*****
KOMMISSIONENS BESLUTNING
af 30. november 1988
om en stoette, som den italienske regering har besluttet at yde til investeringer i den offentlige planglasindustri (Veneziana Vetro)
(Kun den italienske udgave er autentisk)
(89/373/EOEF)
KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE
FAELLESSKABER HAR -
under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab, saerlig artikel 93, stk. 2, foerste afsnit,
efter at have givet de interesserede parter en frist til at fremsaette deres bemaerkninger, under henvisning til disse bemaerkninger, og
ud fra foelgende betragtninger:
I
I 1985 foregik der en omgruppering af den offentlige glasindustri i Italien. Det offentlige holdingselskab Ente Participazioni e Finanziamento Industria Manifatturiera (EFIM) overtog de aktier, som et andet offentligt holdingselskab Ente Nazionale Idrocarburi (ENI) besad i glasvirksomhederne Società Italiana Vetro (SIV), Veneziana Vetro, Veneziana Conterie og Foschi. Fra den 2. oktober 1985 var EFIM eneaktionaer i disse virksomheder. Paa grundlag af denne nye kapitalstruktur og efter ministerielle instrukser blev SIV den foerende virksomhed i den offentlige glaskoncern. Omgrupperingen blev afsluttet den 28. juli 1986, da SIV overtog Veneziana Vetro fra deres faelles aktionaer EFIM.
Den 28. november 1985 gav den italienske regering EFIM tilladelse til at udstede obligationslaan paa 510 mia lire, hvoraf 41 mia lire skulle benyttes til investeringer i glasindustrien (1). Retsgrundlaget for denne tilladelse var Decreto-legge 547 af 19. oktober 1985 (2), som senere blev ophoejet til lov 749 af 20. december 1985 (3), der specielt indeholder bestemmelser om en forhoejelse af investeringsmidler i aarlige rater svarende til de obligationer, som staten indfrier ved deres udloeb. Renten i forbindelse med forfinansieringen samt obligationsemissionen og alle andre omkostninger betales af staten.
Den 16. december 1985 overdrog EFIM et beloeb paa 20 500 mio lire af provenuet af disse obligationslaan til SIV i form at et forskud paa den fremtidige aktiekapitalforhoejelse. Et yderligere beloeb paa 19 475 mio lire blev overdraget til SIV paa samme maade i begyndelsen af 1986.
Den 18. september 1987 tillod den italienske regering igen EFIM at udstede obligationslaan, denne gang til et beloeb paa 150 mia lire, hvoraf 50 mia lire skulle anvendes til bygning af et float-anlaeg for Veneziana Vetro til fremstilling af planglas (4).
Hverken den foerste eller den anden tilladelse fra den italienske regering til EFIM til at udstede obligationer for statens regning til fordel for investeringer i den offentlige glasindustri blev anmeldt til Kommissionen efter EOEF-Traktatens artikel 93, stk. 3.
II
Efter at have erfaret den italienske regerings beslutning om at samle den offentlige glasindustri under ét og at stille midler til raadighed til en fireaarig investeringsplan udbad Kommissionen sig alle de noedvendige oplysninger om disse interventioner ved telex af 12. marts 1986.
Den italienske regering svarede herpaa ved telex af 2. juni 1986 og oplyste, at glasplanen for 1985 til 1988 var en foelge af omgrupperingen i denne sektor, at den offentlige glasindustri havde givet overskud siden 1974, og at den tilraadighedsstillelse af finansieringsmidler, som Kommissionen omtalte, var at betragte som en normal aktionaers investeringstransaktioner.
Kommissionen var stadig ikke i stand til at tage endelig stilling til de paagaeldende interventioner og anmodede derfor om detaljerede oplysninger vedroerende deres form, beloeb, formaal, maalsaetninger og aaret for udbetalingen, samt de dermed forbundne investerings- og omstruktureringsforanstaltninger.
Den italienske regering svarede herpaa ved skrivelse af 13. oktober 1986 og oplyste, at EFIM i 1985 havde overtaget ENI's 50 % andel i SIV samt ENI's 100 % aktiebeholdning i tre mindre virksomheder Veneziana Vetro, Veneziana Conterie og Foschi. Prisen for denne overtagelse var blevet fastsat ved voldgift til 95 400 mio lire, der udgoer forskellen mellem et beloeb paa 121 300 mio lire svarende til andelen i SIV og et beloeb paa 25 900 mio lire for Veneziana Vetro og Foschi. EFIM stillede derefter en yderligere kapital paa 41 000 mio lire til raadighed for SIV til investeringer i planglassektoren omfattende et beloeb paa 266 400 mio lire for 1986 til 1988. Disse investeringer omfattede et beloeb paa 60 500 mio lire til en forarbejdningsvirksomhed for automobilindustrien i Spanien og et beloeb paa 91 000 mio lire for Veneziana Vetro. Den italienske regering vedlagde tillige SIV's aarsberetning for 1985.
Kommissionen udbad sig derefter ved skrivelse af 6. november 1986 efter at have noteret sig Veneziana Vetros tilsyneladende prekaere finansielle stilling og med foruroligelse at have erfaret, hvilke virkninger denne virksomheds investeringer ville faa for produktionskapaciteten for ordinaert planglas, de sidste tre aarsberetninger og omstruktureringsplanen for Veneziana Vetro samt oplysninger om virkningerne af dets investeringer for produktionskapaciteten og handelen.
Den italienske regering svarede herpaa ved telex af 20. januar 1987 og oplyste, at de gunstige forhold i den offentlige glasindustri ikke kraevede nogen omstruktureringsplan, at staten ikke havde foretaget finansielle indgreb, og at eventuelle fremtidige interventioner ville blive anmeldt til Kommissionen paa forhaand. Den italienske regering ansaa det derfor ikke for noedvendigt at fremlaegge de oenskede oplysninger om investeringer og finansielle resultater for Kommissionen. Det blev tillige paapeget, at den negative taksation af Veneziana Vetro ikke maatte forstaas, som om virksomheden havde overmaade stor gaeld, fordi denne »bad will« ogsaa kunne tilskrives virksomhedens foraeldede anlaeg og manglende arbejdskraft med de rette kvalifikationer.
Kommissionen skoennede paa grundlag af disse ufuldstaendige oplysninger fra den italienske regering, at den formodede tegning af ny kapital paa 41 mia lire til planglasindustrien, hvoraf et uspecificeret beloeb tilsyneladende skulle anvendes til Veneziana Vetros investering paa 91 mia lire, indeholdt elementer af statsstoette, saerlig i betragtning af Veneziana Vetros ringe finansielle stilling; virksomheden havde haft et tab paa 300 mio lire i 1982, 8 500 mio lire i 1983, 4 300 mio lire i 1984 og 6 300 mio lire i 1985. Kommissionen fandt, at disse stoetteelementer ville kunne fordreje konkurrencen og paavirke handelen mellem medlemsstater efter artikel 92, stk. 1, saa meget mere som Veneziana Vetros investering vedroerte bygning af et nyt float-anlaeg til produktion af planglas i Porto Marghera, som ville bevirke en foroegelse af virksomhedens produktionskapacitet. Da den italienske regering ikke kunne fremlaegge nogen begrundelse for stoetten, var Kommissionen ikke i stand til at fastslaa, om nogen af undtagelserne i artikel 92 fra det generelle princip om stoettes uforenelighed med faellesmarkedet kunne bringes i anvendelse for stoetten. Kommissionen besluttede derfor at indlede proceduren i artikel 93, stk. 2, og opfordrede ved skrivelse af 7. april 1987 den italienske regering til at fremsaette sine bemaerkninger hertil.
III
Den italienske regering fremlagde som led i proceduren sine bemaerkninger ved skrivelse af 21. juli, i et memorandum af 19. november og ved skrivelse af 14. december 1987.
Den italienske regering benaegtede, at der bestod nogen forbindelse mellem kapitaltilskuddet til SIV og Veneziana Vetros tab, og skoennede, at Kommissionen ikke tog hensyn til omfanget af SIV's investeringer, bl.a. i omstrukturering og rationalisering af Veneziana Vetros planglasproduktion.
Den italienske regering redegjorde naermere for detaljerne ved EFIM's overtagelse i 1985 af ENI's interesser i glassektoren og den efterfoelgende overfoersel af EFIM's interesser i Veneziana Vetro til SIV. Det blev forklaret, at en »bad will« paa 8 200 mio lire, overfoert af ENI i perioden mellem den 2. maj 1985 og 28. juli 1986, dvs. det tidsrum, hvor EFIM direkte ejede Veneziana Vetro, var blevet brugt af EFIM til at daekke Veneziana Vetros tab. Det resterende beloeb paa 18 700 mio lire i »bad will« var blevet overfoert til SIV sammen med Veneziana Vetro den 28. juli 1986. SIV havde brugt et beloeb paa 1 200 mio lire til at daekke yderligere tab, som Veneziana Vetro havde paadraget sig, og et yderligere beloeb paa 16 000 mio lire til at foroege virksomhedens kapital. Bortset fra den fra ENI overtagne »bad will« havde EFIM modtaget et beloeb paa 41 mia lire ved et obligationslaan og havde indskudt 40 mia lire heraf i SIV som ny kapital; restbeloebet paa 1 mia lire skulle anvendes til daekning af emissionsomkostningerne og administration af laanet. Den gradvise indfrielse af laanet skulle refunderes af staten gennem en forhoejelse af EFIM's reservefond. SIV havde besluttet at investere 246 mia lire i perioden 1986 til 1988, som skulle finansieres ved hjaelp af kapital paa 40 mia lire, laan paa kommercielle vilkaar paa 110 mia lire og egne midler paa 96 mia lire. De paagaeldende investeringer sigtede paa at forbedre produktionsstrukturen, produktudvikling, sanering og modernisering af bestaaende anlaeg samt udbredelse af innoverende produkt- og fremstillingsteknologi. Saerlig for Veneziana Vetros vedkommende vedroerte de planlagte interventioner omstrukturering, udskiftning af foraeldede anlaeg med nye anlaeg, personaleuddannelse og indfoerelse af ny avanceret teknologi, hvilket knapt ville bevirke nogen aendring af produktionskapaciteten.
I sin skrivelse af 14. december 1987 oplyste den italienske regering, at SIV planlagde at investere 530 mia lire, heraf 80 mia lire i sanering af et float-anlaeg, 140 mia lire i automation og modernisering af bestaaende anlaeg og 310 mia lire i opfoelgning af udviklingsaktiviteterne inden for koncernen. EFIM havde besluttet at skaffe 75 mia lire paa det private kapitalmarked i 1988 til finansiering af sit fireaarige investeringsprogram, heraf 40 mia lire ved udstedelse af aktier og 35 mia lire ved udstedelse af et obligationslaan. Den italienske regering fremlagde tillige oplysninger, hvoraf det fremgik, at der var behov for supplerende kapacitet til produktion af planglas.
Som led i hoeringen af andre interesserede parter fremsatte fem af de oevrige medlemsstaters regeringer, en erhvervssammenslutning og to koncerner i samme sektor samt stoettemodtageren SIV deres bemaerkninger til sagen. Den 6. oktober 1987 fandt der tekniske droeftelser sted med repraesentanter for EFIM og SIV.
Den 20. oktober 1987 offentliggjordes den italienske regerings beslutning i Gazzette Ufficiale della Repubblica Italiana om at tillade EFIM at udstede yderligere obligationer for statens regning, hvoraf et beloeb paa 50 mia lire skulle anvendes til bygning af Veneziana Vetros float-anlaeg i Porto Marghera.
Denne beslutning er aldrig blevet omtalt af hverken den italienske regering, EFIM eller SIV som led i proceduren i henhold til artikel 93, stk. 2. Kommissionen udbad sig derfor ved skrivelse af 27. oktober 1987 oplysninger om denne nye beslutning.
Da Kommissionen stadig ikke havde modtaget de oenskede oplysninger, besluttede den den 16. marts 1988 at udvide den procedure efter artikel 93, stk. 2, som den havde indledt med hensyn til de 41 mia lire, til at omfatte de yderligere 50 mia lire til Veneziana Vetro. Kommissionen var af den opfattelse, at begge interventioner syntes at omfatte elementer af statsstoette med relation til samme investering, at disse stoetteelementer ville kunne fordreje konkurrencen og paavirke samhandelen mellem medlemsstater efter artikel 92, stk. 1, og at ingen af undtagelserne fra det generelle princip om statsstoettes uforenelighed med faellesmarkedet synes at kunne bringes i anvendelse.
Ved skrivelse af 29. marts 1988 opfordrede Kommissionen den italienske regering til som led i proceduren efter artikel 93, stk. 2, at fremsaette sine bemaerkninger hertil.
IV
Den italienske regering svarede i foerste omgang med at forsinke svaret paa skrivelsen af 29. marts 1988 paa Kommissionens anmodning om oplysninger vedroerende den anden intervention. Den italienske regering gav udtryk for, at foroegelsen af EFIM's reservefond finansieret ved hjaelp af et obligationslaan for statens regning ikke indeholdt elementer af statsstoette og derfor ikke skulle anmeldes efter EOEF-Traktatens artikel 93, stk. 3. Overfoerslen af disse midler til Veneziana Vetro - som endnu ikke var sket - ville helt sikkert vaere forenelig med Traktaten i betragtning af virksomhedens positive resultater.
Ved skrivelse af 26. juli 1988 fremlagde den italienske regering sine bemaerkninger som led i den udvidede procedure. Den fremlagde for foerste gang de tre sidste aarsregnskaber for Veneziana Vetro og et overblik over de finansielle forbindelser mellem SIV og Veneziana Vetro for at bevise, at ingen del af de 41 mia lire, som EFIM havde fremskaffet i 1985/86, var blevet overfoert til Veneziana Vetro i nogen anden form end som laan paa samme vilkaar som de herskende markedsvilkaar.
For saa vidt angaar de 50 mia lire, hvorom der blev truffet beslutning i 1987, gentog den italienske regering, at dette beloeb indtil videre kun var blevet benyttet til at oege EFIM's reservefond og derfor ikke kunne have paavirket samhandelsvilkaarene inden for Faellesskabet.
Det blev ogsaa anfoert, at SIV havde opdelt Veneziana Vetro i to saerskilte virksomheder: det gamle Veneziana Vetro, som nu ikke laengere foerte nogen form for erhvervsaktivitet, og et nyt Società Veneziana Vetro, som blev stiftet den 15. april 1987, og til hvilket det gamle Veneziana Vetros aktiver blev overfoert den 1. august 1987.
SIV og det gamle Veneziana Vetro blev sammensluttet i december 1987, hvilket gav SIV mulighed for at drage en skattemaessig fordel af Veneziana Vetros kumulerede tab over de sidste fem aar, som udgjorde naesten 15 mia lire.
Som led i hoeringen af andre interesserede parter inden for rammerne af den udvidede procedure fremlagde tre andre medlemsstaters regering, en erhvervssammenslutning og to koncerner inden for samme sektor en raekke oplysninger.
(1) Gazzetta Ufficiale della Repubblica Italiana nr. 6 af 9. 1. 1986, s. 40.
(2) Gazzetta Ufficiale della Repubblica Italiana nr. 248 af 21. 10. 1985, s. 7555.
(3) Gazzetta Ufficiale della Repubblica Italiana nr. 299 af 20. 12. 1985, s. 9180.
(4) Gazzetta Ufficiale della Repubblica Italiana nr. 245 af 20. 10. 1987, s. 36.
V
Tilraadighedsstillelse af offentlige midler til virksomheder i form af kapitaltegning kan indeholde elementer af statsstoette. For at kunne efterproeve, hvorvidt en saadan tilraadighedsstillelse af offentlige midler udgoer en stoette i tilfaelde, hvor virksomheden ejes af de offentlige myndigheder, vil det i mangel af enhver viden om sociale forhold eller regional- eller sektorpolitiske forhold vaere hensigtsmaessigt at tage stilling til, hvorvidt en privat aktionaer under lignende forhold ville foretage et saadant kapitalindskud paa samme vilkaar i forventning om rentabilitet.
I denne sammenhaeng noterer Kommissionen sig forskellene mellem SIV's og Veneziana Vetros finansielle situation.
SIV havde i 1982 et overskud paa 1 100 mio lire, 400 mio lire i 1983, 200 mio lire i 1984, 2 000 mio lire i 1985 og 13 200 mio lire i 1986, svarende til henholdsvis 0,5 %, 0,2 %, 0,1 %, 0,6 % og 3,6 % af dets tilsvarende aarlige omsaetning. SIV's vaerdi blev i 1985 ved voldgift fastsat til 242 600 mio lire.
Veneziana Vetro havde i 1982 et tab paa 300 mio lire, 8 500 mio lire i 1983, 4 300 mio lire i 1984, 6 300 mio lire i 1985 og 1 700 mio lire i 1986, svarende til henholdsvis 2,5 %, 30,7 %, 14,8 %, 21,2 % og 6,8 % af dets tilsvarende aarlige omsaetning. Disse tab blev daekket af dets offentlige aktionaer, foerst ENI, derefter EFIM og siden SIV. Dets vaerdi blev i 1985 ved voldgift fastsat til minus 24 900 mio lire under hensyntagen til forventede tab og omstruktureringsomkostninger. Den italienske regering har selv over for Kommissionen paapeget, at Veneziana Vetros anlaeg var foraeldede, og at dets personale ikke var kvalificeret til at betjene moderne maskineri.
Det er Kommissionens opfattelse, at indskydningen af yderligere kapital med offentlige midler i en virksomhed under disse omstaendigheder sandsynligvis indeholder elementer af statsstoette, som omtalt i Kommissionens meddelelse til medlemsstaterne af 17. september 1984 om anvendelsen af EOEF-Traktatens artikel 92 og 93 paa offentlige myndigheders erhvervelse af kapitalinteresser i virksomheder.
Hvad angaar den italienske regerings tilladelse af 28. november 1985 til EFIM til at udstede obligationer for 41 mia lire, hvoraf provenuet var oeremaerket til investering i den offentlige glasindustri, noterer Kommissionen sig, at EFIM af dette beloeb anvendte 39 975 mio lire til at oege SIV's aktiekapital. Som led i proceduren efter EOEF-Traktatens artikel 93, stk. 2, fremlagde den italienske regering bevis for, at SIV - helt bortset fra resten af den »bad will«, som blev overtaget fra ENI via EFIM - stillede et beloeb paa 43 361 mio lire til raadighed for Veneziana Vetro i 1987, men kun i form af laan til en rente svarende til renten for de banklaan, som Veneziana Vetro havde opnaaet samme aar.
Det er Kommissionens opfattelse, at EFIM's overdragelse af 39 975 mio lire til SIV i form af yderligere aktiekapital maa siges at svare til en privat investors adfaerd i betragtning af SIV's grundlaeggende sunde finansielle stilling og dets voksende rentabilitet i relation til dets investeringsbehov. Dette indskud kan saaledes paa grundlag af betragtningerne i Kommissionens meddelelse til medlemsstaterne af 17. september 1984 om anvendelsen af EOEF-Traktatens artikel 92 og 93 paa offentlige myndigheders erhvervelse af kapitalinteresser i virksomheder anses for ikke at udgoere en stoette efter EOEF-Traktatens artikel 92, stk. 1.
Heller ikke SIV's overdragelse af et beloeb paa 43 365 mio lire til Veneziana Vetro i form af laan paa markedsvilkaar, som beskrevet i den italienske regerings skrivelse af 26. juli 1988, kan siges at indeholde elementer af statsstoette. Kommissionen forbeholder sig dog ret til at tage sin stillingtagen op til overvejelse, hvis der skulle ske en aendring i laanebetingelserne.
Hvad angaar den italienske regerings tilladelse i 1987 til EFIM til at indskyde 50 mia lire i Veneziana Vetro i form af aktiekapital, er det Kommissionens opfattelse, at en saadan intervention kan indeholde elementer af statsstoette i betragtning af Veneziana Vetros svage finansielle stilling, saerlig hvad angaar dets tab og dets egenkapital i relation til dets investeringsbehov.
Den italienske regering har som led i proceduren gentagne gange anfoert, at EFIM indtil videre kun havde benyttet provenuet af obligationslaanet paa 50 mia lire til at oege sin egen reservefond uden dog at aendre dette beloebs endelige anvendelsesformaal, som er at finansiere et nyt float-anlaeg til Veneziana Vetro til fremstilling af planglas.
Foelgelig indeholder tilladelsen til EFIM af 18. september 1987 til at udstede obligationer for 50 000 mio lire for den italienske regerings regning til finansiering af Veneziana Vetros investeringer elementer af statsstoette efter EOEF-Traktatens artikel 92, stk. 1, fordi den giver mulighed for ved hjaelp af offentlige midler at aflaste Veneziana Vetro for en del af de investeringsomkostninger, som virksomheden normalt selv skulle have baaret.
Den italienske regering har ved ikke at anmelde sin beslutning til Kommissionen paa udkaststadiet misligholdt sine forpligtelser efter EOEF-Traktatens artikel 93, stk. 3. Den italienske regering har i det mindste siden den 7. april 1987, hvor den blev underrettet om Kommissionens grunde til at indlede proceduren i EOEF-Traktatens artikel 93, stk. 2, med hensyn til tilraadighedstillelsen af beloebet paa 41 mia lire til den offentlige planglasindustri i Italien, vidst, at Kommissionen betragtede kapitalindskuddet til Veneziana Vetro ved hjaelp af offentlige midler som stoette. Den vedtagne stoette er saaledes under alle omstaendigheder ulovlig paa grund af denne overtraedelse af procedurereglerne, og den er endvidere uforenelig med faellesmarkedet efter artikel 92. VI
Hvor SIV hovedsagelig fremstiller og forarbejder planglas, hovedsagelig til automobilindustrien og byggeriet, fremstillede Veneziana Vetro foer opfoerelsen af sit float-anlaeg kun trukket glas.
Planglas er genstand for handel mellem medlemsstaterne; Italien eksporterede 143 000 tons planglas (trukket glas, float-glas, isolationsglas, sikkerhedsglas, glasspejle NIMEXE-nummer 70.05 til 70.09) til ni andre medlemsstater, Spanien og Portugal i 1983, 150 000 tons i 1984, 179 000 tons i 1985 og 193 000 tons i 1986, medens den tilsvarende import udgjorde 141 000 tons, 160 000 tons, 141 000 tons og 152 000 tons. SIV-koncernen - som nu omfatter Veneziana Vetro - deltager i denne samhandel og eksporterer halvdelen af sin produktion, hovedsagelig til de oevrige medlemsstater.
Der bestaar konkurrence mellem planglasfabrikanter. Ifoelge de oplysninger, som Kommissionen raader over, fandtes der i 1987 29 float-anlaeg i Faellesskabets tolv medlemsstater tilhoerende seks stoerre koncerner, hvoraf SIV er en; der fandtes ogsaa fem vinduesglasanlaeg (trukket glas). Seks af float-anlaeggene og en af vinduesglasanlaeggene var beliggende i Italien; produktionen paa et af disse float-anlaeg er blevet indstillet. Produktionen paa Veneziana Vetros sidste vinduesglasanlaeg blev ogsaa indstillet i 1987, og dets nye float-anlaeg paabegyndte produktionen i 1988.
Naar finansiel bistand fra staten styrker visse virksomheders stilling i forhold til andre virksomheder i Faellesskabet, maa den antages at paavirke disse andre virksomheder.
Den stoette, som den italienske regering har besluttet at yde til Veneziana Vetro, vil derfor paavirke samhandelen mellem medlemsstater og fordreje eller true med at fordreje konkurrencen som omhandlet i EOEF-Traktatens artikel 92, stk. 1.
Efter artikel 92, stk. 1, er al stoette, der opfylder de deri fastsatte kriterier, i princippet uforenelig med faellesmarkedet.
Undtagelserne fra dette princip, som er fastsat i EOEF-Traktatens artikel 92, stk. 2, kan ikke bringes i anvendelse i denne sag, i betragtning af den planlagte stoettes art og maalsaetninger.
Artikel 92, stk. 3, opregner de former for stoette, der kan betragtes som forenelige med faellesmarkedet. Spoergsmaal om statsstoettes forenelighed med Traktaten maa afgoeres i relation til Faellesskabet som helhed og ikke blot i forhold til en enkelt medlemsstat. For at sikre faellesmarkedets rette funktion under hensyntagen til principperne i EOEF-Traktatens artikel 3, litra f), maa de i artikel 92, stk. 3, fastsatte undtagelsesbestemmelser fortolkes snaevert, naar der tages stilling til en stoetteordning eller et individuelt stoetteprojekt.
Disse undtagelser kan specielt kun bringes i anvendelse, naar Kommissionen er i stand til at godtgoere, at markedskrafterne alene - dvs. uden stoette - ikke i sig selv ville foranledige den potentielle stoettemodtager til at handle paa en saadan maade, at virkeliggoerelsen af et af de i undtagelsesbestemmelserne naevnte maal fremmes.
At goere disse undtagelser gaeldende i tilfaelde, der ikke bidrager til at virkeliggoere et saadant maal, eller hvor stoetten ikke er absolut noedvendig herfor, ville vaere ensbetydende med at indroemme erhvervsgrene eller virksomheder i visse medlemsstater ubehoerige fordele, fordi deres finansielle stilling dermed ville blive styrket og skabe risiko for paavirkning af samhandelen mellem medlemsstater og fordrejning af konkurrencen, uden at dette paa nogen maade er berettiget i hensynet til den faelles interesse efter artikel 92, stk. 3.
Den italienske regering har ikke vaeret i stand til at give, og Kommissionen har ikke kunnet paavise, nogen grund til at fastslaa, at den paagaeldende stoette skulle kunne henfoeres under nogen af de kategorier af undtagelser, der er fastsat i artikel 92, stk. 3.
Hvad angaar undtagelsesbestemmelserne i artikel 92, stk. 3, litra a) og c), der omhandler stoette til fremme af udviklingen i visse omraader, boer det bemaerkes, at den italienske regering ikke har givet nogen begrundelse af regional art for ydelsen af den paagaeldende stoette. Hvad angaar bygningen af et nyt float-anlaeg i Porto Marghera, skal det bemaerkes, at levestandarden dér ikke er usaedvanlig lav, og at der ikke hersker nogen alvorlig underbeskaeftigelse, som omhandlet i undtagelsesbestemmelsen i artikel 92, stk. 3, litra a), ej heller indgaar det omraade, hvor Porto Marghera er beliggende, i oejeblikket blandt de omraader, som modtager saerlig regionalstoette, som omhandlet i undtagelsesbestemmelsen i artikel 92, stk. 3, litra c).
Hvad angaar undtagelsesbestemmelserne i artikel 92, stk. 3, litra b), har stoetten til bygning af et nyt float-anlaeg ikke til formaal at fremme virkeliggoerelsen af et vigtigt projekt af faelleseuropaeisk interesse eller at afhjaelpe en alvorlig forstyrrelse i den italienske oekonomi; den italienske regering har heller ikke fremsat argumenter til fordel for en eventuel anvendelse af disse undtagelsesbestemmelser.
Hvad angaar undtagelsesbestemmelserne i artikel 92, stk. 3, litra c), der omhandler stoette til fremme af udviklingen af visse erhvervsgrene eller oekonomiske regioner, naar den ikke aendrer samhandelsvilkaarene paa en maade, der strider mod den faelles interesse, skal det bemaerkes, at efterspoergslen efter planglas efter flere aars underudnyttelse af kapaciteten og staerk priskonkurrence nu svarer til det potentielle udbud, og at rentabiliteten i sektoren er blevet maerkbart forbedret; SIV's resultater bevidner denne udvikling.
En fremtidig efterspoergsel efter planglas afhaenger i hoej grad af de to vigtigste aftageres behov, nemlig automobilindustrien og byggeriet. Det fremtidige udbud af planglas vil blive paavirket af den nye produktionskapacitet, som er under opfoerelse, eller som er planlagt i Luxembourg, Frankrig, Det Forenede Kongerige og Spanien, samt i lande uden for Faellesskabet. Den italienske regering haevdede i foerste omgang som led i proceduren, at opfoerelsen af det nye float-anlaeg i Porto Marghera ikke ville aendre noget ved produktionskapaciteten, medens den senere oplyste, at kapaciteten kun ville blive oeget med 10 %, uden at den dog forelagde nogen tal som dokumentation for denne paastand.
Under de nuvaerende forhold medfoerer ethvert nyt float-anlaeg en foroegelse af den etablerede kapacitet i Faellesskabet med 2 til 3 %. Selv under hensyntagen til lukningen af kapaciteten paa 90 tons daglig for Veneziana Vetros foraeldede vinduesglasanlaeg i februar 1986 og lukningen af kapaciteten paa 75 tons daglig paa dets andet vinduesglasanlaeg i 1987, vil det nye float-anlaeg i Porto Marghera klart bevirke en foroegelse af produktionskapaciteten baade kvantitativt og kvalitativt, eftersom det kan producere 350 tons daglig af forskellige kvaliteter. SIV's aarsberetning for 1986 bekraefter tillige, at der vil ske en foroegelse af kapaciteten, som ifoelge virksomhedens eget synspunkt ikke vil virke forstyrrende paa markedet. SIV skal forarbejde stoerstedelen af Veneziana Vetros produktion, til dels paa det nye forarbejdningsanlaeg i Spanien og Belgien, hovedsagelig med henblik paa automobilindustrien.
Det har altid vaeret Kommissionens faste politik at sikre, at strukturudviklingen i planglassektoren i betragtning af denne sektors saarbarhed ikke forstyrres af statsstoette. Kommissionen fastslog derfor ved beslutning 84/497/EOEF (1) og 84/507/EOEF (2), at de af henholdsvis den nederlandske og den luxembourgske regering planlagte stoetteforanstaltninger for oprettelse af yderligere anlaeg til produktion og forarbejdning af planglas var uforenelige med faellesmarkedet og derfor ikke maatte ydes. Kommissionen skoennede heller ikke, at visse stoetteforanstaltninger for sanering af bestaaende float-anlaeg var forenelige med faellesmarkedet, og den fastslog derfor ved beslutning 86/593/EOEF (3) og 87/195/EOEF (4), at den belgiske regering ikke maatte yde stoette til en saadan sanering til trods for de innoverende aspekter ved de paagaeldende investeringer. Det velbegrundede i denne holdning er blevet bekraeftet af Domstolen i sin nylige dom af 8. marts 1988 i de forenede sager 62/87 og 72/87.
Stoetten vil paavirke samhandelsvilkaarene i Faellesskabet. SIV, der er blevet den foerende virksomhed i den nyligt dannede offentlige glaskoncern, oplyser selv foelgende i sin aarsberetning for 1985: »Omstruktureringen af Veneziana Vetro, som nu kontrolleres af EFIM, er af saerlig betydning for koncernen. Da denne virksomhed nu indgaar i SIV's udviklingsplaner, vil den give SIV en vigtig produktions- og afsaetningsbase i Norditalien, som er klar til at forsyne de europaeiske markeder.«
Selv med den forbedrede situation i planglasindustrien er det Kommissionens opfattelse, at den stoette, som den italienske regering har besluttet at yde til Veneziana Vetro i betragtning af dens virkninger for produktionen og samhandelen inden for Faellesskabet, ikke kan siges at fremme udviklingen af denne sektor uden samtidig at paavirke samhandelsvilkaarene paa en maade, der strider mod den faelles interesse.
Den italienske regerings stoette opfylder derfor ikke betingelserne for anvendelse af nogen af undtagelsesbestemmelserne i EOEF-Traktatens artikel 92, stk. 3.
Endelig skal det paapeges, at Kommissionen med udgangspunkt i de forsikringer, som de italienske myndigheder har givet ved deres skrivelse af 26. juli 1988, har baseret denne beslutning paa formodningen om, at den italienske regering har besluttet at yde den paagaeldende stoette paa 50 mia lire til virksomheden Veneziana Vetro, men at den endnu ikke i praksis har udbetalt dette beloeb, end ikke indirekte, f. eks. gennem EFIM. Under disse omstaendigheder forekommer det ikke berettiget at stille et eventuelt krav om, at stoetten skal tilbagebetales, og det boer i beslutningen blot kraeves af den italienske regering, at den afstaar fra at gennemfoere den paagaeldende stoetteforanstaltning -
VEDTAGET FOELGENDE BESLUTNING:
Artikel 1
Den italienske regering kan ikke yde den stoette paa 50 mia lire, som er offentliggjort i Gazzetta Ufficiale della Repubblica Italiana af 20. oktober 1987, og som er bestemt til Società Veneziana Vetro i Porto Marghera.
Artikel 2
Den italienske regering underretter senest to maaneder efter meddelelsen af denne beslutning Kommissionen om, hvilke foranstaltninger den har truffet for at efterkomme den.
Artikel 3
Denne beslutning er rettet til Den Italienske Republik.
Udfaerdiget i Bruxelles, den 30. november 1988.