestä markkinajärjestelystä annetun asetuksen (ETY) N:o 337/79 mukaisesti.
(35) Koska Italian viranomaiset ovat asianmukaisesti antaneet komissiolle tiedon kyseisestä laista perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdan mukaisesti, sen tarkastelussa on sovellettava maatalousalan valtiontukea koskevien suuntaviivojen(18) (jäljempänä "suuntaviivat") sääntöjä. Suuntaviivojen 23.3 kohdan mukaisesti näitä suuntaviivoja sovelletaan uusiin valtiontukiin, mukaan lukien jäsenvaltioiden toimittamat vireillä olevat ilmoitukset, 1 päivästä tammikuuta 2000 alkaen.
(36) Asetuksella (EY) N:o 1493/1999 kumotaan aiempi viinikaupan yhteisestä järjestämisestä annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 822/87, jolla kumotaan neuvoston asetus (ETY) N:o 337/79, sekä lopullista viininviljelyaloista luopumista koskevan palkkion myöntämisestä annettu asetus (ETY) N:o 1442/88. Uudelleenistutusoikeuksista säädetään asetuksen (EY) N:o 1493/1999 4 artiklassa ja luopumispalkkioista sen 8, 9 ja 10 artiklassa.
(37) Asetuksen (EY) N:o 1493/1999 4 artiklan mukaisesti uudelleenistutusoikeuksia voi saada kahdella tavalla: uudelleenistutusoikeuksia ovat yhteisön aikaisemman lainsäädännön tai aikaisemman kansallisen lainsäädännön mukaisesti saadut samankaltaiset oikeudet, tai jäsenvaltiot voivat myöntää uudelleenistutusoikeuksia tuottajille, jotka sitoutuvat raivaamaan viiniköynnöstä kasvavan alan ennen kolmannen viinivuoden päättymistä alueen istuttamisesta. Nyt kyseessä olevat uudelleenistutusoikeudet oli saatu yhteisön aikaisemman lainsäädännön mukaisesti; tässä lain nro 81/1995 4 pykälän teksti on selvä (tukia voidaan myöntää ainoastaan "viininviljelijöille, jotka saatuaan uudelleenistutusoikeuden asetuksen (ETY) N:o 454/80 mukaisesti ja kärsittyään vahinkoa vuosien 1988-1990 kuivuuden seurauksena ovat hakeneet asetuksessa (ETY) N:o 1442/88 säädettyjä tukia, samojen myöntämisedellytysten mukaisesti"). On siis todistettava, että oikeudet ovat yhä voimassa ja että ne voidaan muuttaa lopullista luopumista koskeviksi palkkioiksi.
(38) Kyseiset viininviljelijät ovat maksaneet raivauksesta aiheutuneet kustannukset ja saaneet vastineeksi mahdollisuuden käyttää uudelleenistutusoikeuksia samoille tai vastaaville viljelyaloille. Tässä tapauksessa (asetuksen (ETY) N:o 337/79(19) mukaisesti saadut) uudelleenistutusoikeudet eivät ole enää voimassa. Asetuksen (ETY) N:o 337/79, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella (ETY) N:o 454/80 liitteen VI C kohdassa uudelleenistutusoikeus määritellään seuraavasti: "oikeus istuttaa viiniköynnöstä alueelle, joka todelliselta satotasoltaan vastaa viiniköynnöksistä raivattua aluetta, tässä asetuksessa määritellyin edellytyksin niiden kahdeksan viinivuoden aikana, jotka seuraavat alueella tehtyä raivausta". Koska viljelijät eivät käyttäneet uudelleenistutusoikeuksia ennen raukeamispäivää (viranomaiset ovat ilmoittaneet, että kyseiset oikeudet raukesivat vuosina 1988-1990), oikeudet eivät olleet voimassa, kun kyseisestä laista ilmoitettiin komissiolle, eivätkä ne etenkään ole voimassa asetuksen (EY) N:o 1493/1999 4 artiklan ensimmäisen luetelmakohdan mukaisesti.
(39) Kun asetuksen (ETY) N:o 337/79 mukaisesti saadut uudelleenistutusoikeudet lakkaavat olemasta voimassa, kaikki tuet, joiden tarkoituksena on näiden oikeuksien korvaaminen, muuttuvat taannehtiviksi tuiksi, jotka ovat ristiriidassa suuntaviivojen 3.6 kohdan kanssa. Tämän kohdan mukaan tuensaajan jo toteuttamia toimenpiteitä varten taannehtivasti myönnetyn tuen ei voida katsoa sisältävän tarpeellista kannustavaa piirrettä, vaan se on katsottava toimintatueksi, jonka ainoana tarkoituksena on keventää tuensaajan taloudellista taakkaa. Korvaavia tukijärjestelmiä lukuun ottamatta kaikissa tukijärjestelmissä olisi sen vuoksi edellytettävä, että tukea ei saa myöntää aloitettuun työhön tai toteutettuihin toimenpiteisiin ennen kuin tukihakemus on toimitettu asianmukaisesti toimivaltaiselle viranomaiselle.
(40) Suuntaviivojen perusteella tuki voidaan myöntää taannehtivasti vain, jos se on korvaava tukitoimenpide ja sen osoitetaan olevan kyseisen yhteisen markkinajärjestelyn mukainen. Sisilian tapauksessa on näin ollen tutkittava, voidaanko tukeen soveltaa suuntaviivojen 11 kohtaa, joka koskee tukia maataloustuotannolle tai maatalouden tuotantovälineille aiheutuneiden vahinkojen korvaamiseksi ja tässä erityistapauksessa tukia, joiden tavoitteena on suojata viljelijöitä epäsuotuisten sääolojen (kuivuus vuosina 1988-1990) vuoksi aiheutuvien vahinkojen varalta. Italian viranomaiset ovatkin 12 päivänä kesäkuuta 1997 päivätyssä kirjeessään nro 3899 kytkeneet uudelleenistutusoikeuden käyttämättä jäämisen (ja siten kärsityn vahingon) tuhoisaan kuivuuteen. Suuntaviivojen 11.1.2 kohdassa todetaan kuitenkin että kilpailun edellytysten vääristymisriskin välttämiseksi komissio pitää tärkeänä varmistaa, että hallinnolliset ja talousarvioon liittyvät rajoitukset huomioon ottaen maataloustuotannolle aiheutuneista vahingoista viljelijöille korvaukseksi myönnetyt tuet maksetaan mahdollisimman pian kyseisestä tapahtumasta. Jos tuki maksetaan vasta useita vuosia kyseisen tapahtuman jälkeen, on olemassa todellinen vaara, että tällaisen tuen maksaminen aiheuttaa vastaavia taloudellisia seurauksia kuin toimintatuki. Näin on erityisesti silloin, jos tuki maksetaan taannehtivasti sellaisten vaatimusten perusteella, joita ei ollut asianmukaisesti dokumentoitu tapahtuman aikana. Jos esimerkiksi tapahtuman luonteesta ja laajuudesta taikka vahingon vasta myöhemmin ilmenevästä tai sen jatkuvasta luonteesta johtuvaa erityistä perustetta ei ole, komissio ei tästä syystä hyväksy sellaisia tukiehdotuksia, jotka tehdään yli kolmen vuoden kuluttua tapahtuman ilmenemisestä. Kyseisessä tapauksessa määräajat ovat umpeutuneet, eivätkä viranomaiset ole toimittaneet tietoja, joiden avulla voitaisiin todeta, että tapahtuman laajuuden tai luonteen tai myöhemmin ilmenevän tai jatkuvan vahingon vuoksi on perusteltua ylittää suuntaviivojen mukainen kolmen vuoden määräaika.
(41) Tukea ei myöskään voida pitää suuntaviivojen 9 kohdan mukaisena tukena tuotannon kapasiteetin poistamiseen. Jotta kyseisiä tukia ei pidettäisi vain yrityksille myönnettävinä toimintatukina, on voitava osoittaa, että niistä on yleisesti hyötyä viinialalla. Palkkiolla korvataan sisilialaisille viljelijöille sellaisesta raivauksesta aiheutuneita kuluja, joka suoritettiin lähes 13 vuotta ennen kuin tuesta ilmoitettiin. Sillä ei siten ole alaa hyödyttävää kannustavaa vaikutusta, eikä sitä voida pitää muuna kuin toimintatukena.
(42) Maatalousalan valtiontuen myöntämisen keskeisenä edellytyksenä on myös, että se ei vaikuta kyseisen alan yhteisen markkinajärjestelyn mekanismeihin. Lain nro 81/1995 4 pykälän mukaista tukea saavat eivät kuitenkaan ole oikeutettuja asetuksen (EY) N:o 1493/1999 mukaiseen lopullista luopumista koskevaan palkkioon. Asetuksen (EY) N:o 1493/1999 II osaston II luvussa (8 ja 9 artikla) säädetään, että lopullisesta viininviljelystä luopumisesta tietyllä alalla voidaan myöntää palkkio. Näiden säännösten mukaisesti palkkio voidaan myöntää viininvalmistukseen käytettävien rypäleiden tuotantoa varten viljeltyjen viininviljelyalojen tuottajille. Sisilialaiset viininviljelijät eivät voisi esittää hakemusta saadakseen asetuksen (EY) N:o 1493/1999 mukaisen luopumispalkkion, sillä viljelyaloja ei ole viljelty viinivuoden 1981-1982 jälkeen (viimeinen raivausajankohta). Näin ollen kaikkia kyseisille viininviljelijöille myönnettyjä tukia on pidettävä yhteisen markkinajärjestelyn sääntöjen vastaisina.
(43) Vaikka 87, 88 ja 89 artiklaa sovelletaan sellaisenaan yhteisten markkinajärjestelyjen piiriin kuuluviin aloihin, niiden soveltaminen riippuu kuitenkin kyseisissä asetuksissa vahvistetuista säännöksistä. Toisin sanoen jäsenvaltion turvautumista 87, 88 ja 89 artiklan määräyksiin ei voida asettaa etusijalle kyseisen markkinoiden alan markkinajärjestelystä annetun asetuksen säännöksiin nähden. Näin ollen komissio ei voi missään olosuhteissa hyväksyä tukea, joka olisi ristiriidassa yhteisiä markkinajärjestelyjä koskevien säännösten kanssa tai joka häiritsisi yhteisen markkinajärjestelyn asianmukaista toimivuutta. Lain nro 81/1995 4 pykälässä säädettyjen tukien myöntäminen on ristiriidassa asetuksessa (EY) N:o 1493/1999 säädetyn viinin yhteisen markkinajärjestelyn sääntöjen kanssa, kuten edellä olevassa kohdassa osoitetaan, eikä siihen näin ollen voida soveltaa EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuja poikkeuksia.
(44) Tukien tarkastelu niiden säännösten perusteella, jotka olivat voimassa ennen asetuksen (EY) N:o 1493/1999 voimaantuloa ja joihin viitataan lain nro 81/1995 4 pykälässä (säännökset, joiden perusteella kyseiset oikeudet oli saatu), osoittaa sekin, että niihin ei voida soveltaa perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan mukaisia poikkeuksia.
(45) Lain nro 81/1995 4 pykälän tarkoituksena on tuen myöntäminen viininviljelijöille, joille on myönnetty uudelleenistutusoikeuksia asetuksen (ETY) N:o 337/79 mukaisesti (oikeuksia, jotka viranomaisten ilmoituksen mukaan raukesivat viinivuosina 1988-1990) ja jotka ovat esittäneet hakemuksen lopullista viininviljelystä luopumista koskevan palkkion saamiseksi, korvauksena siitä, että he eivät käytännössä ole voineet hyödyntää saamiaan oikeuksia. Yhteisön lainsäädäntö tarjoaa tähän kaksi vaihtoehtoa:
- mahdollisuus raivata viiniköynnökset lopullisesti, mikä korvataan asetuksen (ETY) N:o 1442/88 mukaisina palkkioina, tai
- mahdollisuus raivata viiniköynnökset ja saada samalla oikeus istuttaa uudelleen viiniköynnöstä alalle, joka vastaa viiniköynnöksistä raivattua alaa, asetuksen (ETY) N:o 337/79 mukaisesti.
Kyseiset viininviljelijät valitsivat alun perin jälkimmäisen vaihtoehdon ja saivat korvauksena raivauksesta mahdollisuuden istuttaa uusia viiniköynnöksiä.
(46) Asetuksen (ETY) N:o 1442/88 19 artikla sallii sellaisten myöhempien kansallisten tukien myöntämisen, joilla on samat tavoitteet kuin tällä asetuksella. Tällaisia tukia on tarkasteltava perustamissopimuksen 87, 88 ja 89 artiklan (entinen 92, 93 ja 94 artikla) mukaisesti. Lisätukien myöntämisen edellytyksenä oli siis, että tukijärjestelmällä ja asetuksella (ETY) N:o 1442/88 on samat tavoitteet. Tarkasteltavana olevassa laissa säädetään sellaisten uudelleenistutusoikeuksien korvaamisesta, jotka viininviljelijät olivat saaneet mutta joita he eivät kuivuuden vuoksi olleet voineet käyttää. Lain tavoite ei siis vastaa asetuksen (ETY) N:o 1442/88 tavoitetta, sillä uudelleenistutusoikeuden käyttämättä jäämistä ei voida rinnastaa asetuksen (ETY) N:o 1442/88 tavoitteen mukaiseen lopulliseen luopumiseen, joka tapahtuu tämän asetuksen yksityiskohtaisten sääntöjen mukaisesti. Asetuksen (ETY) N:o 1442/88 soveltamista koskevia yksityiskohtaisia sääntöjä ei myöskään noudateta, sillä ainakin yksi luopumispalkkion saamisen välttämätön ehto jää täyttymättä. Itse asiassa kyseisen asetuksen 1 artiklan 1 kohdan mukaisesti lopullista luopumista koskeva palkkio voidaan myöntää viljelyalojen viljelijöille viinin tai syötäväksi tai kuivattavaksi tarkoitettujen viinirypäleiden tuotantoon tai viiniköynnösten perusrunkojen emokasvien kasvatukseen, jos perusrunkolajikkeet kuuluvat viininvalmistuksessa käytettävien viiniköynnöslajikkeiden luokitteluun. On ilmeistä, että sisilialaiset viininviljelijät eivät kuulu tähän ryhmään, sillä aloja, joille he hakivat palkkiota, ei hakemuksen esittämishetkellä viljelty asetuksen (ETY) N:o 1442/88 mukaisesti (sillä viiniköynnösten raivaus, joka on uudelleenistutusoikeuksien saamisen keskeinen edellytys, oli jo suoritettu).
(47) Lisäksi, kuten 39 kappaleessa edellä esitetään, uudelleenistutusoikeudet olivat rauenneet viinivuosina 1988-1990, eivätkä ne siten olleet voimassa edes silloin, kun kyseisestä toimenpiteestä ilmoitettiin komissiolle. Koska lain nro 81/1995 4 pykälässä säädetyn tuen tarkoituksena on sellaisen menetyksen korvaaminen viininviljelijöille, jota heillä ei enää ollut lakia vahvistettaessa, sitä on pidettävä taannehtivana tukena, joka on ristiriidassa viinin yhteisestä markkinajärjestelystä annetun asetuksen (ETY) N:o 337/79 säännösten kanssa, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella (ETY) N:o 454/80. Komission on siis pääteltävä, että toimenpiteeseen ei voida soveltaa EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuja poikkeuksia.
b) Aluelain nro 81/1995 8 pykälä
(48) Aluelain nro 81/1995 8 pykälässä säädetään 10000 miljoonan liiran lisäämisestä alueellisen säästökassan CRIAS:n (Cassa regionale per il credito alle imprese artigiane) käyttövaroihin, joista myönnetään käyttöluottoja käsiteollisuusyrityksille.
(49) Lain nro 81/1995 8 pykälässä säädetään käsiteollisuusyrityksille tarkoitetuista, käyttöluottoina myönnettävistä tuista. Julkisia varoja myönnetään ilman vastasuoritusta yrityksille, jotka luottojen avulla parantavat kilpailuasemaansa sellaisiin yhteisön muihin maanviljelijöihin nähden, jotka eivät saa vastaavaa tukea. Käytettävissä olevien tietojen perusteella ei voida sulkea pois mahdollisuutta, että tuet on tarkoitettu myös yrityksille, jotka harjoittavat perustamissopimuksen liitteessä I lueteltujen tuotteiden jalostusta ja kaupan pitämistä. Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahaston (EMOTR) tuesta maaseudun kehittämiseen ja tiettyjen asetusten muuttamisesta ja kumoamisesta annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1257/1999(20) 51 artiklassa säädetään, että perustamissopimuksen 87, 88 ja 89 artiklaa sovelletaan jäsenvaltioiden maaseudun kehittämistoimenpiteitä varten myöntämään tukeen.
(50) Valtiontuen myöntämiskielto ei ole ehdoton. Kyseisessä tapauksessa perustamissopimuksen 87 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja poikkeuksia ei voida soveltaa, eivätkä Italian viranomaiset ole niihin vedonneet. Kun otetaan huomioon ilmoitetun tukijärjestelmän luonne, siihen voidaan mahdollisesti soveltaa ainoastaan 87 artiklan 3 kohdassa määrättyä poikkeusta.
(51) Koska kyseessä ovat käyttöluotot, tarkastelun on perustuttava valtiontukia koskevaan komission tiedonantoon: maataloudelle myönnetyt tuetut lyhytaikaiset lainat ("käyttöluotot")(21) sekä maataloudelle myönnettyihin käyttöluottoihin liittyviä valtiontukia koskeviin sääntöihin(22). Italian viranomaisten esittämissä huomautuksissa ei ole riittävästi perusteita sen mahdollisuuden täydelliseksi pois sulkemiseksi, että pykälää sovelletaan myös perustamissopimuksen liitteessä I lueteltujen tuotteiden jalostuksen ja kaupan pitämisen alalla toimiviin käsiteollisuusyrityksiin. Lain nro 6/97 64 pykälässä, jolla 8 pykälä kumotaan, säädetään vain käsityöläisille tarkoitettujen varojen siirtämisestä täsmentämättä, minkä tyyppisiä käsityöläisiä laissa tarkoitetaan.
(52) Kirjeessä nro 3155, joka on päivätty 8 päivänä toukokuuta 1997, Italian viranomaiset ovat ilmoittaneet varojen siirtämisen yhteydessä suositelleensa CRIAS:lle, että se sulkee tuen piiristä maataloustuotteiden tuotannon, jalostuksen tai kaupan pitämisen alalla toimivat käsiteollisuusyritykset.
(53) Tällainen suositus on sinänsä huolestuttava. Se, että suositus ylipäänsä on aiheellinen, tarkoittaa, että käyttöluottoja voidaan myöntää maatalousalalla toimiville yrityksille. Italian viranomaiset eivät olekaan kieltäneet tätä mahdollisuutta vaan toteavat 30 päivänä lokakuuta 1996 päivätyssä kirjeessään, että vaikka rahaston tukea ei myönnetä alkutuotannon alalla toimiville yrityksille, kyseisellä alueella käsiteollisuusyrityksen käsite tulkitaan kyseistä alaa koskevassa lainsäädännössä toisinaan siten, että siihen sisältyy jalostukseen ja kaupan pitämiseen liittyvää toimintaa (esimerkiksi maitoalan investoinnit). Italian viranomaisten mukaan on sovellettava 8 päivänä elokuuta 1995 annettua Italian valtion lakia nro 443, jonka 3 pykälässä käsiteollisuusyritys määritellään seuraavasti: "yritys, jonka päätarkoituksena on harjoittaa tavaroiden ja palvelujen tuotantoon, myös puolivalmiiden tavaroiden tuotantoon, sekä palvelujen tarjoamiseen liittyvää toimintaa, lukuun ottamatta maatalousalan toimintaa." Lain tekstistä ei voi päätellä, että tuen ulkopuolelle jäävät myös maataloustuotteiden jalostuksen ja/tai kaupan pitämisen alalla toimivat käsiteollisuusyritykset.
(54) Kun on todettu, että 8 pykälän perusteella on mahdollista myöntää käyttöluottoja maataloustuotteiden jalostuksen ja/tai kaupan pitämisen alalla toimiville yrityksille, on arvioitava, mikä on alueviranomaisten suosituksen juridinen merkitys, toisin sanoen, antaako suositus riittävät takeet siitä, että perustamissopimuksen liitteessä I lueteltujen tuotteiden tuotannon, jalostuksen ja/tai kaupan pitämisen alalla toimiva yritys ei voi saada 8 pykälässä tarkoitettua luottoa. Edellä mainitusta kirjeestä ilmenee, että toimivaltainen alueellinen lautakunta on todennut "olevan aiheellista" suositella, että siirron yhteydessä tuen piiristä suljetaan pois maataloustuotteiden tuotannon, jalostuksen tai kaupan pitämisen alalla toimivat käsiteollisuusyritykset. Muotoilusta voi päätellä, että suositus ei ole pakottava.
(55) Edellä esitetyn perusteella on pääteltävissä, että tukijärjestelmä koskee myös maataloustuotteiden jalostuksen ja/tai kaupan pitämisen alalla toimivia käsiteollisuusyrityksiä. Tästä syystä kyseistä pykälää on tarkasteltava niiden suuntaviivojen perusteella, jotka sisältyvät valtiontukia koskevaan komission tiedonantoon: maataloudelle myönnetyt tuetut lyhytaikaiset lainat ("käyttöluotot"), sekä maataloudelle myönnettyihin käyttöluottoihin liittyviä valtiontukia koskevien sääntöjen perusteella. Erityisesti valtiontukia koskevan komission tiedonannon: maataloudelle myönnetyt tuetut lyhytaikaiset lainat ("käyttöluotot") A kohdassa komissio ilmaisee selvästi, että käyttöluotot ovat toimintatukia, jotka voidaan hyväksyä vain poikkeustapauksessa, koska ne voivat vääristää kilpailua. Tällaisten tukien myöntäminen edellyttää näin ollen ehdottomasti edellä mainituissa asiakirjoissa olevien vaatimusten noudattamista.
(56) Edellä mainituissa käyttöluottoja koskevissa yhteisön säännöksissä todetaan selvästi, että käyttöluottoja on pidettävä toimintatukina, joiden myöntämisessä on noudatettava asianmukaisia vaatimuksia. Edellä mainitun tiedonannon B ja C kohdan mukaan käyttöluotot on asetettava alueen kaikkien toimijoiden saataville ketään syrjimättä ja siitä maataloustoiminnasta riippumatta, jota varten maanviljelijä niitä tarvitsee. Valtion on määriteltävä selvästi alalla erityisvaikeuksissa olevat toimijat ja myönnettävä maatalousalan toimijalle eri korko kuin muualla kyseisen jäsenvaltion talouden alalla samansuuruisesta ja investointeihin liittymättömästä lyhytaikaisesta lainasta maksettava korko. Tuettujen lainojen määrä tuensaajaa kohden ei voi ylittää niitä kassavirtavaatimuksia, jotka aiheutuvat ennen tuotteiden myynnistä saatavaa tuloa maksuun lankeavista tuotantokustannuksista. Tuki ei missään tapauksessa saa olla sidoksissa erityisiin markkinointi- tai tuotantotoimiin. Edellä esitetyt vaatimukset on ehdottomasti täytettävä, jotta käyttöluottoja voidaan myöntää. Italian viranomaiset eivät ole toimittaneet lainkaan tätä koskevia tietoja.
(57) Edellä esitettyjen tietojen perusteella 8 pykälässä säädettyä tukea on pidettävä toimintatukena. Suuntaviivojen 3.5 kohdan mukaisesti perustamissopimuksen liitteessä I lueteltujen tuotteiden tuotannon, jalostuksen ja kaupan pitämisen alalla tukitoimenpidettä voidaan pitää yhteismarkkinoille soveltuvana vain, jos siihen sisältyy jokin kannustava piirre tai siinä edellytetään tuensaajalta jonkinlaista vastasuoritusta. Ellei yhteisön lainsäädännössä tai näissä suuntaviivoissa ole erityisesti mainittu poikkeuksesta, yksinomaan tuottajien taloudellisen aseman parantamiseen tarkoitetut yksipuoliset valtiontuet, jotka eivät millään tavoin edistä alan kehitystä, ja erityisesti pelkästään hinnan, määrän, tuotantoyksikön tai tuotantovälineyksikön perusteella myönnettävät tuet katsotaan toimintatuiksi, jotka eivät sovellu yhteismarkkinoille. Lisäksi jo kyseisten tukien luonteeseen kuuluu, että ne vaikuttavat todennäköisesti myös yhteisten markkinajärjestelyjen mekanismeihin.
(58) Koska kyseessä ovat käyttöluotot, jotka ovat luonteeltaan toimintatukia, komission on pääteltävä, että toimenpiteeseen ei voida soveltaa perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuja poikkeuksia, siltä osin kuin kyseinen pykälä koskee perustamissopimuksen liitteessä I lueteltujen tuotteiden tuotantoa, jalostusta ja kaupan pitämistä.
c) Lain nro 81/1995 9 pykälä
(59) Aluelain nro 81/1995 9 pykälässä vahvistetaan osuustoiminnasta vastaavan alueministeriön otsakkeen 5 menot ja lisätään 3000 miljoonaa liiraa alueellisen talousarvion alamomenttiin nro 75826.
(60) Alueelliset tuet myönnetään jo aiheutuneiden menojen rahoittamiseksi. Komissio on hyväksynyt ne 27 päivänä toukokuuta 1987 annetussa aluelaissa nro 26 säädettyjen tukien puitteissa. Komissio on tarkastellut näitä tukia numeroilla C 3/87 (hyväksytty 21 päivänä lokakuuta 1987 tehdyllä päätöksellä) ja C 45/87 (hyväksytty 8 päivänä marraskuuta 1988 tehdyllä päätöksellä SG(88) D/12824). Molempien tukien todettiin sisältävän valtiontuelle ominaisia piirteitä.
(61) Valtiontuen myöntämiskielto ei ole ehdoton. Kyseisessä tapauksessa perustamissopimuksen 87 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja poikkeuksia ei voida soveltaa, eivätkä Italian viranomaiset ole niihin vedonneet. Kun otetaan huomioon ilmoitetun tukijärjestelmän luonne, siihen voidaan soveltaa mahdollisesti ainoastaan 87 artiklan 3 kohdan poikkeusta.
(62) Lain 9 pykälässä säädettyjä tukia on tarkasteltava niiden suuntaviivojen perusteella, jotka on julkaistu 20 päivänä tammikuuta 2001 EYVL:n numerossa C 19 ja joissa viitataan rakenteellisista toimista annettuun neuvoston asetukseen (EY) N:o 2792/1999. Komissio ei ole vielä saanut riittävästi tietoja voidakseen tarkastella tässä pykälässä säädettyjä tukia. Näin ollen Italialle on osoitettava välipäätös, joka koskee näiden tukitoimenpiteiden arvioimiseksi tarvittavien tietojen antamista, jotta komissio voi tehdä päätöksensä kaikkien asiaan liittyvien tietojen perusteella. Jos Italia ei noudata välipäätöstä, komissio tekee päätöksensä saatavilla olevien tietojen perusteella asetuksen (EY) N:o 659/1999 13 artiklan mukaisesti.
V PÄÄTELMÄT
(63) Asetuksen (EY) N:o 659/1999 7 artiklan 7 kohdan mukaisesti asianomaisen jäsenvaltion sitä pyytäessä komissio tekee kahden kuukauden kuluessa päätöksen käytettävissään olevien tietojen perusteella. Jos toimitetut tiedot eivät riitä yhteismarkkinoille soveltumisen toteamiseen, komissio tekee tarvittaessa kielteisen päätöksen.
(64) Edellä kuvatun perusteella on pääteltävä, että tarkasteltavana olevan aluelain 4 ja 8 pykälän mukaiset tuet, siltä osin kuin ne koskevat maatalousalaa, ovat perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja valtiontukia, eikä niihin voida soveltaa 87 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuja poikkeuksia,
ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
1 artikla
Valtiontuet, jotka Italia aikoo myöntää 7 päivänä marraskuuta 1995 annetun Sisilian aluelain nro 81 4 ja 8 pykälän mukaisesti perustamissopimuksen liitteessä I lueteltujen tuotteiden tuotannon, jalostuksen ja kaupan pitämisen tukemiseksi muilla kuin kalastuksen ja vesiviljelyn aloilla, eivät sovellu yhteismarkkinoille.
Tämän vuoksi Italia ei saa myöntää näitä tukia.
2 artikla
Italian on ilmoitettava komissiolle kahden kuukauden kuluessa tämän päätöksen tiedoksiantamisesta sen noudattamiseksi toteuttamansa toimenpiteet.
3 artikla
Komissio vaatii asetuksen (EY) N:o 659/1999 10 artiklan 3 kohdan mukaisesti Italiaa antamaan kuukauden kuluessa seuraavat kalastus- ja vesiviljelyalaa koskevat tiedot:
- luettelo ja kuvaus 27 päivänä toukokuuta 1987 annetussa aluelaissa nro 26 säädetyistä tukitoimenpiteistä, jotka on tarkoitus uudelleenrahoittaa 8 päivänä marraskuuta 1995 annetun aluelain nro 81 9 artiklan mukaisesti,
- näiden tukien tarkat myöntämisedellytykset: yksityiskohtainen luonne, intensiteetti, ehdot, jotka liittyvät näiden tukien yhdistämiseen muihin tukiohjelmiin, ja niin edelleen.
4 artikla
Tämä päätös on osoitettu Italian tasavallalle.
Tehty Brysselissä 17 päivänä lokakuuta 2001.