KOMMISSIONENS BESLUTNING
af 3. marts 1999
om den støtte, Italien har ydet virksomheder, der har lidt skade ved Sirap SpA's konkurs
(meddelt under nummer K(1999) 584)
(Kun den italienske udgave er autentisk)
(EØS-relevant tekst)
(1999/678/EF)
KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 93, stk. 2, første afsnit,
under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, særlig artikel 62, stk. 1, litra a),
efter i overensstemmelse med ovennævnte bestemmelser at have opfordret alle interesserede til at fremsætte deres bemærkninger, og
ud fra følgende betragtninger:
I
Ved meddelelse af 9. marts 1995 anmeldte de italienske myndigheder i overensstemmelse med traktatens artikel 93, stk. 3, nogle foranstaltninger til fordel for virksomheder, der havde lidt skade ved Sirap's konkurs, et offentligretligt selskab, der varetog den økonomiske udvikling i regionens område.
Anmeldelsen var ufuldstændig, eftersom de italienske myndigheder bebudede, at de snarest muligt ville sende Kommissionen en fortegnelse over og en beskrivelse af støtteforanstaltningerne til fordel for virksomhederne. Ved bekræftelsen af modtagelsen af meddelelsen underrettede Kommissionens tjenestegrene de italienske myndigheder om, at den frist på to måneder, Kommissionen har til at udtale sig om støtten, ville begynde at løbe, så snart de lovede oplysninger var kommet.
På trods af flere breve fra Kommissionen gav de italienske myndigheder ikke de oplysninger, der var anmodet om. I en sidste rykkerskrivelse af 20. november 1995 meddelte Kommissionen, at hvis der ikke kom et svar senest ti arbejdsdage efter, ville støtten blive slettet af registret over anmeldte støttesager og opført i registret over uanmeldte støttesager, eftersom regionen Siciliens lovforslag nr. 835 omhandlede en første støtteudlodning i 1995. Da der ikke kom noget svar, blev støtten opført i registret over uanmeldte støtteforanstaltninger som sag NN 196/95.
Ved meddelelse af 15. maj 1996 og 3. juni 1996 meddelte de italienske myndigheder, at lovforslaget var blevet ophøjet til lov den 24. marts 1996, samtidig med at de fremsendte nogle af de oplysninger, der var anmodet om.
Ved beslutning af 3. juli 1996 besluttede Kommissionen at indlede proceduren efter traktatens artikel 93, stk. 2, over for støtteforanstaltningerne. De italienske myndigheder blev underrettet om procedurens iværksættelse ved brev af 17. juli 1996. Efter offentliggørelsen af brevets ordlyd i De Europæiske Fællesskabers Tidende(1) kom der en reaktion fra en interesseret part, som er advokat for en af Sirap SpA's, aktionærer. Hans bemærkninger blev videregivet til de italienske myndigheder den 14. marts 1997. På trods af flere breve meddelte de italienske myndigheder først den 5. maj 1997 og den 22. september 1997 Kommissionen deres synspunkt.
Endelig underrettede de italienske myndigheder den 8. oktober 1997 Kommissionen om en ny støtteordning vedrørende generhvervelse og indretning af områder, der skulle have været udviklet af Sirap SpA. Denne sag undersøges særskilt af Kommissionen. Eftersom den nye foranstaltning også vedrører finansiel støtte til fordel for selskaber og/eller personer, der har arbejdet for Sirap SpA's regning, spurgte Kommissionen de italienske myndigheder om, hvilken forbindelse der er mellem den nye foranstaltning og den, der er genstand for nærværende procedure. De italienske myndigheders svar indgik den 15. januar 1998.
II
Kommissionens grunde til at indlede proceduren er i korthed følgende:
Den indførte ordning bemyndiger Sirap SpA's leverandører og fordringshavere eller de virksomheder, der har udført arbejde for Siraps regning, til at anmode kreditinstitutter om finansiering på op til de beløb, der svarer til deres fordringer i selskabet, dog højst 700 mio. ITL.
Finansieringerne løber over fem år og skal efter et års rente- og afdragsfrihed tilbagebetales med en rente på 4 %, medens forskellen i forhold til referencesatsen i de pågældende erhvervsgrene betales af regionen. Finansieringerne garanteres ved overdragelse med regres af fordringerne over for Sirap SpA til fordel for bankerne og ved sikkerhedsstillelse fra regionens side.
Sikkerhedsstillelsen fra regionen Sicilien må betragtes som støtte til ovennævnte virksomheder, fordi disse sandsynligvis ikke uden denne ville have opnået nævnte finansieringer. Eftersom Sirap SpA er erklæret konkurs, er det nemlig tvivlsomt, om fordringerne kan berigtiges fuldt ud og således inddrives af bankerne.
Ifølge Kommissionen måtte støtteelementet i sikkerhedsstillelsen derfor betragtes som svarende til det garanterede beløb. Den var derimod ikke i stand til at sætte tal på støtteelementet i finansieringerne, eftersom de referencesatser, der anvendes i de enkelte erhvervsgrene, ikke var kendte. Ud fra den referencesats, der anvendes ved beregning af regionalstøtten, nåede Kommissionen dog frem til en støtteintensitet på 20 % brutto.
De italienske myndigheder var blevet opfordret til at fremsende yderligere oplysninger, idet de tilvejebragte oplysninger ikke gjorde det muligt at anvende nogen af de i traktatens artikel 92, stk. 3, og i EØS-aftalens artikel 61, stk. 1, fastsatte undtagelsesbestemmelser på de pågældende støtteforanstaltninger.
III
Som led i proceduren har de italienske myndigheder kun sendt Kommissionen en fortegnelse over de fordringer, som de selskaber, der havde udført arbejde for Sirap SpA's regning, har gjort gældende.
Endvidere har de italienske myndigheder understreget, at fordringernes størrelse langt overgår det beløb, der i den regionale lov er sat som overgrænse. Desuden har de fremhævet, at regionens sikkerhedsstillelse var indrømmet til fordel for virksomheder, der var fordringshavere i Sirap SpA, og ikke til fordel for Sirap under afvikling. Denne omstændighed er ifølge de italienske myndigheder tilstrækkelig til, at Kommissionens påstand om, at den regionale sikkerhedsstillelse skulle udgøre en nettosubventionsækvivalent svarende til den garanterede finansiering i forbindelse med Sirap SpA's konkurs, kan anfægtes.
I det seneste brev, der indgik den 15. januar 1998, forklarede de regionale myndigheder, at de pågældende bestemmelser udgør en direkte støtte til de fordringshavere i virksomheden, der har udført arbejde for Sirap SpA's regning. Disse virksomheder har, eftersom de ikke har kunnet få berigtiget deres fordringer som følge af Sirap SpA's konkurs, på deres side ikke været i stand til at fyldestgøre deres egne fordringshavere.
I betragtning af støtteforanstaltningernes forsinkede gennemførelse er størstedelen af de virksomheder, der har udført arbejde for Sirap SpA's regning, blevet erklæret konkurs, fordi de er blevet insolvente efter Siraps betalingsstandsning. Fordringshaverne i disse virksomheder må på deres side afvente afviklingen af deres skyldneres virksomheder, for at de kan inddrive deres fordringer.
Endelig har de italienske myndigheder ikke fremsat bemærkninger til den eneste reaktion fra tredjemand, der er nået frem til Kommissionen.
IV
Som led i proceduren har Kommissionen modtaget bemærkninger fra advokaten for en af aktionærerne i Sirap SpA, selskabet Finanziaria Meridionale SpA (herefter benævnt FIME).
FIME har ønsket at henlede Kommissionens opmærksomhed på den økonomiske skade, det har lidt som følge af Kommissionens negative beslutning fra 1994 om de forskellige støtteforanstaltninger, regionen Sicilien havde lovet over for forskellige regionale holdingselskaber (støttesag C 12/92 ref. SG 94 D/4720). I denne beslutning erklærede Kommissionen bl.a. en støtte på 4 mia. ITL til Ente Siciliano per la promozione industriale RpA's tab, for uforenelig med traktaten, og den forbød den italienske stat at yde støtten.
FIME hævder, at Kommissionen har begrundet nævnte beslutning på fejlagtige betragtninger og uden forklaringer fra regionen Sicilien. Efter dets mening skulle Kommissionen med urette have anlagt den betragtning, at Sirap var et selskab, der arbejdede med maskinteknik, medens der ifølge FIME var tale om et selskab, hvis formål var "industriel udvikling af regionen Siciliens område gennem oprettelse og etablering af virksomheder".
Sirap SpA's virksomhed var begrænset til planlægning, udførelse og forvaltning af infrastrukturer og andre foranstaltninger til fremme af erhvervsinvesteringer i regionen. Det leverede endvidere særlige tjenesteydelser i forbindelse med små og mellemstore virksomheders produktion, organisation og forvaltning.
Sirap var oprettet med kapital, der var tegnet ligeligt af FIME og ESPI. Kapitalen var fuldt ud garanteret af regionen Sicilien, der havde forpligtet sig til at dække de udgifter, selskabet havde haft i forbindelse med sin virksomhed.
FIME anlægger den betragtning, at Sirap SpA, selv om det retligt set var et aktieselskab, ikke udgjorde en normal virksomhed, fordi det handlede på regionen Siciliens vegne og for dennes regning.
Siciliens regionalregerings beslutning for 1991-1992 om ikke længere at garantere for hele kapitalen samt Kommissionens negative beslutning fra 1994 skulle have ført til nedlæggelse af Sirap SpA. FIME's andel i aktiekapitalen skulle derfor nu være uden økonomisk værdi. FIME anmoder derfor Kommissionen om så vidt muligt at genoverveje sin holdning til sagen eller subsidiært iværksætte foranstaltninger, der indebærer en bedre opfyldelse af regionen Siciliens støtteforpligtelser for årene 1991 og 1992, således at hele Sirap SpA's kapital garanteres.
V
De anmeldte foranstaltninger udgør støtte til Sirap SpA's leverandører eller for de virksomheder, som har udført arbejde for selskabets regning, samt for fordringshaverne. Foranstaltningerne udgør nemlig et forsøg på at begrænse de skader, Sirap SpA's konkurs har voldt på disse personer og/eller selskaber. I praksis er der tale om en overgangsforanstaltning, der skal hindre, at modtagerne bliver insolvente som følge af forsinket eller umulig inddrivelse af de beløb, der skyldes af Sirap SpA eller af de selskaber, der har udført arbejde for Sirap SpA's regning.
Den pågældende støtteforanstaltning tager altså sigte på at mildne de normale følger af konkursproceduren over for Sirap SpA, hvor fordringshavere og leverandører må vente på, at afviklingen afsluttes, før de kan inddrive deres fordringer helt eller delvis. Indtil da kan disse selskaber på deres side ikke fyldestgøre deres egne fordringshavere, hvilket indebærer fare for, at der opstår en kæde af insolvenser. Som følge af den forsinkede gennemførelse af foranstaltningerne er ifølge de italienske myndigheder de fleste af de virksomheder, der har udført arbejde for Sirap SpA's regning, således gået konkurs, fordi er blevet insolvente som følge af Sirap SpA's betalingsstandsning.
I lyset af de fremsendte oplysninger må anlægges den betragtning, at der er tale om driftsstøtte, der skal sikre de modtagende virksomheders overlevelse, idet den gør det muligt for dem at klare deres finansielle byrder i forbindelse med deres normale virke. Endvidere har de italienske myndigheder aldrig hævdet, at de pågældende støtteforanstaltninger udgør regional støtte til investering eller støtte til redning eller omstrukturering af kriseramte virksomheder.
I den forbindelse skal det bemærkes, at selv om talrige modtagere er gået konkurs, har de italienske myndigheder aldrig som led i nærværende procedure anmodet om anvendelse af Fællesskabets rammebestemmelser for statsstøtte til redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder(2). De italienske myndigheder har heller ikke fremsendt oplysninger, hvorved det kan sluttes, at nævnte bestemmelser var overholdt, f.eks. ved at fremsende omstruktureringsplaner, der tager sigte på genoprettelse af virksomhedens lønsomhed på længere sigt.
De direkte modtagere af støtten henhører under forskellige erhvervsgrene, således som det bekræftes af den foranstaltning, nærværende procedure omfatter. Rentegodtgørelsen ydes nemlig i forhold til de referencesatser, der anvendes i de forskellige erhvervsgrene. Kommissionen er ikke i besiddelse af nogen oplysninger om, hvilke erhvervsgrene de støttemodtagende selskaber tilhører. Den kan dog på grundlag af oplysningerne fra de italienske myndigheder slutte, at Sirap SpA's fordringshavere er virksomheder i sektoren for offentlige anlægsarbejder.
Det skal endvidere bemærkes, at ifølge de oplysninger, Kommissionen har modtaget om statsstøtteforanstaltningerne N 693/97 med hensyn til generhvervelse af områder, der skulle have været udstyret med henblik på håndværksvirksomhed af Sirap SpA, optræder der blandt nævnte selskabs fordringshavere også liberale erhvervsudøvere, arkitekter og ingeniører, der har taget sig af planlægning og ledelse af arbejdet.
Støtten til fordel for Sirap SpA's fordringshavere er altså af sektormæssig art, fordi den er begrænset til en eller flere sektorer. Der foreligger derimod ingen oplysninger om leverandørerne til eller fordringshaverne i de virksomheder, der har udført arbejde for Sirap SpA's regning.
VI
Når der er tale om offentlig støtte, må det undersøges, om den påvirker samhandelen i EF, og om den fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencen.
Ifølge "Panorama of EU industry 97"(3) er byggesektoren af natur en lokal eller regional virksomhedsform, der for det meste udøves af virksomheder i et område, der ikke ligger langt fra deres lokale geografiske etableringssted. Grænseoverskridende virksomhed udøves almindeligvis ikke i form af udførsel af goder, men i form af udførsel af kapital eller tjenesteydelser gennem internationale fusioner, erhvervelser og fælles foretagender.
Det er imidlertid en kendsgerning, at medens mindre virksomheder er tilbøjelige til ikke at fjerne sig ret meget fra deres oprindelsessted, gør større virksomheder det.
I det foreliggende tilfælde synes den geografiske afstand ikke at have udgjort en bremse. Virksomhedsformens lokale præg er altså delvis udvisket, eftersom der blandt de virksomheder, der har deltaget i arbejdet for Sirap SpA's regning, optræder italienske selskaber, der er etableret ret langt borte fra Sicilien, bl.a. i Bologna og Udine. De har deltaget i arbejdet gennem midlertidige konsortier, der også bestod af virksomheder med hjemsted på Sicilien. Disse virksomheders interesse for sagen forklares ifølge dem selv af støtteforanstaltningernes offentlige præg og de dertil knyttede finansieringer samt den fuldstændige risikofrihed med hensyn til Sirap SpA's solvens.
Det, at nogle virksomheder er kommet langvejsfra på grund af nævnte risikofrihed, bevirker, at det ikke kan udelukkes, at udenlandske foretagender ville have været interesserede i at deltage i arbejdet, og at det pågældende marked er af betydning for samhandelen i EF. De italienske myndigheder har i øvrigt ikke fremsendt oplysninger, der kan påvise, at nævnte samhandel ikke finder sted.
For så vidt angår planlægningen af arbejdet, fremgår det af Panorama of EU industry 97, at arkitekter, selv om der endnu ikke findes tilstrækkelige økonomiske observationsorganer, der kan give en tilfredsstillende oversigt over arkitekternes uhyre store og forskelligartede virkefelt, udfører ydelser i andre medlemsstater. For ingeniørydelser i EF angiver nævnte Panorama, at bortset fra i Italien og Det Forenede Kongerige, hvor procenterne er højere, gennemføres gennemsnitlig 25 % af disse ydelsers årsomsætning ved hjælp af kontrakter uden for hjemlandet.
Det kan derfor ikke udelukkes - og de italienske myndigheder har ikke som led i proceduren hævdet det modsatte - at en støttefordel for den slags modtagere ikke kan påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne.
Den pågældende foranstaltning gør det muligt for modtagerne delvis at unddrage sig følgerne af, at initiativtageren til arbejdet gik konkurs. Virksomhederne befinder sig altså i en situation, der på kunstig vis er gunstigere end andre lignende virksomheders, der arbejder i Italien og i andre medlemsstater, og som ikke kan regne med offentlig støtte i lignende situationer. Det må derfor konkluderes, at støtten fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencen.
Da foranstaltningen opfylder betingelserne i traktatens artikel 92, stk. 1, udgør den statsstøtte som omhandlet heri. Tilbage står at vurdere, om den er lovlig og forenelig med traktaten.
VII
For så vidt angår støttens lovlighed skal de forskellige retsakters tidsfølge bringes i erindring. De italienske myndigheder meddelte den 24. marts 1996 Kommissionen, at det anmeldte lovforslag var blevet godkendt af regionen Sicilien, men at retsakten var blevet anfægtet af statens kommissær. Loven blev således vedtaget den 22. marts 1997 (lov nr. 8/97) og offentliggjort i regionen Siciliens lovtidende den 29. marts 1997. Denne anden udgave af retsakten afviger fra den første ved, at en af artiklerne vedrørende regionens beskæftigelse af personale fra ITALTER, der ikke vedkommer de foranstaltninger, der er omfattet af nærværende procedure, er udeladt (i denne anden udgave er den pågældende artikel "udeladt ifølge forfatningsdomstolens kendelse nr. 60 26. februar-4. marts 1997").
På baggrund af ovenstående indskrev Kommissionen den anmeldte foranstaltning i registret over uanmeldt støtte. Selv om de italienske myndigheder senere underrettede Kommissionen om lovens godkendelse og derefter om dens vedtagelse et år senere, har de aldrig anfægtet foranstaltningens registrering som uanmeldt støtte.
På trods af udtrykkelig forespørgsel herom ved procedurens iværksættelse har de italienske myndigheder endvidere aldrig bekræftet, at iværksættelsen af foranstaltningerne var udsat, indtil Kommissionen havde taget stilling. Det kan højest uddrages af den seneste brevveksling vedrørende støttesag 693/97, at den forsinkede gennemførelse af regional lov nr. 8 (97) havde medført, at lovens øjemed forspildtes.
Dette er dog ikke tilstrækkeligt til fuldstændig at udelukke, at de foranstaltninger, nærværende procedure omfatter, blev gennemført, inden Kommissionen har udtalt sig om dem, i hvilket tilfælde de er ulovlige.
VIII
For så vidt angår spørgsmålet, om støtten er forenelig med fællesmarkedet, skal det erindres, at hele Siciliens område er berettiget til støtte, der skal fremme den regionale udvikling som omhandlet i traktatens artikel 92, stk. 3, litra a).
Den pågældende offentlige støtteforanstaltning kan ikke betragtes som investeringsstøtte, da den ikke tager sigte på at fremme gennemførelsen af en erhvervsmæssig investering. Nævnte støtteforanstaltning må derfor betragtes som en driftsstøtte.
I Kommissionens meddelelse vedrørende metoden for anvendelse af artikel 92, stk. 3, litra a) og c), på regionalstøtte(4), gives der mulighed for at yde driftsstøtte på følgende betingelser:
1) Støtten skal være tidsbegrænset og sigte på at overvinde strukturgivne handicap for virksomheder i regioner omfattet af artikel 92, stk. 3, litra a)
2) støtten skal sigte på at fremme en varig og afbalanceret udvikling af erhvervsvirksomhed og må ikke føre til nogen sektormæssig overkapacitet på fællesskabsplan, således at det deraf følgende sektormæssige problem for Fællesskabet bliver alvorligere end det oprindelige regionale problem
3) sådan støtte skal ydes under overholdelse af de specifikke regler vedrørende støtte til virksomheder i vanskeligheder
4) Kommissionen skal forelægges en årsberetning om støtteaktiviteterne i denne forbindelse, med oplysning om de samlede udgifter fordelt efter støttetype og med angivelse af de berørte sektorer
5) støtte til fremme af eksport til andre medlemsstater er udelukket.
For så vidt angår den første betingelse, skal det anføres, at støtten, selv om den er tidsbegrænset, ikke tager sigte på at overvinde strukturgivne handicap for virksomheder på Sicilien. For det første er mindst to af de virksomheder, der har deltaget i de midlertidige konsortier for udførelse af arbejderne, etableret uden for regionen. Støtte til disse virksomheder ville ophæve sondringen mellem områder, der er berettigede, og områder, der ikke er berettigede til støtte med regionalt sigte.
For det andet tager støtten ikke sigte på at afbøde de strukturgivne svagheder i den sicilianske økonomi, fordi dens formål er at holde liv i virksomheder, der er ofre for deres kundes konkurs, indtil afviklingsproceduren er tilendebragt. En sådan situation kan forekomme overalt i EF, og ingen af de oplysninger, de italienske myndigheder har afgivet, viser, at denne situation strukturelt set er alvorligere, blot fordi den forekommer på Sicilien.
Med hensyn til den anden betingelse skal det anføres, at hverken formålet med eller virkningen af støtten kan betragtes som egnede til at fremme en varig og afbalanceret udvikling af erhvervslivet. Der er f.eks. ikke tale om støtte til markedsføring eller til dækning af yderligere transport- eller kommunikationsudgifter, der eventuelt kan forsvares på grund af den geografiske afstand, der ville hindre virksomhederne i at deltage i EF's indre marked.
Med hensyn til den tredje betingelse forholder det sig således, at Sirap SpA's leverandører og fordringshavere eller virksomheder, der har udført arbejde for Sirap SpA's regning, på tidspunktet for selskabets afvikling sandsynligvis ikke kunne anses for at være kriseramte virksomheder. Det er dog klart, at støttens formål er at undgå, at støttemodtagerne, særlig de virksomheder, der har udført arbejde for Sirap SpA, skal blive insolvente. Dette bekræftes af de italienske myndigheder, der har erkendt, at på grund af den forsinkede gennemførelse af støtten er de fleste af de virksomheder, der har udført arbejde for Sirap SpA blevet erklæret konkurs som følge af selskabets betalingsstandsning.
I den forbindelse ville støtten snarere kunne anses for at være støtte til redning eller omstrukturering af kriseramte virksomheder. Som allerede nævnt har de italienske myndigheder imidlertid aldrig anmodet om anvendelse af fællesskabsbestemmelserne for statsstøtte til redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder.
Men om det så også forholdt sig således, er betingelserne for godkendelse af støtten som redningsforanstaltning ikke opfyldt, eftersom lånene ikke tillægges en rente, der svarer til markedsrenten, fordi regionen påtager sig at betale en del af renterne, og eftersom lånene løber over et tidsrum, der er længere end de seks måneder, Kommissionen normalt anser for nødvendige for, at det kan fastslås, at der er tale om saneringsforanstaltninger. På samme måde er betingelserne for at godkende støtten som omstruktureringsstøtte ikke opfyldt, eftersom Kommissionen bl.a. ikke har fået forelagt en omstruktureringsplan, der kan sikre, at virksomhederne på ny bliver lønsomme på længere sigt.
De sidste to betingelser synes ikke at være vedkommende i det foreliggende tilfælde, men allerede det, at de øvrige betingelser ikke er opfyldt, er nok til at udelukke muligheden for at anvende undtagelsesbestemmelsen i artikel 92, stk. 3, litra a).
Med hensyn til de øvrige undtagelsesbestemmelser finder den i artikel 92, stk. 3, litra b), ikke anvendelse, idet der ikke er tale om støtte, der kan fremme virkeliggørelsen af vigtige projekter af fælleseuropæisk interesse eller afhjælpe en alvorlig forstyrrelse i den italienske økonomi.
Den i artikel 92, stk. 3, litra c), fastsatte undtagelsesbestemmelse finder derimod ikke anvendelse, eftersom Kommissionen i forbindelse med denne bestemmelse ikke tillader ydelse af driftsstøtte.
Endelig finder den i artikel 92, stk. 3, litra d), fastsatte undtagelsesbestemmelse ikke anvendelse, eftersom støtten ikke skal fremme kulturen og bevarelse af kulturarven.
IX
På tidspunktet for procedurens iværksættelse havde Kommissionen anført, at uden regionen Siciliens supplerende sikkerhedsstillelse ville støttemodtagerne sandsynligvis ikke have opnået et banklån. Den eneste garanti, virksomhederne skulle stille over for de långivende banker, var nemlig afståelse af fordringen over for Sirap SpA, som allerede var gået konkurs, og som var under afvikling. Heraf følger, at Sirap SpA's fordringshavere havde ringe muligheder for at inddrive en betydelig del af de pågældende fordringer. Derfor havde Kommissionen fastslået, at støtteelementet i garantien måtte anses for at svare til det garanterede beløb.
De italienske myndigheders anfægtelse af Kommissionens vurdering støttes ikke af argumenter, der gør det muligt at ændre vurderingen. Som tidligere nævnt er formålet med den offentlige støtteforanstaltning nemlig at afbøde de normale virkninger af Sirap SpA's afvikling og hindre, at der kommer en kæde af konkurser, fordi selskabets fordringshavere på deres side ikke kan fyldestgøre deres egne fordringshavere.
Endvidere skal det erindres, at for at opnå finansiering i en bank skal Sirap SpA's fordringshavere afstå den pågældende fordring til banken som førstegaranti. I betragtning af situationen for Sirap SpA, der er under afvikling, er det tvivlsomt, om disse fordringer har nogen reel værdi. Ifølge de oplysninger, der er modtaget som led i proceduren, skulle Sirap SpA nemlig kun have haft en rolle som mellemled for gennemførelsen af udviklingsprojekter i regionen Sicilien. Det er derfor tvivlsomt, om selskabet var i besiddelse af tilstrækkelige indtægtskilder til at tilfredsstille fordringshaverne. Men om det så også var tilfældet - hvilket er meget usandsynligt i betragtning af Sirap SpA's virke - har de italienske myndigheder aldrig hævdet dette under proceduren. Dette er årsagen til, at regionen Sicilien har stillet sikkerhed.
Det er naturligvis ikke udelukket, at støttemodtagende sunde virksomheder ville have normal adgang til kapitalmarkedet og kunne opnå de pågældende lån. De italienske myndigheder har imidlertid aldrig påvist, at Sirap SpA's fordringshavere ville have kunnet opnå finansieringer på grundlag af førstegarantierne alene eller deres egen finansielle situation, dvs. uden regionens supplerende sikkerhedsstillelse.
Ifølge bemærkningerne fra FIME's advokater, der ikke er blevet benægtet af de italienske myndigheder, skulle Sirap SpA's solvens nemlig være snævert forbundet med regionen Siciliens bidrag til at bevare hele selskabskapitalen. Sirap SpA's vanskeligheder begyndte i øvrigt, da regionen Sicilien afslog at udbetale bidragene i 1991 og 1992, hvilket var afgørende for Sirap SpA's standsning af betalingerne til virksomhederne og for arbejdets ophør.
Endvidere hævder FIME, at dets andel af Sirap SpA's aktiekapital, der androg 2 mia. ITL, på nuværende tidspunkt må betragtes som værende værdiløs.
På baggrund af ovenstående betragtninger må det konkluderes, at de italienske myndigheder ikke har givet oplysninger, der gør det muligt at udlede, at de fordringer over for Sirap SpA, der er afstået som garanti for opnåelse af finansieringer, havde reel værdi. Derfor kan Kommissionen kun fastholde den holdning, der går ud på, at støtteelementet i sikkerhedsstillelsen anses for at være af samme størrelse som det garanterede beløb, bortset fra de tilfælde, hvor der er tale om finansielt sunde virksomheder, der ville have haft normal adgang til kapitalmarkedet (de italienske myndigheder har ikke givet oplysninger, der gør det muligt at slutte, at en sådan situation var den sædvanlige).
X
Som tidligere nævnt har Kommissionen som led i nærværende procedure modtaget bemærkninger fra en af Sirap SpA's tidligere aktionærer. I den forbindelse skal anføres følgende:
1) Oplysningerne om Sirap SpA's art og virke er givet til Kommissionen af de italienske myndigheder som led i den procedure, der blev indledt over for de forskellige støtteforanstaltninger, som regionen Sicilien havde lovet forskellige regionale holdingselskaber (støttesag C 12/92). I skrivelsen af 21. juli 1992 hævder de italienske myndigheder, at "Sirap er et selskab, der er oprettet ved artikel 53 i regional lov nr. 105 af 5. august 1982, og som har til opgave at udøve teknisk planlægningsvirksomhed vedrørende offentlige arbejder og/eller ydelser for offentlige myndigheders regning (regioner, kommuner osv.), og det er derfor ikke interesseret i markedsbestemt produktion".
I den endelige beslutning i denne sag (ref. SG 94 D/4720) anlagde Kommissionen den betragtning, at Sirap SpA's virksomhed som beskrevet af de italienske myndigheder svarer til ingeniørvirksomhed. Dette svarer i øvrigt til definitionen i Panorama of EU industry 97 af denne virksomhedsform, ifølge hvilken der ved ingeniørydelser forstås intellektuelle ydelser, der udføres med henblik på bedst mulig gennemførelse af industriens investeringsprojekter i byggeri og infrastrukturer i alle et industriprojekts faser fra planlægning til gennemførelse.
Kommissionen havde anlagt den betragtning, at støtten var så stor, at den i betragtning af ingeniørselskabers almindeligvis ringe størrelse kunne bevirke, at private virksomheder, der konkurrerer med Sirap SpA, og som ikke kan regne med offentlig støtte til dækning af deres eventuelle tab, forhindres i at komme ind på markedet eller tvinges til at forlade det, såvel i Italien som i de andre medlemsstater.
2) De bemærkninger, der blev fremsendt til Kommissionen af FIME's advokater som led i nærværende procedure, bekræfter, at Sirap SpA's virke i hvert fald delvis bestod i ovennævnte virksomhedsformer, som hævdet af Kommissionen i beslutningen fra 1994.
3) Det må tages til efterretning, at hverken Sirap SpA, eller dettes aktionærer eller advokater eller endelig de italienske myndigheder har anfægtet nævnte kommissionsbeslutning fra 1994 inden for de foreskrevne frister. Beslutningen er derfor endelig.
4) I tilknytning til foregående punkt konstaterer Kommissionen, at de italienske myndigheder ikke har udtalt sig om de bemærkninger, der er modtaget som led i nærværende procedure, selv om de blev opfordret hertil. Dette udgør en yderligere bekræftelse på, hvad der er anført i foregående punkt.
XI
På baggrund af ovenstående udgør de i regional lov, der blev godkendt den 24. marts 1996 (DDL 1182-1210), og vedtaget som regional lov nr. 8 af 22. marts 1997, fastsatte foranstaltninger til fordel for virksomheder, der har lidt skade ved Sirap SpA's afvikling, i form af sikkerhedsstillelser og rentegodtgørelser støtte som omhandlet i traktatens artikel 92, stk. 1.
Eftersom de dertil hørende bevillinger blev godkendt for fem år fra 1996, er støtten ulovlig for den dels vedkommende, der ikke er omfattet af bestemmelsen i Kommissionens meddelelse om "de minimis"-støtte(5), hvor der fastsættes en overgrænse på 100000 ECU over tre år, idet de italienske myndigheder ikke har bekræftet, at foranstaltninger ikke var blevet iværksat inden Kommissionens udtalelse.
Støtten er i øvrigt uforenelig med fællesmarkedet for den dels vedkommende, der ikke er omfattet af "de minimis"-bestemmelsen, eftersom den af de allerede anførte grunde (se afsnit VIII) ikke er omfattet af de i traktaten fastsatte undtagelsesbestemmelser.
Er støtten uforenelig med fællesmarkedet, skal Kommissionen i overensstemmelse med EF-traktatens artikel 93, stk. 2, og Domstolens retspraksis, særlig i henhold til dom af 12. juli 1973 i sag 70/72(6), dom af 14. februar 1987 i sag 310/85(7) og dom af 20. september 1990 i sag C-5/89(8) kræve, at medlemsstaten tilbagesøger den ulovligt ydede støtte. Derfor skal støtten for den dels vedkommende, der ikke er omfattet af "de minimis"-bestemmelsen, ophæves, og er den allerede udbetalt, skal den tilbagesøges af de italienske myndigheder.
I det foreliggende tilfælde er der tale om en sikkerhedsstillelse, hvor støtteelementet kan nå helt op på størrelsen af det garanterede lån, og dette omfatter på sin side et støtteelement i form af en rentegodtgørelse, hvis intensitet anslås til 20 %, som angivet ved procedurens iværksættelse. Eftersom de italienske myndigheder ikke har angivet de referencesatser for renterne i de forskellige erhvervsgrene, de har anvendt ved beregningen af rentegodtgørelsen, kan Kommissionen ikke undersøge, hvorvidt disse satser svarer til dem, der anvendes ved beregningen af regionalstøtte.
I tilfælde af, at de støttemodtagende virksomheders finansielle situation skulle have gjort det muligt for virksomhederne at opnå det pågældende lån på kapitalmarkedet, dvs. uden anvendelse af den offentlige sikkerhedsstillelse, vil støtteelementet kun bestå af rentegodtgørelsen. I modsat fald består støtten af det garanterede lån og rentegodtgørelsen.
I betragtning af ovenstående kan sikkerhedsstillelsen, når den i "de minimis"-bestemmelsen fastsatte overgrænse skal overholdes, kun dække et beløb på højst 83333 ECU, fordi man ved til dette beløb at tilføje støtteelementet i rentegodtgørelsen kommer op på et samlet beløb på 100000 ECU over et tidsrum af tre år -
VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:
Artikel 1
De i regionen Siciliens lov, der blev godkendt den 24. marts 1996 og siden vedtaget som regional lov nr. 8 af 22. marts 1997, fastsatte foranstaltninger til fordel for virksomheder, der har lidt skade ved Sirap SpA's afvikling, i form af sikkerhedsstillelser og rentegodtgørelse udgør støtte som omhandlet i traktatens artikel 92, stk. 1.
Støtten er ulovlig for den dels vedkommende, der overstiger den i "de minimis"-bestemmelsen fastsatte overgrænse på 100000 ECU over tre år, hvis støtten er blevet ydet, inden Kommissionen i overensstemmelse med bestemmelserne i traktatens artikel 93, stk. 3, har fremsat sine bemærkninger hertil.
Artikel 2
For den dels vedkommende, der ikke er omfattet af "de minimis"-bestemmelsen, er den i artikel 1 omhandlede støtte desuden uforenelig med fællesmarkedet, idet ingen af de i traktatens artikel 92, stk. 2 og 3, fastsatte undtagelsesbestemmelser finder anvendelse herpå.
Artikel 3
Italien skal bringe den pågældende støtteordning til ophør, for den dels vedkommende, der ikke er omfattet af "de minimis"-bestemmelsen, og træffe foranstaltninger til sikring af, at al den i artikel 1 omhandlede støtte, der måtte være uberettiget udbetalt, tilbagesøges.
Fremgår det, at den finansielle situation for den virksomhed, der har modtaget den i nærværende beslutnings artikel 1 omhandlede støtte, ville have gjort det muligt for virksomheden at få normal adgang til kapitalmarkedet uden den offentlige sikkerhedsstillelse, skal der kun ske tilbagebetaling af rentegodtgørelsen.
Fremgår det, at en støttemodtager ikke ville have kunnet opnå det pågældende lån uden den offentlige sikkerhedsstillelse, skal hele støtten tilbagebetales.
Artikel 4
Tilbagebetalingen sker i overensstemmelse med den italienske lovgivnings procedurer og bestemmelser med tillæg af renter, der løber fra datoen for støttens udbetaling til datoen for den faktiske tilbagebetaling, og som beregnes efter den referencesats, der på datoen for støttens udbetaling anvendes ved beregning af nettosubventionsækvivalenten for regionalstøtte i Italien.
Artikel 5
Senest to måneder efter datoen for nærværende beslutnings meddelelse underretter Italien Kommissionen om, hvilke foranstaltninger der er truffet for at efterkomme beslutningen.
Artikel 6
Denne beslutning er rettet til Den Italienske Republik.
Udfærdiget i Bruxelles, den 3. marts 1999.
KOMISSION PÄÄTÖS,
tehty 3 päivänä maaliskuuta 1999,
tuesta, jota Italia on myöntänyt Sirap SpA:n konkurssista kärsineille yrityksille
(tiedoksiannettu numerolla K(1999) 584)
(Ainoastaan italiankielinen teksti on todistusvoimainen)
(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
(1999/678/EY)
EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 93 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan,
ottaa huomioon sopimuksen Euroopan talousalueesta ja erityisesti sen 62 artiklan 1 kohdan a alakohdan,
on mainittujen artiklojen mukaisesti kehottanut asianomaisia esittämään huomautuksensa,
sekä katsoo seuraavaa:
I
Italian viranomaiset ilmoittivat perustamissopimuksen 93 artiklan 3 kohdan mukaisesti kirjeellä 9 päivältä maaliskuuta 1995 toimenpiteistään Sirap SpA:n konkurssista kärsineiden yritysten tueksi; Sirap SpA oli julkinen yhtiö, jonka tehtävänä oli huolehtia Sisilian autonomisen alueen taloudellisesta kehittämisestä.
Ilmoitus oli epätäydellinen, sillä Italian viranomaiset ilmoittivat, että yrityksille myönnettäviksi suunniteltujen tukien luettelo toimitettaisiin komissiolle mahdollisimman pian. Vahvistaessaan vastaanottaneensa tämän ilmoituksen komission yksiköt tiedottivat Italian viranomaisille, että kahden kuukauden määräaika, jonka kuluessa komission on esitettävä näkemyksensä näistä tuista, alkaa vasta luvattujen tietojen vastaanottamisesta.
Komission lukuisista kehotuksista huolimatta Italian viranomaiset eivät toimittaneet pyydettyjä tietoja. Komissio lähetti 20 päivänä marraskuuta 1995 viimeisen muistutuksen, jossa se ilmoitti, että jos Italian viranomaiset eivät vastaa 10 työpäivän kuluessa, tuki poistetaan ilmoitettujen tukien luettelosta ja kirjataan ilmoittamatta jätettyjen tukien luetteloon, koska Sisilian autonomisen alueen lakiesityksen n:o 835 mukaan tuen ensimmäiset erät myönnettiin jo vuonna 1995. Koska vastausta ei saatu, tuki kirjattiin ilmoittamatta jätettyjen tukien luetteloon numerolla NN 196/95.
Italian viranomaiset ilmoittivat kirjeellä 15 päivältä toukokuuta 1996 ja 3 päivältä kesäkuuta 1996, että lakiesitys oli vahvistettu laiksi 24 päivänä maaliskuuta 1996, ja toimittivat samalla osan pyydetyistä tiedoista.
Komissio päätti 3 päivänä heinäkuuta 1996 tehdyllä päätöksellä aloittaa kyseisten tukien osalta EY:n perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdan mukaisen menettelyn. Italian viranomaisille ilmoitettiin menettelyn aloittamisesta kirjeellä 17 päivältä heinäkuuta 1996. Kirjeen julkaisemisen jälkeen Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä(1) kolmas, Sirap SpA:n erään osakkeenomistajan oikeudellinen edustaja, esitti komissiolle huomautuksensa, jotka toimitettiin Italian viranomaisille 14 päivänä maaliskuuta 1997. Useista kehotuksista huolimatta Italian viranomaiset ilmoittivat komissiolle kantansa vasta kirjeillä 15 päivältä toukokuuta 1997 ja 22 päivältä syyskuuta 1997.
Lopulta Italian viranomaiset ilmoittivat komissiolle 8 päivänä lokakuuta 1997 uudesta tukiohjelmasta, jonka tarkoituksena oli ottaa haltuun ja varustaa kunnallistekniikalla alueet, joiden kehittämisestä Sirap SpA:n oli määrä huolehtia. Tätä asiaa komissio tutkii erikseen. Koska uuteen toimenpiteeseen sisältyy rahoitustoimia Sirap SpA:n alihankkijoina toimineiden yritysten ja/tai henkilöiden hyväksi, komissio pyysi Italian viranomaisia antamaan selvityksen uuden toimenpiteen yhteyksistä parhaillaan käynnissä olevaan menettelyyn. Italian viranomaisten vastaus kirjattiin saapuneeksi komissioon 15 päivänä tammikuuta 1998.
II
Syyt, joiden vuoksi komissio päätti aloittaa menettelyn, voidaan tiivistää seuraavasti.
Tutkittavana olevan tukiohjelman mukaan Sirap SpA:n tavarantoimittajilla, velkojilla ja alihankkijoilla on oikeus hakea pankeilta lainoja, joiden enimmäismäärä voi olla 700 miljoonaa Italian liiraa, ei kuitenkaan enempää kuin näiden yritysten tosiasialliset saamiset Sirap SpA:lta.
Näiden lainojen kesto on viisi vuotta ja ehtoihin sisältyy vapaavuosi, korko on 4 prosenttia; erotuksen kullakin alalla käytössä olevaan viitekorkoon nähden maksaa alue. Yritykset luovuttavat pankeille lainojen vakuudeksi saamiset, joita niillä on Sirap SpA:lta, minkä lisäksi alue myöntää lainoille ylimääräisen takauksen.
Sisilian alueen myöntämää takausta on pidettävä kyseisille yrityksille myönnettynä tukena, koska ilman sitä yritykset eivät todennäköisesti olisi saaneet edellä mainittuja lainoja. Koska Sirap SpA on julistettu konkurssiin, on epävarmaa, saavatko pankit takaisin kaikki myöntämänsä luotot.
Komission näkemyksen mukaan takaukseen liittyvä tuki on katsottava yhtä suureksi kuin takauksen määrä. Sen sijaan ei ollut mahdollista selvittää lainoihin liittyvän tuen määrää, koska eri aloilla käytettyä viitekorkoa ei tunnettu. Aluetukien laskemiseen käytetyn viitekoron perusteella komissio kuitenkin arvioi tuen intensiteetiksi 20 prosenttia brutto.
Italian viranomaisilta pyydettiin lisätietoja, koska tuolloin käytettävissä olleiden tietojen perusteella kyseisiin tukiin ei ollut mahdollista soveltaa perustamissopimuksen 92 artiklan 3 kohdassa ja ETA-sopimuksen 61 artiklan 3 kohdassa mainittuja poikkeuksia.
III
Menettelyn kuluessa Italian viranomaiset ovat toimittaneet komissiolle ainoastaan luettelon Sirap SpA:n alihankkijoina toimineiden yritysten saamista töistä, jotka ne ovat tehneet Sirap SpA:n lukuun.
Lisäksi Italian viranomaiset korostivat, että lainojen määrä on huomattavasti korkeampi kuin aluelaissa säädetty enimmäismäärä. Viranomaiset painottivat myös sitä, että autonomisen alueen antama takaus oli myönnetty Sirap SpA:n velkojille eikä selvitystilaan asetetulle Sirapille. Italian viranomaisten mukaan tämä riittää kumoamaan komission väitteen, jonka mukaan alueviranomaisten myöntämän takauksen nettoavustusekvivalentti olisi yhtä suuri kuin Sirap SpA:n konkurssin yhteydessä taattujen luottojen määrä.
Italian viranomaiset selittivät viimeisimmässä kirjeessään 15 päivältä tammikuuta 1998, että kyseiset säännökset muodostavat suoran tuen Sirap SpA:n alihankkijoina toimineiden yritysten velkojille. Koska nämä yritykset eivät saaneet Sirap SpA:lta takaisin saataviaan sen konkurssin vuoksi, ne eivät puolestaan pystyneet vastaamaan omien velkojiensa vaatimuksiin.
Tukien myöntämisen viivästymisen vuoksi valtaosa Sirap SpA:n alihankkijoina toimineista yrityksistä asetettiin konkurssimenettelyyn, koska ne olivat tulleet maksukyvyttömiksi sen jälkeen, kun Sirap ei enää suorittanut niille maksujaan. Näiden yritysten velkojien on vuorostaan odotettava velallistensa asettamista selvitystilaan, ennen kuin ne voivat saada saatavansa takaisin.
Italian viranomaiset eivät ole esittäneet huomautuksia kolmannen komissiolle esittämästä huomautuksesta.
IV
Menettelyn kuluessa komissiolle esitti huomautuksensa Sirap SpA:n erään osakkeenomistajan oikeudellisena edustajana toimiva yritys Finanziaria Meridionale SpA, jäljempänä "FIME".
FIME halusi kiinnittää komission huomion niihin taloudellisiin haittoihin, joita komission vuonna 1994 tekemä kielteinen päätös oli sille aiheuttanut. Kyseinen komission päätös koski tukia, joita Sisilian autonominen alue oli luvannut eräille alueellisille holding-yhtiöille (valtiontuki C 12/92 - viite SG 94 D/4720). Komissio totesi päätöksessään muun muassa, että Ente Siciliano per la promozione industriale SpA:lle, jäljempänä "ESPI", myönnetty 4 miljardin Italian liiran tuki, jonka avulla oli tarkoitus kattaa ESPIn tytäryhtiön Sirap SpA:n tappiot, oli ristiriidassa perustamissopimuksen määräysten kanssa ja kielsi sen vuoksi Italian valtiota myöntämästä kyseistä tukea.
FIME väittää, että mainittu komission päätös perustui virheellisiin tietoihin, joita Sisilian alue ei ole oikaissut. FIMEn mielestä komissio väitti virheellisesti, että Sirap olisi toiminut insinööritoiminnan alalla, kun taas FIMEn mukaan yrityksen tarkoituksena oli "Sisilian autonomisen alueen teollisuuden kehittäminen perustamalla yrityksiä ja auttamalla niitä alueelle sijoittumisessa".
Täsmällisemmin sanottuna Sirap SpA:n toiminta rajoittui infrastruktuurihankkeiden sekä muiden tuotantoinvestointien sijoittumista edistävien hankkeiden suunnittelemiseen, toteuttamiseen ja hallinnointiin. Lisäksi se tarjosi erityispalveluja pienten ja keskisuurten yritysten tuotantoa, organisointia ja hallintoa varten.
Sirap SpA perustettiin siten, että FIME ja ESPI merkitsivät kumpikin puolet sen osakepääomasta. Koko pääoman takasi Sisilian autonominen alue, jonka oli tällä tavoin määrä varmistaa, että yrityksen toiminnasta aiheutuvat kulut saataisiin katettua.
FIME katsoo, että vaikka Sirap SpA oli oikeudelliselta kannalta katsottuna osakeyhtiö, sitä ei voitu pitää tavanomaisena yrityksenä, koska se toimi Sisilian autonomisen alueen nimissä ja sen lukuun.
FIMEn mukaan Sisilian aluehallituksen vuosina 1991-1992 tekemä päätös olla enää takaamatta yrityksen koko pääomaa sekä komission vuonna 1994 tekemä kielteinen päätös aiheuttivat Sirap SpA:n konkurssin, jonka seurauksena myös FIMEn osakkuus menetti arvonsa. Tämän vuoksi FIME pyytää komissiota mahdollisuuksien mukaan tutkimaan uudelleen kantansa tai toteuttamaan toimenpiteitä, joiden avulla Sisilian alueviranomaisten velvollisuus taata Sirap SpA:n koko pääoma vuosina 1991-1992 varmistetaan parhaalla mahdollisella tavalla.
V
Ilmoitetut toimenpiteet ovat tukea, joka on suunnattu Sirap SpA:n velkojille, tavarantoimittajille ja alihankkijoille. Toimenpiteiden avulla on pyritty vähentämään Sirap SpA:n konkurssin kyseisille henkilöille ja/tai yrityksille aiheuttamia vahinkoja. Käytännössä kyseessä on siirtymätoimenpide, jonka tarkoituksena on varmistaa, että toimenpiteen edunsaajat eivät menetä maksukykyään sen vuoksi, etteivät ne saa Sirap SpA:lta tai sen alihankkijoina toimivilta yrityksiltä niille kuuluvia maksuja ajallaan tai eivät saa kyseisiä maksuja lainkaan.
Kyseisen toimenpiteen tarkoituksena on siis lieventää Sirap SpA:n konkurssimenettelyn tavanomaisia seurauksia, joihin kuuluu se, että velkojien ja tavarantoimittajien on odotettava selvitystilan päättymistä, ennen kuin ne voivat saada maksun saatavistaan joko kokonaan tai osittain. Ennen tätä kyseiset yritykset eivät puolestaan voi maksaa omille velkojilleen, jolloin maksukyvyttömyydestä on vaarassa syntyä ketjureaktio. Italian viranomaisten mukaan toimenpiteiden viivästyminen aiheuttikin sen, että valtaosa niistä yrityksistä, jotka olivat toimineet Sirap SpA:n alihankkijoina, joutui vuorostaan konkurssimenettelyyn, koska ne menettivät maksukykynsä Sirap SpA:n lakattua maksamasta niille.
Saatavilla olevien tietojen perusteella on todettava, että kyseessä on toimintatuki, jonka tarkoituksena oli varmistaa tuensaajayritysten toimintaedellytysten säilyminen niin, että ne voisivat suoriutua tavanomaiseen toimintaansa liittyvistä rahoitusmenoista. Italian viranomaiset eivät ole missään vaiheessa väittäneet, että kyseiset toimenpiteet olisivat investointeihin tarkoitettua aluetukea tai vaikeuksissa olevien yritysten pelastamiseen ja rakenneuudistukseen myönnettävää tukea.
Tältä osin on todettava, että vaikka useat edunsaajat on vuorostaan asetettu konkurssimenettelyyn, Italian viranomaiset eivät ole missään tämän menettelyn vaiheessa pyytäneet soveltamaan vaikeuksissa olevien yritysten pelastamiseen ja rakenneuudistukseen myönnettävää valtiontukea koskevia yhteisön suuntaviivoja(2). Italian viranomaiset eivät myöskään ole toimittaneet tietoja, joiden perusteella olisi voitu todeta, että näiden suuntaviivojen määräyksiä on noudatettu, esimerkiksi ei ole toimitettu rakenneuudistussuunnitelmia, joiden avulla pyrittäisiin palauttamaan tuensaajayritysten kannattavuus pitkällä aikavälillä.
Välitöntä tukea saavat yritykset toimivat useilla eri aloilla, kuten tämän menettelyn kohteena olevassa toimenpiteessä vahvistetaan. Korkotuki myönnettiinkin noudattaen eri aloilla käytettyjä viitekorkoja. Komissiolla ei ole tietoa siitä, millä aloilla tuensaajayritykset toimivat. Italian viranomaisten toimittamien tietojen perusteella voidaan kuitenkin päätellä, että koska Sirap SpA:n velkojayritykset ovat toimineet sen alihankkijoina, niiden täytyy toimia rakennusalalla ja julkisten töiden alalla.
Lisäksi komissiolle on toimitettu valtiontukiasian N 693/97 (koskee käsiteollisuusalueita, jotka Sirap SpA:n oli määrä varustaa) yhteydessä tietoja, joista käy ilmi, että yrityksen velkojien joukossa on myös vapaiden ammattien harjoittajia, arkkitehteja ja insinöörejä, jotka ovat osallistuneet suunnitteluun ja työnjohtoon.
Sirap SpA:n velkojille myönnetty tuki on siis luonteeltaan alakohtaista, koska se on rajoittunut yhteen tai useampaan alaan. Sen sijaan ei ole tietoa siitä, mitä aloja Sirap SpA:n alihankkijoina toimineiden yritysten tavarantoimittajat ja velkojat edustavat.
VI
Valtiontuen yhteydessä on tutkittava, vaikuttaako se jäsenvaltioiden väliseen kauppaan tai vääristääkö tai uhkaako se vääristää kilpailua.
Julkaisun Panorama of EU industry 1997(3) mukaan rakennustoiminta on luonteeltaan paikallista tai alueellista toimintaa, jota yritykset enimmäkseen harjoittavat lähellä sijoittautumispaikkaansa. Edes kansainvälisessä rakennustoiminnassa ei yleensä viedä tavaroita vaan ainoastaan pääomia ja palveluja, joiden siirtäminen tapahtuu sulautumien, yritysostojen ja kansainvälisten yhteisyritysten välityksellä.
On kuitenkin selvää, että vaikka pienet yritykset eivät juuri siirry kovin kauas alkuperäisestä toimipaikastaan, suuremmat yritykset voivat niin tehdä.
Tässä tapauksessa maantieteellinen etäisyys ei näytä olleen toiminnan esteenä. Toiminta ei ollut täysin paikallista, koska osa Sirap SpA:n alihankkijoina toimineista yrityksistä oli sijoittunut varsin kauas Sisiliasta, kuten Bolognaan ja Udineen. Nämä yritykset osallistuivat toimintaan tilapäisten yhteenliittymien välityksellä, joissa oli mukana myös alkuperältään sisilialaisia yrityksiä. Yritykset perustelevat kiinnostustaan osallistua toimintaan toimenpiteiden julkisuudella ja niiden rahoituksella sekä sillä, että Sirap SpA:n maksukykyyn ei liittynyt mitään riskejä.
Sen perusteella, että jotkut yritykset olivat edellä mainitun riskittömyyden vuoksi valmiita osallistumaan toimintaan näinkin kaukaa, ei voida sulkea pois mahdollisuutta, että toiminta olisi kiinnostanut myös ulkomaisia yrityksiä tai että kyseisillä markkinoilla käytäisiin yhteisön sisäistä kauppaa. Italian viranomaiset eivät ole toimittaneet mitään sellaisia tietoja, joiden perusteella voitaisiin osoittaa, ettei tällaista kauppaa käydä.
Töiden suunnittelun osalta julkaisussa Panorama of EU industry 1997 todetaan, että arkkitehdit tarjoavat palveluitaan myös muissa jäsenvaltioissa, vaikka toistaiseksi ei olekaan olemassa riittäviä taloudellisia osoittimia, joiden avulla arkkitehtien laaja-alaista ja monipuolista toimintaa voitaisiin arvioida tyydyttävästi. Insinööripalveluista edellä mainittu julkaisu taas toteaa, että keskimäärin 25 prosenttia tällaisia palveluita tarjoavien yritysten vuotuisesta liikevaihdosta saadaan sopimuksista, jotka toteutetaan sijaintimaan ulkopuolella; Italiassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa osuudet ovat julkaisun mukaan tätä korkeampia.
Ei siis ole mahdollista todeta, ettei tällaisille edunsaajille myönnetty tuki vaikuttaisi haitallisesti jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, eivätkä Italian viranomaiset ole menettelyn aikana muuta väittäneet.
Kyseinen toimenpide auttaa tuensaajia osittain välttämään toimeksiantajan konkurssin niille aiheuttamat haitat. Yritykset ovat näin ollen keinotekoisesti suotuisammassa asemassa kuin muut Italiassa ja muissa jäsenvaltioissa toimivat vastaavat yritykset, jotka eivät vastaavassa tilanteessa voi luottaa saavansa julkista tukea. On siis pääteltävä, että tuki vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua.
Toimenpide on valtiontukea, koska se täyttää perustamissopimuksen 92 artiklan 1 kohdassa asetetut edellytykset. Tämän jälkeen on arvioitava tuen laillisuus ja se, onko se perustamissopimuksen määräysten mukaista.
VII
Tuen laillisuuden osalta on syytä ottaa huomioon asiaan liittyvien säädösten kronologinen järjestys. Italian viranomaiset ilmoittivat komissiolle, että Sisilian alueviranomaiset olivat hyväksyneet ilmoitetun lakiesityksen 24 päivänä maaliskuuta 1996, mutta että Italian valtion edustaja (Commissario dello Stato) oli vaatinut säädöksen tekstiä muutettavaksi. Laki vahvistettiin 22 päivänä maaliskuuta 1997 (laki n:o 8/97) ja julkaistiin Sisilian autonomisen alueen virallisessa lehdessä 29 päivänä maaliskuuta 1997. Säädöksen toinen versio poikkeaa ensimmäisestä siten, että siitä on jätetty pois yksi niistä artikloista, joissa käsitellään ITALTERin henkilöstön palkkaamista Sisilian alueen palvelukseen; tämän menettelyn kohteena olevat toimenpiteet eivät koske tätä kysymystä (säädöksen toisesta versiosta kyseinen artikla on "jätetty pois perustuslakituomioistuimen 26 päivänä helmikuuta - 4 päivänä maaliskuuta 1997 antamalla määräyksellä n:o 60".)
Edellä esitetyistä syistä komissio kirjasi ilmoitetun toimenpiteen tueksi, josta ei ole ilmoitettu. Vaikka Italian viranomaiset ilmoittivat komissiolle ensin lain hyväksymisestä ja vuotta myöhemmin sen vahvistamisesta, ne eivät missään vaiheessa ole vastustaneet toimenpiteen kirjaamista ilmoittamatta jätettyjen tukien luetteloon.
Italian viranomaiset eivät ole myöskään vahvistaneet, että toimenpiteiden täytäntöönpanoa olisi lykätty komission päätöstä odotettaessa, vaikka niiltä nimenomaan tiedusteltiin tätä menettelyn aloittamista koskevan ilmoituksen yhteydessä. Valtiontukea N 693/97 koskevan viimeisen kirjeenvaihdon perusteella voidaan korkeintaan todeta, että aluelain n:o 8/97 soveltamisen viivästyminen teki lainsäätäjän tarkoituksen tyhjäksi.
Tämän perusteella ei kuitenkaan voida kokonaan sulkea pois sitä mahdollisuutta, että tämän menettelyn kohteena olevat toimenpiteet pantiinkin täytäntöön ennen kuin komissio oli tehnyt niistä päätöksen. Jos tämä pitää paikkansa, kyseiset toimenpiteet ovat laittomia.
VIII
Tarkasteltaessa tuen soveltuvuutta yhteismarkkinoille on syytä muistuttaa, että koko Sisilia on hyväksytty alueeksi, jolle voidaan myöntää tukea taloudellisen kehityksen edistämiseen EY:n perustamissopimuksen 92 artiklan 3 kohdan a alakohdan mukaisesti.
Kyseistä julkista toimenpidettä ei voida pitää investointitukena, koska sen tarkoituksena ei ole edistää tuotantolaitoksiin kohdistuvia sijoituksia. Toimenpidettä on näin ollen tarkasteltava toimintatukena.
EY:n perustamissopimuksen 92 artiklan 3 kohdan a ja c alakohdan soveltamista aluetukiin koskevassa tiedonannossaan(4) komissio toteaa, että toimintatuen myöntäminen on sallittua, kunhan seuraavat edellytykset täyttyvät:
1) tuki on määräaikaista ja se on tarkoitettu 92 artiklan 3 kohdan a alakohdassa tarkoitetuilla alueilla olevien yritysten rakenteellisten heikkouksien parantamiseen;
2) tuki on tarkoitettu edistämään kestävää ja tasapainoista taloudellista kehitystä eikä se saa johtaa alan ylikapasiteettiin yhteisössä siten, että yhteisön tasolla syntyvä alakohtainen ongelma on vakavampi kuin alkuperäinen alueellinen ongelma;
3) tukea ei saa myöntää vaikeuksissa oleville yrityksille myönnettävää tukea koskevien erityissääntöjen vastaisesti;
4) tuen soveltamisesta on lähetettävä komissiolle vuosittain kertomus, josta ilmenevät tukilajin ja tuettavien alojen mukaan eritellyt kokonaiskustannukset;
5) tuki vientiin muihin jäsenvaltioihin on kielletty.
Ensimmäisen edellytyksen osalta on todettava, että vaikka tuki onkin määräaikaista, sitä ei ole tarkoitettu Sisiliaan sijoittautuneiden yritysten rakenteellisten heikkouksien parantamiseen. Ensiksi ainakin kaksi niistä yrityksistä, jotka suorittivat toimeksiantoja ja kuuluivat tilapäisiin yhteenliittymiin, on sijoittautunut alueen ulkopuolelle. Tuen myöntäminen näille yrityksille poistaisi merkityksen alueiden jaolta aluekehitystukea saaviin alueisiin ja sellaisiin alueisiin, joille tällaista tukea ei voida myöntää.
Tuki ei liioin poista Sisilian talouden rakenteellisia heikkouksia, koska sen tarkoituksena on pitää yllä toimeksiantajansa konkurssista kärsineiden yritysten toimintaedellytyksiä siihen asti, että tämän selvitystila saadaan ratkaistua. Tällaisia tilanteita esiintyy kaikkialla yhteisössä, eikä mikään Italian viranomaisten toimittamista tiedoista osoita, että tilanne olisi rakenteellisesti muita vakavampi sen vuoksi, että se on toteutunut Sisiliassa.
Toisen edellytyksen osalta voidaan todeta, että sen enempää tuen tarkoituksen kuin sen vaikutustenkaan ei voida katsoa edistävän kestävää ja tasapainoista taloudellista kehitystä. Tukea ei ole tarkoitettu esimerkiksi myynninedistämiseen tai sellaisten ylimääräisten kuljetus- tai viestintäkustannusten kattamiseen, joita voisi syntyä sen vuoksi, että yritys sijaitsee liian kaukana toimiakseen yhteisön sisäisillä markkinoilla.
Kolmannen edellytyksen osalta voidaan todeta, että Sirap SpA:n joutuessa selvitystilaan sen tavarantoimittajia, velkojia ja alihankkijoita ei todennäköisesti voitu pitää vaikeuksissa olevina yrityksinä. Sen sijaan on selvää, että tuen tarkoituksena on estää tuensaajia ja erityisesti Sirap SpA:n alihankkijoina toimineita yrityksiä menettämästä maksukykyään. Tämän ovat vahvistaneet myös Italian viranomaiset tunnustaessaan, että tuen toteuttamisessa tapahtuneen viivästymisen vuoksi valtaosa Sirap SpA:n alihankkijoista jouduttiin asettamaan konkurssimenettelyyn, koska Sirap ei enää suorittanut niille maksujaan.
Tällä perusteella tukea voitaisiin pitää pikemminkin vaikeuksissa olevien yritysten pelastamiseen ja rakenneuudistukseen tarkoitettuna tukena. Mutta kuten edellä on jo todettu, Italian viranomaiset eivät missään vaiheessa ole pyytäneet vaikeuksissa olevien yritysten pelastamiseen ja rakenneuudistukseen tarkoitettua valtiontukea koskevien yhteisön suuntaviivojen soveltamista tähän tapaukseen.
Tukea ei voitaisikaan hyväksyä tällä perusteella, koska lainojen takaisinmaksuun ei sovelleta tavanomaisia markkinakorkoja, vaan Sisilian autonominen alue maksaa osan koroista, ja koska lainojen kesto ylittää sen kuuden kuukauden ajanjakson, jota komissio pitää yleensä riittävänä tervehdyttämistoimenpiteille. Tukia ei voida hyväksyä myöskään rakenneuudistuksen perusteella muun muassa sen vuoksi, että komissiolle ei ole esitetty minkäänlaista rakenneuudistussuunnitelmaa, jonka avulla pyrittäisiin palauttamaan yritysten kannattavuus pitkällä aikavälillä.
Kahdella viimeisellä edellytyksellä ei näyttäisi olevan liittymäkohtia käsiteltävänä olevaan asiaan, mutta jo se, että muut edellä käsitellyt edellytykset jäävät täyttymättä, riittää osoittamaan, että tapaukseen ei voida soveltaa perustamissopimuksen 92 artiklan 3 kohdan a alakohdassa tarkoitettua poikkeusta.
Perustamissopimuksen 92 artiklan 3 kohdan b alakohdassa tarkoitettua poikkeusta ei myöskään voida soveltaa, koska kyseistä tukea ei ole tarkoitettu Euroopan yhteistä etua koskevan tärkeän hankkeen edistämiseen eikä Italian taloudessa esiintyvän vakavan häiriön poistamiseen.
Perustamissopimuksen 92 artiklan 3 kohdan c alakohdassa tarkoitettua poikkeusta taas ei voida soveltaa sen vuoksi, että komissio ei tämän artiklan yhteydessä anna lupaa toimintatuen myöntämiseen.
Perustamissopimuksen 92 artiklan 3 kohdan d alakohdassa tarkoitettua poikkeusta ei niin ikään voida soveltaa, koska tukea ei ole tarkoitettu kulttuurin tai kulttuuriperinnön edistämiseen.
IX
Menettelyn aloittamisen yhteydessä komissio totesi, että ilman Sisilian autonomisen alueen myöntämää lisätakausta tuensaajat eivät todennäköisesti olisi saaneet pankeilta luottoa. Ainoa vakuus, joka kyseisten yritysten oli esitettävä luotot myöntäneille pankeille, oli niiden saamiset Sirap SpA:lta; Sirap puolestaan oli jo todettu maksukyvyttömäksi ja asetettu selvitystilaan. Tämän seurauksena Sirap SpA:n velkojat olivat vaarassa menettää huomattavan osan saamisistaan. Tämän vuoksi komissio katsoi, että takaukseen liittyvä tuki oli määriteltävä yhtä suureksi kuin takauksen määrä.
Italian viranomaiset eivät hyväksy tätä komission arviota, mutta ne eivät myöskään ole esittäneet tietoja, joiden perusteella sitä pitäisi muuttaa. Kuten edellä todetaan, julkisen toimenpiteen tarkoituksena on tässä tapauksessa ollut Sirap SpA:n selvitystilasta aiheutuvien tavanomaisten seurausten ja konkurssiketjureaktion estäminen tilanteessa, jossa konkurssiin menneen yrityksen velkojat eivät puolestaan ole pystyneet vastaamaan omien velkojiensa vaatimuksiin.
Lisäksi on muistettava, että Sirap SpA:n velkojien on luovutettava Sirap SpA:lta odottamansa saamiset pankille oman lainansa ensisijaiseksi vakuudeksi (prima garanzia). Koska Sirap SpA on selvitystilassa, on kyseenalaista, onko näillä luotoilla mitään arvoa. Menettelyn yhteydessä saatujen tietojen mukaan Sirap SpA olisikin toiminut Sisilian kehittämiseen tähtäävien hankkeiden toteuttamisessa ainoastaan välikätenä. Tällä perusteella on syytä epäillä, onko yrityksellä riittävästi tuloja, joista velkojien saamiset voitaisiin suorittaa. Vaikka näin olisikin - mikä Sirap SpA:n toiminnan perusteella vaikuttaa hyvin epätodennäköiseltä - Italian viranomaiset eivät menettelyn missään vaiheessa ole näin väittäneet. Juuri tästä syystä Sisilian autonominen alue myönsi takauksensa.
Ei tietenkään voida sulkea pois sitä mahdollisuutta, että vakavaraiset tuensaajayritykset voivat hankkia rahoitusta pääomamarkkinoilta ja saada kyseiset lainat. Italian viranomaiset eivät kuitenkaan ole missään vaiheessa osoittaneet, että Sirap SpA:n velkojat olisivat voineet saada rahoitusta pelkästään ensisijaisten vakuuksien tai oman rahoitustilanteensa perusteella taikka ilman aluehallinnon myöntämää ylimääräistä takausta.
FIMEn oikeudellisten asiantuntijoiden esittämien huomautusten perusteella - joita myös Italian viranomaisten toimittamat tiedot tukevat - Sirap SpA:n maksukyky olisi ollut riippuvainen Sisilian alueviranomaisten myöntämästä rahoitustuesta, jonka tarkoituksena oli yrityksen osakepääoman arvon säilyttäminen. Sirap SpA:n vaikeudet alkoivatkin juuri sen vuoksi, että Sisilian alueviranomaiset kieltäytyivät vuosina 1991 ja 1992 maksamasta tätä rahoitustukea, jolloin Sirap SpA ei enää pystynyt suorittamaan velkojayrityksille kuuluvia maksuja ja aiheutti töiden keskeytymisen.
Lisäksi FIME väittää, että sen 2 miljardin Italian liiran suuruista osuutta Sirap SpA:n osakepääomasta on näissä olosuhteissa pidettävä arvottomana.
Edellä esitetyn perusteella voidaan todeta, että Italian viranomaiset eivät ole toimittaneet tietoja, joiden perusteella voitaisiin päätellä, että saamisilla, jotka Sirap SpA:n velkojien on täytynyt luovuttaa pankeilta saamansa rahoituksen vakuudeksi, olisi todellista arvoa. Näin ollen komission on pitäydyttävä kantaansa, jonka mukaan takaukseen liittyvä tuki on arvioitava yhtä suureksi kuin takauksen määrä. Tämä ei tietenkään koske vakavaraisia yrityksiä, jotka olisivat voineet hankkia rahoitusta pääomamarkkinoilta tavanomaiseen tapaan (Italian viranomaiset eivät kuitenkaan ole toimittaneet tietoja, joiden perusteella voitaisiin päätellä tämän pääsääntöisesti pitäneen paikkansa).
X
Kuten edellä todetaan, komissio on tämän menettelyn yhteydessä saanut erään Sirap SpA:n osakkeenomistajan asiaa koskevat huomautukset. Tältä osin voidaan todeta seuraavaa:
1) Sirap SpA:aa ja sen toimintaa koskevat komission tiedot ovat peräisin Italian viranomaisilta. Nämä ovat toimittaneet ne osana menettelyä, joka aloitettiin Sisilian autonomisen alueen eräille alueellisille holding-yhtiöille lupaamien erilaisten tukien osalta (tuki C 12/92). Italian viranomaiset totesivat kirjeessä 21 päivältä heinäkuuta 1992, että "Sirap on 5 päivänä elokuuta 1982 annetun aluelain n:o 105 53 artiklan nojalla muodostettu yhtiö. Sen tehtävänä on toteuttaa erilaisia teknisiä suunnittelutöitä, jotka liittyvät julkisiin töihin ja/tai julkisten laitosten (alueiden, kuntien tms.) lukuun suoritettaviin palveluihin. Sen tuotannon markkina-arvona ei siis tältä kannalta ole merkitystä".
Mainittua asiaa koskevassa lopullisessa päätöksessään (viite: SG 94 D/4720) komissio katsoi, että Sirap SpA:n toiminta, sellaisena kuin Italian viranomaiset sitä kuvaavat, vastaa "insinööritoiminnan" määritelmää. Tämä vastaa myös julkaisussa Panorama of EU industry 1997 tällaisesta toiminnasta esitettyä määritelmää, jonka mukaan insinööripalveluilla tarkoitetaan henkisiä palveluja, joiden tarkoituksena on rakentamisen ja infrastruktuurihankkeiden alalla toteutettavien sijoitushankkeiden mahdollisimman tehokas hyödyntäminen teollisen hankkeen kaikissa eri vaiheissa suunnittelusta lopulliseen toteutukseen asti.
Komissio katsoi edellä mainitussa päätöksessä tuen määrän niin suureksi, että se voisi vaikuttaa Sirap SpA:n kilpailijoina toimiviin yksityisiin yrityksiin, jotka insinööripalvelujen alalla ovat yleensä varsin pieniä ja jotka eivät voi luottaa saavansa valtiontukea mahdollisten tappioidensa kattamiseen, ja estää niiden pääsyn markkinoille tai pakottaa ne ulos markkinoilta sekä Italiassa että muissa jäsenvaltioissa.
2) Huomautukset, jotka FIMEn asiamiehet toimittivat komissiolle menettelyn puitteissa, vahvistavat, että Sirap SpA:n toiminta muodostui ainakin osaksi mainituista toiminnoista, kuten komissio totesi vuonna 1994 tekemässään päätöksessä.
3) On pantava merkille, että sen enempää Sirap SpA tai sen osakkeenomistajat taikka asiamiehet kuin Italian viranomaisetkaan eivät ole valittaneet määräajassa mainitusta komission vuonna 1994 tekemästä päätöksestä. Päätös on näin ollen lainvoimainen.
4) Edelliseen kohtaan liittyen komissio toteaa, että Italian viranomaiset eivät ole millään tavoin kommentoineet tämän menettelyn yhteydessä komissiolle esitettyjä huomautuksia, vaikka niiltä on tätä pyydetty. Tämä on lisävahvistus edellisessä kohdassa esitetyille toteamuksille.
XI
Edellä esitetyn perusteella voidaan todeta, että toimenpiteet, jotka on toteutettu Sirap SpA:n konkurssista kärsineiden yritysten hyväksi 24 päivänä maaliskuuta 1996 hyväksytyn (lakiesitys 1182-1210) ja 22 päivänä maaliskuuta 1997 vahvistetun aluelain n:o 8 nojalla vakuuksien ja korkohyvitysten muodossa, ovat perustamissopimuksen 92 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea.
Koska tuki on hyväksytty viideksi vuodeksi vuodesta 1996 alkaen, tuki on laitonta siltä osin kuin se ylittää komission tiedonannossa vähämerkityksisestä tuesta(5) määritellyn enimmäismäärän eli 100000 ecua kolmen vuoden aikana, ottaen huomioon, että Italian viranomaiset eivät ole vahvistaneet, ettei toimenpiteitä ollut toteutettu ennen kuin komissio teki niitä koskevan päätöksensä.
Lisäksi kyseisen tuen se osa, johon ei voida soveltaa vähämerkityksisestä tuesta annettuja määräyksiä, ei sovellu yhteismarkkinoille, koska siihen ei ole mahdollista soveltaa edellä (VIII jaksossa) esitettyjä perustamissopimuksessa mainittuja poikkeuksia.
Kun tuki ei sovellu yhteismarkkinoille perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdan ja yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön nojalla, erityisesti sellaisena kuin tämä oikeuskäytäntö ilmenee asiassa 70/72(6) 12 päivänä heinäkuuta 1973 annetussa tuomionsa, asiassa 310/85(7) 24 päivänä helmikuuta 1987 annetussa tuomionsa sekä asiassa C-5/89(8) 20 päivänä syyskuuta 1990 annetussa tuomiossa, komission velvollisuutena on vaatia jäsenvaltiota perimään takaisin laittomasti myönnetty tuki. Näin ollen se osa tukea, johon ei voida soveltaa vähämerkityksisestä tuesta annettuja määräyksiä, kielletään, ja siinä tapauksessa, että kyseinen tuki on jo maksettu edunsaajalle, Italian viranomaisten on perittävä se takaisin.
Tässä tapauksessa kyseessä on vakuus, johon liittyvän tuen määrä voi olla enimmillään taatun luoton määrä, ja kyseinen luotto, jonka intensiteetti on menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä arvioitu 20 prosentiksi, voi puolestaan sisältää tukea korkohyvityksen muodossa. Koska Italian viranomaiset eivät ole ilmoittaneet, mitä alakohtaisia viitekorkoja ne ovat käyttäneet korkohyvitysten laskemiseen, komissio ei voi tutkia, vastaavatko ne aluetukien laskemiseen komissiossa käytettyjä viitekorkoja.
Siinä tapauksessa, että tuensaajayritykset olisivat voineet saada kyseiset luotot pääomamarkkinoilta pelkästään oman rahoitustilanteensa perusteella eli ilman alueviranomaisten myöntämää takausta, tuki muodostuisi ainoastaan korkohyvityksistä. Muussa tapauksessa tuki käsittää sekä taatun luoton määrän että korkohyvityksen.
Kun otetaan huomioon edellä esitetyt seikat, voidaan todeta, että vähämerkityksestä tuesta annettujen määräysten mukaisesti takaus voi kattaa enintään 83333 ecun määrän, sillä kun tähän lisätään korkohyvitykseen liittyvä tuki, saadaan tuen kokonaismääräksi 100000 ecua kolmen vuoden ajanjaksolta,
ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
1 artikla
Sirap SpA:n konkurssista kärsineiden yritysten hyväksi takausten ja korkohyvitysten muodossa toteutetut toimenpiteet, joista säädetään Sisilian autonomisen alueen 24 päivänä maaliskuuta 1996 hyväksymässä ja 22 päivänä maaliskuuta 1997 vahvistetussa aluelaissa n:o 8, ovat Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 92 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea.
Tämä tuki on perustamissopimuksen 93 artiklan 3 kohdan mukaan laitonta siltä osin kuin se ylittää vähämerkityksestä tuesta annettujen määräysten mukaisen 100000 ecun enimmäismäärän kolmen vuoden aikana, koska tuki myönnettiin ennen kuin komissio oli tehnyt sitä koskevan päätöksen.
2 artikla
Edellä 1 artiklassa tarkoitetun tuen se osa, johon ei voida soveltaa vähämerkityksisestä tuesta annettuja määräyksiä, on lisäksi yhteismarkkinoille soveltumatonta, koska siihen ei voida soveltaa perustamissopimuksen 92 artiklan 2 ja 3 kohdassa mainittuja poikkeuksia.
3 artikla
Italian on lakkautettava kyseinen tukiohjelma siltä osin, kuin siihen ei voida soveltaa vähämerkityksisestä tuesta annettuja määräyksiä, ja toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että tämän päätöksen 1 artiklassa tarkoitettu aiheettomasti myönnetty tuki peritään kokonaan takaisin.
Siinä tapauksessa, että jokin tämän päätöksen 1 artiklassa tarkoitettua tukea saanut yritys olisi voinut hankkia rahoitusta pääomamarkkinoilta tavanomaiseen tapaan oman rahoitustilanteensa perusteella ilman julkista takausta, takaisin on maksettava ainoastaan korkohyvitys.
Siinä tapauksessa, että tuensaajayritys ei olisi voinut saada kyseistä luottoa ilman julkista takausta, takaisin on maksettava koko tuki.
4 artikla
Tuki on maksettava takaisin Italian oikeuden mukaisten menettelyjen ja säädösten mukaisesti, minkä lisäksi siitä on maksettava korkoa tuen myöntämispäivästä sen takaisinmaksupäivään asti; korko lasketaan Italiassa aluetukien nettoavustusekvivalenttien laskemisessa tuen myöntämisajankohtana käytetyn viitekoron mukaan.
5 artikla
Italian on ilmoitettava komissiolle kahden kuukauden kuluessa tämän päätöksen tiedoksiantamisesta sen noudattamiseksi toteuttamansa toimenpiteet.
6 artikla
Tämä päätös on osoitettu Italian tasavallalle.
Tehty Brysselissä 3 päivänä maaliskuuta 1999.